tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leprous

Leprous on norjalainen yhtye, joka soittaa progressiivista metallia. Yhtye soittaa sekä itsenäisesti että black metal -yhtye Emperorista tunnetun Ihsahnin soolouran taustayhtyeenä. Leprouksen ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaistu albumi oli "Tall Poppy Syndrome", joka ilmestyi vuonna 2009. Yhtye oli myös tehnyt sitä aiemmin omakustanteena täysipitkän levyn "Aeolia" vuonna 2006.
Historia.
Leprouksen perustivat Einar ja Tor Oddmund vuonna 2001, ollessaan noin 15-vuotiaita. Yhtyeeseen tuli lisää jäseniä ja musiikillinen suunta kehittyi vuoteen 2004 asti, jolloin Leprous levytti ensimmäisen demonsa "Silent Waters". Kaksi vuotta myöhemmin yhtye äänitti demo-CD:n "Aeolia". Yhtye ei vielä halunnut etsiä levy-yhtiötä, sillä se halusi säveltää vielä parempaa musiikkia ennen levytyssopimusta.
Leprous äänitti toisen levynsä "Tall Poppy Syndrome" elokuussa 2008. Tällä kertaa Leprous lähetti levyn useille levy-yhtiöille, joista neljä osoitti kiinnostusta yhtyeen musiikkiin. Leprous päätti, että Sensory Records sopisi yhtyeelle parhaiten, ja solmi levytyssopimuksen. Maaliskuussa 2009 "Tall Poppy Syndrome" julkaistiin virallisesti. Levyn julkaisun myötä Leprous soitti muun muassa kuukauden mittaisella euroopankiertueella ruotsalaisyhte Therionin kanssa.
Joulukuussa 2010 yhtye ilmoitti, että basisti Halvor Strand on jättänyt yhtyeen muiden projektien viedessä hänen aikansa. Leprous ilmoitti löytäneensä saman tien uudeksi basistiksi Rein Blomquistin. Leprous aloitti äänittämään seuraavaa albumiaan uuden kokoonpanon kera seuraavana tammikuuna. Uusi albumi "Bilateral" julkaistiin elokuussa 2011.
Erakkoluhtakana

Erakkoluhtakana ("Atlantisia rogersi") on Tristan da Cunhan saaristossa sijaitsevan asumattoman Inaccessiblen kotoperäinen rantakana. Lajin populaatio on kooltaan noin 8 400 yksilöä. Percy Roycroft Lowe kuvaili lajin holotyypin Inaccessiblelta vuonna 1923.
Erakkoluhtakana on maailman pienin lentokyvytön lintu ja painaa vain 40 grammaa. Se löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1870.
Marcel Granollers

Marcel Granollers Pujol (s. 12. huhtikuuta 1986 Barcelona) on espanjalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 19 heinäkuussa 2012 ja nelinpelissä sijalla neljä helmikuussa 2013. Hän on voittanut neljä ATP-turnausta kaksinpelissä sekä yhdeksän nelinpelissä.
Junioriurallaan Granollers voitti vuonna 2004 Ranskan avointen nelinpelin Pablo Andújarin kanssa.
Ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa kaksinpelissä Granollers otti Houstonissa vuonna 2008, voitettuaan finaalissa James Blaken luvuin 6–4, 1–6, 7–5. Toinen turnausvoitto tuli Sveitsin avoimissa heinäkuussa 2011, jossa hän voitti finaalissa Fernando Verdascon. Kolmannen turnausvoittonsa hän otti Valencian turnauksessa marraskuussa 2011, kun hän voitti finaalissa Juan Mónacon. Nelinpelissä hän on voittanut kuusi ATP-turnausta, ja on ollut parhaimmillaan nelinpelin maailmanlistalla viidentenä lokakuussa 2010.
Lumumba (drinkki)

Lumumba on juomasekoitus joka voi olla kuuma tai kylmä. Sen pääaineksia ovat konjakki tai brandy, maito, kaakaojuoma tai kaakaojauhe ja kermavaahto. Juoma voidaan tehdä toti- tai Highball -lasiin. Kermavaahto laitetaan juoman päälle ja koristellaan maitokaakaojauheella, joskus myös raastetulla suklaalla.
Drinkki on nimetty kongolaisen poliitikon Patrice Lumumban mukaan.
Robert Bosch

Robert Bosch (23. syyskuuta 1861 Albeck – 12. maaliskuuta 1942 Stuttgart) oli saksalainen yrittäjä, insinööri ja keksijä. Hän perusti vuonna 1886 Stuttgartissa hienomekaniikka- ja sähkötekniikkapajan, josta myöhemmin muodostui monikansallinen monialayritys Robert Bosch GmbH.
Boschin pajan menestyi alkuvuosina vaihtelevasti ja 1890-luvun puolivälistä hänen pajansa lähti vakaaseen nousuun. Alkuvuosina hän teki useita töitä kuten puhelinjärjestelmien asentamista. Kun häntä pyydettiin rakentamaan olemassa olevan järjestelmän kaltainen magneettosytytys polttomoottoriin hän kehitti tähän parannuksia ja vuodesta 1897 Boschin magneetot yleistyivät ajoneuvoissa. Vuonna 1902 Boschille työskennellyt insinööri Gottlob Honold esitteli entistä paremman järjestelmän.
Biopuhdistus

Biopuhdistus (myös bioremediaatio, ) tarkoittaa biologisten organismien kuten bakteerien, sienten tai kasvien käyttöä (fytoremediaatio) esimerkiksi pilaantuneen maaperän puhdistamiseen. Usein tässä käytetään hyödyksi mikrobeja. Sienikunnostuksessa käytetään hyväksi valkolahosieniä, joita ovat kantasieniin kuuluvat puunlahottajat ja maassa elävät karikkeenlahottajat. Nämä sienet pystyvät hajottamaan entsyymeillään ligniiniä ja monia vaikeasti hajoavia orgaanisia yhdisteitä. 
Biopuhdistusta ovat esimerkiksi biotuuletus, biostimulaatio ja kompostointi. Kasveilla toteutettava biopuhdistus voidaan toteuttaa fytostabiloinnilla, fytoakkumuloinnilla, fytodegradaatiolla, ritsodegradaatiolla tai fytovolatilisaatiolla. Esimerkiksi kevättaskuruohon ("Noccaea caerulescens") eri populaatiot toimivat hyperakkumulaattorikasveina eli keräävät metalleja kasvupaikkansa perusteella. Tärkein biopuhdistuksen osa-alue on pilaantuneen maaperän ja pohjaveden puhdistaminen. Tämä voi tapahtua joko paikan päällä tai niin, että pilaantunut aines viedään muualle puhdistusta varten.
Biopuhdistuksessa kehitetään jatkuvasti uusia jäteveden sekä teollisuusjätteiden puhdistusmuotoja. Biologisten puhdistusprosessien avulla jätteitä pyritään muuttamaan uudelleen käytettävään muotoon.
Biopuhdistuksen avulla voidaan puhdistaa myös metallisaastetta maasta, sillä monien myrkkymetallien vaikutus vähenee, kun mikrobit sitoutuvat niiden kanssa. Mikrobien avulla voidaan esimerkiksi muuntaa elohopeaioneja varauksettomiksi ja kromia ja uraania vaarattomiksi yhdisteiksi.
Kapiteeli (typografia)

Kapiteeli ( 'pylväänpää') on typografian termi, ja se tarkoittaa suuraakkosten eli versaaliaakkosten näköisiä kirjaimia, jotka ovat pienaakkosten eli gemenakirjainten korkuisia. Kapiteelit ovat fonttiin erikseen suunniteltu kirjainvalikoima. Englanniksi kapiteelit ovat "small caps".
Käyttö.
Kapiteelit ovat typografinen tehokeino, jolla saadaan tekstistä huolitellumman näköistä. Suuraakkosin eli versaalein kirjoitetut sanat nousevat liikaa leipätekstistä, joten niiden tilalla kannattaa käyttää kapiteeleja. Usein kapiteelikirjaimia käytettäessä kirjainväliä harvennetaan hieman.
Kapiteelia voidaan käyttää esimerkiksi anfangin tilalla korostamaan kappaleen ensimmäisiä sanoja, lähdeluetteloiden kirjoittajien nimissä sekä tietotekstien korostuskeinona.
Kapiteelin kanssa käytetään gemenanumeroita. Näin tekstin x-korkeus on yhtenäinen.
Valekapiteeli.
Valekapiteeli syntyy esimerkiksi tekstinkäsittely- tai julkaisuohjelmassa, mikäli kirjaintyypistä eli fontista ei löydy aitoa kapiteelia. Ohjelma pienentää versaalin gemenakorkeuteen, jolloin kirjaimen viivojen paksuus on aitoa kapiteelia ohuempi (esimerkki: VALEKAPITEELI). Tavallisissa fonteissa, kuten TrueTypessa, ei yleensä ole kapiteelikirjaimia. Aito kapiteeli löytyy yleensä vain ammattitason fonteista, jotka ovat yleensä muotoa OpenType tai PostScript.
Mathias Ntawulikura

Mathias Ntawulikura (s. 14. heinäkuuta 1964 Gisovu) on ruandalainen yleisurheilija, joka kilpaili kestävyysjuoksussa ja maastojuoksussa. Hän edusti seuratasolla italialaista Pro Patria Milanoa. Ntawulikura osallistui olympialaisiin yhteensä viisi kertaa vuosina 1988–2004. Hän on täten maansa historian vanhin olympiaurheilija ja toimi myös Ruandan lipunkantajana Ateenan kisoissa 2004. Ntawulikuran paras olympiasijoitus on kahdeksas tila 10 000 metriltä Atlantan kisoista 1996. Hän osallistui myös maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa oli 10. sija vuoden 1994 kisoista.
Ntawulikura pitää hallussaan maansa ulkoratojen ennätystä maratonilla ja 5 000 metrillä sekä sisä- että ulkoradoilla.
Henkilökohtaiset ennätykset.
"Lähde: IAAF"
Mildred Dunnock

Mildred Dunnock () oli yhdys­valtalainen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elo­kuvansa oli vuonna 1945 ensi-iltaan tullut "Vilja viheriöi", jossa hän näytteli jo teatterissa esittämänsä Miss Ronsberryn roolin. Dunnock oli kahdesti ehdolla parhaan nais­sivu­osan Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkaana hän oli rooleistaan elo­kuvissa "Kauppa­matkustajan kuolema" (1951) ja "Nukkevaimo" (1956). Dunnock on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Jānis Frīdrihs Baumanis

Jānis Frīdrihs Baumanis (23. toukokuuta 1834 – 19. maaliskuuta 1891) oli latvialainen arkkitehti. Hän johti useiden rakennusten rakentamista eri puolilla Latviaa, mutta erityisesti Riiassa. Hän oli yksi tuotteliaimmista latvialaisista arkkitehdeista. Hänen rakennuksensa edustivat uusbarokkilaista tyyliä. 
Elämäkerta.
Jānis Baumanis syntyi Riiassa 23. toukokuuta 1834. Hän työskenteli nuorena muutaman arkkitehtitoimiston harjoittelijana, jolloin arkkitehti Ludwig Bohnstedt ryhtyi tukemaan häntä. Bohnstedtin avustuksella Baumanis opiskeli Berlinin rakennusakatemiassa vuosina 1860–1862 ja vuodesta 1862 Pietarin taideakatemiassa, josta hän valmistui seuraavana vuonna. Baumanis suunnitteli 17 ortodoksikirkkoa Etelä-Viroon ja Vidzemen alueelle. Riiassa hän suunnitteli yli 150 rakennusta. Tunnetuimpia Baumaniksen suunnittelemia rakennuksia Riiassa ovat Aleksanterin lukio Barona ielalla, Lomonosovin lukio Rainisin bulevardilla ja Riian sirkuksen rakennus. Arkkitehtiuransa lisäksi Baumanis toimi aktiivisesti Riian latvialaisessa seurassa ja latvialaisten laulujuhlien järjestämisessä. Baumanis kuoli Riiassa 19. maaliskuuta 1891.
Luettelo sadasta haitallisimmasta vieraslajista

Tämä on luettelo niistä sadasta vieraslajista, jotka Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton ylläpitämä "Global Invasive Species Database" (kansainvälinen vieraslajitietokanta) on määritellyt maailmanlaajuisesti kaikkein haitallisimmiksi. Luettelon lajit on valittu niiden levinneisyyden sekä luonnon biodiversiteetille ja maataloudelle ynnä muulle ihmisen toiminnalle aiheuttamien haittojen perusteella. Luettelon monipuolisuuden varmistamiseksi kustakin suvusta on valittu vain yksi esimerkkilaji, vaikka muutkin suvun lajit aiheuttaisivat yhtä vakavia haittoja.
Vuonna 2013 luettelosta poistettiin luonnosta hävitetyksi todettu karjaruttovirus ja lisättiin äänestyksen perusteella kelluva vesikasvi poimukellussaniainen ("Salvinia molesta").
LZ7

LZ7 on Isosta-Britanniasta, Manchesteristä, kotoisin oleva kristillinen rap- ja hip hop-yhtye. Sen tunnetuimpia kappaleita on singlenä julkaistu "This Little Light", joka nousi korkeimmillaan sijalle 26 Britannian singlelistalla.
Marraskuussa 2010, 2011, 2013, 2014, 2016 ja 2017 LZ7 esiintyi Suomessa Maata näkyvissä -festareilla. Yhtye on esiintynyt Kouvolan jäähallissa järjestetyssä Vappugospelissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. LZ7 esiintyi myös vuoden 2013 Uusi Alku -konsertissa sekä vuoden 2017 Ruskagospelissa.
Oskars Bārs

Oskars Bārs (17. lokakuuta 1848 Dobele – 9. tammikuuta 1914 Riika) oli latvialainen arkkitehti. Hänen tuotantonsa edustaa jugend-tyyliä.
Elämäkerta.
Oskars Bārs syntyi Dobelessa Kuurinmaalla 17. lokakuuta 1848. Hän oli ensimmäisiä niistä, jotka valmistuivat Riian polyteknisestä instituutista. Bārs työskenteli Jelgavan johtavana arkkitehtina, kunnes hän perusti oman arkkitehtitoimistonsa. Bārs suunnitteli yli 90 rakennusta. Suurin osa Bārsin rakennuksista edustaa eklektistä jugendia, mutta hänen myöhemmät rakennuksensa edustavat rationaalista jugendia, jossa fasadeista on riisuttu turha koristelu. Bārs kuoli Riiassa 9. tammikuuta 1914. Tunnetuimpia Bārsin suunnittelemia rakennuksia oli Jelgavan synagooga.
Heredia (Costa Rica)

Heredia on kaupunki Costa Ricassa. Kaupunki on Heredian maakunnan hallinnollinen keskus, minkä lisäksi se on tunnettu tuottoisan kahvintuotantoalueen keskuksena. Heredian asukasluku oli vuonna 2011 18 697 ja suuremman metropolialueen 279 984.
Maantiede.
Heredia sijaitsee Costa Rican keskiosassa niin sanotun Valle Centralin alueella hieman pääkaupunki San Josésta koilliseen. Kaupunki on osa Heredian maakuntaa ja Heredian kantonia. Sen korkeus merenpinnasta on 1 137 metriä.
Historia.
Nykyisen Heredian alueelle alkoi saapua siirtolaisasutusta Cartagosta 1600-luvulla. Väestön pääosa siirrettiin vuonna 1714 Cubujuquíhin, joka oli kaupungin alkuperäinen nimi. Paikasta tehtiin pikkukaupunkia vastaava "villa" vuonna 1763 ja samalla se sai uuden nimen Villa de la Inmaculada Concepción de Cubujuquí. Nykyisen nimensä Heredia se sai myöhemmin Alonso Fernández de Heredian mukaan. Siirtomaakaudella paikkakunta oli vain pienehkö kylä, mutta silti Costa Ricassa toiseksi tärkein paikkakunta Cartagon jälkeen. Siellä on esimerkiksi yksi harvoista Costa Ricassa säilyneistä siirtomaa-aikaisista kirkoista. Espanjan siirtomaakausi päättyi vuoteen 1821. Vuonna 1824 paikkakunnasta tehtiin varsinainen kaupunki.
Etenkin kahvin tuotannon kasvu vauhditti myöhemmin Heredian kehitystä. Kaasulla toimivat katuvalot saatiin vuonna 1888 ja sähköiset valot vuonna 1897.
Talous ja liikenne.
Perinteisen elinkeinon alueella muodosti kahvin viljely, ja kahvilla on edelleen merkitystä kaupungin taloudelle. Heredian maakunta kuuluu Costa Rican suurimpiin kahvintuotantoalueisiin. Silti suuri osa kaupungin asukkaista käy töissä pääkaupunki San Joséssa.
Kaupungin kautta pääkaupunkiin kulkee Pan-Amerikan valtatie.
Väestö.
Heredian asukasluku oli vuonna 2011 yhteensä 18 697, mutta kaupunkia suuremmalla metropolialueella asui samaan aikaan 279 984 henkilöä. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat 20 191 ja 213 644.
Lukujonon raja-arvo

Lukujonon raja-arvo on matematiikassa lukujonojen käyttäytymistä ilmaiseva peruskäsite. Lukujono on järjestetty luettelo lukuja, joka voi olla äärettömän pitkä. Äärettömille lukujonoille on luontevaa tutkia mitä lukuarvoa kohti sen jäsenet lähestyvät. Jos ne lähestyvät tiettyä lukua, sanotaan lukujonon "suppenevan" kohti tätä raja-arvoa. Muussa tapauksessa lukujono ei suppene, vaan "hajaantuu".
Määritelmä.
Lukujonon formula_1 raja-arvo on sellainen luku formula_2, että kaikilla formula_3 on olemassa formula_4 siten, että formula_5, kun formula_6. Lukujonon formula_7 raja-arvoa formula_2 merkitäänformula_9.
Kun lukujonolla on olemassa raja-arvo, sen sanotaan "suppenevan". Lukujono, joka ei suppene, "hajaantuu". Jos lukujonolla on raja-arvo, sanotaan myös, että jonon luvut "lähestyvät" tätä raja-arvoa, kun formula_10 kasvaa rajatta (eli lähestyy ääretöntä). Lukujonon raja-arvo on yksikäsitteinen, ja sille voidaan suorittaa laskutoimituksia samalla tavoin kuin vastaavalle funktiolle. 
Suppeneva lukujono on esimerkiksi
 formula_11
Sen raja-arvo on 1 eli formula_12 .
Sarjan raja-arvo.
Sarjan raja-arvo määritellään vastaavalla tavalla kuin lukujonon raja-arvo. Jos sarjalla on raja-arvo, se "suppenee". Muussa tapauksessa se "hajaantuu". Suppenevia sarjoja ovat esimerkiksi sellaiset geometriset sarjat, joissa jokainen termi on itseisarvoltaan edellistä pienempi, esimerkiksi 
ja
Hajaantuvia sarjoja ovat esimerkiksi:
ja
Sarja x1 + x2 + x3 + ... voi olla suppeneva vain, jos sen termit suppenevat kohti nollaa eli formula_18. On kuitenkin olemassa myös sarjoja, joiden termit suppenevat kohti nollaa, mutta jotka kuitenkin hajaantuvat. Yksinkertaisin esimerkki sellaisesta on harmoninen sarja:
formula_19.
Milada Karbanová

Milada Karbanová (s. 27. maaliskuuta 1948 Jablonec nad Nisou) on Tšekkoslovakiaa edustanut entinen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä. Hän voitti EM-kisoissa yhden ja sisäratojen EM-kisoissa neljä mitalia. Karbanová osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1972 ja 1976. Hän oli 22. Münchenin kisoissa 1972 ja sijoittui 19:nneksi Montrealissa 1976.
Karbanová voitti urallaan yhteensä kahdeksan maansa mestaruutta. Mestaruuksista neljä tuli sisä- ja neljä ulkoradoilta.
Robert Staughton Lynd

Robert Staughton Lynd (26. syyskuuta 1892 New Albany, Indiana – 1. marraskuuta 1970 New York, New York) oli yhdysvaltalainen sosiologian professori Columbian yliopistossa, New Yorkissa.
Robert ja hänen vaimonsa Helen Lynd ovat parhaiten tunnettuja "Middletown-tutkimuksistaan", jotka ovat amerikkalaisen sosiologian klassikkoja. Lyndit tekivät kaksi laajaa kenttätutkimusta Muncien pikkukaupungissa. Tutkimuksessa he perehtyivät pikkukaupungin kulttuurisiin normeihin ja sosiaaliseen muutokseen. Ensimmäinen kirja "Middletown: A Study in Modern American Culture" (1929) kertoo vuoden 1924 alusta alkavasta aikajaksosta. Toinen kirja "Middletown in Transition : A Study in Cultural Conflicts" (1937) sijoittuu 1930-luvun lamaan.
Hapan suola

Happamat suolat eli "vetysuolat" ovat ioniyhdisteitä eli suoloja, joissa oleva anioni sisältää yhden tai useamman vetyatomin ja voi toimia happona, toisin sanoen se voi luovuttaa protonin. Tällaisia anioneja ovat esimerkiksi:
Nämä anionit ovat luonteeltaan amfo­lyyttejä, joten ne voivat reagoida sekä happojen että emästen kanssa. 
Happamia suoloja syntyy kaksi- tai useampi­arvoisten happojen reagoidessa emästen kanssa, mikäli emästä on vähemmän kuin tarvitaan hapon neutraloitumiseen. Jos esimerkiksi yksi mooli rikkihappoa reagoi kahden moolin kanssa natriumhydroksidia, syntyy natriumsulfaattia:
mutta jos kumpaakin ainetta on vain yksi mooli, syntyy natriumvetysulfaattia:
Vastaavasti fosfori­hapon (H3PO4) reagoidessa natrium­hydroksidin kanssa syntyy näiden aineiden määrien suhteesta riippuen joko natriumfosfaattia (Na3PO4), natriumdivetyfosfaattia (NaH2PO4) tai natriumvetyfosfaattia (Na2HPO4)
Raimo Holopainen

Raimo Tapani Holopainen (30. toukokuuta 1948 Juuka – 28. elokuuta 2024 Laitila) oli suomalainen kansanedustaja ja poliitikko. Vuodesta 1973 hän oli Juuan avustava ulosottomies. Holopainen toimi kansanedustajana ajalla 1. maaliskuuta 1996 – 23. maaliskuuta 1999 edustaen Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. 
Eduskuntaan Holopainen nousi Kansaneläkelaitoksen johtajaksi siirtyneen Matti Puhakan seuraajana. Vuonna 2004 hänet valittiin Maskun kunnanvaltuuston jäseneksi. Hänellä oli työpaikka myös Varsinais-Suomen ulosottoviraston Salon toimipaikassa.
Åminne (kirja)

Åminne – Kartanon historia ja päärakennuksen restaurointi on Merja Niemisen ja Irma Lounatvuoren toimittama teos, joka käsittelee Saloon kuuluvassa Halikossa sijaitsevan Joensuun kartanon eli Åminnen kartanon historiaa ja päärakennuksen entisöintiä. Teoksen on kustantanut kartanon nykyinen omistaja Björn Wahlroos. Kirjaa saa vain Wahlroosilta itseltään, mutta Kansalliskirjastossa on kirjasta vapaakappale.
Teoksessa on alkusanojen ja kartanon luonnehdinnan jälkeen Rainer Knapasin artikkeli Gustaf Mauritz Armfeltista, jonka aikaiseen asuun kartano on entisöity. Vaikka Armfelt ehti asua Åminnessa vain lyhyen aikaa, kartano on mielikuvissa leimallisesti juuri hänen kartanonsa. Armfeltin varsinainen elämäntyö ja persoona jäävät kirjan ulkopuolelle. Armfelt-artikkelin jälkeen seuraa usean kirjoittajan artikkeleista koostuva osuus kartanon historiasta, sen jälkeen jakso kartanon entisöinnistä ja nykyajasta sekä laaja osuus kirjastosta, kalusteista ja taide-esineistä. Oma osuutensa on myös entisöidyllä kartanopuistolla. Kirjakokoelma on luetteloitu ja esitelty toisaalla.
Historioitsija Matti Klingen mukaan teos on loistokkaasti painettu raportti erityisesti Åminnen restauroinnista. Klinge kiittää Björn Wahlroosia siitä, että hän on kantanut vastuun kulttuurimuistomerkin säilymisestä elävänä.
Teoksen kirjoittajat ovat Armfelt-tutkijoita ja kartanon entisöintiin osallistuneita asiantuntijoita ja erityisosaajia.
Kirja on ilmestynyt myös ruotsiksi nimellä "Åminne – Gårdens historia och restaureringen av karaktärsbyggnaden".
Al-Anfal-kampanja

Al-Anfal-kampanja (‎, tunnettu myös nimellä "operaatio Anfal", ”saalis”) oli Saddam Husseinin johtaman Irakin hallituksen kansanmurhakampanja, joka oli suunnattu Irakin Kurdistanin kurdeja vastaan. Sen johtohahmona vaikutti Ali Hassan al-Majid, jonka kurdit nimesivät Kemikaali-Aliksi. Hän allekirjoitti kesäkuussa 1987 määräyksen, jonka mukaan ”Lainkäyttövaltansa sisällä, aseistettujen joukkojen pitää tappaa jokainen ihminen tai eläin näillä alueilla”.
Kampanja sai nimensä Koraanin Surat al-Anfalista, jota Irakin entinen Baathist-hallinto käytti koodinimenä vakavissa hyökkäyksissä peshmerga-kapinallisia (kurditaistelijoita) ja pääasiassa siviilikurdiväestöä vastaan Pohjois-Irakissa, jotka suoritettiin vuosien 1986 ja 1989 välillä. Vuoteen 1988 mennessä arviolta 4 000 kylää oli tuhottu, 180 000 ihmistä tapettu ja 1,5 miljoonaa karkotettu. Kuuluisin operaation joukkosurma oli 5 000 kurdin, lähinnä siviilin kaasuttaminen hengiltä Halabjan kylässä käyttäen taistelukaasuja 16. maaliskuuta 1988.
Sydneyn yliopisto

Sydneyn yliopisto on yliopisto Sydneyssä. Vuonna 1850 perustettu oppilaitos on Australian vanhin yliopisto. Vuonna 2009 siellä opiskeli 47 775 opiskelijaa, ja se oli Australian toiseksi suurin yliopisto.
Yliopiston pääkampus on keskellä laajaa puistoaluetta. Se on kokonaisuudessa saanut inspiraationsa Oxbridgeltä. Kampusalue sijaitsee Camperdownin ja Darlingtonin kaupunginosissa. Yliopistoon kuuluu myös sivukampuksia, joita se on liittänyt itseensä, kuten Sydneyn musiikkikonservatorio ja Sydney College of the Arts.
Historia.
Sydneyn yliopiston perustamislaki hyväksyttiin 1. lokakuuta 1850. William Wentworthin, joka oli yksi yliopiston perustajista, mukaan yliopiston merkitys olisi monien siirtokunnan tulevaisuuden johtajien kasvattaminen. Se toteutui vuonna 1901, kun Australian ensimmäiseksi pääministeriksi tuli yliopistosta valmistunut Edmund Barton. Ensimmäiset opiskelijat valittiin laitokseen kaksi vuotta myöhemmin, ja vuonna 1856 yliopistossa jaettiin ensimmäiset tutkintotodistukset. Koulu siirtyi nykyiselle paikalleen, kolme kilometriä Sydneyn keskusta lounaaseen, vuonna 1857. Vuonna 1874 yliopistossa perustettiin Australian ensimmäinen opiskelijaliitto. Sydneyn yliopisto oli edelläkävijä naisten hyväksymisessä. Se avasi ovensa naisille vuonna 1881, ensimmäisten joukossa maailmassa.
Sydneyn yliopistoa uudistettiin 1900-luvun alkupuoliskolla. Fyysisistä muutoksista vastasi yliopiston arkkitehdiksi vuonna 1919 nimetty Leslie Wilkinson. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yliopiston rakennetta muutettiin, kun sinne perustettiin kuusi uutta tiedekuntaa. Uusien tiedekuntien perustaminen koettiin tarpeelliseksi, kun yliopiston tarjoamien kurssien määrä oli moninkertaistanut 1900-luvun ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Lisäkursseja oli alettu järjestää, kun Sydney tarvitsi lisää ammatillista koulutusta.
Vuonna 1990 yliopisto laajeni, kun Sydneyn musiikkikonservatorio ja Sydney College of the Arts liitettiin siihen.
Tiedekunnat.
Sydneyn yliopistoon kuuluu 16 tiedekuntaa:
Meredith Willson

Meredith Willson (18. toukokuuta 1902 Mason City, Iowa – 15. kesäkuuta 1984 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, yhtyeenjohtaja, lauluntekijä ja multi-instrumentalisti.
Willson oli 1920-luvulla jäsenenä John Philip Sousan yhtyeessä, jonka jälkeen hän liittyi New Yorkin filharmonikkoihin. 1930-luvulla hän oli San Franciscossa radioaseman musiikkivastaavana. Tuona aikana hän sävelsi musiikin elokuviin "Diktaattori" (1940) ja "Nainen ei armoa antanut" (1941), joista kummastakin hän oli ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi.
Willsonilla oli oma radio-ohjelmansa 1940-luvun puolestavälistä alkaen, jonka loppumusiikkina esitetty kappale "May the Good Lord Bless and Keep You" myi yli miljoona kappaletta vuonna 1950. Vuonna 1957 Willson sai Tony-palkinnon Broadway-musikaalista "The Music Man" (1957), jonka pohjalta tehtiin myöhemmin elokuva "Musiikkimies". Hänen muita musikaalejaan ovat "Unsinkable Molly Brown" (1960) ja "Here's Love" (1963).
Willson kirjoitti kaksi omaelämäkerrallista teosta, joista "And There I Stood With My Piccolo" julkaistiin vuonna 1948 ja "But He Doesn't Know The Territory" 1959. Willson on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Konstantīns Pēkšēns

Konstantīns Pēkšēns (3. maaliskuuta 1859 − 23. kesäkuuta 1928) oli latvialainen arkkitehti. Pēkšēns suunnitteli rakennuksia kansallisromanttisen ja uusrenessanssisen tyylin mukaisesti. Yksi tunnettu hänen suunnittelemansa rakennus on Bērgsin basaarit. Yhteensä hän suunnitteli yli 250 rakennusta..
Elämäkerta.
Konstantīns Pēkšēns syntyi 3. maaliskuuta 1859 Mazsalacan kylässä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä, mutta vuonna 1869 perhe muutti Riian kaupunkiin. Pēkšēns meni opiskelemaan Riian polytekniseen instituutiin ja valmistui sieltä vuonna 1885 arkkitehdiksi. Hän työskenteli aluksi John Friedrich Baumannin arkkitehtitoimistolle, mutta aloitti sittemmin oman toimistonsa. 1800-luvun lopussa hän suunnitteli eklektisiä uusrenessanssisia rakennuksia, mutta 1900-luvun alussa hän alkoi suunnitella jugend-tyylisiä rakennuksia. Arkkitehdin työnsä ohella hän osallistui Selonia-järjestön toimintaan ja toimi myös Riian arkkitehtien liitossa. Pēkšēns kuoli 23. kesäkuuta 1928.
Mjasištšev M-50

Mjasištšev M-50 () oli neuvostoliittolainen strategisen ylisoonisen pommikoneen prototyyppi, jonka ensilento lennettiin 27. lokakuuta 1959. Koneita valmistettiin kaksi kappaletta, joista toinen, ensimmäisestä muun muassa miehistön määrässä ja voimalaitteissa eroava prototyyppi sai tunnuksen M-52. Kyseistä konetta ei ehditty koelentää ennen projektin peruuttamista. M-50 on esillä Moninon ilmailumuseossa, M-52 romutettiin 1970-luvulla.
Charley Chase

Charley Chase (synt. Charles Parrot, 20. lokakuuta 1893 Baltimore, Maryland – 20. kesäkuuta 1940 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. 
Chase aloitti esiintymisen vaudevillessa ja siirtyi elokuviin vuonna 1913. Aluksi hän näytteli Al Christien tuottamissa komedioissa, mutta siirtyi niistä pian Mack Sennettin Keystone Picturesille. Keystonella ollessaan Chase myös ohjasi elokuvia, ja 1921 hän siirtyi ohjaajaksi Hal Roachin palvelukseen. Vuonna 1923 hän aloitti taas näyttelemisen ja otti tuolloin nimekseen näyttelijänä sukunimen Chase, jotta pystyisi pitäämään näyttelemisen erossa roolistaan ohjaajana, jota hän teki Parrottina. Näyttelijänä Chasesta tuli mykkäelokuvien aikakaudella eräs Roachin suosituimmista tähdistä, ja hän myös onnistui siirtymään menestyksekkäästi äänielokuviin. Hänen tunnetuimpiin elokuviinsa kuuluu vuonna 1933 valmistunut "Päivänpaisteisia pässinpäitä", jonka pääosia näyttelivät Ohukainen ja Paksukainen.
Chasen sopimus Roachin kanssa päättyi 1936, ja hän siirtyi Columbia Picturesin palvelukseen. Näyttelemisen ohessa Chase myös ohjasi muun muassa The Three Stoogesien lyhytelokuvia. Chase kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1940. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Osittaisfunktio

Osittaisfunktio on funktion formula_1 yleistys, joka liittää jokaiseen lähtöjoukon formula_2 alkioon formula_3 enintään yhden maalijoukon formula_4 alkion, jota merkitään formula_5, jos tämä formula_3:n liitettävä alkio on olemassa. Kyseessä on siis tavallisen funktion yleistys, sillä tavallinen funktio liittää jokaiseen joukon formula_2 alkioon formula_3 tarkalleen yhden joukon formula_4 alkion formula_5, mutta funktion osittaisuus sallii sen, että joillakin formula_2:n alkioilla formula_3 tällaista siihen formula_13-liitettävää formula_4-joukon alkiota ei ole. ("liitettäviä on nyt yhden sijaan nolla kappaletta.") Tällaisilla alkioilla formula_3 sanotaan, että formula_5 ei ole määritelty, ja toisinaan tämä ilmoitetaan merkinnällä
formula_17.
Niitä joukon formula_2 alkioita, joilla formula_19 on määritelty, kutsutaan yhdessä funktion formula_20 määrittelyjoukoksi, jota voidaan merkitä esimerkiksi symbolilla formula_21. Tavallisilla funktioilla formula_22 eli määrittelyjoukko ja lähtöjoukko yhtyvät, mutta yleensä formula_23 eli määrittelyjoukko on pienempi ja sallittua on myös sekin, että formula_24 eli formula_5 ei ole määritelty missään joukon formula_2 pisteessä.
Esimerkkejä.
1)
Funktio formula_27, joka on määritelty niin, että formula_28 ja formula_29 eli arvoilla formula_3 ja formula_31 funktio formula_13 ei ole määritelty.
2)
Funktio formula_33, missä formula_34, on määritelty tarkalleen silloin, kun formula_35 on neliö eli kuuluu joukkoon formula_36, sillä tarkalleen tällöin neliöjuuri kuuluu luonnollisten lukujen joukkoon, joka on nyt otettu maalijoukoksi.
3)
Laskennan teoriassa funktioita lasketaan Turingin koneella niin, että syötteellä formula_35 kone suoritettuaan äärellisen määrän laskenta-askelia kirjoittaa tulosteen, joka määritellään käytetyn Turingin koneen määräämän funktion formula_38-arvoksi. Kuitenkin useilla Turingin koneilla käy niin, että joillakin syötteillä alkanut laskenta ei pysähdy koskaan, tuloste jää näin saamatta ja formula_38 jää siis määrittelemättömäksi kyseisellä koneella näillä syötteillä.
Dick Haymes

Richard Benjamin Haymes (13. syyskuuta 1918 Buenos Aires – 28. maaliskuuta 1980 Los Angeles) oli argentiinalainen laulaja ja näyttelijä. Hän kävi koulunsa Ranskassa, Sveitsissä ja Englannissa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Haymes aloitti siellä ensin radiokuuluttajana. Hän siirtyi pian laulajaksi ja esiintyi muun muassa Tommy Dorseyn, Harry Jamesin ja Benny Goodmanin orkestereissa. Kahdessa ensimmäisessä hän korvasi laulajana Frank Sinatran.
Vuonna 1943 Haymes solmi elokuvasopimuksen 20th Century Foxin kanssa ja näytteli pääosan useissa elokuvissa, mutta ei koskaan saavuttanut suurta suosiota näyttelijänä. Toisen maailmansodan aikana Haymes rekisteröityi ulkomaalaiseksi välttääkseen asepalveluksen ja luopui oikeudestaan tulla Yhdysvaltain kansalaiseksi. Haymesin palatessa Lontoosta 1953 hänet karkotettiin maasta. Karkotuspäätös peruttiin myöhemmin, mutta Haymesin ura ei koskaan palannut ennalleen.
Haymes oli kuudesti naimisissa. Hänen puolisoitaan olivat muun muassa näyttelijät Joanne Dru, Rita Hayworth ja Nora Eddington ja laulaja Fran Jeffries. Haymes on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Cecil Brown

Cecil Brown (14. syyskuuta 1907 – 25. lokakuuta 1987 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen toimittaja. Hän oli yksi Murrow’s Boysina tunnetun radiotoimittajaryhmän jäsenistä, jotka Edward R. Murrow palkkasi CBS:lle toisen maailmansodan alkaessa raportoimaan Euroopan tapahtumista. Brown aloitti tehtävässään helmikuussa 1940 vastuualueenaan Italian tapahtumista uutisointi. Myöhemmin hänet karkotettiin Italiasta, ja hän siirtyi raportoimaan sotatapahtumista muun muassa Jugoslaviassa, Unkarissa, Syyriassa, Egyptissä, Kreetalla ja Libyassa.
Brown lähti 8. joulukuuta 1941 mukaan taisteluristeilijä "HMS Repulsen" matkalle, jonka tarkoituksena oli kohdata Malesiaan matkalla olleet japanilaisalukset. "Repulse" joutui kuitenkin japanilaisten lentokoneiden upottamaksi. Brown pelastettiin merestä, ja hän päätyi lopulta Australiaan. Myöhemmin hän raportoi muun muassa japanilaisten pommituksista Jaavan saarella. Toisen maailmansodan jälkeen Brown palasi Eurooppaan. Hän raportoi Korean sodasta vuonna 1952 ja vuosina 1958–1962 hän oli NBC:n Itä-Aasian toimituspäällikkönä. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän siirtyi KCET:n palvelukseen ja toimi opettajana. Brown jäi eläkkeelle 1980.
Brown sai Peabody-palkinnon ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
David Janssen

David Janssen (synt. David Harold Meyer, 27. maaliskuuta 1931 Naponee, Nebraska – 13. helmikuuta 1980 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Jansen solmi vuonna 1950 sopimuksen Universalin kanssa. Hänen tuon ajan elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Francis kadettikoulussa" (1952) ja "Helvettiin ja takaisin" (1955). Janssen sai vuonna 1957 nimiroolin etsiväsarjassa "Richard Diamond, Private Detective". Hän näytteli sarjassa kolmen vuoden ajan. Vuosina 1963–1967 Janssen näytteli pääroolin tohtori Richard Kimblenä televisiosarjassa "Takaa-ajettu", mistä roolista hän sai Golden Globe -palkinnon. Jansen on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Asessorin naishuolet (vuoden 1958 elokuva)

Asessorin naishuolet on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1958. Se perustuu Agapetuksen romaaniin "Asessorin naishuolet" (1935), josta myös Toivo Särkkä ja Yrjö Norta ovat ohjanneet elokuvan "Asessorin naishuolet" vuonna 1937.
Elokuvan käsikirjoituksen ovat tehneet Hannes Häyrinen ja Lasse Pöysti, ja sen pääosissa näyttelevät Elina Pohjanpää, Elna Hellman, Hannes Häyrinen, Lasse Pöysti, Rauha Rentola ja Toivo Mäkelä.
Tarinassa tapoihinsa pinttynyt hajamielinen asessori Alfred Haaravirta (Hannes Häyrinen) menettää kotiapulaisensa eikä tahdo selviytyä ilman tätä, vaan joutuu kommelluksiin ja sekaannuksiin. Hän kirjoittaa nuoruusystävälleen Matilda Bybomille ja pyytää häntä kotiapulaisekseen, mutta Bybom luulee, että kyse on kosinnasta, ja kommellukset seuraavat toisiaan. Asessorin veljentyttären ja taidemaalarin romanssi sen sijaan sujuu sutjakkaasti.
Lapinraja

Lapinraja eli Lapin ja Lannan raja tarkoittaa historiallista rajavyöhykettä suomalaisen ja ruotsalaisen talonpoikaisasutuksen ja saamelaisasutuksen välillä. Lapinrajalta alkoivat saamelaisten käyttämät alueet; talonpojat eivät saaneet asettua sen taakse asumaan eivätkä edes metsästää tai kalastaa alueella ilman saamelaisten lupaa. Rajantakaiset alueet eivät myöskään kuuluneet linnalääneihin. Rajaa ei ollut merkitty karttaan tai maastoon, vaan sen sijainti säilyi paikallisena perimätietona. Lapinrajan tarkka sijainti oli usein riitelyn kohteena ja aiheesta käytiin paljon käräjiä. Esimerkiksi 1672 Kemin kesäkäräjillä alkoi oikeudenkäyntien sarja kemijärveläisten talonpoikien sekä Sodankylän ja Keminkylän lappalaisten välillä rajan sijainnista, joka päättyi lopullisesti lappalaisten eduksi vasta 1724.
Saamelaisten ahkerasta käräjöinnistä huolimatta raja siirtyi kuitenkin pikkuhiljaa pohjoisemmaksi talonpoikaisen asutuksen levitessä. Esimerkiksi Tornionjokilaaksossa lapinraja sijaitsi 1400-luvulla Pellon yläpuolella, mutta vuonna 1584 kuningas Juhana III vahvisti lapinrajan Muonionjoen Sonkamuotkan kohdalle, nykyisen Enontekiön kunnan etelärajalle.
Uuden ajan alussa suurvaltapolitiikka johti rajalinjan merkityksen vähenemiseen. Lanta kuului Ruotsille, joka laajensi valtapiiriään levittämällä talonpoikaista suomalaisasutusta, tavoitteena vahventaa otettaan Lapinmaasta venäläisten (jotka myös verottivat lappalaisia) vaikutusvaltaa vastaan. Uusia alueita raivanneet kaskiviljelijät saivat sekä virallisia että tosiasiallisia helpotuksia ja vapautuksia raskaina pidetyistä veroista, sotaväenotoista ja muista yhteiskunnan rasitteista. Usein vapautuksia luvattiin tietyksi aikaa, toisinaan taas virkamies ei edes tavoittanut uudisasukkaita vuosikausiin. Nämä helpotukset myötävaikuttivat maanviljelyn levittäytymiseen ilmaston kannalta entistä epäsuotuisemmille seuduille. Raja määriteltiin viimeksi juridisesti vuonna 1795, mutta silloin se oli jo pitkälti menettänyt merkityksensä saamelaisen ja suomalaisen asutuksen ja elinkeinojen yhtenäistyessä. Vuodesta 1809 sekä (Suomen) Lappi että (Suomen) Lanta kuuluivat samaan hallintoon; osaksi Venäjään kuuluvaa Suomen suuriruhtinaskuntaa.
Vanha lapinraja ei ole yhtenevä sen enempää nykyisen Lapin maakunnan, saamelaisalueen kuin poronhoitoalueenkaan etelärajan kanssa; sen sijaan Lapin historiallisen maakunnan rajan voi joiltain osin sanoa perustuvan vanhaan lapinrajaan. Kuitenkin tämäkin raja muuttui historiallisena aikana useaan otteeseen, ja näin raja kuvastaa vain pitkän ja monivaiheisen kehityksen viimeisintä vaihetta.
Rassirevonhäntä

Rassirevonhäntä ("Amaranthus palmeri") on kasvilaji revonhäntien suvussa. Se kasvaa alkuperäisenä Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajia on käytetty siellä laajasti ravintokasvina ennen eurooppalaisten tuloa.
Rassirevonhäntä on aikaisemmin ollut ruokakasvi, mutta nykyisin se on rikkakasvi. Siitä on muodostunut Monsanton Roundupia eli glyfosaattia kestäviä kantoja.
Ulkonäkö ja koko.
Rassirevonhäntä kasvaa 0,2–2,2 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 5–8 cm pitkät ja vinoneliömäiset. Pienet kukat ovat pitkissä ja kapeissa tähkissä. Hedelmänä on sileä kota. Rassirevonhäntä on kaksikotinen, sen hede- ja emikukat ovat eri yksilöissä.
Digitaalinen filosofia

Digitaalinen filosofia on filosofinen ja kosmologinen suuntaus, jonka puolestapuhujat ovat matemaatikoita ja teoreettisia fyysikoita, kuten esimerkiksi Gregory Chaitin, Edward Fredkin, Stephen Wolfram sekä Konrad Zuse.
Digitaalinen filosofia kehitettiin aikaisemmin kuin digitaalinen fysiikka (molemmat termit ovat Fredkinin peruja), joka esittää perusteet soluautomaatti-teorialle. Erityisesti digitaalinen fysiikka olettaa, että maailmankaikkeus on jättiläismäinen Turing-vahva soluautomaatti.
Digitaalinen filosofia on moderni uudelleentulkinta Gottfried Leibnizin metafysiikasta, joka korvaa Leibnizin monadin näkökannoillaan soluautomaatista. Digitaalisesta filosofiasta on olemassa monia muunnoksia, mutta useimmat niistä ovat digitaalisia teorioita, jotka esittävät kaiken fyysisen todellisuuden ja mentaaliset toiminnot digitaalisena informaation prosessointina.
Lea Mäkipää

Lea Kaarina Mäkipää (s. 6. toukokuuta 1947 Kihniö) on suomalainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1983–1995 ja 2011–2019 sekä Suomen maaseudun puolueen varapuheenjohtajana vuosina 1985–1990.
Elämä.
Kun SMP:n alun perin seitsemänhenkinen eduskuntaryhmä hajosi vaalikauden 1991−1995 aikana useaan keskenään kilpailleeseen ryhmittymään, viimeisiksi SMP:n kansanedustajiksi jäivät Lea Mäkipää, Marita Jurva ja Raimo Vistbacka. Mäkipää ja Jurva putosivat eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa.
Mäkipää on ollut Kihniön kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Vuosina 2016–2019 Mäkipää oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Kesäkuussa 2017 Mäkipää siirtyi Perussuomalaisista irtautuneen Sinisen tulevaisuuden jäseneksi.
Vaalimenestys.
Mäkipää kuului Kihniön kunnanvaltuustoon vuosina 1981–2021. Hän edusti aluksi SMP:tä ja sittemmin perussuomalaisia. Vuoden 2021 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kansanedustajana Mäkipää toimi vuosina 1983–1995 ja uudestaan vuosina 2011–2019. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 23:nneksi eniten ääniä koko Suomessa. Vuoteen 2015 mennessä hän oli kuitenkin menettänyt kolmanneksen kannatuksestaan eikä asettunut enää ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Kivimaan kaivos

Kivimaan kultakaivos toimi Tervolan Sivakkajoella 1969–1970. Kaivoksesta louhittiin 18 587 tonnia malmia joka sisälsi 2.0 grammaa kultaa tonnissa malmia. Malmin kuparipitoisuus oli 1,20 %. Kaivoksen omistanut Outokumpu Oy louhi rikkaimman osuuden kultaa ja kuparia sisältäneestä kvartsi-karbonaattijuonesta. Kaivoksen malmi toimitettiin Vihannin kaivokselle rikastettavaksi. Louhinta tapahtui kahdessa avolouhoksessa, joita yhdisti maanalainen kaivoskäytävä.
Louhinta päättyi 12. joulukuuta 1969. Kaivosrakennukset purettiin kesällä 1974.
Kaivoksen avolouhos on nykyisin täyttynyt vedellä. Sivukiven jätealueet sijaitsevat louhoksen etelä- ja pohjoispuolella. Alueita ei ole peitetty ja ne kasvavat nykyisin harvassa koivua ja mäntyä. Sivukivi on karbonaattipitoista eikä tuota happoa. Kaivosalueella kasvaa rauhoitettuja tikankontteja. Vuonna 2022 entinen kaivosalue kuului Rio Tinto Exploration Oy:n varaamaan malminetsintäalueeseen.
Fira (yritys)

Fira Oy on suomalainen rakennusalan yritys, jonka päätoimipiste sijaitsee Vantaalla. Yritys on perustettu Seinäjoella vuonna 2002, ja sen toimitusjohtajana toimii Esa Mäki. 
Fira on rakentamisen palveluyhtiö, jonka rakentamisen palveluihin kuuluu asunto-, toimitila- sekä korjausraketaminen ja putkiremontit. Vuonna 2023 konsernin liikevaihto oli 318 miljoonaa euroa. Fira työllistää noin 300 henkilöä. 
Fira on tutkinut miten palveluliiketoiminnan avulla on mahdollista tuoda enemmän arvoa asiakkaan rakennushankkeisiin. Fira on pyrkinyt haastamaan perinteisiä rakennusalalla vallitsevia toimintatapoja tuoden rakentamista lähemmäs ihmistä. Uusi ajattelutapa on saanut lämpimän vastaanoton ja Fira on palkittu muun muassa Talonrakentamissarjan voittajana, Tekla BIM Awardseissa 2015 sekä MTL Communication Awards B2B –kategorian voitolla vuonna 2014. Lisäksi Fira oli yksi Suomen Yrittäjien Ravistelijat –finalisteista vuonna 2013.
Firalla on RALA-pätevyys.
Pekka Kivelä

Pekka Olavi Kivelä (s. 3. marraskuuta 1946 Tampere) on suomalainen poliitikko. Kivelä oli Kansallisen Kokoomuksen puoluesihteeri vuosina 1989–1995 ja toimi kansanedustajana ajalla 1. elokuuta 1993 – 23. maaliskuuta 1995 noustuaan eduskuntaan Ympäristöministeriön ylijohtajaksi siirtyneen kansanedustaja Jouni J. Särkijärven varamiehenä. Kansanedustajana Kivelä edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä.
Pekka Kivelän isä oli kansanedustajana vuosina 1945–1948 toiminut Mannerheim-ristin ritari Eero Kivelä.
Tommi Vuorinen

Tommi Vuorinen (s. 16. marraskuuta 1973 Köyliö) on suomalainen karikatyristi, kuvittaja ja yo-urheilumarkkinointimerkonomi. Hän on tehnyt humoristisia karikatyyrimuotokuvia, joista ensimmäinen 1990-luvun taitteessa kuvasi kolmiloikkaaja Heli Krugeria.
Vuorisen kuvia on ilmestynyt Ilta-Sanomissa, Kauppalehti Optiossa ja Kakkosen "Se on siinä" -visailussa. Vuorinen on tehnyt karikatyyripelikorttisarjoja: "Valtapeli 2000" (1999), "Musiikin virtuoosit" (2002), "Urheilun tähdet" (2003), "Rahamaailman pelurit" (2005), "Tappara Legendat" (2005), Radio Novan pelikortit (2006) ja "Ilves Ikonit" (2009). Lisäksi hän on tehnyt eläinmuotokuvin kuvitetun lemmikkituotesarjan, johon kuuluu avaimenperiä, magneetteja, mukeja ja minipaitoja koira- ja kissaroduista.
Pituushyppääjänä Vuorisella on Suomen hallimestaruus 1997, hän oli samana vuonna myös Suomi–Ruotsi-maaottelussa. Vuorisen ennätys on 750 cm. Vuorinen on ollut myös Suomen stand up -koomikko 2000 -kilpailun finalisti ja Pirkanmaan nuorten yrittäjien puheenjohtaja.
Liiketoiminta.
Vuorisella on kaksi yritystä, ViestiVuori 1998 alkaen ja The Heads International Oy 2005 alkaen. Tommi Vuorinen on esiintynyt julkisuudessa pyramidihuijaus Onecoinin Suomen maajohtajana. Vuorinen lakkasi vastaamasta median ja asiantuntijoiden Onecoiniin liittyviin viesteihin sekä haastattelupyyntöihin kesällä 2016. Tammikuussa 2018 Onecoin todettiin pyramidihuijaukseksi ja yrityksen päämaja ratsattiin operaatiossa, johon osallistui Bulgarian poliisi, Saksan poliisi sekä Europol. Radio Rockin aamushown haastattelussa Vuorinen sanoi olleensa mukana pyramidihuijaukseksi paljastuneessa T6-pokerissa.
Arto Autti

Arto Autti (s. 30. kesäkuuta 1965 Rovaniemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Seuratasolla hän oli Rovaniemen Palloseuran kasvatti ja pelasi koko pääsarjauransa seurassa. Aktiiviurallaan Autti tunnettiin varmaotteisena ja luotettavana puolustajana, joka keskittyi nimenomaan puolustustehtäviin. Hän teki ensiesiintymisenä pääsarjatasolla 14. elokuuta 1984 Kemin Palloseuraa vastaan vieraskentällä. KePS:aa vastaan Autti viimeisteli myös uransa ainoan pääsarjamaalin, 16. elokuuta 1987. Autti teki vielä paluun RoPS:n riveihin vuonna 2000, pelaten kahdeksassa ottelussa. Hän pelasi urallaan kaikkiaan 204 pääsarjaottelua Mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa.
Urallaan RoPS:ssa Autti on voittanut Suomen Cupin vuonna 1986 ja SM-pronssia vuosina 1988 ja 89. Autti valittiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2008.
Autti on toiminut myös futsalvalmentajana Rovaniemen Kanuunoissa vuonna 1998. Sittemmin hän on toiminut RoPS:n B-tyttöjen valmentajana.
Autti on pelannut myös jääpalloa edustaen RoPS:aa kahtena pääsarjakautena.
Suho Superstar

Suho Superstar (s. 1970) on helsinkiläinen rock-muusikko, jonka entisiä yhtyeitä ovat Nasty Needs ja Jimsonweed.
Jimsonweedin jälkeen Suho on esiintynyt kokoonpanoilla Evil Beatles ja Suho Superstar &amp; Friends Beyond.
Nykyisin hän toimii yhtyeissä Suho Superstar &amp; Friends Beyond, Jericho Fuzz, Bubble Scum ja Raven Man.
Hän on bändien laulaja ja keulahahmo, joka on myös säveltänyt, sanoittanut ja tuottanut osan bändien tuotannoista. 
Suho on myös säveltänyt musiikkia muiden esitettäväksi.
Niitä ovat levyttäneet tai esittäneet ainakin Ninja Sarasalo (Battlefield of Love), Superchrist (Me, Myself &amp; I), Balls (Taxi Driver) ja Miss May (vähän aikaa).
Tuottajan töiden lisäksi hän on vieraillut laulajana ja taustalaulajana eri bändien levytyksissä (muun muassa Winha, Accu, Vishnudata, Angelit, The Fishfaces, Havana Black, Spiha, Cesar Legba Band, "Jorma Kalmanlehto", United Underworld, MC Vittumeitsi).
Tunnetaan myös nimillä Suho Superkill, Suho Supernova, Suho Skywalker ja Suho Suarez.
Jalo Kalima

Jalo Lahja Kalima (vuoteen 1906 Landgren; 24. marraskuuta 1884 Sääminki – 30. kesäkuuta 1952 Askola) oli suomalainen kielitieteilijä, kirjallisuuden suomentaja ja professori.
Henkilöhistoria.
Jalo Kaliman vanhemmat olivat maanviljelijä, toimittaja, valtiopäivämies Hugo Kalima ja Matilda Kalima. Teatterimies Eino Kalima oli hänen veljensä. Suomentaja Toini Kalima oli hänen vaimonsa ja kirjailija Marita Kalima sekä kuvataiteilija Klaus Kalima heidän lapsiaan. Kalima pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907 ja filosofian lisensiaatiksi 1910. Vuosina 1910-1911 hän opiskeli Pietarissa ja Moskovassa. Kalima opiskeli sekä slaavilaisia että suomalais-ugrilaisia kieliä. Kalima oli Suomen senaatin ylimääräisenä kielenkääntäjänä 1911-1917. Vuonna 1917 hänet valittiin Kazanin yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten ylimääräiseksi professoriksi mutta hän joutui palaamaan loppuvuodesta 1917 Suomeen Venäjän vallankumouksen aiheuttaman sekasorron takia. Hän oli sitten WSOY:n kielentarkastajana vuoteen 1930 saakka. Vuodesta 1924 hän oli Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten dosenttina ja Helsingin yliopiston kirjaston venäläisen osaston kirjastonhoitajana vuodesta 1927. Kalima toimi Helsingin yliopiston slaavilaisen filologian professorina 1935–1952. Hän tutki pohjoisvenäläisten murteiden suomalaisia lainasanoja, syrjäänin ja venäjän kielen välisiä lainoja sekä itämerensuomalaisten kielten slaavilaisia lainasanoja. Viimeksi Kalima tutki Pohjois-Venäjän suomalaisperäistä paikannimistöä. Kalima kuului hallituksen valitsemaan lähetystöön, jonka tehtävänä oli ilmoittaa Bulgarian ia Turkin hallituksille Suomen itsenäiseksi julistautumisesta.
Kalima suomensi erityisesti venäläisten klassikoiden teoksia.
Alumiinioksidi

Alumiinioksidi eli alumina (Al2O3) on alumiinin oksidi. Yhdistettä käytetään suuria määriä valmistettaessa alumiinimetallia Hall–Héroult-menetelmällä, lisä- ja täyteaineina eri tuotteissa ja katalyyttinä. Alumiinioksidia esiintyy luonnossa puhtaana α-alumiinioksidina korundissa. Alumiinioksidia tuotetaan teollisesti Bayer-prosessilla. Vuonna 2015 maailmassa tuotettiin noin 115 miljoonaa tonnia alumiinioksidia.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa puhdas alumiinioksidi on valkoista kiinteää ainetta. Sen sulamislämpötila on korkea (2 072 °C), eikä se liukene veteen eikä happoihin. Emäksisiin liuoksiin se sen sijaan liukenee aluminaatti-ioneina. Alumiinioksidista tunnetaan kiderakenteeltaan eroavat α-, χ-, η-, δ-, κ-, θ-, γ-, ja ς-muodot. Näistä stabiileja ovat rombinen α-muoto ja alkeiskopiltaan kuutiollinen γ-muoto. Aikaisemmin alumiinioksidilla katsottiin olevan vielä yksi muoto β-Al2O3, joka on kuitenkin osoittautunut natriumoksidin ja alumiinioksidin seokseksi Na2O·11Al2O3.
Esiintyminen luonnossa.
Alumiinioksidia esiintyy luonnossa puhtaana α-alumiinioksidina korundissa. Epäpuhtauksina olevat muut metalli-ionit värjäävät korundin, ja tällaisia muotoja ovat esimerkiksi rubiini ja safiiri. Monet muut alumiinimalmit ovat alumiinioksidin ja -hydroksidin seoksia.
Valmistus.
Alumiinioksidia tuotetaan Bayer-prosessilla bauksiitista, joka koostuu alumiinihydroksidimineraaleista, kuten gibbsiitista ja böhmiitistä. Mukana on usein myös rautaa ja silikaatteja sisältäviä mineraaleja. Bauksiittimineraali jauhetaan ja liuotetaan natriumhydroksidiin, jolloin alumiinioksidi liukenee natriumaluminaattina.
Al2O3 + 2 NaOH → Na2AlO2 + H2
Seuraavassa vaiheessa natriumaluminaattiliuos jäähdytetään, laimennetaan vedellä ja siihen lisätään siemenkiteeksi alumiinihydroksidia, jotta saataisiin kiinteää alumiinihydroksidia. Viimeisessä vaiheessa alumiinihydroksidia kuumennetaan yli 1 100 °C:n (1 200–1 300 °C) lämpötilaan, jolloin se muuntuu alumiinioksidiksi.
2 Al(OH)3 → Al2O3 + 3 H2O
Käyttö.
Suurin osa valmistetusta alumiinioksidista käytetään metallisen alumiinin tuotantoon Hall–Héroult-menetelmällä. Menetelmässä alumiinioksidin joukkoon lisätään kryoliittia. Alumiinioksidin ja kryoliitin seos sulatetaan teollisessa mittakaavassa 940–980 °C:n lämpötilassa, ja alumiinia tuotetaan elektrolysoimalla sulatetta, jolloin alumiini pelkistyy katodilla.
Alumiinioksidia käytetään maalien täyteaineena, paperiteollisuudessa, lasinvalmistuksessa, kovuutensa vuoksi hionta-aineena, katalyyttinä esimerkiksi rikinpoisto-operaatioissa ja katalyyttien kantajana, keinotekoisten korundin, rubiinin ja safiirin valmistuksessa, keraamisten materiaalien valmistuksessa, TLC-levyissä, hiilivetyjen kuivausaineena ja kemikaalien puhdistuksessa, laboratoriouunien pinnoitteena ja elektroniikkateollisuudessa.
Kvanttitietokone (kirja)

Kvanttitietokone () on Julian Brownin kirjoittama teos vuodelta 2000. Se käsittelee kvanttitietokoneen teknisiä yksityiskohtia ja kehitystä.
Sisältö.
Kirjassa on kahdeksan lukua. Kirjan sisältö on seuraavanlainen: