tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
International Federation of Library Associations and Institutions

International Federation of Library Associations and Institutions (IFLA) on kirjastojen kansainvälinen kattojärjestö. Iso osa järjestön toiminnasta tapahtuu työryhmissä, jotka keskittyvät erilaisiin kirjastoalan kysymyksiin. Järjestöön kuuluu 1 600 jäsentä noin 150 maasta. Järjestön pääkonttori sijaitsee Alankomaiden kansalliskirjastossa (Koninklijke Bibliotheek) Haagissa. 
Historia.
Järjestö perustettiin Edinburghissa Skotlannissa 26. syyskuuta 1927. Järjestön ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Ruotsin kansalliskirjaston johtaja Isak Collijn. Perustamisvaiheessa mukana oli 15 maan kirjastoseurat. Vuoteen 1958 mennessä järjestöön kuului 64 kirjastoseuraa 42 eri maasta. Vuoteen 1974 toiminnassa oli mukana 600 jäsentä 100 maasta.
Alun perin jäsenyys oli mahdollista vain kirjastoseuroille. Vuodesta 1976 eteenpäin IFLA:n jäsenyyttä saivat hakea myös muut toimijat, kuten kirjastot ja koulukirjastot.
Hovirinnankoski

Hovirinnankoski on säännöstelty koski Paimionjoessa Someron Pitkäjärvellä. Koski sijaitsee Paimionjoen yläjuoksun muodostavan järviketjun toiseksi alimman järven Pitkäjärven luusuassa ja purkaa järviketjun vedet kosken alapuoliseen Myllylampeen.
Säännöstelypato koskeen on rakennettu Turun kaupungin vedenoton tarpeisiin vuonna 1965. Pato säätelee kosken yläpuolisen järviketjun vedenkorkeutta Somerniemen Palikaisiin asti. Pato peruskorjattiin vuonna 2003, jolloin sen käytössä siirryttiin kauko-ohjaukseen.
Ennen padon rakentamista korkeusero Someron Pitkäjärven ja järviketjun ylimmän järven Painion välillä oli 50 cm, josta 40 cm sijoittui Rautelankosken yläpuolisen Saarentaanjärven ja Pitkäjärven välille ja 10 cm Rautelankosken yläpuolelta Painiolle ulottuvalle vesistöosuudelle. Korkeuseroa Pitkäjärvestä Karjakoskelle Koskella Tl oli 60 cm. Padon rakentamisen jälkeen koko porrastus keskittyy Hovirinnankosken padolle, jossa korkeusero on keskimäärin 80 cm. Vedenkorkeuden ero Hovirinnankosken ja Painion välillä on padon rakentamisen jälkeen vain 5 cm, ja sopivissa olosuhteissa veden virtaus voi kääntyä Painion alapuolisesta Hirsjärvestä kohti Painiota.
Takaisinvirtaus Painioon vesistön yläjuoksulla on koettu ongelmaksi, koska se tuo ravinteista vettä Painioon järven alapuolisesta vesistön osasta. Valtion ympäristöhallinnon valmistelemassa Aurajoen ja Paimionjoen kehittämisohjelmassa sekä Paimionjokiyhdistyksen toimenpideohjelmassa vuosille 2011-2015 tavoitteeksi on asetettu Painioon tapahtuvan takaisinvirtauksen estäminen.
Tappava tikari

Tappava tikari (; myös nimillä "Circus of Terror", "Das Rätsel des silbernen Dreieck" ja "Psycho-Circus") on vuonna 1966 julkaistu John Llewellyn Moxeyn ohjaama brittiläis-saksalainen mysteerinen jännityselokuva. Trillerin pääosissa ovat Christopher Lee, Suzy Kendall, Cecil Parker ja Victor Maddern. American International Pictures toimi elokuvan levittäjänä.
"Tappava tikari" pohjautuu Edgar Wallacen romaaniin "The Three Just Man". Romaanin pohjalta elokuvan tuottaja-käsikirjoittaja Harry Alan Towers laati käsikirjoituksen. "Tappava tikari" sai ensi-iltansa toisessa kotimaassaan Länsi-Saksassa 29. huhtikuuta vuonna 1966. Vuonna 1967 elokuva sai ensi-iltansa myös Yhdysvalloissa toukokuussa ja toisessa kotimaassaan Isossa-Britanniassa marraskuussa. "Tappava tikari" on julkaistu sekä videolle että DVD:lle.
Juoni.
Scotland Yard tutkii arvoituksellisia murhia kiertävässä sirkuksessa, ja metsästää ryöstösaalista, joka vietiin panssarivaunuryöstössä. Epäiltyjä ovat naamioon pukeutunut runneltu leijonankesyttäjä, kostonhimoinen tirehtööri, järjettömän mustasukkainen veitsenheittäjä ja kiristävä kääpiö nimeltään "herra Big".
Hassi

Hassi on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jokisalo

Jokisalo on suomalainen sukunimi. Jokisalo-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat muun muassa:
Salomäki

Salomäki on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kulle Raig

Kulle Raig (s. 2. joulukuuta 1940, Tallinna) on virolainen vapaa kirjailija ja toimittaja.
Henkilöhistoria.
Kulle Raig on yksi Suomen ja Viron välisen kulttuurisillan tärkeimmistä rakentajista. Hän on työskennellyt Viron Suomen-instituutin ensimmäisenä johtajana, Suomen Viro-yhdistysten liitto ry:n toiminnanjohtajana sekä viro.nyt-lehden päätoimittajana Viron Suomen-suurlähetystön lehdistö- ja kulttuurineuvoksena sekä radiotoimittajana Virossa ja Suomessa. Olennaisen osan hänen kansansivistys- ja diplomaattisesta työstään muodostavat tunnetuista virolaisista (kuten Georg Otsista ja Lennart Merestä) sekä Suomen ja Viron suhteiden merkittävimmistä vaiheista kertovat, suomalaisille lukijoille suunnatut kirjat. Vuoden 2011 teos "Pitkä matka lähelle" jatkaa tätä sarjaa kuvaamalla naapurimaiden ja -kansojen suhteita Viron Helsingissä sijaitsevan suurlähetystörakennuksen vaiheiden ja kohtaloiden kautta.
Raigilla on oma kustantamo K&amp;K Kirjastus.
Dynamiittidonna

Dynamiittidonna (; myös "For Better or for Worse") on Gene Quintanon ohjaama yhdysvaltalainen toiminnallinen draama-/komediaelokuva vuodelta 1989. Draamakomedian pääosissa ovat Kim Cattrall ja Robert Hays. Sivurooleissa ovat muun muassa Leigh Taylor-Young, Jonathan Banks ja Christopher Lee. "Dynamiittidonna" kuvattiin Espanjassa.
Ohjaaja Quintano laati käsikirjoituksen Jerry Lazarus kanssa. Tony Anthony ja Paul Maslansky olivat elokuvan tuottajia. "Dynamiittidonna" julkaistiin videolle jo joulukuussa 1989 Ruotsissa. Elokuva pääsi teatterilevitykseen, jolloin ensimmäinen ensi-ilta oli 6. huhtikuuta vuonna 1990 Portugalissa. Kotimaan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 11. toukokuuta 1990.
Juoni.
Salainen agentti Chris (Kim Cattrall) menee naimisiin siviili Sean McDonaldin (Robert Hays) kanssa, joka on tietämätön uuden vaimonsa urasta. Kun tuore pari lähtee häämatkalle Madridiin, vaara ja vakoilu odottavat heitä joka tilanteessa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kuvaa "Dynamiittidonnaa" laiskaksi jenkkihuumoriksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Viron Suomen-instituutti

Viron Suomen-instituutti eli Viro-instituutti Suomessa () on Viron instituutin Suomen toimipiste Helsingissä, ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Sen tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria Suomessa.
Viron Suomen-instituutti avattiin 10. lokakuuta vuonna 1995 Helsingissä Mariankadulla, Baltia-keskuksessa, jossa instituutin toimitilat olivat vuoteen 2010 asti. Viro-instituutti järjestää konsertteja, näyttelyjä, kirjallisuusiltoja, luentoja ja muita kulttuuritapahtumia eri puolilla Suomea. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja -Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten muun muassa tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia. Vuonna 2009 käynnistyi Viro-instituutin, Viron suurlähetystön ja Archimedes-säätiön yhteisvoimin Viro käy koulua -hanke Suomen peruskouluissa, lukioissa sekä korkeakouluissa. Hankkeen tavoitteena on tuoda Viroa lähemmäksi suomalaisia nuoria ja välittää tietoa Virosta.
Julkaisut.
Viro-instituutin 15. juhlavuoden kunniaksi vuonna 2010 ilmestyi kaksikielinen juhlakirja "Imede aeg – Ihmeiden aika". Kirja kuvaa Viron kehitystä uudelleenitsenäistymisen jälkeisinä kahtena vuosikymmenenä. Tämän lisäksi kirjassa on runsaasti kuvitettu katsaus instituutin tapahtumista viidentoista vuoden ajalta.
Viro-instituutti alkoi julkaista vuonna 2015 virolaisen kirjallisuuden antologiaa nimeltään "Nippernaati", jonka päätoimittajana toimii suomentaja Sanna Immanen. "Nippernaateja" julkaistiin vuoteen 2020 mennessä yhteensä neljä ja viimeisimmän päätoimittajana toimi kirjoittaja ja kääntäjä Anniina Ljokkoi.
Viro-instituutin ystävät ry..
Vuonna 1996 Viron Suomen-instituutille perustettiin tukiyhdistys Viro-instituutin ystävät ry (VIY). Siihen voivat liittyä sekä yksityishenkilöt että yhteisöt, jotka ovat kiinnostuneita Viron ja Suomen kulttuuriyhteyksien tukemisesta. VIY:n tarkoituksena on tukea aatteellisesti ja taloudellisesti instituutin toimintaa sekä edistää virolaisen kulttuurin tuntemusta ja harrastusta yhteistyössä muiden Virosta kiinnostuneiden tahojen kanssa Suomessa.
Hallstavik

Hallstavik on Norrtäljen kunnan pohjoisosassa Ruotsissa sijaitseva taajama. Se kuuluu Uplannin historialliseen maakuntaan ja Tukholman lääniin. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 476 asukasta. Hallstavik on kunnan kolmanneksi suurin taajama Norrtäljen ja Rimbon jälkeen.
Hallstavikiin muutti 1960–1970-lukujen vaihteessa paljon suomalaisia siirtolaisia Ullavasta. He saivat toimeentulonsa paikallisesta paperitehtaasta. Tätä suomalaisyhteisöä alettiin kutsuakin "Pikku-Ullavaksi".
Isopyrstöhaukka

Isopyrstöhaukka ("Megatriorchis doriae") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on sukunsa "Megatriorchis" ainoa jäsen. Sitä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uusi-Guineassa, joissa se on kotoperäinen. Siitä on kirjattuja havaintoja harvoin. Vaikka sen esiintymisalue on laajahko eikä se ole välittömän häviämisen uhassa, sen populaatio on jokseenkin nopeasti pienenemässä.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät pääasiassa merenpinnan tasossa, mutta joskus sitä tavataan jopa 1 400 metrin korkeudessa.Se on metsissä elävä laji, mutta on tavattu myös mangrovemetsissä ja puolivihannissa metsissä.
Tottijärven kirkko

Tottijärven kirkko on Nokian seurakunnan kirkkorakennus, joka sijaitsee entisen Tottijärven kunnan alueella Nokialla. Kirkko on valmistunut vuonna 1841 ja vihitty käyttöön 1. tammikuuta 1842. Puukirkon on suunnitellut Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa arkkitehti J. E. Gustavsson. Sen rakentaminen oli aloitettu jo 1833. Tyylillisesti kirkko edustaa myöhäisempireä.
Mikko Lajanderin rakentama, vuonna 1773 valmistunut erillinen kellotapuli on hautausmaan keskellä. Myös kirkonkellot ovat 1770-luvulta. Tottijärven edellinen kirkko (1694–1848) oli tapulin vieressä.
Nykyisen kirkon saarnastuoli on peräisin vanhasta kirkosta. Alttaritaulu on vuodelta 1854 ja Bror Axel Thulén rakentamat urut vuodelta 1896. Viimeisin suuri peruskorjaus kirkkoon tehtiin 1949–1955. Urut uusittiin vuonna 1964 ja niissä on nykyisin 10 äänikertaa. 
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on Ilmari Wirkkalan suunnittelema ja paljastusvuosi 1941.
Feel (Robbie Williamsin kappale)

Feel on brittiläisen Robbie Williamsin single. Se julkaistiin 2. joulukuuta 2002 hänen viidennen studioalbumin, Escapologyn ensimmäiseksi singleksi. Singlestä tuli kansainvälinen hitti, sijoittuen singlelistan huipulle Itävallassa, Saksassa, Unkarissa, Italiassa ja Alankomaissa sekä viiden parhaan joukkoon muuan muassa Tanskassa, Irlannissa ja Isossa-Britanniassa.
Tausta.
Singlen kirjoittivat Robbie Williams ja Guy Chambers. Williamsin mukaan suuri osa kappaleen sanoituksista on alkuperäisestä demonauhoituksesta, koska hän oli tyytymätön uudelleennauhoitetuista sanoituksista. Hän vain kommentoi "Minä en vain pystynyt laulamaan sitä yhtä hyvin kuin tuona päivänä".
Raitalistat.
UK/Canadian CD
UK DVD
Olavi Collan

Oskar Olavi Collan (9. heinäkuuta 1887 Savonlinna – 17. syyskuuta 1954 Helsinki) oli puutarhaneuvos, puutarhaviljelyn kehittäjä. Hän toimi Lepaan puutarhaopiston ylipuutarhurina vuodesta 1910 ja hedelmänviljelyn lehtorina sekä valtion pomologina vuodesta 1916. Collan oli Hinnonmäen hedelmänviljelyn havaintoaseman johtajana 1919-1939. Hänestä tuli vuonna 1939 Maataloushallitukseen puutarhanhoidon tarkastaja.
Olavi Collanin vanhemmat olivat lehtori Emil Collan ja Mathilda Charlotta Allén. Hän kävi yhteiskoulua, Billnäsin puutarhakoulun, opiskeli Geisenheimin puutarhakorkeakoulussa ja suoritti puutarhateknisen koulun pomologikurssin Köstritzin puutarhakorkeakoulussa Thüringenissä Saksassa. Hän julkaisi useita alan käsikirjoja ja toimi Puutarhalehden päätoimittajana vuodesta 1926. Collan oli Tyrvännön kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana 1921–1939 ja Suomen puutarhaviljelijöiden liiton puheenjohtajana 1926-1946. Hän toimi aktiivisesti suojeluskunnassa. Puutarhaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1948.
Kurjentatar

Kurjentatar eli tundrakurjentatar ("Koenigia islandica") on yksivuotinen, etenkin arktisten alueiden tatarkasvi.
Kurjentatar on hentovartinen, pystykasvuinen, kalju ruoho, joka kasvaa yhdestä viiteen senttimetriä korkeaksi. Väriltään se on vihreästä punaiseen. Lehdissä on hyvin lyhyt ruoti ja kahdesta kuuteen millimetriä pitkä soikea ja möyheä lehtilapa. Kukat ovat yksikotisia ja tatarkasveille epätyypillisesti kolmilehtisiä. Niissä on 1–2 millimetrin mittainen kapean kellomainen kehä, kolme hedettä ja kolme joutohedettä.
Kurjentatarta esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ympäri arktisen vyöhykkeen. Suomen alueella sitä kasvaa harvinaisena Pohjois-Lapissa Enontekiöllä aivan pohjoisimmilla tuntureilla. Lajia on tavattu lisäksi Utsjoella, mistä se on hävinnyt.
Kurjentatar on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi, koska sitä uhkaa ilmaston lämpeneminen.
Tunturilitukka

Tunturilitukka ("Cardamine bellidifolia") on monivuotinen kasvilaji litukoiden suvussa.
Tunturilitukka kasvaa kolmesta kymmeneen senttimetriä korkeaksi. Lehdet muodostavat tiheän tyviruusukkeen ja varsi on tavallisesti lehdetön. Ruusukkeen lehdet ovat pitkäruotisia, ehyt- ja pyöreähkölapaisia. Kukissa on neljästä viiteen millimetriä pitkät valkoiset terälehdet. Hedelmät ovat hoikkia ja pystyjä lituja, joiden pituus on enintään kolme senttimetriä.
Tunturilitukkaa esiintyy Suomessa harvinaisena Lapin pohjoisosassa. Se kasvaa enimmäkseen tuntureiden yläosissa ja on kalkinsuosija.
Norman Nato

Norman Nato (s. 8. heinäkuuta 1992 Cannes) on ranskalainen moottoriurheilija. 
Ura.
Nato aloitti kilpailemisen kartingissa kuusivuotiaana. Vuonna 2009 hän voitti Ranskan KZ2-luokan mestaruuden. Vuonna 2010 Nato kilpaili Ranskan F4 Eurocup 1.6 -luokassa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2011 Nato kilpaili Eurocup Formula Renault- ja Formula Renault NEC -sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 2012 Nato jatkoi Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan neljänneksi. Hän kilpaili myös Formula Renault Alps-sarjassa samana vuonna sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2013 Nato kilpaili Formula Renault 3.5 -luokassa. Hän saavutti yhden paalupaikan ja keräten 33 pistettä sijoittuen loppupisteissä 13:nneksi. Vuonna 2014 Nato jatkoi samassa sarjassa saavuttaen yhden paalupaikan ja kaksi voittoa sijoittuen sarjan seitsemänneksi.
Vuonna 2015 Nato kilpaili GP2-sarjassa ajaen Arden International -tallissa. Hän saavutti 20 pistettä ja sijoittui sarjan 18:nneksi. Vuonna 2016 Nato jatkoi GP2-sarjassa Racing Engineering -tallin kuljettajana. Nato voitti kauden avauskilpailun Espanjassa ja Italian sprinttikilpailun. Nato keräsi kauden aikana 136 pistettä ja oli kuljettajien pisteissä viides. Nato jatkoi vuonna 2017 Formula 2 -sarjassa tehden paluun Arden-talliin.
Helminukkajäkkärä

Helminukkajäkkärä ("Anaphalis margaritacea") on monivuotinen mykerökukkainen kasvilaji nukkajäkkäröiden suvussa. Sitä esiintyy Pohjois-Amerikassa ja Koillis-Aasiassa. Lajia myös viljellään koristekasvina.
Helminukkajäkkärä kasvaa 40–80 senttimetriä korkeaksi. Varsi on jäykän pystykasvuinen, haaraton ja vaaleanharmaanukkainen. Lehdet kasvavat tiheästi ja kierteisesti, ne ovat ruodittomia. Lehtilavat ovat 6–12 senttimetriä pitkiä, kapean suikeita ja kolmisuonisia. Lehtien yläpuoli on ensin nukkainen, mutta kaljuuntuva; alapuoli on pysyvästi nukkainen. Mykeröt kasvavat tiheinä huiskiloina varren latvassa. Mykeröä ympäröi noin yhden senttimetrin levyinen kiiltävän helmenvalkoinen kehto, joka koostuu useana rivinä kasvavista kalvomaisista suomuista. Laji on kaksikotinen, mykeröissä on hedekukkia ja emikukkia. Kukkien teriö on kellertävä, emikukilla rihmamaisen torvimainen ja hedekukilla leveämmän torvimainen.
Lumijäkkärä

Lumijäkkärä ("Gnaphalium supinum") on monivuotinen mykerökukkainen kasvilaji jäkkäröiden suvussa.
Lumijäkkärä on hento ruohokasvi, joka kasvaa kolmesta kahteentoista senttimetriä korkeaksi. Varsi on haaraton, ohut, tiheäkarvainen, tavallisesti kaareva tai mutkainen. Lehtilavat ovat yhdestä kahteen millimetriä leveitä, lähes tasasoukkia ja tiheäkarvaisia. Kukinto on lyhyt, tiheä, tähkämäinen tai pallomainen mykeröstö. Mykeröitä on enintään kymmenen kappaletta.
Lumijäkkärää esiintyy Suomessa Lapin pohjoisosassa. Se kasvaa tunturipaljakalla ja metsävyöhykkeen yläosassa.
Norjanjäkkärä

Norjanjäkkärä ("Gnaphalium norvegicum") on monivuotinen mykerökukkainen kasvilaji jäkkäröiden suvussa.
Ulkonäkö ja koko.
Norjanjäkkärä kasvaa 15–30 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa ahojäkkärää ("Gnaphalium sylvaticum"), mutta siihen verrattuna norjanjäkkärällä on vähemmän lehtiä, jotka ovat enimmäkseen suikealapaisia tai puikealapaisia ja leveämpiä. Lehtilavat ovat päältä tiheämmin karvaisia kuin ahojäkkärällä ja ne ovat ylimpiä lukuun ottamatta kolmisuonisia, ahojäkkärällä kaikki yksisuonisia. Norjanjäkkärän kukintona on lukuisista pienistä mykeröistä koostuva mykeröstö varren latvassa. Mykeröstö on tiheä ja usein alle neljäsosan varren pitudesta. Kasvi kukkii heinäkuulta elokuulle.
Esiintyminen.
Norjanjäkkärää esiintyy Suomessa pohjoisosassa: Kainuussa, Oulun Pohjanmaalla, Koillismaalla ja Lapissa. Se kasvaa metsävyöhykkeestä tunturipaljakalle esimerkiksi puronvarsilla, jokivarsilla, rehevissä metsissä, korvissa, pajuviidoissa, niityillä ja lumimailla.
Bharat Ratna

Bharat Ratna () eli Intian jalokivi on Intian korkein siviilikunniamerkki, joka annetaan ansioituneelle korkeatasoiselle valtiomiehelle, taiteilijalle, kirjailijalle tai tiedemiehelle. Sitä on jaettu vuodesta 1954 alkaen. Vuodesta 2011 lähtien se on voitu myöntää myös urheilijalle. Se voidaan vuosittain jakaa korkeintaan kolmelle henkilölle.
Intian sisäministeriön mukaan mihinkään ei ole erikseen kirjattu, että kunniamerkkiä voidaan myöntää vain Intian kansalaisille. Tähän asti sen onkin saanut kaksi ei-intialaista, Abdul Ghaffar Khan ja Nelson Mandela, sekä Intian kansalaisuuden saanut Anjezë Gonxhe Bojaxhiu. Ainoa kirjaus on, että saaja voi olla kuka tahansa "rotuun, ammattiin, asemaan tai sukupuoleen katsomatta". Kunniamerkin saaminen ei oikeuta minkään tietyn tittelin tai arvonimen käyttöön, eikä saajille myönnetä kunniamerkin yhteydessä minkään näköistä rahallista palkintoa..
Kunniamerkkiä jaetaan vain yhdessä luokassa:
Kehtokatkero

Kehtokatkero ("Gentianella aurea") on yksivuotinen kasvilaji ripsikatkeroiden eli ketokatkeroiden suvussa. Sen on kuvannut ensimmäisen kerran Carl von Linné nimellä "Gentiana aurea".
Kehtokatkero kasvaa viidestä 20:een senttimetriä korkeaksi. Sen varsi haaroo tyvestä kaarevin haaroin. Lehdistä aluslehdet ovat lyhytruotisia ja vastapuikeita, ylemmät soikeita. Kukat ovat pienehköjä, perättömiä tai lyhytperäisiä ja kasvavat mykerömäisinä ryhminä varren ja ylempien haarojen latvassa. Teriö on neli- tai viisiliuskainen, kalpean sinipunainen. Teriöntorvi on ripsetön, mikä erottaa lajin hentokatkerosta, horkkakatkerosta, ketokatkerosta ja rantakatkerosta.
Niilinmedestäjä

Niilinmedestäjä ("Hedydipna metallica") on medestäjiin kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit.
Niilinmedestäjä on 9–10 senttimetriä pitkä. Koiraalla on 4,5–6,5 senttimetriä pitkät pyrstöjouhet ja pesimäaikana vihreänkiiltoinen yläpuoli, musta rinta ja keltainen vatsa. Naaraalla on harmaanruskea yläpuoli ja vaaleankeltainen alapuoli ja silmäkulmanjuova.
Levinneisyys.
Niilinmedestäjää tavataan Egyptissä, Itä-Afrikan pohjoisosissa ja Arabian niemimaalla.
Tobias Viklund

Tobias Viklund (s. 8. toukokuuta 1986 Kramfors, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-seura HK Spartak Moskovaa. Kotimaassaan Viklund on edustanut Elitserienissä Modoa, Skellfteå AIK:ta, Frölundaa ja AIK:ta. Hänen vahvuuksiin kuuluu aggressiivisuus, intensiteetti, kahden suunnan pelaaminen, laukaus, luistelu ja ruuhkatilanteisiin meneminen.
Ura.
Seuraura.
Viklundin kasvattajaseura on Kramfors-Alliansen, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 14-vuotiaana Ruotsin I-divisioonassa kaudella 2000–2001, jolloin Viklund pelasi siellä kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella 2001–2002 hän pelasi 21 I-divisioonaottelua. Kaudeksi 2002–2003 Viklund siirtyi MODO Hockeyn junioreihin. Hän voitti siellä J18 Allsvenskanin hopeaa vuonna 2003 ja J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2004. Viklund teki lokakuussa 2004 kolmivuotisen Elitserien-sopimuksen MODOn kanssa. Hän debytoi Elitserienissä kaudella 2004–2005, jolloin Viklund pelasi siellä 29 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljän Allsvenskan-ottelun verran lainalla Tegs SK:ssa.
Kausi 2005–2006 oli Viklundin ensimmäinen kokonainen Elitserienissä ja se toi hänelle 46 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa kahdeksan syöttöpistettä. Seuraava kausi 2006–2007 Viklundilla päättyi Ruotsin-mestaruuteen. Vuodet 2007–2009 hän pelasi Skellefteå AIK:n riveissä ja kaudeksi 2009–2010 Viklund siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Frölunda HC:hen, jossa hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+8=12.
Kaudeksi 2011–2012 Viklund siirtyi kaksivuotisella sopimuksella AIK IF:ään. Hän oli kahden kauden ajan AIK:n parhaimpia puolustajia ja allekirjoitti keväällä 2013 kaksivuotisen sopimuksen venäläisen KHL-seura Avtomobilist Jekaterinburgin kanssa.
Maajoukkueura.
Viklund pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004. Ruotsin A-maajoukkueessa hän on pelannut lähinnä Euro Hockey Tour -tasolla yhteensä 29 ottelua tehopistein 1+3=4. Viklund teki A-maajoukkuedebyyttinsä jo 19-vuotiaana kaudella 2005–2006.
Salonoja

Salonoja on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Cines

Società Italiana Cines on italialainen elokuvayhtiö, joka tuottaa ja levittää elokuvia. Nykyinen Cines perustettiin 2006, mutta alkuperäinen elokuvayhtiö perustettiin 1906. Cines oli merkittävä mykkäelokuvien tuottaja, mutta yritys kaatui 1935, kun sen studiot tuhoutuivat tulipalossa. Cines on perustettu tämän jälkeen kolme kertaa uudestaan.
Historia.
Alkuperäinen Cines.
Cinesin perusti 1906 italialaisen mykkäelokuvan pioneeri Filoteo Alberini, joka sai tukea Banco di Romalta. Cines aloitti matkimalla ranskalaista Pathé-yritystä mutta erikoistui siten historiallisten elokuvien ja pukudraamojen tekemiseen. Mario Caserini ja Enrico Guazzoni olivat Cinesin ensimmäiset merkittävät ohjaajat. Sillä oli oma studionsa Roomassa, mutta yritys valmisti elokuvien lisäksi filmimateriaalia Padovassa.
Cines liittyi 1919 Unione Cinematografica Italiana -konsortioon, joka perustettiin vastauksena Italian elokuvan ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen kriisiin. UCI kaatui kuitenkin 1924, ja Cinesin studiot siirtyivät 1929 Stefano Pittalugan omistamalle Cines-Pittalugalle, joka teki ensimmäisen Italiassa tuotetun äänielokuvan, "La canzone dell’amoren" (1930). Pittaluga kuoli 1931, ja Cines-Pittalugan omistajaksi tuli pankkiiri Ludovico Toeplitz, joka valitsi Emilio Cecchin yrityksen tuotantojohtajaksi.
Valtion omistama IRI-holdingyhtiö järjesti Cinesin uudestaan 1935. Elokuvien levityksestä vastannut haara meni valtion omistamalle ENIC:lle ja studio ja tuotantopuoli Carlo Roncoronin omistamalle Cines-SAISC:lle. Cinesin studiot paloivat 1935, ja yhtiö lopetti toimintansa.
Myöhemmät yritykset.
Luigi Freddi perusti Cinesin uudelleen 1941, ja se tuotti muun muassa Luigi Chiarinin, Carmine Gallonen, Alessandro Blasettin, Mario Camerinin ja Roberto Rossellinin elokuvia. Cinesin toimitilat siirrettiin Saksan valtauksen aikana tilapäisesti Venetsiaan. Yritys laitettiin 1945 selvitystilaan, mutta se palasi vuonna 1949. Cines tuotti jälleen elokuvia, joista merkittävimpiä olivat Pietro Germin ja Luigi Zampan ohjaustyöt. Pahasti velkaantunut Cines lopetti jälleen toimintansa vuonna 1957.
Cines syntyi uudelleen 2006 sata vuotta alkuperäisen yrityksen perustamisen jälkeen. Cinesia oli perustamassa kustannusyhtiö Persiani Editore. Uuden Cinesin taiteellinen johtajuus annettiin teatteriohjaaja Leonardo Bragaglialle.
Arvid Forbus

Arvid Forbus, e. "Forbes" (15. kesäkuuta 1598 Porvoo – 29. toukokuuta 1665 Stettin) oli Suomessa syntynyt aatelinen kenraali, vapaaherra ja valtaneuvos. Ånäsin kartanossa syntynyt Forbus kuului Skotlannista lähtöisin olleeseen Forbesin sukuun.
Forbus palveli aluksi Creutzin rykmentissä ja myöhemmin Porin rykmentissä, jonka kanssa osallistui Kolmikymmenvuotisessa sodassa muun muassa Wolgastin kaupungin piiritykseen Etu-Pommerissa. Vuonna 1635 Forbus liittyi Bernhard Weimarin joukkoihin ja oli kolme vuotta myöhemmin mukana Rheinfeldenin taistelussa, joka päättyi Weimarin murskavoittoon. 
Taistelussa saavutetun voiton jälkeen 1638 Forbus aateloitiin yhdessä veljensä Mattiaksen kanssa. Forbus korotettiin Kokemäen nimelliseksi vapaaherraksi 1652. Vuonna 1658 hänet ylennettiin kenraaliksi.
Heinäkuussa 1639 Forbus avioitui Turussa Henrik Yrjänänpoika Hornin lesken Margareta Boijen kanssa. Vuodesta 1641 lähtien hän toimi yli vuosikymmenen ajan sotilashallintotehtävissä Pommerissa, ensin Stettinissä ja sen jälkeen Stralsundin kaupungissa. Vuonna 1648 Forbus nimitettiin Pommerin varakuvernööriksi. Hän palasi jälleen Ruotsiin vuonna 1653 hoitamaan valtaneuvoksen tehtäviä. Kaarle X Kustaan Tanskan sodan aikana Forbus toimi hallinnollisissa tehtävissä Etelä-Ruotsissa. 
Forbusin läänityksiin kuului useita kartanoita ja linnoja sekä Suomessa, Ruotsissa että Pommerissa. Suomessa hänen omistuksessaan oli muun muassa Kokemäenkartano, jonka paronin arvo hänelle annettiin 1652 sekä Jackarbyn kartano Porvoossa. Lisäksi Forbus sai läänityksekseen koko Artjärven pitäjän.
Arvid Forbus kuoli Stettinissä vuonna 1665. Hänet on puolisoineen haudattu Tukholmaan Riddarholmenin kirkkoon Forbus- ja De la Gardie -sukujen hautakappeliin.
Carl Magnus Creutz

Carl Magnus Creutz (10. syyskuuta 1821 Pernaja – 20. maaliskuuta 1893 Pernaja) oli suomalainen kreivi, kuvernööri ja historiantutkija.
Henkilöhistoria.
Creutz väitteli filosofian tohtoriksi 1850. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862, vaikka olikin vastustanut valiokunnan asettamista. Hän oli sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli yksi aatelissäädyn tärkeimmistä edustajista, vuosina 1863–1864 aatelissäädyn varapuhemies ja 1867 säätyjen perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja. Creutz kannatti aatelin erioikeuksien purkamista. Vuosina 1866–1889 hän oli Turun läänin kuvernööri. Creutz hoiti vuodesta 1851 alkaen Pernajassa sijaitsevaa Malmgårdin kartanoa, joka on kuulunut Creutzin suvulle vuodesta 1614, ja rakennutti sinne 1880–1885 näyttävän linnarakennuksen. Creutz oli yksi Suomen historiallisen seuran perustajajäseniä vuonna 1875.
Carl Magnus Creutzin isä oli kreivi, juristi, tilanomistaja ja Porvoon valtiopäivien jäsen Karl Gustaf Creutz. Tilanomistaja, valtiopäivämies Gustaf Filip Creutz oli Carl Magnus Creutzin ja tämän puolison Hortensia Eugenia Morsingin poika.
Ernest Johann Creutz

Ernest Johann Creutz vanhempi (20. toukokuuta 1619 – 24. helmikuuta 1684 Turku) oli suomalainen valtaneuvos, maaherra ja Turun hovioikeuden presidentti. Hänen poikansa oli valtioneuvos Ernst Johan Creutz nuorempi ja veljensä niin ikään maaherrana toiminut amiraali Lorentz Creutz.
Ernest Johann Creutz oli vuosina 1652–1666 Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra sekä vuonna 1666 lyhytaikaisesti Turun ja Porin läänin maaherra Erik von der Linden kuoltua. Hän siirtyi 1667 Ruotsin Västmanlandiin. Creutz nimitettiin valtaneuvokseksi ja Turun hovioikeuden presidentiksi vuonna 1674. Hän ajoi reduktiota ja puolusti Suomen etuja. Creutz omisti Siuntiossa sijaitsevan Sjundbyn kartanolinnan.
Ernst Johan Creutz

Ernst Johan Creutz (12. helmikuuta 1675 Turku – 3. huhtikuuta 1742 Kristineholm) oli suomalainen valtaneuvos (1727–1739) ja maaherra, joka sai kreivin arvon 1731.
Creutzin vanhemmat olivat valtaneuvos, vapaaherra Ernst Johan Creutz ja Maria Silfverhjelm. Hän opiskeli Turussa ja työskenteli ensin Tukholmassa hovissa, sitten laamannina Linköpingissa ja Hallandissa 1718–1721. Vuonna 1721 hänestä tuli Itä-Götanmaan maaherra. Creutz oli ollut mukana valmistelemassa uutta hallitusmuotoa jo 1719–1721. Vuonna 1727 hän tuli myssypuolueen edustajana valtaneuvostoon, mutta hänet erotettiin 1739 hattujen päästyä valtaan.
1735–1739 Creutz toimi Turun akatemian kanslerina.
Creutzin puoliso vuodesta 1711 oli vapaaherratar Ebba Margareta Barnér (k. 1736).
MTV Katsomo+ ja kanavapaketti viihde ja urheilu

MTV Katsomo+ ja kanavapaketti viihde ja urheilu (aiemmin C More Total, MTV Total, MTV3 Total ja MTV3 Kanavapaketti) on Suomessa toimiva maksullinen kanavapaketti, johon kuuluu Suomessa tällä hetkellä 16 kanavaa.
Nykytila.
Nykyisistä 16 kanavasta lähes kaikki toimivat MTV-brändin alla, lukuun ottamatta SF-Kanalenia. Näistä kanavista 3 on elokuva- ja sarjasisältöön keskittyviä, 12 urheilukanavia ja 1 lastenkanava. 
Nimen ja brändin historia.
Kanavapaketti aloitti toiminnan vuonna 2006 nimellä MTV3 Kanavapaketti. Vuonna 2012 nimeksi vaihdettiin MTV3 Total, jonka rinnalle tuli myyntiin myös MTV3 Sport-paketti, johon sisältyi pelkät urheilukanavat. Vuosina 2013–2017 kanavapaketti toimi nimellä MTV Total, kunnes kaikki kanavat yhdenmukaistettiin C More-brändin alle.
Kanavien historia.
Aluksi MTV3 Kanavapaketissa oli 4 kanavaa, jotka olivat MTV3 Max, MTV3 Leffa, MTV3 Fakta ja Subtv Juniori. Vuonna 2007 digitaalisiin tv-lähetyksiin siirryttäessä MTV3 Leffa muutettiin Subtv-brändin alle. Tammikuussa 2008 Subtv-brändin alla toimineet kanavat päivitettiin uuden Sub-brändin alle. Maaliskuussa 2008 kanavapakettiin lisättiin 3 uutta kanavaa: MTV3 Scifi, MTV3 Sarja ja MTV3 AVA. Kun AVA muuttui ilmaiskanavaksi vuonna 2011, sen korvasi MTV3 Komedia. Lisäksi Canal+ kanavat lisättiin kanavapaketin valikoimaan. Lokakuussa 2012 kanavapaketin nimenvaihdon yhteydessä MTV3 Scifi lakkautettiin ja korvattiin uudella MTV3 Fakta XL-kanavalla. Lisäksi markkinoille tuotiin 2 uutta pelkästään urheiluun keskittyvää MTV3 Sport-kanavaa sekä Canal+-kanavat muuttuivat C More-nimisiksi. Myös Subtv-brändin alla toimineet kanavat siirrettiin MTV3-brändin alle. Vuoden 2013 uudistuksessa kanavien nimistä poistettiin numero 3. Maaliskuun 2014 lopussa MTV Fakta XL, MTV Sarja ja MTV Komedia lakkautettiin. MTV Fakta ja MTV Leffa lakkautettiin vuonna 2016. Viimeisin merkittävä uudistus tapahtui Vuonna 2017, kun kaikki kanavat siirtyivät C More-brändin alle. Nykyään pakettiin kuuluu 10 kanavaa.
Mestarien liigan kauden 2012–2013 pudotuspelit

Jalkapallon Mestarien liigan kauden 2012–2013 pudotuspelit pelattiin 12. helmikuuta – 25. toukokuuta 2013. Pudotuspelien kaikki ottelut pelataan kaksiosaisina, paitsi loppuottelu, joka pelataan yksiosaisena Wembley Stadiumilla, Lontoossa.
Ohjelma.
Kaikki pudotuspelivaiheen otteluparien arvonnat suoritetaan UEFA:n pääkonttorissa Nyonissa, Sveitsissä.
Eteneminen.
Pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle selvisivät lohkojen ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet, yhteensä 16 joukkuetta. Ensimmäisellä kierroksella samaan ottelupariin ei voi päästä kahta joukkuetta samasta maasta. Puolivälieristä lähtien arvonta on vapaa.
Pudotuspeleissä joukkue, joka johtaa kahden ottelun jälkeen otteluiden yhteistuloksen perusteella etenee seuraavalle kierrokselle. Jos pudotuspeleissä joukkueiden yhteistulos kahdesta ottelusta on tasan, eikä kumpikaan etene jatkoon vierasmaalisäännön turvin, pelataan yhteensä 30 minuutin jatkoaika, kaksi kertaa 15 minuuttia. Jos ottelu on edelleen tasan jatkoajan jälkeen, seuraa rangaistuspotkukilpailu. Myös jatkoajalla vierasmaalisääntö otetaan huomioon.
Neljännesvälierät.
Neljännesvälieräparien arvonta suoritettiin 20. joulukuuta 2012. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 12., 13., 19. ja 20. helmikuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 5., 6., 12. ja 13. maaliskuuta 2013.
Puolivälierät.
Puolivälieräparien arvonta suoritettiin 15. maaliskuuta 2013. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 2. ja 3. huhtikuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 9. ja 10. huhtikuuta 2013.
Välierät.
Vällieräparien arvonta suoritettiin 12. huhtikuuta 2013. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 23. ja 24. huhtikuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 30. huhtikuuta ja 1. toukokuuta 2013.
Loppuottelu.
Loppuottelu pelattiin 25. toukokuuta 2013 Wembley Stadiumilla, Lontoossa.
Fredrik Hynning

Fredrik Hynning (s. 15. toukokuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Elitserien-joukkue AIK IF:ssä. Hänen vahvuuksiin kuuluu kahden suunnan pelaaminen, luistelu, intensitettii, hyökkäyspään pelaaminen, laukaus ja alivoimapelaaminen.
Ura.
Seuraura.
Hynning on Djurgårdens IF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin AIK IF:ään, jossa Hynning teki Elitserien-debyyttinsä kaudella 2000–2001. Kaudella 2001–2002 hän voitti tehoilla 27+25=52 koko J20 SuperElitin pistepörssin. Hynning pelasi kauden aikana kaksi Elitserien-ottelua sekä kuusi ottelua lainalla Allsvenskanin Örebro HK:ssa.
Kaudeksi 2002–2003 AIK:n miesten joukkue putosi Allsvenskaniin. Hynning pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa miesten peleissä tehden 41 runkosarjaottelussa tehot 7+13=20 ja kymmenessä Kvalserien-ottelussa tehot 1+4=5. Kaudella 2003–2004 hän oli AIK:n paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 20+17=37. Joukkue eteni Kvalserieniin, mutta putosi seuraavaksi kaudeksi kuitenkin I-divisioonaan taloudellisista syistä. Hynningin ura jatkui kaudella 2004–2005 kuitenkin Elitserienissä ja Luleå HF:n riveissä. Hänen tulokaskautensa toi siellä 43 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa yhdeksän syöttöpistettä. Kaudella 2005–2006 Hynning teki runkosarjassa 18 tehopistettä ja jakoi kolmella osumallaan kevään 2006 pudotuspeleissä Luulajan sisäisen maalipörssin voiton Ľuboš Bartečkon ja Vladimír Machuldan kanssa.
Kaudella 2006–2007 Hynning teki läpimurtonsa ja Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 17+26=43. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Timrå IK:hon. Hynningin ensimmäisen sopimuskauden runkosarja meni kuitenkin pilalle loukkaantumisen takia. Kaudella 2008–2009 hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+21=36. Hynning jakoi myös Elitserienin alivoimamaalipörssin voiton MODO Hockeyn Andreas Salomonssonin kanssa kahdella osumallaan. Helmikuussa 2009 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Timrån kanssa.
Hynning jakoi kaudella 2009–2010 Timrån sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Magnus Pääjärvi-Svenssonin kanssa. Hän jakoi kahdella osumallaan Elitserienin alivoimamaalipörssin voiton neljän muun pelaajan kanssa. Kausi 2010–2011 Hynningillä päättyi kuitenkin nilkkavammaan jo 18 ottelun jälkeen marraskuussa 2010. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Skellefteå AIK:n riveihin. Hynning osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja teki runkosarjassa vain neljä tehopistettä. Kevään 2012 pudotuspeleissä hän jäi tehopisteittä. Hynning voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Hän purki kauden jälkeen sopimuksensa Skellefteån kanssa ja palasi kaudeksi 2012–2013 kaksivuotisella sopimuksella AIK:hon.
Maajoukkueura.
Hynning pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001. Ruotsin A-maajoukkueessaa hän on pelannut lähinnä Euro Hockey Tour -tasolla yhteensä 11 ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Gary Hooper

Gary Hooper (s. 26. tammikuuta 1988 Harlow, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa uusiseelantilaista Wellington Phoenixia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin Valioliigassa Celticin ja Englannin Valioliigassa Norwich Cityn joukkueessa.
Seurajoukkueura.
Hooper aloitti uransa Tottenhamin junioreissa. Kun hänet oli vapautettu sopimuksestaan, hän kävi koeajalla useissa eri seuroissa. Lopulta Conference National tasolla pelannut Grays Athletic kirjoitti hänen kanssa sopimuksen. 
Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi Mestaruussarjassa pelanneeseen Southendiin. Hooper ei vakiinnuttanut paikkaansa ja hän oli kahdesti lainasopimuksella muualla kunnes lopulta hänet laitettiin siirtolistalle. 
Vuonna 2008 Ykkösliigassa pelannut Scunthorpe United osti hänet 125 000 punnan siirtokorvauksella. Ensimmäisellä kaudellaan Scunthorpessa hän teki kaikissa peleissä yhteensä 30 maalia.
Hooper siirtyi skotlantilaiseen Celticiin vuonna 2010 englantilaisesta Scunthorpe Unitedista. Hänestä maksettiin 2,4 miljoonan punnan siirtokorvaus. Skotlannin Valioliigassa pelatessaan hän oli joka vuosi liigan johtavia maalintekijöitä onnistuen maalinteossa myös Mestareiden Liigassa kahdesti.
Useiden siirtohuhujen ja eri seurojen jättämien tarjousten jälkeen Hooper siirtyi Norwich Cityyn heinäkuussa 2013. Hän allekirjoitti kolmevuotisen sopimuksen, joka sisältää option yhden vuoden jatkosta.
Hooper siirtyi lainalle Sheffield Wednesdayhin lokakuussa 2015. Siirrosta tuli pysyvä siirtoikkunan auettua tammikuussa 2016. Lokakuussa 2019 hän siirtyi uusiseelantilaiseen Wellington Phoenixiin.
Reijo Kalmakurki

Reijo Kalmakurki (alk. Lehtonen; 5. joulukuuta 1945 Tampere – 5. marraskuuta 2012 Tampere) oli suomalainen vasemmistolainen opiskelijapoliitikko, joka kuului 1970-luvulla taistolaisen opiskelijaliikkeen johtajiin. Hän toimi Sosialistisen opiskelijaliiton (SOL) puheenjohtajana vuosina 1971–1975.
Kauppiasperheeseen syntynyt Lehtonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Aluksi hän oli mukana "Orgiastic Nalle Puh Cultivators" -nimisessä pienessä underground-ryhmässä ja samannimisessä yhtyeessä, mutta liittyi vuonna 1968 Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP). Lehtonen valittiin pian Akateemisen Sosialistiseuran puheenjohtajaksi ja hän oli perustamassa vankien oikeuksia ajavaa yhdistystä sekä Varusmiesliittoa. Hän toimi myös niin sanotuissa yllytysoikeudenkäynneissä aseistakieltäytymiseen yllyttäneen Erik Schüllerin asianajajana. Samoihin aikoihin Lehtonen otti sukunimekseen sukunsa vanhan nimen "Kalmakurki".
Kalmakurki johti SOL:ia vuosina 1971–1975, jolloin järjestö oli keskeisessä asemassa taistolaisessa opiskelijaliikkeessä. Sen jäsenjärjestöt menestyivät hyvin ylioppilaskuntien edustajistovaaleissa ja Kalmakurki oli itse Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan vaalien äänikuningas. Hän oli keskeinen henkilö prosessissa, jossa ASS ja SOL kasvoivat nopeasti ja suuntautuivat marxilaisuuteen sekä lisäsivät yhteistyötä Neuvostoliiton suuntaan. Jätettyään opiskelijapolitiikan Kalmakurki kävi Moskovan puoluekoulun ja siirtyi SKP:n keskuskomitean sihteeristöön, jossa hän pääasiassa vastasi puolueen valistustyöstä. Hän toimi myös Tiedonantaja-lehden "Teoria ja politiikka" -nimisen liitteen päätoimittajana ja osallistui Demokraattisen sivistysliiton perustamiseen.
1980-luvun lopulla Kalmakurki vetäytyi viettämään vaatimatonta elämää Hämeenkyrön Kyröskoskelle. Hän kouluttautui 1990-luvulla puistometsuriksi ja työskenteli Hämeenkyrön kunnalle. Hän säilytti edelleen vasemmistolaisen maailmankatsomuksensa. Kalmakurki kuoli keuhkosyöpään vuonna 2012.
The Creeping Flesh

The Creeping Flesh on Freddie Francisin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1973. Elokuvan pääosissa ovat Christopher Lee, Peter Cushing ja Lorna Heilbron. Columbia Pictures toimi elokuvan tuottajana ja levittäjänä. 
Kauhuelokuvan käsikirjoitti Peter Spenceley ja Jonathan Rumbold ja tuotti Michael P. Redbourn. "The Creeping Flesh" sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa vuonna 1973. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-illan New Yorkissa 12. helmikuuta 1973. "The Creeping Flesh" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
"The Creeping Flesh" oli George Bensonin ja Harry Locken viimeinen elokuva. Ohjaaja Freddie Francis oli lyhyellä varoitusajalla ottanut "The Creeping Fleshin" tuotannon käsiinsä Don Sharpilta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 80 prosentin "tuore"-arvosana viiden arvostelun perusteella.
Juoni.
Viktoriaaniaikainen tiedemies palaa Lontooseen paleontologisen luurankopussinsa kanssa, minkä hän oli löytänyt Papua-Uusi-Guineasta. Luut kuitenkin sisältävät pahoja voimia... Kun luut laitetaan säilöön veteen, liha palaa luiden päälle ja vapauttaa hirveän olennon tiedemiehen perheen ja ystävien keskuuteen.
Kunnallisneuvos

Kunnallisneuvos () on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka myönnetään kunnalliselämässä ansioituneille henkilöille. Arvonimi kuuluu 7. ryhmään, ja siitä maksettavan veron määrä on joko .
Suomen suuriruhtinaskunnassa kunnallisneuvos oli vuoden 1880 virka-arvojärjestyksen kahdeksanteen luokkaan kuulunut arvonimi. Itsenäisessä Suomessa arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1919. Vuosina 1918–2013 kunnallisneuvoksen arvonimi on myönnetty 1134 henkilölle. 
Kunnallisneuvoksen arvonimi on kolmanneksi yleisin arvonimi Suomessa. Joka vuosi nimitetään 10–20 uutta kunnallisneuvosta.
Kangasvuoren rautatietunneli

Kangasvuoren rautatietunneli on rautatietunneli Jyväskylässä, noin kilometri rautatieasemalta pohjoiseen Jyväskylä–Äänekoski–Saarijärvi–Haapajärvi-rataosalla. Tunneli on valmistunut vuonna 1964, ja sen pituus on 2 735 metriä. Se on Suomen neljänneksi pisin rautatietunneli.
Tunnelin rakentaminen aloitettiin vuonna 1960 rataosan perusparannuksen osana. Ennen tunnelin rakentamita rata kulki Jyväskylästä pohjoiseen Seppälänkankaan kautta. Louhintatyöt saatiin valmiiksi 1962 ja tunneli valmistui kokonaisuudessaan 1964. Suunnittelussa oli otettu huomioon sähköistyksen vaatima tila, ja se rakennettiin korkeammaksi. Valmistuessaan Kangasvuoren tunneli oli Suomen pisin liikennetunneli, mutta myöhemmin valmistuneet Lahdenvuoren tunneli (4 293 m, vuonna 1974) Orivesi–Jyväskylä-rataosalla, Vuosaaren satamaradan Savion tunneli (13,6 km, vuonna 2008) ja Kehäradan tunneli (8,2 km, vuonna 2015) ovat sitä pidempiä.
Kangasvuoren rautatietunneli perusparannettiin vuosina 2016–2017 rataosan sähköistyksen yhteydessä. Työ toteutettiin allianssimallina.
Polttokenttäkalmisto

Polttokenttäkalmisto tai tasaisen maan polttokalmisto on Suomesta ja Virosta tavattava rautakautinen hautaustyyppi. Polttokenttäkalmistot olivat Virossa käytössä 300-luvulta 1200-luvulle. Suomessa hautastapa on ollut käytössä nuoremmalta roomalaisajalta ristiretkiajalle, mutta se yleistyi erityisesti 600–700-luvulla, niin sanottuna merovingiaikana. Kalmistossa tuhkatut vainajien ja hauta-antimien jäännökset on ripoteltu luonnollisten kivien väliin sekaisin muiden hautausten kanssa. Kiviä on myös saatettu kasata hautausten päälle. 
Virossa polttokenttäkalmistoja muistuttavat hyvin läheisesti samanaikaiset hautaröykkiöt, jotka koostuvat epäsäännöllisen kokoisista yhteen kerrokseen kasatuista kivistä. Hautausmuoto on Itämeren piirissä tyypillinen nimenomaan Suomessa, missä se esiintyy pääasiallisena hautausmuotona koko myöhäisrautakauden. Yhteistä polttokenttäkalmistoissa on, etteivät ne juuri näy maan pinnalle. Ne kätkevät myös useiden vainajien toisiinsa sekoittuneita jäännöksiä, ja niitä onkin pidetty ennen kaikkea sukuhautoina. Sekä Virossa että Suomessa polttokenttäkalmistoista löytyy toisinaan myös palamatonta ihmisluuta. Virossa on tulkittu, että polttokenttäkalmistojen kiveykset voisivat yksinkertaisesti olla jälkiä hautarovioista, jotka kokeellisen arkeologian perusteella palavat paremmin ollessaan kivipohjalla. Näin ollen polttokenttäkalmistokiveykset olisivat seurausta hyvin pitkään jatkuneesta hautausperinteestä.
Tunnettuja polttokenttäkalmistoja ovat esimerkiksi Laitilan Kodjalan Vainionmäki, Kaarinan Ristimäki ja Hämeenlinnan Imatran Voiman kalmisto.
L’avaro

L’avaro (englanninkielisenä nimikkeenä "The Miser") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut Tonino Cervin ohjaama italialainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Alberto Sordi, Laura Antonelli, Christopher Lee ja Marie Laforêt. "L’avaro" perustuu löyhästi Molièren komedianäytelmään "L’Avare".
"L’avaro" sai ensi-iltansa Italiassa huhtikuussa vuonna 1990. Espanjassa elokuva sai ensi-illan 5. kesäkuuta 1990. Elokuva sai yhden David di Donatello -palkintoehdokkuuden parhaasta lavastuksesta (Mario Garbuglia) vuonna 1990.
Christopher Lee kertoi omaelämäkerrassaan "Tall, Dark and Gruesome", että "L’avaro" on ainoa elokuva pitkän uransa aikana, missä hän unohti repliikinsä. Lisäksi Leetä ärsytti erittäin paljon elokuvan italialaisen työryhmän välinpitämättömyys ottoja kohtaan, jolloin työryhmä tupakoi, puhui ja kuljeskeli kohtausten ottojen aikana. Eräässä vaiheessa se oli mennyt niin pahaksi, että Lee oli lyönyt kätensä pöytään ja vaatinut hiljaisuutta.
Elsa Bruun

Elsa Maria Bruun, o. s. "Inberg" (13. maaliskuuta 1886 Kajaani – 14. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja -johtaja. Hän oli Eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitaja vuosina 1949–1956.
Elsa Bruunin vanhemmat olivat piirilääkäri Karl Emil Inberg (1838–1895) ja Ida Theresia Rosén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 (Läroverket för gossar och flickor) ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1908 ja filosofian maisteriksi 1910. Hän opiskeli Englannissa London School of Economics and Political Sciencessa vuonna 1911. 
Bruun oli jo ennen yliopistosta valmistumistaan työskennellyt vuodesta 1908 lähtien Helsingin opiskelijakirjaston amanuenssina, jona hän toimi vuoteen 1918 saakka. Sen jälkeen hän siirtyi Eduskunnan kirjastoon, jossa toimi kirjastonhoitajana vuodet 1920–1948. Vuonna 1948 tehtiin lainmuutos, jolla Eduskunnan kirjasto palautettiin valtioneuvoston kanslian alaisuudesta eduskunnan hallintaan, ja tuolloin tuli avoimeksi kirjaston ylikirjastonhoitajan virka. Virkaan pyrki Bruunin ohella kolme muuta hakijaa, mutta kukaan heistä ei täyttänyt pätevyysvaatimuksia. Kun virka julistettiin uudelleen avoimeksi täsmennetyin vaatimuksin, valituksi tuli Bruun. Hän johti kirjastoa seuraavien kahdeksan vuoden ajan, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1956.
Sotavuosina Elsa Bruun keskittyi lasten siirtoon sodan jaloista Ruotsiin. Jatkosodan alettua perustettiin syyskuussa 1941 sosiaaliministeriön lastensiirtokomitea Elsa Brun toimi komitean toiminnanjohtajana ja toimistopäällikönä.
Bruun oli myös Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuodet 1946–1956. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1956.
Elsa Bruun oli naimisissa vuodesta 1919 toimistopäällikkö Otto Bruunin (k. 1969) kanssa.
Gustaf Samuel Crusell

Gustaf Samuel Crusell (1810 Tammela – 1858 Pietari) oli suomalainen lääkäri. Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi 1840 ja toimi piirilääkärinä Käkisalmessa vuodesta 1842. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen fysiikan dosentti vuodesta 1857. Hän alkoi ensimmäisenä käyttää galvanismia hoitomenetelmänä. Hän julkaisi Pietarissa 1841 teoksen "Über den Galvanismus als chemisches Heilmittel gegen oertliche Krankheiten" ja siihen liittyvät lisäykset "Erster - Dritter Zusatz zu der Schrift über dekn Galvanismus" (1842–1843). Vaikka hän oli luonteeltaan sisukas, hän ei ymmärtänyt käytännön elämää.
Hän oli säveltäjä Berndt Crusellin serkun poika.
The Salamander

The Salamander (myös "Morris West's The Salamander") on Peter Zinnerin ohjaama poliittinen trilleri vuodelta 1981. Trillerin pääosissa ovat Franco Nero, Anthony Quinn, Sybil Danning, Christopher Lee ja Claudia Cardinale. "The Salamander" on ohjaaja Zinnerin ainoa ohjaustyö.
"The Salamander" pohjautuu Morris L. Westin samannimiseen romaaniin, jonka pohjalta Robert Katz laati käsikirjoituksen. Tuottajina toimivat Erwin C. Dietrich, Paul Maslansky ja Renzo Rossellini. Jerry Goldsmith vastasi elokuvan musiikista. Elokuva sijoittuu Italiaan.
"The Salamander" sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa vuonna 1981. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-illan 23. toukokuuta vuonna 1983. Suomessa elokuva julkaistiin suoraan videolle vuonna 1989. Elokuva on julkaistu myös DVD:lle.
"The Salamander" voitti kaksi Laceno d'Oro -palkintoa Avellino Neorealismin elokuvajuhlilla parhaasta elokuvasta (Peter Zinner) ja parhaasta käsikirjoituksesta (Robert Katz).