tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lapinahon seisake

Lapinahon seisake (lyh. "Lho", ratakm 586+020) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Tohmajärven Onkamon kylässä Niiralan radan varrella. Se oli ennen osa Viipuri–Joensuu-rataa. Liikennepaikalta on lyhyt matka entiselle Onkamon seisakkeelle. Niiralan radalta järjestettiin uusi vaihtoyhteys siten, että Lapinahon seisakkeelta pystyi kävelemään Onkamon uudelle seisakkeelle. Niiralan radan paikallisjuna jatkoi matkaansa Joensuuhun vasta, kun pikajuna oli ehtinyt samasta asemasta nykyiselle radalle.
Lapinaho avattiin 15. marraskuuta 1951 ja matkustajaliikenne lopetettiin 1. kesäkuuta 1987, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin. Nykyään lakkautettu seisake on osa Säkäniemen liikennepaikkaa. Seisakkeen vieressä sijaitseva VR:n rakennus on edelleen pystyssä. Kilometrin säteellä Lapinahon seisakkeesta sijaitsee risteysmerkeillä varustettu Lapinahon tasoristeys, joka luokitellaan vaaralliseksi.
K. E. Salonen

Kaarlo Erkki Salonen (18. toukokuuta 1883 Teisko – 1. tammikuuta 1949 Forssa) oli suomalainen lääninrovasti ja uskonnollinen kirjailija.
Salonen työskenteli alkuaan sokerileipurina. 1900-luvun alkupuolella hän suoritti lähetystyöhön valmistautuessaan ylioppilastutkinnon 1907 ja hänet vihittiin papiksi 1911. Salonen oli lähetystyössä Japanissa 1911–1916 ja sen jälkeen hän oli Suomi-Synodin pappina Yhdysvalloissa 1918–1923. Hän palasi sitten takaisin Japaniin ja oli siellä lähetystyössä 1923–1927. Suomeen palattuaan Salonen toimi Forssan kirkkoherrana 1937–1949 ja oli keskeisesti mukana Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (Sley) toiminnassa.
Salonen oli naimisissa vuoteen 1919 saakka Selma Selina Paason kanssa. Selma Salosen kuoltua vuonna 1919 espanjantautiin Salonen meni naimisiin lähetystyöntekijä Rosa Hytösen kanssa. Salosen lapsia ensimmäisestä avioliitosta olivat Helsingin yliopiston professori Armas Salonen ja Toijalan kansalaisopiston ensimmäinen rehtori, filosofian tohtori Veikko Salonen (1919–1992).
Teoksia.
Nimellä "K. E. Salonen" :
L.A. Story

L. A. Story on Mick Jacksonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen fantasiakomedia vuodelta 1991. Sen on käsi­kirjoittanut mies­pääosaa esittävä koomikko Steve Martin.
Elokuva kertoo Los Angelesissa työskentelevän, koomisia sää­tiedotuksia tekevän tv-meteorologin elämästä episodimaisesti. Neuvoja rakkaus­elämässä hänelle antaa tienvarren valotaulu. Miehen entistä nais­ystävää esittää Marilu Henner, uudempia löytöjä ovat nuori ja villi SanDeE* (Sarah Jessica Parker) ja keski-ikäinen britti­toimittaja Sara (Victoria Tennant, joka oli tuolloin Steve Martinin vaimo myös oikeassa elämässä). Saran brittiläistä ex-miestä esittää Richard E. Grant.
Elokuvassa nähdään kreditoimattomia cameo­rooleja Chevy Chaselta, Woody Harrelsonilta, Paula Abdulilta, Martin Lawrencelta, Rick Moranisilta ja Terry Jonesilta. John Lithgow’n ja Scott Bakulan cameot eivät päätyneet elokuvan lopulliseen versioon.
Elokuvassa kuullaan kolmea Enyan kappaletta: ”On Your Shore”, ”Exile” ja ”Epona”.
Vastaanotto.
"L.A. Story" sai myönteisiä arvioita kriitikoilta ja menestyi hyvin teattereissa. Vuonna 2008 "The Los Angeles Timesin" asiantuntija­äänestyksessä se nimettiin 20. parhaaksi Los Angelesista kertovaksi elokuvaksi viimeisten 25 vuoden aikana.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsui "L.A. Storya" ”hykerryttäväksi aikuisten saduksi” ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jiri Geller

Jiri Geller (oik. Jiri Holopainen, s. 4. syyskuuta 1970 Kerava) on suomalainen kuvanveistäjä, pop-taiteilija ja kuuluu ulkomailla tunnettuihin uuden sukupolven suomalaisiin poptaiteilijoihin. Gellerin töitä on ollut esillä eri puolilla Eurooppaa sekä Japanissa, Kanadassa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Gellerin ura alkoi 1998 ROR-taiteilijaryhmän (Revolutions On Request) perustajana. Ryhmän toiminta hiipui pikkuhiljaa 2000-luvun alkupuolella ja ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Geller piti vuonna 2006 Kulttuuritehdas Korjaamon Korjaamo Galleriassa. 
Nimi Jiri Geller on taiteilijanimi ja viittaa 1970-luvulla muun muassa lusikantaivuttelijana tunnettuun Uri Gelleriin. Geller kertoo töillään luovansa maagista todellisuutta silmänkääntötempuilla.
Gellerin töille on ominaista huippuunsa viimeistelty pinta, joka tavoittelee illuusiota koneen synnyttämästä täydellisestä pinnasta, jota Geller kuitenkin työstää itse eri menetelmin, usein jopa kuukausia. Hän kertoo suhteestaan mustaan väriin Rolls Roycen markkinointikampanjassa.
Kanadan Sanomat

Kanadan Sanomat on Torontossa vuodesta 2012 lähtien ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti.
Torontolaista "Vapaata Sanaa" julkaissut Vapaa Sana Press Limited osti Thunder Bayssä ilmestyneen "Canadan Sanomat" vuonna 2005. Lehdet yhdistettiin "Kanadan Sanomiksi" vuonna 2012. Kerran viikossa suomen kielellä ilmestyvän lehden levikki oli lähes 1 500 kappaletta maaliskuussa 2013. Se sisältää muun muassa uutisia Suomesta, juttuja kanadansuomalaisista ja tapahtumakalenterin. Lehdellä on omat Facebook-sivut ja sen aineistoa on esillä finnishcanadian.com -nettiportaalissa.
Melk

Melk on kaupunki Ala-Itävallan osavaltiossa Tonavan varrella. Melkin ja läheisen Krems an der Donaun kaupungin välissä sijaitsee Wachaun laakso.
Kaupunki on tunnettu siellä sijaitsevasta benediktiiniläisten perustamasta Stift Melk -luostarista. Luostari rakennettiin alun perin Babenberg-suvun linnaksi, mutta Itävallan rajakreivi Leopold II luovutti alueen Lambachin benediktiiniläismunkeille vuonna 1089. Nykyinen luostari edustaa barokkityyliä ja on rakennettu vuosina 1702–1736. 
Toisen maailmansodan aikaan kaupungissa sijaitsi Mauthausen-Gusenin keskitysleirin alaleiri.
Varpaisillaan

Varpaisillaan (; Ranskassa "Tiny Tiptoes") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-ranskalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Matthew Bright ja käsikirjoittanut Bill Weiner. Elokuvan pääosissa ovat Gary Oldman, Kate Beckinsale, Patricia Arquette ja Matthew McConaughey. Elokuvan tuottajina olivat Elie Cohn, Chris Hanley, John Langley, Fernando Sulichin, Douglas Urbanski ja Brad Wyman.
Juoni.
Carol (Kate Beckinsale) on lahjakas taidemaalari, joka rakastuu täydelliseen Steven-nimiseen mieheen (Matthew McConaughey) tietämättä oikeastaan paljoakaan hänestä. He elävät onnellista elämää, ja eräänä päivänä Carol huomaa olevansa raskaana. Hän kertoo raskaudestaan Stevenille, joka ei ole Carolin yllätykseksi kovinkaan riemastunut tulevasta perheenlisäyksestä. Steven sen sijaan muuttuu salaperäiseksi ja etäiseksi. Eräänä päivänä Stevenin kaksoisveli Rolfe (Gary Oldman) saapuu odottamatta kylään, mikä paljastaa Carolille Stevenin salaisuuden: hänen veljensä ja vanhempansa ovat lyhytkasvuisia. Vaikka Steven on normaalikokoinen, hän pelkää syntymättömällä lapsellaan olevan sama geenivirhe kuin hänen perheellään. Kaikki muuttuu vielä mutkikkaammaksi, kun Carol huomaa olevansa rakastunut Rolfeen.
Tuotanto.
"Varpaisillaan" kuvattiin Los Angelesissa, Kaliforniassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Langley Productions, Marshak/Zachary Company, Canal+, StudioCanal ja Wild Bunch.
Peter Dinklagen mukaan elokuvan ensimmäinen versio oli ”upea”, mutta ohjaaja Matthew Brightin saatua potkut elokuva leikattiin kokonaan uudelleen. Dinklagen mukaan uuden leikkauksen myötä elokuva meni pilalle ja muuttui ”romanttiseksi komediaksi kääpiöiden kera”. Matthew Brightin leikattu versio kesti noin 150 minuuttia.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Varpaisillaan" sai ensi-iltansa Deauvillen yhdysvaltalaisen elokuvan festivaaleilla Ranskassa 8. syyskuuta 2003, ja elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli Sundancen elokuvajuhlilla tammikuussa 2004. Elokuva ei päässyt Yhdysvalloissa teatterilevitykseen, mutta se julkaistiin DVD:lle 3. elokuuta 2004. Suomessa Scanbox Entertainment Finland Oy julkaisi elokuvan DVD:lle 30. heinäkuuta 2004.
"Varpaisillaan" on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä kielteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 29 % kriitikoista antoi elokuvalle positiivisen arvosanan 4,2/10 keskiarvolla. Keräys perustuu seitsemään arviointiin. 3 257 käyttäjästä 22 % on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 2,5/5 keskiarvolla.
Scholem Bolotowsky

Scholem Bolotowsky (13. helmikuuta 1922 Helsinki – 14. toukokuuta 2002 Helsinki) oli näkyvä hahmo Suomen juutalaisten uskonnollisena johtomiehenä. Koulutukseltaan hän oli kemisti-insinööri.
Suomessa asuvien juutalaisten kansalaisoikeuksista oli keskusteltu vuosikymmenien ajan, kunnes lupa kansalaisuuden hakemiseen myönnettiin Suomen itsenäistymisen myötä 1917. Scholem Bolotowsky asui vanhempiensa kanssa Suomessa Nansenin passin turvin, kunnes hänen ollessaan viisivuotias perhe sai Suomen kansalaisuuden.
Hän toimi aktiivisesti jo kouluvuosinaan Helsingin juutalaisessa nuorisoseurassa Hatchijossa. Helsingin Juutalainen koulu on ollut kotikasvatuksen ohella juutalaisen identiteetin näkyvin kulmakivi Suomessa. Hän tuli koulun johtokuntaan 1946, ja koulun menestyksestä huolehtiminen oli jatkuvasti hänen kiinnostuksensa kohteena. Suomen juutalaiset ovat arvostaneet koulutusta, ja siirtyminen narinkkakauppiaista akateemisiin ammatteihin on tapahtunut muutamassa sukupolvessa.
Hänen roolinsa juutalaisten johdossa tuli näkyvästi esiin, koska juutalaiset seurakunnat olivat useassa vaiheessa olleet ilman omaa rabbia.
Hänet valittiin Helsingin juutalaisen seurakunnan valtuustoon 1947 ja hallintoneuvostoon 1951. Hän toimi Suomen juutalaisten seurakuntien keskusneuvoston puheenjohtajana ja osallistui 1960-luvulla monien kansainvälisten juutalaisjärjestöjen kokouksiin Suomen juutalaisten edustajana. Tämän ajanjakson aikana käytiin Israelissa Kuuden päivän sota kesäkuussa 1967.
Kuten muutkin Suomen juutalaiset Bolotowsky palveli sodan aikana Suomen armeijassa huolimatta siitä, että Suomi taisteli jatkosodassa Saksan rinnalla. Hän toimi tykistön tulenjohtajana ja yleni kersantiksi. Ruotsinkielisenä hän oli hakeutunut suomenkieliseen yksikköön harjaantuakseen myös suomen kielen käyttöön. Useimmat juutalaiset sotilaat palvelivat JR24:ssä, jossa heille oli järjestetty telttasynagoga. Myös muut sotilaat saivat tulla sinne osallistumaan jumalanpalveluksiin. 
Hän oli aloittanut 1940 Tekniska läroverketissä teknisen kemian opiskelun, jonka sota keskeytti. Sodan jälkeen hän suoritti insinöörin tutkinnon 1947. Tämän jälkeen hän työskenteli Ruotsissa metalliteollisuuden alalla ja palasi 1948 Helsinkiin Oy Algol Ab:n palvelukseen. Sieltä hän jäi eläkkeelle vuonna 1987.
Hän toimi Helsingin kaupungin luottamustehtävissä teknisten laitosten lautakunnassa ja energialautakunnassa 1977–1989. Hän edusti Perustuslaillista oikeistopuoluetta.
Ympäristöön sulautuminen, niin sanotut seka-avioliitot, juutalaisen yhteisön kansainvälistyminen ja Suomen juutalaisten eteneminen korkeisiin yhteiskunnallisiin tehtäviin ovat olleet tunnusomaisia sille kehityskaudelle, jota Bolotowsky oli seuraamassa Suomen juutalaisten johtopaikoilla.
Hänelle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarimerkki vuonna 1995.
Hänen poikansa on Gideon Bolotowsky, joka jatkoi isänsä jälkeen seurakunnan johtotehtävissä.
Oulun tuomiokirkkoseurakunta

Oulun tuomiokirkkoseurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Seurakunta toimii Oulun kaupungin keskustan alueilla. Seurakunnassa on noin 16 000 jäsentä.
Historiaa.
Oulun seurakunta sai tuomiokirkkoseurakunnan aseman vuonna 1900, kun hiippakunnan hallinto siirtyi Kuopiosta Ouluun. 
Herätysliikkeet.
Vanhoillislestadiolaisuuden ydinkannatus on keskittynyt erityisesti Oulun ympäristöön. Oulu on vanhoillislestadiolaisen suunnan luonnollinen keskuspaikka. Suhteessa kaupungin väkimäärään kannatus on ympäristöä vähäisempi. Myös muilla lestadiolaissuuntauksilla on Oulussa omat kannattajaryhmänsä. Muista herätysliikkeistä Oulussa toimivat myös kansanlähetys ja herännäisyys sekä jossain määrin evankelinen herätysliike.
Kirkkoherrat.
Oulun kirkkoherroina sekä tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovasteina ovat toimineet:
Mäkihypyn maailmancup 2016–2017

Mäkihypyn maailmancup 2016–2017 alkoi Suomen Kuusamossa 25. marraskuuta 2016 ja päättyi Slovenian Planicassa 26. maaliskuuta 2017.
Miesten kalenterissa oli 28 henkilökohtaista osakilpailua ja viisi joukkuekilpailua, naisilla oli 19 henkilökohtaista kilpailua. Kaudella järjestettiin myös ensimmäistä kertaa Norjan-kiertue, Raw Air.
Nicolas Dalby

Nicolas Dalby (s. 16. marraskuuta 1984 Hundested) on tanskalainen vapaaottelija. Hän on entinen Cage Warriorsin välisarjan mestari. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2015 lähtien.
Vapaaottelu.
Dalby otteli ensi kerran vapaaottelussa amatööritasolla 2008, jolloin hän voitti Martin Johansenin toisessa erässä. Sittemmin maaliskuussa 2010 Dalby teki ammattilaisesiintymisensä. Hän voitti kamppailun Laurens-Jan Thijssenia vastaan kuristuksella kolmannessa erässä.
Cage Warriors.
Dalby otteli ensimmäisen kerran Cage Warriorsissa maaliskuussa 2014. Hän pääsi ottelemaan heti ensimmäisessä kamppailussaan välisarjan mestaruudesta Sergei Churilovia vastaan. Dalby voitti mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä. Marraskuussa 2014 Dalby puolusti ensimmäisen kerran välisarjan mestaruuttaan Mohsen Baharia vastaan. Viisieräinen kamppailu päättyi Dalbyn voittoon tuomariäänin.
UFC.
Dalby siirtyi UFC:hen 2015 lyhyen, mutta menestyksekkään Cage Warriors uran jälkeen. Dalby otteli ensimmäisen kerran toukokuussa 2015 " -tapahtumassa. Hän voitti avauskamppailunsa UFC:ssä Elizeu Zaleski dos Santosia vastaan hajaäänin.
Lokakuussa 2015 Dalby otteli toisen kamppailunsa UFC:ssä Darren Tillia vastaan. " -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi tasapeliin. Ottelu palkittiin Illan kamppailu bonuksella.
Kolmannen UFC-kamppailunsa Dalby kävi Zak Cummingsia vastaan, joka oli voittanut edellisen ottelunsa 43 sekunnissa teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailu käytiin "" -tapahtumassa huhtikuussa 2016. Dalby hävisi kamppailun tuomariäänin. Dalbyn tappioputki jatkui, kun hän hävisi Peter Sobottalle tuomariäänin syyskuussa 2016.
Saavutukset.
Cage Warriors
European MMA
Fighter Gala
Dead Fish – päivä palkkatappajana

Dead Fish – päivä palkkatappajana () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut brittiläis-saksalainen toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Charley Stadler. Elokuvan pääosia näyttelevät Gary Oldman, Andrew Lee Potts, Elena Anaya, Billy Zane ja Robert Carlyle. "Dead Fish – päivä palkkatappajana" perustuu Stadlerin ja Thomas Geigerin tarinaan, jonka pohjalta Adam Kreutner ja David Mitchell laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottivat David Bergstein, Matthias Deyle, Dan Maag ja Philip Schulz-Deyle.
"Dead Fish – päivä palkkatappajana" kuvattiin kokonaan Lontoossa 15 miljoonan dollarin budjetilla loppuvuodesta 2003. Elokuva sai ensi-iltansa Puolassa, Varsovan elokuvajuhlilla, 11. lokakuuta 2005. Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa, mutta Nordisk Film julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle 15. helmikuuta 2006.
Juoni.
Rauhallinen lukkoseppä Abe Klein (Andrew Lee Potts) joutuu toden teolla ponnistella selviytyäkseen elämänsä pahimmasta päivästä. Hänen espanjalaistyttöystävänsä Mimi (Elena Anaya) kertoo olevansa raskaana ja muuttaa Madridiin. Danny Devigne (Robert Carlyle) antaa Abelle 24 tuntia aikaa maksaa velkansa. Aben ja Lynchin (Gary Oldman), neuroottisen palkkamurhaajan, matkapuhelimet vaihtuvat vahingossa. Ainakin kaksi palkkatappajaa yrittää saada Aben hengiltä, ja hänet itse komennetaan tappamaan ”Dead Fish”.
Äänekosken keskustan seisake

Äänekosken keskustan seisake () on lakkautettu rautatieliikennepaikka -radalla Äänekosken keskustan tuntumassa.
Äänekosken rautatieaseman sijaitessa kauempana tehtaiden kupeessa avattiin kauppalan seisake lähemmäksi keskustaa vuonna 1953, joskin koeliikennettä sille oli jo vuonna 1951. Vuosikymmenen puolivälissä seisakkeen viereen rakennettiin myös uusi linja-autoasema. Saarijärven suuntaan henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1978, ja kokonaan seisake lakkautettiin Jyväskylän liikenteen loputtua vuonna 1987. Jalankulun ja pyöräilyn tasoristeys portaineen korvattiin ylikulkusillalla 2000-luvulla linja-autoaseman paikalle rakennetun kauppakeskuksen valmistuttua.
Matkustajaliikenteen aloittamista uudelleen seisakkeelle on pohdittu; toistaiseksi sen ainoat käyttäjät ovat satunnaiset Keitele-Museon museojunat.
Sin (vuoden 2003 elokuva)

Sin (televisioesityksessä käytetty nimeä Kostajan ajojahti; ) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Michael Stevens ja käsikirjoittanut Tim Willocks. Stevens ja Willocks myös tuottivat elokuvan David Leyrerin kanssa. "Sinin" pääosissa ovat Gary Oldman ja Ving Rhames.
"Sin" kuvattiin Los Angelesin kaupungissa Kaliforniassa ja Renon kaupungissa Nevadassa 6,5 miljoonan dollarin budjetilla. Singular Pictures oli elokuvan tuotantoyhtiönä. "Sin" julkaistiin useissa maissa suoraan videolle ja DVD:lle tai laitettiin televisiolevitykseen. Yhdysvalloissa Columbia Tristar julkaisi elokuvan DVD:lle 12. tammikuuta ja 3. helmikuuta 2004. Suomessa elokuvan julkaisi niin VHS:lle kuin DVD:llekin Universal Pictures Finland Oy vuonna 2003.
Juoni.
Murhatutkija Eddie Burns (Ving Rhames) on ollut Renon poliisissa 15 vuotta, mutta loukkaannuttuaan hän vetäytyi eläkkeelle. Burns lähtee kostoretkelle, kun hänen Kassie-sisarensa (Kerry Washington) siepataan, joukkoraiskataan ja hakataan. Syyllisten takana on psykopaattinen huume- ja pornopomo Charlie Strom (Gary Oldman), joka on Burnsille ennestään tuttu.
Yön eläimet

Yön eläimet () on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Tom Ford. Se perustuu Austin Wrightin romaaniin "Tony and Susan" vuodelta 1993. Elokuvan pääosissa näyttelevät Amy Adams, Jake Gyllenhaal, Laura Linney, Aaron Taylor-Johnson, Michael Shannon, Isla Fisher ja Armie Hammer.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 2. syyskuuta 2016. Aaron Taylor-Johnson palkittiin roolistaan parhaan miessivuosan Golden Globella, sekä Michael Shannon sai roolistaan parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Vastaanotto.
Arvostelut.
"Yön eläimet" on saanut kehuja elokuvakriitikoilta. Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on laskenut elokuvalle pistemäärän 79 prosenttia, perusteena 34 arvostelua, joiden keskimääräinen arvosana on 7,4/10. Metacriticissä elokuvalla on 75 pistettä 100:sta, mikä merkitsee ”pääosin myönteisiä” arvosteluja.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
"Yön eläimet" palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla tuomariston palkinnolla.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotie kirjoittaa muotiguru Tom Fordin toisen ohjaustyön näyttävän jälleen hyvältä. Kylmäävän elegantin oloinen trilleri kertoo hyytävän, hieman David Lynch -tyylisen kostotarinan, jonka painostava tunnelma pitää katsojaansa pihdeissä. Kokonaisuudessa on Valotien mukaan kuitenkin myös tyhjäkäyntiä ja itsetarkoituksellista tyylittelyä. ”Tarinan ajatus oikeutetusta kostosta on perimmiltään umpikonservatiivinen ja misogyyninen: miksi nainen muka ansaitsee rangaistuksen, jos ei halua miestä saati lasta?”
Canadan Sanomat

Canadan Sanomat oli Thunder Bayssa vuosina 2001–2012 ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti.
Kun Thunder Bayssä ilmestynyt "Canadan Uutiset" lakkasi vuonna 2000, lehden entinen työntekijä Aarre Ertolahti perusti sen tilalle uuden lehden "Canadan Sanomat". Se ilmestyi aluksi kerran viikossa ja myöhemmin kahdesti kuukaudessa. Torontolaisen "Vapaan Sanan" kustannusyhtiö Vapaa Sana Press osti "Canadan Sanomat" vuonna 2005. Lehdet yhdistettiin Torontossa ilmestyväksi "Kanadan Sanomiksi" vuonna 2012.
Toronton Viikko Uutiset

Toronton Viikko Uutiset (vuodesta 1936 lähtien "Viikko Uutiset") oli Torontossa vuosina 1931–1937 ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti.
Lehden julkaisija oli Paul Saarimäki, jonka isä Adiel (Aati) Saarimäki oli aikaisemmin julkaissut epäsäännöllisesti "Nuori Kanada" -nimistä lehteä. "Toronton Viikko Uutiset" oli pieni viikkolehti, jonka sisältö koostui etupäässä paikallisista uutisista ja mainoksista sekä Toronton suomalaisyhteisön kuulumisista. Poliittisesti lehti pyrki olemaan neutraali. Sen levikki lienee ollut tuhannen kappaleen tienoilla. Lukijakirjeiden perusteella "Viikko Uutisilla" oli levikkiä Toronton lisäksi myös Montrealissa sekä Timminsin ja South Porcupinen ”kultavyöhykkeellä”.
Lehti painettiin "Vapaan Sanan" kirjapainossa, jossa Saarimäki työskenteli latojana. "Vapaan Sanan" kustannusyhtiö osti "Viikko Uutiset" syksyllä 1937, jolloin lehti lopetettiin. Saarimäki ja "Viikko Uutisten" toimittaja Aarne Kuitunen siirrettiin samalla "Vapaan Sanan" toimitukseen.
Hatšapuri

Hatšapuri on georgialainen juustotäytteinen piiras.
Hatšapurin alkuperästä ei ole varmuutta. Yhden teorian mukaan se on kehittynyt roomalaisten sotilaiden mukanaan tuomasta pizzan edeltäjästä. Euroopassa ei vielä tuohon aikaan ollut tomaatteja, joten pizzan alkumuoto on saattanut koostua leivästä ja juustosta hieman hatšapurin tapaan. Vuonna 2009 järjestetyn kyselyn mukaan 88 % georgialaisista pitää hatšapuria pizzaa parempana.
Georgian eri alueilla valmistetaan eri tyylisiä hatšapureja. Esimerkiksi imeretiläistä hatšapuria kutsutaan nimellä "Imeruli", svanetialaista "kubdari" ja samegrelolaista "Megruli". Valmistettaessa käytettävät raaka-aineet vaihtelevat hieman tyylistä riippuen. Hatšapurin pääraaka-aineet ovat jauhot, juusto, voi, kananmuna, maito ja hiiva. Taikina on jogurtti- tai hapankermapohjainen. Täytteeseen käytetään suolajuustoja, kananmunia ja voita. Piiras on perinteisesti paistettu valurautaisella paistinpannulla. Ville Haapasalo alkoi tehdä hatšapureja Suomessa kesällä 2020.
Dorothy M. Johnson

Dorothy Marie Johnson (19. joulukuuta 1905 McGregor, Iowa, Yhdysvallat – 11. marraskuuta 1984 Missoula, Montana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuinta tuotantoa ovat lännennovellit.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Dorothy Marie Johnson oli Lester Eugene Johnsonin ja Mary Louisa Barlowin ainoa tytär. Pian hänen syntymänsä jälkeen perhe muutti Montanaan.
Hän alkoi kirjoittaa työkseen samalla kun hän kävi Whitefish High Schoolia. Hän työskenteli The Daily Inter Laken paikallistoimittajana Kalispellissa Montanassa. Ennen lyhyttä avioliittoaan hän opiskeli collegessa englannin kieltä ja kirjallisuutta.
Ura.
Johnsonin kirjallinen ura alkoi 1930-luvulla, jolloin hän myi ensimmäisen lehtiartikkelinsa The Saturday Evening Postiin. Hänen novellinsa "Beulah Bunny" ilmestyi 1935, ja sitä seurasi kolme muuta. Kirjallinen työ keskeytyi toiseen maailmansotaan, kun hän työskenteli ilmavalvonnassa. Tunnetuimmat lännennovellinsa hän kirjoitti sodan päätyttyä. Merkittäviä elokuvia tehtiin myöhemmin kolmesta, nimittäin novelleista "A Man Called Horse" (1950), "The Man Who Shot Liberty Valance" (1953) ja "The Hanging Tree" (1957).
Johnson opetti 1956-1960 luovaa kirjoittamista Montanan yliopistossa Missoulassa, josta hän itse oli valmistunut 1928. Ennen virkakauttaan ja sen aikana hän kirjoitti runsaasti artikkeleita ja novelleja useisiin aikakauslehtiin. Usein ne perustuivat entisajan lännessä eläneiden henkilöiden, intiaanien ja hänen omassa työssään tapaamiensa henkilöiden haastatteluihin.
Kuolema.
Johnson oli ylpeä pärjäämisestään omillaan epäonnistuneen nuoruuden avioliittonsa jälkeen. Hän sanoi että hänen hautakiveensä olisi kirjoitettava "Paid In Full." Hänen hautansa on Whitefishin hautausmaalla Montanassa, ja siinä lukee vain "PAID". Hän oli kuollessaan 78-vuotias.
Pippurimylly (ravintola)

Pippurimylly on Turun Martin kaupunginosassa vuodesta 1974 toiminut bistrotyyppinen ruokaravintola. Kun vuotta aiemmin perustettu Kaskenahde on muuttunut Kaskis-ravintolaksi ja vuotta myöhemmin perustettu pizzeria Dennis vaihtanut omistajaa ja konseptia, Pippurimylly on Turun vanhimpia yhä alkuperäisellä konseptilla toimivia ravintoloita Tähti-Baarin (1971) ja Brahen Kellarin (1967) ohella.
Historiaa.
Pippurimyllyn avasivat 18. heinäkuuta 1974 helsinkiläiset Osmo ja Helena Ravantti teininuorison suosiossa olleen keskiolutbaari Martinexin tiloihin Stålarminkatu 2:een.
Pippurimyllyn ranskalaiseen keittiöön pohjautuva ruokalista on ollut pitkälti sama läpi vuosikymmenten. Tunnetuimpia annoksia ovat pihvit, kuten ravintolan nimikkopihvi, muunnelma pippuripihvistä. Myös pizzat tulivat Turussa ensimmäisinä listalle Pippurimyllyssä. Kaarevakattoinen ravintolasali seinille kerättyine taidenäyttelyjulisteineen on sekin pidetty lähes alkuperäisasussaan.
Ravintolan nimen keksi Ravanttien perhetuttu, Marimekon perustaja Armi Ratia. Hän myös lahjoitti ravintolalle kultaisen pippurimyllyn, joka on ollut näkyvillä ravintolasalissa.
Pippurimylly on yhä yksi useimmin suositelluista ravintoloista Turun keskustan ulkopuolella.
Muut Ravanttien ravintolat.
Pippurimyllyn alakerrassa toimii samojen omistajien pubimaisempi ravintola Hugo, joka avattiin 1993. Ravantin perheen muita ravintoloita ovat Läntisellä Pitkälläkadulla vuodesta 2004 toiminut Kerttu, Läntisen Rantakadun loppupäässä toimivat Rantakerttu ja Hunsvotti sekä Humalistonkadun ja Ratapihankadun kulman Cup &amp; Pint. Kaikki ovat hieman keskustan ulkopuolella toimivia kortteliravintoloita. Vuodesta 2017 he ovat omistaneet Vanhan Suurtorin laidalla sijaitsevat Teinin ja Löydön (entinen Bremer). 1980-luvulla Ravantit pitivät Kiinamyllynkadulla Pikkumylläriä ja Eerikinkatu 16:ssa Mylläri-Mattia. Ravintoloita hoitaa nyt Ravantin perheen toinen sukupolvi.
Brahen Kellari

Brahen Kellari, Turun keskustassa Puolalankadulla vuodesta 1967 toiminut kellariravintola sijaitsee nykyään katutasossa osoitteessa Linnankatu 17. Vuonna 1917 rakennetussa talossa sijaitsevassa ravintolassa on 78 asiakaspaikkaa.
Fis-duuriasteikko

Fis-duuriasteikko on Fisistä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet Fis, Gis, Ais, H, Cis, Dis ja Eis. Fis-duurin rinnakkaissävellaji on dis-molli ja muunnossävellaji on fis-molli. Fis-duurin subdominanttisointu on H-duurisointu ja dominanttisointu on Cis-duurisointu.
Fis-duuri on yksi harvimmin käytetyistä sävellajeista. Se mielletään usein vaikeaksi soittaa, koska siinä on kuusi ylennystä. Fis-duuria vastaa enharmonisesti Ges-duuri, jossa on kuusi alennusta.
Fis-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key fis \major s16 \clef alto \key fis \major s16 \clef tenor \key fis \major s16 \clef bass \key fis \major s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Fis-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Q (täsmennyssivu)

Q voi viitata ainakin seuraaviin:
3,5-dikloorianiliini

 
3,5-dikloorianiliini (C6H5NCl2) on aniliinin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa maatalouskemikaalien valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 3,5-dikloorianiliini on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin esimerkiksi etanoliin.
3,5-dikloorianiliinia valmistetaan m-diklooribentseenin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään fungisidien kuten iprodionin, klotsolinaatin, prosymidonin ja vinklotsoliinin valmistamiseen.
Fitchburgin Sanomat

Fitchburgin Sanomat (vuodesta 1938 lähtien "Viikkolehti") oli Massachusettsin Fitchburgissa vuosina 1930–1938 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
"Fitchburgin Sanomat" oli pieni viikkolehti, jota julkaisi paikallisen Kansalliskirkon seurakunnan pastori Matti Anttonen. Vuonna 1938 lehti myytiin Jallu Honkoselle, joka muutti sen nimeksi "Viikkolehti". Seuraavana vuonna sen osti "Raivaajan" kustannusyhtiö.
Magna Carta Holy Grail

Magna Carta Holy Grail (myös muodoissa Magna Carta... Holy Grail ja Magna Carta: Holy Grail) on vuonna 2013 julkaistu Jay Z:n kahdestoista (12.) studioalbumi. Se oli aluksi ladattavissa ilmaiseksi, ja tuli myyntiin albumin muodossa neljä päivää myöhemmin, 8. heinäkuuta 2013. Albumilla vierailevat Nas, Justin Timberlake, Rick Ross, Beyoncé ja Frank Ocean. Albumia promotoitiin Samsungin esittämillä mainoksilla.
”Magna Carta Holy Grail” sai kriitikoilta tylyn vastaanoton; monet eivät pitäneet albumin teemasta, toisten mukaan albumin kappaleet toistivat itseään liikaa. Tästä huolimatta albumi menestyi yleisön keskuudessa hyvin, ja oli Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ykkösenä. Lisäksi se oli ykkösenä myös Kanadan, Sveitsin ja Britannian singlelistoilla, toisena Australian singlelistalla sekä Suomen virallisen listan sijalla 17.
Albumi on myynyt Yhdysvalloissa 2× platinaa (2 milj. kpl), Kanadassa platinaa (80 000 kpl) ja Isossa-Britanniassa kultaa (100 000 kpl).
”Magna Carta Holy Grail” oli 2014 Billboard Music Awardsissa ehdolla parhaaksi rap-albumiksi.
Idän Uutiset

Idän Uutiset oli Massachusettsin Worcesterissa ja Fitchburgissa vuosina 1896–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.
"Idän Uutiset" perustettiin Worcesterissa samaan aikaan ja saman yhtiön toimesta kuin ruotsinkielinen "Finska Amerikanaren". Molempia lehtiä toimitti aluksi J. W. Lähde. Sittemmin "Idän Uutisten" toimittajana työskenteli Victor Vitikka ja hänen kuolemansa jälkeen jälleen Lähde. Vuoden 1897 lopussa lehti siirrettiin Fitchburgiin, jossa se ilmestyi kerran viikossa noin 1500 kappaleen painoksena. Vuonna 1899 sen osti myöhemmin "Pohjan Tähteä" julkaissut kauppias Aleksi Heisson.
Kirsi Kainulainen

Kirsi Kainulainen (s. 23. marraskuuta 1985 Iisalmi) on suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Kainulainen on ajanut soolona sekä jäällä että radalla ja vuosina 2015–2017 sivuvaunuluokassa Pekka Päivärinnan matkustajana eli ”purkkiorjana”.
Sivuvaunuluokka.
Kainulainen teki vuonna 2015 historiaa voittamalla MM-pronssia ensimmäisenä naisena ratamoottoripyöräilyssä sivuvaunuluokassa Pekka Päivärinnan kanssa.
Kaudella 2016 hän teki niin ikään historiaa voittamalla ensimmäisenä naisena MM-osakilpailun moottoripyöräilyssä miesten kanssa samassa sarjassa Unkarin osakilpailun sivuvaunuluokassa sekä voittamalla kauden 2016 ratamoottoripyöräilyn sivuvaunuluokan maailmanmestaruuden Pekka Päivärinnan kanssa.
Soololuokat.
Soololuokissa Kainulainen on ajanut radalla SM-, PM- ja EM-tasolla luokissa 125 cc ja 600 cc. Hän on menestynyt myös jääradalla kansallisella tasolla sekä soololla eri luokissa että sivuvaunuluokassa Päivärinnan kanssa.
Vuonna 2018 Kainulainen teki sopimuksen Hollantilaisen kilpatallin kanssa ja ajoi Ow-cup sarjaa Euroopassa.
2019 kaudella hän palasi oman Motorsline Kainulainen tiiminsä väreihin ja ajoi kansainvälistä Alpe Adrian sarjaa Euroopassa.
Jewish Encyclopedia

Jewish Encyclopedia on alun perin vuosina 1901–1906 julkaistu ja 1960-luvulla uudelleen painettu juutalaisuutta käsittelevä tietosanakirja, joka sisältää yli 15 000 artikkelia. Se on täten Encyclopaedia Judaican ohella tärkeimpiä juutalaisuutta käsitteleviä lähdeteoksia. Nykyisin teos kuuluu public domainiin. Se on saatavilla useilla Internet-sivustoilla, joista huomattavimpia ovat jewishencyclopedia.com ja Internet Archive.
Kirjan koko nimi on "The Jewish Encyclopedia: A Descriptive Record of the History, Religion, Literature, and Customs of the Jewish People from the Earliest Times to the Present Day"'.
Otto Collin

Otto Collin (22. joulukuuta 1850 Hämeenlinna – 13. heinäkuuta 1924 Hämeenlinna) oli suomalainen opettaja, eläin- ja kasvitieteen harrastaja ja tunnettu originelli joka saattoi kulkea kaupungilla kesähelteelläkin turkki päällä.
Collinin vanhemmat olivat raatimies Karl Johan Collin (1804–1873) ja Johanna Karolina Laurentz (1819–1881). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lukiosta 1870 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873. Collin toimi Hämeenlinnan normaalilyseon ja Hämeenlinnan lyseon luonnonhistorian, matematiikan ja kaunokirjallisuuden kollegana 1878–1890. Collin erotettiin vuonna 1890 opettajan virasta oppilaiden moraalin turmelemisesta syytettynä. Hämeenlinnan lyseossa oppilaana olleen Eino Leinon muistelmien mukaan hän oli kertonut pojille murrosiän vaaroista. Myöhemmin Collin oli painoasiamiehenä Hämeenlinnassa 1902–1905 ja vastasi sanomalehtien ennakkosensuurista.
Collin julkaisi 1886 tutkielman "Suomessa tavattavien pöllöjen pesimissuhteista" ja hän keräsi huomattavia luonnontieteellisiä kokoelmia.
Collin on haudattu Hämeenlinnan Ahveniston hautausmaalle.
Gragnano

Gragnano on kunta Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa Campanian alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Napolista kaakkoon. Gragnano tunnetaan pastakaupunkina, "Città della Pasta".
Pasta.
Pastan ja erityisesti makaronin valmistus teki Gragnanosta tunnetun 1500- ja 1600-luvuilla. Varsinainen kulta-aika pastanvalmistuksella oli 1800-luvulla. Tuolloin pastanvalmistus oli vielä käsityötä. Pasta kuivattiin kaupungin pääkadun varrella. Pasta tarvitsi kuivuakseen valoa ja lämpöä. Kaupungin arkkitehdit olivat tämän takia määränneet taloille suurimman korkeuden, jota ei saanut ylittää, ettei pastan saama auringonvalo estyisi. Toisen maailmansodan jälkeen kansainvälinen kilpailu alkoi heikentää Gragnanon pastan menekkiä.
Napolin metropolikaupunki

Napolin metropolikaupunki () on yksi Italian metropolikaupungeista. Se sijaitsee Campanian alueella Italian eteläosissa. Perustamispäivänään 1. tammikuuta 2015 Napolin metropolikaupunki korvasi Napolin maakunnan ().
Metropolikaupunki muodostuu 92 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Napoli. Alueen suurimmat kaupungit väkiluvultaan ovat:
Matkailu.
Metropolikaupungin matkailukohteisiin kuuluvat muun muassa Pompeji, Vesuvius sekä Napolinlahden saaret Ischia, Procida ja Capri.
Toni Wirtanen Undercover

Toni Wirtanen Undercover on vuonna 2004 Nelosella esitetty 12 osainen televisiosarja, jossa Toni Wirtanen keskittyy jokaisessa jaksossa erilaiseen itseensä liittyvään tai itseään kiinnostavaan teemaan tai pyrkii johonkin asemaan. Esimerkiksi ensimmäisessä osassa Wirtanen pyrkii europarlamentaarikoksi. Myöhemmissä Wirtanen pyrkii muun muassa kuvaamaan filosofisesti haastavan pornofilmin, hakemaan selitystä nuoruutensa ufo-kokemukselle ja perustamaan miesasialiikkeen. 
Sarjaa esitettiin aluksi keskiviikkoisin kello 21, mutta kuudennesta osasta eteenpäin sarja siirtyi keskiviikon myöhäisillan viimeiseksi ohjelmaksi alkaen n. kello 23 ja 24 välillä.
Nerkoo (Lapinlahti)

Nerkoo on yksi Lapinlahden kylistä, joka sijaitsee valtatien 5 varrella Lapinlahden kirkonkylästä noin 6 kilometriä pohjoiseen. Siellä toimii muun muassa Nerkoon koulu (alakoulu).
Nerkoo oli aikaisemmin taajama. Taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2015 lopussa Nerkoon väkiluku oli 206 ja pinta-ala 1,05 neliökilometriä. Tätä uudemmissa taajama-aluerajauksissa Nerkoo ei ole enää ollut mukana.
Historia.
Nerkoon nimelle ei ole löydetty yksiselitteistä vastausta. Suosituimman oletuksen mukaan Niemeen tuli asumaan Nerkko-niminen mies. Alettiin puhua Nerkonniemestä ja ajan myötä sana vääntyi muotoon Nerkoonniemi. Toinen teoria lähtee foneettisesta yhteydestä ruotsin kieleen, esimerkkeinä "när gå" (läheltä piti) tai "ner gå" (alas virtaa). Kaikista todennäköisin selitys on yksinkertainen: Saamen ’niemeä’ merkitsevää sanaa njárga tavataan lainautuneena myös suomenkielisissä paikannimissä: sellaisia ovat Rovaniemen Narkaus sekä Lapinlahden ja Kihniön Nerkoo. Nerkoo tarkoittaa siis niemeä ja sellainenhan Nerkoolta löytyykin: Nerkoonniemi.
Vuonna 1866 aloitettiin hätäaputyönä Nerkoon kanavan rakentaminen. Kanavaa rakennettaessa kuoli lähes sata työmiestä.
Eemil Halonen aloitti Nerkoolla taidevalimo-toiminnan vuonna 1903.
Sumu Sireeni

Sumu Sireeni on alkujaan Romaniasta lähtöisin oleva, Facebookissa suosiota saavuttanut aasi. Syyskuussa 2016 Sumu Sireenin Facebook-sivulla oli yli 18 000 tykkääjää. Sumu Sireeni asuu Kirkkonummella Kaisa Toivosen ravitallissa.
Sumu Sireeni on ollut esillä suomalaisissa lehdissä, muun muassa "Maaseudun Tulevaisuudessa", Helsingin Sanomissa, Yleisradiossa, Iltalehdessä, "Ilta-Sanomissa", "Seiskassa", "Avussa", "Koululaisessa" ja "Lemmikissä". 
Sumu Sireeni on syntynyt noin vuonna 2008 Romaniassa, mistä se on myöhemmin viety Belgiaan. Sieltä sen osti Suomeen hevoskauppias Juha Ruutsalo, joka myi aasin sen nykyisille omistajille Stall Petbackalle ja Täti-M Teamille. Sumu Sireeni asuu Kaisa Toivosen ravitallissa Kirkkonummella. Toivonen myös omistaa Sumu Sireenin puolisonsa ja puolisonsa äidin kanssa.
Syyskesästä 2016 Sumu Sireenin odotettiin varsovan ensimmäisen jälkeläisensä. Tiineys kuitenkin päättyi ilmeisesti keskenmenoon. Aasia ei aiota enää astuttaa.
Rantaperkiön seisake

Rantaperkiön seisake () on entinen rautatieliikennepaikka Riihimäki-Tampere-radalla, Tampereella, Rantaperkiön kaupunginosassa. 
Seisaketta siirrettiin n. 400 m pohjoisemmaksi 1. maaliskuuta 1980 jolloin tariffikilometrimäärä muuttui.
Viktor Kuusela

Viktor Kuusela (8. helmikuuta 1925 Salmi – 4. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko. 
Henkilöhistoria.
Kuuselan vanhemmat olivat Johannes Kuusela ja Tatjana Ponkkonen. Hän kävi Suomen Taideakatemian koulun 1946–1948 ja 1951–1954. Professorin arvonimi myönnettiin Kuuselalle vuonna 1985. Kuusela on Suomen Taidegraafikoiden kunniajäsen, yhdistyksen johtokunnassa hän oli 1966–1971. Suomen Taiteilijaseuran hallituksen jäsen Kuusela oli 1967–1971 ja Valtion kuvataidelautakunnan jäsen 1975–1983.
Taiteellinen tuotanto.
Kuuselan teoksia oli ensimmäisen kerran esillä Imatralla 1953. Hän osallistui moniin koti- ja ulkomaisiin yhteis- ja yksityisnäyttelyihin ja hänen teoksiaan on useissa museoissa ja julkisissa tiloissa. Kuusela kuului 1950-lukulaiseen "Ryhmä nuoria taiteilijoita" -ryhmään.
Jääkahvi

Jääkahvi on kylmänä nautittava kahvijuoma. Jääkahvi voidaan valmistaa murukahviin tai tavalliseen kuuma- tai kylmäuutettuun kahvijauheeseen. Jääkahvin valmistukseen voidaan käyttää tehosekoitinta, jolloin siitä tulee vaahtomaisempaa. Jääkahvi tarjoillaan yleensä runsaiden jääpalojen ja maidon kera. Maustamiseen voi käyttää myös makusiirappeja, kuten agavesiirappia.
Jotta jääkahvi pysyisi mahdollisimman kylmänä, niin se nautitaan heti valmistamisen jälkeen. Liiallinen jäähdyttäminen heikentää kahvin aromeita.
Waysiden koulu

Waysiden koulu ("Wayside School") on Louis Sacharin kirjoittama lastenkirjasarja, johon kuuluvat kirjat "Sideways Stories from Wayside School" (1978), "Wayside School Is Falling Down" (1989) ja "Wayside School Gets a Little Stranger" (1995). 
Waysiden koulun hahmoja ovat muun muassa Todd, Maurecia, Jenny, Dana, Myron, Stephen, Shari, Joe, kolme Ericiä ja Bebe. Todd tekee kepposia koulukavereilleen ja vetää hänen tyttöystävänsä Maurecian ponihännästä, mistä rouva Jewls -niminen opettaja usein suuttuu.
Kirjasarjaan perustuen on tehty elokuva "Wayside: The Movie" (2005) ja animaatiosarja "Wayside" (2007–2008).
Burmeister &amp; Wain

Burmeister &amp; Wain oli vuonna 1846 toimintansa aloittanut tanskalainen telakka ja konepaja, jonka pääkonttori oli Kööpenhaminassa. Telakka sai Rudolf Dieseliltä yksinoikeuden valmistaa Tanskassa dieselmoottoreita. Maailman ensimmäinen dieselkäyttöinen valtamerialus M/S Selandia valmistui telakalta vuonna 1912. Vuonna 1980 telakan osti saksalaisen Man SE:n, jolloin syntyi MAN B&amp;W Diesel. Nykyään yritys on osa suuriin dieselmoottoreihin ja laivojen propulsiojärjestelmiin keskittynyttä MAN Diesel &amp; Turbo SE:tä. Tällä maailmanlaajuisesti toimivalla yrityksellä on yhä toimintaa myös Tanskassa, muun muassa tuotekehityskeskus.
Hoegaarden Witbier

Hoegaarden Witbier on belgialaisen Hoegaarden-panimon valmistama vehnäolut. Olut tuli markkinoille vuonna 1966. Hoegaardenin alueella Brysselin itäpuolella ovat Belgian suurimmat vehnänviljelyalueet. 1950-luvulla lähes kaikki vehnäolueen erikoistuneet panimot olivat kuitenkin sulkeneet ovensa, koska pilsner-tyyppiset lageroluet olivat vallanneet markkinat. Panimon perustaja Pierre Celis asui nuoruutensa Tomsin-nimisen vehnäolutpanimon kupeessa, joka oli ovensa sulkeneista panimoista viimeinen. Joitakin vuosia tämän jälkeen Celis avasi oman panimonsa ja toi mausteisen ja alueelle tyypillisen vehnäoluen takaisin markkinoille.
1980-luvulla Hoegaardenin panimossa sattui tulipalo, jonka seurauksena Pierre Celis lopulta myi panimonsa Interbrew-nimiselle yritykselle. Interbrew oli aiemmin kattanut suurilta osin tulipalon aiheuttamat vahingot. Pierre Celis muutti lopulta Yhdysvaltoihin, perusti uuden panimoalan yrityksen ja jatkoi samanhenkisten oluiden valmistamista, tunnetuimpana merkkinä Celis White.
Hoegaarden Witbier on väriltään samean kultainen, ja se on maustettu korianterin siemenillä ja pomeranssinkuorella. Alkoholipitoisuus on 5 % ja suositeltu tarjoilulämpötila noin 10 celsiusastetta. Oluen ruokasuosituksena on grillattu kana, kasvikset, katkaravut ja crème fraîche. Hoegaarden Witbier valmistuksessa käytetään 60/40-osuuksin ohramallasta ja mallastamatonta vehnää.
Merimies jonka aallot hylkäsivät

Merimies jonka aallot hylkäsivät ("The Sailor Who Fell from Grace with the Sea") on Lewis John Carlinon käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1976. Se perustuu Yukio Mishiman romaaniin "Kunnia on katkera juoma" (Otava 1971).
Tarinassa merimies Jim Cameron (Kris Kristofferson) rantautuu pieneen merenrantakaupunkiin ja rakastuu leskirouvaan (Sarah Miles), joka on murrosikäisen pojan (Jonathan Kahn) yksinhuoltaja. Pirullisen jengijohtajapojan (Earl Rhodes) vaikutuksesta poika alkaa punoa sadistisia juonia miehen pään menoksi.
Vastaanotto.
Sarah Miles ja nuori Jonathan Kahn saivat kumpikin rooleistaan Golden Globe -ehdokkuuden.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi ei ensi-ilta-arviossaan oikein ymmärtänyt tätä ”hyvin merkillisenä” pitämäänsä elokuvaa. Kalastajakylän kuvaus on hänestä hienoa, mutta elokuvan alun runsaat rakastelukohtaukset antavat odottaa muuta kuin lopun sadismiviritteisiä juonikuvioita. Pääosan esittäjien lisäksi hän kehuu "Kärpästen herraa" muistuttavan poikajoukon roolitöitä. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tehdäänpä silta

Tehdäänpä silta (televisioesityksessä Lasketaan laituriin, ) on ruotsalainen absurdi komediaelokuva vuodelta 1965.
”Hasse och Tage” -nimellä tunnetun koomikkoparin (Hans Alfredson ja Tage Danielsson) vain vähän dialogia sisältävässä elokuvassa nelihenkinen purjehdusseurue yrittää kerta kerran jälkeen epätoivoisesti rantautua saaressa odottaviin rapujuhliin. Saareen päässeillä on ravut, veneessä ovat viinat. Kun rantautuminen ei millään onnistu, katastrofi seuraa: veneilijät joutuvat juomaan viinat ilman rapuja ja saareen päässeet syömään rapunsa ilman virvokkeita. Kun vene lopulta pääsee rantaan, on kaikki jo liian myöhäistä.
Elokuvan muita näyttelijöitä ovat Monica Zetterlund, Birgitta Andersson, Katie Rolfsen, Lars Ekborg ja Gösta Ekman.
Walter Van Tilburg Clark

Walter Van Tilburg Clark (3. elokuuta 1909 East Orland, Maine, Yhdysvallat – 10. marraskuuta 1971) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kasvattaja. Hän on Nevadan merkittävimpiä 1900-luvun kirjallisia hahmoja, ja hänet tunnetaan etupäässä romaaneista ja novelleista. Hänet valittiin 1988 ensimmäisenä Nevada Writers Hall of Fameen. Kahden hänen romaaninsa pohjalta on tehty elokuva: "Väärästä tuomiosta" elokuva "Kuolemantuomiopaikka" ja "The Track of the Catistä" elokuva "Puuman jäljillä". Proosassaan Clark oppi hyödyntämään tuttua lännensaagan aineistoa tutkiessaan ihmisen psyykeä ja nostaessaan esiin syvällisiä filosofisia kysymyksiä.
Klassikkoaseman Yhdysvalloissa saanut lännenromaani "Väärä tuomio" ei juuri ole saanut lukijoita ilmestyttyään suomeksi 1945.
Qamdo

Qamdo eli Chamdo, tai pinyinin mukaan Changdu (, "Qamdo Chongkyêr"; ) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Tiibetin autonomisella alueella. Kaupungin pinta-ala on 110 154 neliökilometriä ja väkiluku 657 505 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 600 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Lhasasta itäkoilliseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu yhteen kaupunkipiiriin ja 10 piirikuntaan.
Taika-avain

Taika-avain tai Buratinon seikkailut () on neuvostoliittolainen piirroselokuva vuodelta 1960. Sen ovat ohjanneet Ivan Ivanov-Vano ja Dmitri Bаbitšenko, ja sen on tuottanut Sojuzmultfilm. Elokuva perustuu Aleksei Nikolajevitš Tolstoin teokseen "Pieni kulta-avain eli Buratinon seikkailut" (1936), joka vuorostaan pohjautuu Carlo Collodin saturomaaniin "Pinokkion seikkailut" (1881–1883).
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi pitää "Taika-avainta" huumoripitoisena ja teknisesti korkeatasoisena mutta moittii sen suomenkielistä dubbausta. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Antonina Seredina

Antonina Aleksandrovna Seredina (, 23. joulukuuta 1929 Lovtsovo, Tverin alue, Venäjän SFNT – 2. syyskuuta 2016) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Seredina voitti Roomassa 1960 olympiakultaa molemmilla naisten matkoilla. Méxicossa 1968 hän voitti kajakkikaksikoissa olympiapronssia, ja Tokiossa 1964 hän sijoittui samalla matkalla neljänneksi.
Seredina voitti myös useita MM- ja EM-mitaleja. Hän kuoli 86-vuotiaana 2. syyskuuta 2016.
Ihminen (albumi)

Ihminen on psykedeelisen rockin yhtye Seremonian toinen studioalbumi. Se julkaistiin 18. lokakuuta 2013 levymerkillä Svart Records.
Vastaanotto.
Soundin Antti Mattila antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvailee albumia tunnelmalliseksi ja nykyaikaan epäsovinnaiseksi, tasokkaaksi historiankirjoitukseksi ja vastavoimaksi musiikkiteollisuudelle, joka sisältää vaikutteita varhaisesta heavy rockista. Imperiumin Antti Klemi sanoí arvostelussaan yhtyeen käyttäneen yllätysmomenttinsa esikoisalbumillaan, mutta myönsi yhtyeen menneen eteenpäin monella osa-alueella. Kehuja saivat erityisesti muusikoiden soitanta ja laulajan äänen vivahteikkuuden kehitys.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Seremonia sekä sanoittanut Ilkka Vekka, ellei toisin mainittu.
Kristalliarkki

Kristalliarkki on psykedeelisen rockin yhtye Seremonian kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 8. toukokuuta 2015 levymerkillä Svart Records.
Vastaanotto.
Soundi Arttu Seppänen antoi albumille kolme tähteä viidestä. Hän suhtautuu ristiriitaisesti laulaja Noora Federleyn tulkintaan suhteessa instrumentaatioon, vaikkakin hän kehuu laulajan ”maanisen ja häiriintyneen tyylin” osuvan ajoittain nappiin. Myös Imperiumin arvosteluja kritisoi Federleyn laulua, sanoen sen saavan ”jopa Mana Manan Jouni Mömmön kuulostamaan taidokkaalta laulajalta”. Hän sanoo kuitenkin albumin olevan edeltäjiinsä nähden psykedeelisempi ja rituaalimaisempi albumi, mikä sopii yhtyeen tyyliin paremmin kuin suoraviivainen rock. Kaaoszinen Sami Elamaa antoi albumille kahdeksan pistettä kymmenestä, ja sanoo viimeistään 14-minuuttisen lopetuskappale ”Kristalliarkin” hitsaavan albumista vahvan kokonaisuuden.
Ryūkyū kenpō

Ryūkyū kenpō () on yleisnimitys kaikille karaten tyylisuunnille, jotka ovat peräisin Riukiusaarilta. 
Seiyū Oyatan kehittämä Ryū-te tunnettiin vuoteen 1995 saakka Ryūkyū kenpōna. Oyata kuitenkin muutti tyylinsä nimen, kun George Dillman opetti Ryūkyū kenpōsta omaa versiotaan. Dillmanin versio on koko nimeltään Ryūkyū kenpō tomari-te, ja siihen on yhdistetty myös Dillmanin harjoittamaa toista karaten tyylisuntaa tomari-teta.
Yves Matton

Yves Matton (s. 25. heinäkuuta 1967 Kortrijk) on belgialainen entinen ralliautoilija sekä nykyinen Citroën-rallitallin tallipäällikkö. Vuodet 2002–2008 Matton toimi Citroënin organisaatiossa asiakasautojen kilpailu- ja liiketoiminnasta vastaavana päällikkönä. Vuonna 2008 hän ryhtyi yksityisyrittäjäksi perustaen Citroën-autoilla kilpailevia asiakkaita palvelevan MY Racing -yhtiön. Matton on toiminut Citroënin tallipäällikkönä 5. tammikuuta 2012 lähtien korvaten tehtävässään Olivier Quesnelin.
Pahuuden äänet

Pahuuden äänet on psykedeelisen rockin yhtye Seremonian neljäs studioalbumi. Se on julkaistiin 30. syyskuuta 2016 levymerkillä Svart Records. Kappaleiden sanoitukset jatkavat edeltävän albumin, "Kristalliarkin" teemaa. Musiikillisesti se on yhtyeen siihenastisista julkaisuista synkin.
Albumin lopetuskappale ”Uusi aamu sarastaa” julkaistiin Soundcloud -suoratoistopalvelussa 22. elokuuta 2016. Toinen kappale ”Kuoleman planeetta” julkaistiin 1. syyskuuta 2016 musiikkivideon saattelemana.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Metalliluolan Ilkka Järvenpää antoi albumille arvosanan 8–/10. Hän kuvaili sitä hämmentäväksi eikä omaan makurepertuaariinsa soveltuvaksi, mutta myönsi psykedeelisen 60-lukulaisen soundin menneen nappiin. Viihdesivusto Imperiumilta albumi sai arvosanan 6.5/10, joka on poikkeuksellisesti kahden arvostelijan arvioiden keskiarvo. Tuomio Harju piti albumia välityönä ja epäili ettei yhtyeellä ole välttämättä enää muuta annettavaa, kun taas Antti Klemi piti uutta suuntaa hyvänä, vaikka hänestä noise-musiikin harmonia kaipaa vielä työtä.