SA-1 (Apollo)

Apollo SA-1 Test Flight eli SA-1 oli Nasan 27. lokakuuta 1961 suorittama Apollo-avaruusohjelman ensimmäinen Saturn I -kantoraketin ensimmäisen vaiheen, S-I:n, miehittämätön koelento. Raketin ylemmät vaiheet, S-IV ja S-V, olivat vedellä täytettyjä.
Tausta.
Saturn-projekti.
Vuonna 1957 työskennellessään Army Ballistic Missile Agencyn palveluksessa Redstone Arsenalissa Alabaman Huntsvillessä Wernher von Braun ja hänen tiiminsä aloittivat tutkimukset raketin valmistamiseksi, jonka työntövoima olisi 6,67 miljoonaa newtonia. 15. elokuuta 1958 Yhdysvaltain puolustusministeriön Advanced Research Project Agency (ARPA) antoi projektille virallisen hyväksynnän.
3. helmikuuta 1959 ARPA nimesi projektin Saturniksi. Tutkittuaan eri vaihtoehtoja ARPA päätyi 15. joulukuuta alkuperäiseen kantorakettiin nimeltä Saturn C-1, jonka nimi muutettiin Saturn I:ksi helmikuussa 1963. ARPAn valitsema kantoraketti koostui Jupiter-raketista peräisin olevasta nestemäisen hapen säiliöstä, jota ympäröi kahdeksan Redstone-ohjuksesta muunnettua polttoainesäiliötä, joista neljä sisälsi RP-1:tä ja neljä nestemäistä happea, jotka antoivat työntövoimaa ensimmäisen vaiheen kahdeksalle Rocketdynen H-1 -rakettimoottorille. H-1 oli Thor- ja Jupiter rakettimoottoreiden parannettu versio.
Raketin testaaminen ja kokoaminen ennen lentoa.
Saturn C-I:n ensimmäisen vaiheen koekappale, SA-T, koelaukaistiin ensimmäisen kerran 28. maaliskuuta 1960. Kahdeksan sekunnin testin aikana käynnistettiin kaksi ensimmäisen vaiheen kahdeksasta H-1 -rakettimoottorista. Ensimmäinen kahdeksan moottorin testi tapahtui 29. huhtikuuta.
1. heinäkuuta 1960 Saturn-ohjelman johto siirrettiin Nasan vastaperustettuun Marshallin avaruuskeskukselle.
Kantoraketin kokoaminen SA-1 -lentoa varten alkoi Redstone Arsenalissa 26. toukokuuta 1960. Tammikuussa 1961 valmistui Saturn I:n toinen vedellä täytetty vaihe, S-IV. Helmikuussa kolmannen vaiheen, S-V:n, vedellä täytetty versio saapui Redstone Arsenaliin Convairin San Diegon tuotantolaitoksesta. Koko raketti koottiin vaakasuoraan helmikuussa 1961. 29. huhtikuuta käynnistettiin raketin kaikki kahdeksan moottoria 30 sekunnin ajan testissä Marshallin avaruuskeskuksessa.
Tehtävät.
Kaikkien Saturn I:n koelentojen päätehtävänä oli osoittaa kantoraketin suunnittelun toimivuus ja edistää kantorakettiteknologian kehitystä. Neljän ensimmäisen S-I -vaiheen koelennoilla (SA-1, SA-2, SA-3 ja SA-4) testattiin ensisijaisesti ensimmäisen vaiheen kahdeksan rakettimoottorin propulsiojärjestelmää, polttoainesäiliön rakennetta, ensimmäisen vaiheen ohjausjärjestelmää ja raketin sekä laukaisualueen yhteensopivuutta.
SA-1:n tehtävinä olivat:
Lento.
Laukaisua edeltäneet tapahtumat.
Saturn I:n lentoa edeltävää käsittelyä ja laukaisua varten kesäkuussa 1960 alettiin Cape Canaveral Air Force Stationille rakentamaan laukaisukompleksi 34:tta. 
Lennon kolmas vaihe, S-V, siirrettiin Marshallin avaruuskeskuksesta Cape Canaveraliin proomulla 30. huhtikuuta 1961. Ensimmäinen ja toinen vaihe, S-I ja S-IV, saapuivat proomulla Cape Canaveraliin 15. elokuuta. S-I siirrettiin laukaisukompleksi 34:än.
Ensimmäisen vaiheen kokoaminen Launch Complex 34:ssä tapahtui 20. elokuuta, ja seuraavana päivänä S-I:n päälle yhdistettiin vedellä täytetyt toinen ja kolmas vaihe sekä nokkakartio. Toinen vaihe täytettiin 40 823 kilogrammalla vettä ja kolmas vaihe 45 359 kilogrammalla. Ensimmäisen vaiheen paineistustesti saatiin päätökseen 6. syyskuuta. Ensimmäinen vaihe tankattiin RP-1:llä 26. lokakuuta.
Laukaisun lähtölaskenta alkoi 10 tuntia ennen laukaisua, 23.00 paikallista aikaa. Lähtölaskennan aikana laukaisualueen yläpuolella olevien matalien pilvien vuoksi lähtölaskenta keskeytettiin kahdesti molemmilla kerroilla noin puolen tunnin ajaksi.
Lento.
Laukaisu tapahtui 27. lokakuuta 1961 kello 15.06 UTC, 10.06, paikallista aikaa. Kantoraketti tuotti suunnitellun 5,78 miljoonan newtonin työntövoiman. Saturn I:n neljä sisempää moottoria sammuivat 109 sekunnin jälkeen laukaisusta ja neljä ulompaa kuusi sekuntia myöhemmin. 15 minuutin lennon aikana raketti saavutti suborbitaalisen kiertoradan, 136,2 kilometrin korkeuden ja 345,7 kilometrin etäisyyden. Raketti palasi ilmakehään, missä se tuhoutui noin 20 kilometrin korkeudessa ja lopulta iskeytyi Atlantin valtamereen. Kantoraketin huippunopeus oli 5 793 km/h. Raketin telemetria- ja seurantasignaali menetettiin ja rakettiin ei enää saatu yhteyttä 409 sekuntia laukaisusta 19,6 kilometrin korkeudessa.
SA-1:n lennolla tehtiin yhteensä 505 lennonaikaista mittausta. Ainoa merkittävä ongelma, joka ilmeni SA-1:n lennolla oli polttoaineiden odottamaton loiskuminen raketin polttoainesäiliössä. Loiskuminen vaikutti raketin pyörähdysliikkeeseen. Kuitenkaan loiskunta ei aiheuttanut vaaraa kantoraketille. SA-3 -lennolle asennettiin loiskumisen estäviä välilevyjä loiskumisen välttämiseksi.
Nasan hallintojohtaja James Webb kommentoimassa SA-1:tä laukaisunjälkeisessä lausunnossa:
Aiheesta muualla.
Artikkelit
Dokumentit