tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Diana (Paul Ankan kappale)

”Diana” on kanadalaisen laulajan Paul Ankan kirjoittama ja esittämä kappale vuodelta 1957. Se oli ilmestyessään suuri hitti nousten sekä Yhdysvaltain että Britannian listaykköseksi. Anka oli kappaleen ilmestyessä 15-vuotias, ja hänestä tuli Britanniassa ensimmäinen yli miljoonan äänitteen rajan rikkonut teini. ”Diana” oli aikanaan myös Britannian kaikkien aikojen myydyin single.
Kappaleen synty.
Paul Anka kirjoitti kappaleen 15-vuotiaana ollessaan kesätöissä New Yorkissa. Kappale oli rakkaudentunnustus kolme vuotta vanhemmalle tytölle, joka oli toiminut Ankan nuorempien sisarusten lapsenvahtina. Anka myös kertoi tytölle tunteistaan, mutta tuli torjutuksi. Kokemuksen seurauksena Anka kirjoitti aiheesta runon, jonka hän myös lähetti samalle lapsenvahdille. Hieman myöhemmin Anka sävelsi runoon musiikin.
Kun kappale oli valmis, käveli Anka sen kanssa ensimmäiseen kohdalle osuneeseen levy-yhtiöön, joka oli ABC-Paramount. Sen tuottaja Don Costa piti kuulemastaan niin paljon, että kutsui Ankan vanhemmat New Yorkiin kirjoittamaan levytyssopimusta, sillä Anka itse oli siihen alaikäinen.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Diana” oli heti ilmestyessään suurmenestys. Yhdysvalloissa se nousi listaykköseksi 9. syyskuuta 1957 yhden viikon ajaksi. Euroopassa suosio oli vielä suurempaa, ja esimerkiksi Britanniassa se oli listaykkönen yhdeksän viikon ajan. Suomessa se ylsi seitsemänneksi.
Yhdysvalloissa singlen julkaisi ABC-Paramount-yhtiö, kun taas Euroopassa yleisin julkaisija oli Columbia Records. Singlen B-puolella oli kappale ”Don’t Gamble with Love”.
Muita versioita.
”Dianasta” on tehty lukemattomia cover-versioita. Suomeksi ”Dianan” levytti ensimmäisenä nuorisoidoli Lasse Liemola vuonna 1958. Sanoituksen oli tehnyt Mauno Maunola. Samaa käännöstä käyttivät omissa levytyksissään Rolf Bergström (1974), Dick Dynamite and His Hot Lips (1974), Jussi Raittinen (1974), Tapani Kansa (1978), Esa Pakarinen (1978), Kari &amp; Kakrut (1986), Timo Turunen (1991), Ässät (1993), Markus Määttänen (1995) ja Niskavuoren Aarnet (1996). Salomon teki kappaleesta englanninkielisen coverin vuonna 1976.
Emil Tabakov

Emil Tabakov (; s. 1947) on bulgarialainen kapellimestari, säveltäjä, kontrabasisti ja poliitikko. Hän valmistui Bulgarian valtion musiikkiakatemiasta vuonna 1974 opiskeltuaan siellä orkesterinjohtoa ja kontrabassonsoittoa; sävellysdiplominsa hän sai vuonna 1978. Hän on toiminut muun muassa Sofian filharmonikkojen, Belgradin filharmonikkojen ja Bilkentin sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Hän oli myös maansa kulttuuriministeri vuonna 1997.
Vierailevana kapellimestarina Tabakov on johtanut monia orkestereita eri puolilla maailmaa. Hän on säveltänyt moniin eri genreihin lukeutuvaa musiikkia, kamariteoksista balettiin, ja hän on saanut monista teoksistaan palkintoja Bulgarian säveltäjäliitolta. Hän on kapellimestarina levyttänyt lukuisien säveltäjien, kuten Gustav Mahlerin, Aleksandr Skrjabinin, Johannes Brahmsin, Ludwig van Beethovenin, Georg Friedrich Händelin ja Arnold Schönbergin teoksia. Bilkentin sinfoniaorkesteri myös levytti Tabakovin johdolla tämän itse säveltämät pianokonserton ja konserton kahdelle huilulle Naxos-levymerkille.
Katenaatio

Katenaatio tarkoittaa kemiassa saman alkuaineen atomien sitoutumista toisiinsa kovalenttisilla sidoksilla pitkähköiksi ketjumaisiksi tai rengasmaisiksi molekyyleiksi.
Katenaatio on erityisen tyypillistä hiilelle, mutta sitä esiintyy muillakin ryhmän 14 alkuaineilla, kuten piillä ja germaniumilla, sekä jossakin määrin muillakin alkuaineilla esimerkiksi rikillä. Orgaanisten yhdisteiden suuri lukumäärä johtuukin juuri hiiliatomien kyvystä sitoutua toisiinsa pitkiksi, usein haaraisiksikin ketjuiksi, joissa hiiliatomien välillä saattaa olla myös kaksois- ja kolmois­sidoksia. 
Yksinkertaisimpia orgaanisia yhdisteitä, joissa hiili­atomit ovat katenoituneet, ovat alkaanisarjan hiilivedyt. Niiden molekyyli­kaava voidaan esittää muodossa CnH2n+2, missä "n" on mieli­valtainen posi­tiivinen kokonais­luku. Ketjussa olevien hiili­atomien luku­määrälle ei tunneta ylärajaa. Myös pii ja germanium muodostavat vastaavan­laisia yhdisteitä, silaaneja ja germaaneja, mutta ne ovat selvästi vähemmän kestäviä kuin hiili­vedyt, ja näiden sarjojen suuri­mole­kyyli­simmät­kin tunnetut yhdisteet sisältävät vain 11 pii- tai 9 germanium­atomia. Samaan ryhmään kuuluvilla tinalla katenaatiota ei käytännössä esiinny eikä varsinkaan lyijyllä, joskin tinan ja vedyn yhdisteitä tunnetaan kaksi, joista toisessa, distannaanissa (Sn2H6) on kaksi tina-atomia toisiinsa sitoutuneina.
Muihin ryhmiin kuuluvista alkuaineista muun muassa rikki muodostaa vapaana alkuaineena esiintyessään ketjumaisia tai rengasmaisia molekyylejä, joista tavallisin on rengas­mainen S8.
Tuikkijat

Tuikkijat (Platytroctidae tai Searsiidae) eli valokuoreet on silopääkalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä se luetaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Tuikkijoita tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Tuikkijoiden heimoon kuuluu 13 sukua ja noin 37 lajia. Ne ovat pienehköjä kaloja, jotka kasvavat noin 10–30 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan tuikkijat ovat litteitä ja melko korkeita ja pitkulaisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat ruumiin valoa tuottavat elimet ja putkimainen elin, josta kala voi ruiskauttaa sinivihreää hohtavaa nestettä. Tuikkijoiden silmät ovat melko kookkaat. Heimon kaloilla ei ole uimarakkoa ja eräiltä lajeilta puuttuvat rinta- ja vatsaevät. Väriltään tuikkijat ovat tyypillisesti ruskeita tai mustia.
Levinneisyys.
Tuikkijalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät syvissä vesissä, tyypillisesti noin 100–3 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Ashen Empire

Ashen Empire on suomalaisen metalliyhtyeen Morianin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Secret Entertainment.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 41.
Viimeinen tuomio (maalaus)

Viimeinen tuomio on Michelangelon vuosina 1537–1541 maalaama fresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa. Freskon keskellä Kristus istuu valtaistuimellaan apostolien ja muiden pyhimysten ympäröimänä. Hänen tuomionsa on niin kauhistuttava, että hänen oikealla puolella istuva Maria kääntää katseensa muualle. Kristuksen vasemmalla puolella autuaat nousevat taivaaseen, kun taas oikealla puolella kadotukseen tuomitut putoavat syvyyksiin, missä alamaailman lautturi Kharon soutaa heitä Haadekseen.
Aiheen kuvaus.
Vuonna 1533 paavi Klemens VII pyysi Michelangeloa koristamaan Sikstuksen kappelin suurta alttariseinää. Viisi vuotta aikaisemmin Rooma oli joutunut Kaarle V:n joukkojen ryöstämäksi. Elettiin myös aikaa, milloin Lutherin uskonpuhdistus alkoi levittäytyä. Paavi halusi muistuttaa maalauksella Jumalan rangaistusta ihmisten synneistä. Michelango aloitti työnsä vasta paavi Paavali III käskystä vuonna 1535. Töiden alta jouduttiin hävittämään vanhempia freskoja sekä muuraamaan umpeen kaksi alttarin yläpuolella ollutta ikkunaa. Seinää kallistettiin sisäänpäin, ettei pöly voisi laskeutua siihen. Michelangelo työskenteli freskon parissa seitsemän vuotta. Jo töiden alkuvaiheessa hän sai kritiikkiä alastomista ihmishahmoista. Yksi kritiikin esittäjistä oli paavin seremoniamestarina toiminut Biagio Da Cesena. Michelangelo maalasi oikeaan alakulmaan Minoksen, Helvetin tuomarin. Lihava, aasinkorvainen hahmo, jota käärme puree nivusista, kuvasi aikalaisten mielestä juuri Cesenaa. Kerrotaankin, että Cesena oli kannellut asiasta paaville, joka oli vastannut toimivaltansa päättyvän helvetin porteille.
Freskon keskellä Jeesuksen vasemmalla puolella apostoli Bartolomeus kannattelee nyljetyn ihmishahmon nahkaa. Väitetäänkin, että tämä on Michelangelon omakuva.
Alastomuus.
"Viimeinen tuomio" esiteltiin 31. lokakuuta vuonna 1541 ja se aiheutti heti närää kirkonmiehissä alastomilla ihmishahmoillaan. Michelangelon kuoleman jälkeen vuonna 1564 paavi Pius IV määräsi Daniele da Volterran peittämään Trentonin kirkolliskokouksen määräyksiä mukaillen freskon alastomat mieshahmot. Freskon entisöinti valmistui vuonna 1993. Entisöinnissä kävi ilmi, että muun muassa Jeesuksen lannevaate on itse Michelangelon maalaama. Entisöinnin aikana poistettiin osa lannevaatteista.
Suruntuoja

Suruntuoja on suomalaisen black metal -yhtyeen Mustan kuun lapsien esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Northern Sound Records.
Albumista julkaistaan uusintapainos 10. kesäkuuta 2022. Albumin on remasteroinut Teemu Liekkala. Albumi sisältää livetaltiointeja vuodelta 2016 sekä demoja albumin valmistelun ajoilta. CD-painos sisältää myös musiikkijournalisti Natalie Humphriesien toimittaman historiikin albumin tuotannon vaiheista. Albumi julkaistaan ensimmäistä kertaa myös digitaalisissa musiikkipalveluissa.
Rabbit Hole – takaisin elämään

Rabbit Hole – takaisin elämään ("Rabbit Hole") on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut John Cameron Mitchellin ohjaama draamaelokuva. Elokuva perustuu David Lindsay-Abairen näytelmään "Rabbit Hole" vuodelta 2005, joka kertoo pariskunnasta, joka yrittää toipua nuoren lapsensa kuolemasta. Pääosissa ovat Nicole Kidman ja Aaron Eckhart. Elokuvan ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla 2010.
Kriitikot ylistivät Kidmanin roolisuoritusta ja hän saikin Oscar, Golden Globe ja SAG-ehdokkuudet parhaasta naispääosasta.
Kilpi Kylälä

Kilpi Kylälä (1908–1979) oli suomalainen Vaasassa asunut kansakoulunopettaja ja saarnamies. Hän toimi myös Vaasan suomalaisen evankelisluterilaisen seurakunnan katulähetystyön johtajana 1960- ja 1970-luvuilla.
Kylälä julkaisi 1952–1979 vihkosarjan "Onko tämä kaikki vain sattumaa", joka käsitteli Danielin kirjan ja Ilmestyskirjan ennustuksia. Hän kertoi saaneensa 1951 näyn, joka liittyi Raamatun Danielin kirjan ennustuksiin patsaista, jotka kuningas Nebukadnessar ja Daniel olivat nähneet unissaan. Näyssä Kylälää kehotettiin piirtämään kuvat molemmista kuvapatsaista. Nebukadnessarin unen kuvapatsas esitti Kylälän mukaan Babylonin, Persian, Makedonian ja Rooman valtakuntien historiaa alkaen vuodesta 600 eaa. Danielin näyn patsas taas kuvasi maailmantapahtumia alkaen vuodesta 1900. Nebukadnessarin patsasta esittävässä Kylälän piirroksessa yksi millimetri vastasi ajassa yhtä vuotta ja Danielin näyn patsaan piirroksessa millimetri vastasi kahta viikkoa.
Kylälän mukaan Danielin näyn patsaan pää oli Englanti ja Yhdysvallat (Ilmestyskirjan leijona), yläruumis kuvasi Neuvostoliittoa (Ilmestyskirjan karhu), keskiruumis taas Saksaa (ilmestyskirjan pantteri) ja patsaan jalat sodanjälkeisiä Itä- ja Länsi-Saksoja. Patsaan kymmenen varvasta kuvasivat taas EEC:n kymmentä jäsenvaltiota. Kylälä arvioi patsaan valmistuvan vuoden 1980 juhannuksen tienoilla, jolloin EEC:stä muodostuisi Antikristuksen johdolla Ilmestyskirjan valtiopeto, joka hallitsisi maailmaa kolme ja puoli vuotta. Sen jälkeen peto tuhottaisiin ja alkaisi tuhatvuotisen valtakunnan aika.
Kylälä kiersi kertomassa näkemyksissään seurakunnallisissa tilaisuuksissa sekä Suomessa että ulkomailla. Hän ei ollut sitoutunut mihinkään tiettyyn uskonnolliseen ryhmittymään.
Kaikki suutelivat morsianta

Kaikki suutelivat morsianta () on Alexander Hallin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1942. Elokuvan pääosissa ovat Joan Crawford ja Melvyn Douglas. Columbia Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Kaikki suutelivat morsianta" kertoo autokuljetusfirman johtajasta, joka rakastuu.
P.J. Wolfson laati käsikirjoituksen Gina Kausin ja Andrew Soltin tarinan pohjalta. Tarinan sovittajina toimivat Andrew Solt ja Henry Altimus. Edward Kaufman toimi elokuvan tuottajana. Elokuvan tuotanto oli alkanut 23. helmikuuta 1942 ja päättynyt 16. huhtikuuta 1942. Elokuvaa kuvattiin nimellä "He Kissed the Bride". "Kaikki suutelivat morsianta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta vuonna 1942. Uusintaensi-ilta oli 14. heinäkuuta vuonna 1955. Suomessa elokuva julkaistiin 28. helmikuuta vuonna 1943.
Joan Crawford korvasi Carole Lombardin Margaret Drewin roolissa. Lombard oli alun perin palkattu Margaret Drewin rooliin, mutta juuri ennen kuvauksia Lombard kuoli äkillisesti lento-onnettomuudessa tammikuussa 1942. Tämän jälkeen Crawfordia lainattiin Metro-Goldwyn-Mayerilta. Kun "Kaikki suutelivat morsianta" valmistui, Crawford lahjoitti koko hänen palkkansa Punaiselle Ristille.
Grace of Monaco

Grace of Monaco on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Olivier Dahanin ohjaama elämäkertaelokuva Monacon ruhtinattaresta Gracesta. Sen on käsikirjoittanut Arash Amel, ja sen ovat tuottaneet Amel, Uday Chopra ja Pierre-Ange Le Pogam. Grace Kellyä elokuvassa näyttelee Oscar-palkittu Nicole Kidman.
Elokuva sai ensi-iltansa 14. toukokuuta 2014 avatessaan Cannesin elokuvajuhlat 2014.
Juoni.
"Grace of Monaco" keskittyy entisen Hollywood näyttelijän Grace Kellyn identiteetti- ja avioliittokriisiin 1960-luvulla Monacon ruhtinattarena miehensä Rainier III rinnalla.
Vastaanotto.
Cannesin elokuvajuhlilla kriitikot lyttäsivät elokuvan täysin. The Guardianin Peter Bradshaw kutsui sitä niin puisevaksi, että se on jo paloturvallisuusriski. The Hollywood Reporterin arvostelussa Shrek-elokuvia sanottiin syvällisemmiksi kuin tämä elottomien julkkisvahanukkejen paraati. 
Arash Amelin käsikirjoitusta ja Olivier Dahanin ohjausta on kritisoitu laajasti, ja esimerkiksi The Telegraphin Robbie Collin kirjoitti käsikirjoituksen olevan läpikotaisin kauhea. 
Variety-lehden Scott Foundas kritisoi Nicole Kidmanin näyttelijäsuoritusta toteamalla, että "näyttelijä ei ole ollenkaan yhteydessä esittämäänsä hahmoon vaan tarjoaa lähinnä ilottomia pikkutyttö-eksyksissä-poseerauksia ja myöhemmin jäykkäleukaista pantomiimia".
Emilio Trivini

Emilio Trivini (4. huhtikuuta 1938 Dongo – 27. elokuuta 2022) oli italialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa perämiehellisessä nelikossa. Hän osallistui myös vuoden 1968 kesäolympialaisiin Méxicossa ja sijoittui siellä joukkueineen neljänneksi perämiehellisessä nelikossa.
Arvi Nuormaa

Arvi Severi Nuormaa (sukunimi vuoteen 1905 "Nyman"; 31. lokakuuta 1895 Hämeenlinna - 25. helmikuuta 1956 Turku) oli suomalainen toimittaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Arvi Nuormaan vanhemmat olivat runoilija, sanoittaja, toimittaja ja kansansivistäjä Severi Nuormaa ja Hilja Wendell. Hänen nuorempi sisarensa Sirkka Ruotsalainen oli Aku Ankka -lehden sekä Valittujen palojen ensimmäinen päätoimittaja.
Happy Wheels

Happy Wheels on räsynukkefysiikkaan perustuva selainpeli, jonka on kehittänyt ja luonut Jim Bonacci vuonna 2010. Peli sisältää useita pelattavia hahmoja, jotka käyttävät erilaisia ajoneuvoja läpäistäkseen pelin tasoja. Peli on tunnettu graafisesta väkivallastaan ja pelaajien luomasta sisällöstä. Pelin hahmoilta voi irrota raajoja huomattavan korkeissa pudotuksissa ja piikkiansoissa.
Pelaaminen.
Pelaajan tulee selvitä valitsemansa kentän maaliin kuolematta. Pelattavilla hahmoilla voi mm. hyppiä ja lentää tietyn matkan. Hahmo voi myös irrottautua kulkupelistään ja esim. tarrautua objekteihin. Pelaaja voi ohjata myös mahdollista kyytiläistä. Hahmo voi menettää monta raajaansa ja selvitä elossa, mutta pään tai alaruumiin irtoaminen johtaa väistämättä kuolemaan. Alaruumiin irtoamisen jälkeen pelaaja elää muutamia sekunteja. Pelin kamera seuraa jatkuvasti pelaajan hahmon sydäntä.
Pelissä on tuhansia kenttiä, joista suurin osa on pelaajien luomia.
Sandy Nelson

Sandy Nelson (s. Sander L. Nelson, 1. joulukuuta 1938 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat – 14. helmikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen rumpali. Nelson, yksi tunnetuimmista 1960-luvun alun rockrumpaleista, teki sooloinstrumentaaleja sekä toimi sessiorumpalina monilla hiteillä ja albumeilla. Hänen ensilevytyksensä oli kappale nimeltä ”Geronimo” yhdysvaltalaisen The Renegades -yhtyeen kanssa. Vaikka se floppasi, se oli keskilännessä joissain paikoin melko suosittu. 
Nelsonin tunnetuin levytys on ”Teen Beat” vuodelta 1959, mutta Nelson soitti useissa surfyhtyeissä vuoteen 1963 saakka, jolloin hän joutui moottoripyöräonnettomuuteen. Nelsonin jalka murskaantui ja se jouduttiin amputoimaan, mutta Nelson sai uuden jalan ja pystyy soittamaan edelleen rumpuja.
Kohtaaminen (vuoden 1941 elokuva)

Kohtaaminen () on vuonna 1941 ensi-iltansa saanut Robert Z. Leonardin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Taylor ja Greer Garson. "Kohtaaminen" kertoo kirjailijasta, joka rakastuu kustantajaansa. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Tuotanto.
"Kohtaamisen" tuotanto alkoi 25. kesäkuuta ja päättyi 11. elokuuta 1941. Elokuva kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä.
"Kohtaamisen" käsikirjoituksen laativat S. K. Lauren ja Anita Loos Rachel Crothersin "When Ladies Meet" -näytelmän (1932) pohjalta. Orville O. Dull tuotti elokuvan Leonardin kanssa. Bronisław Kaper sävelsi elokuvaan musiikin.
"Kohtaaminen" on uudelleenfilmatisointi vuoden 1933 elokuvasta "When Ladies Meet", jonka pääosissa ovat Ann Harding, Myrna Loy, Robert Montgomery ja Frank Morgan Garsonin, Crawfordin, Taylorin ja Marshallin rooleissa.
Alkuperäinen näytelmä avattiin Royale Theatressa New Yorkin Broadwaylla 6. lokakuuta 1932. Näytelmää esitettiin 173:n näytöksen ajan, jolloin se suljettiin 4. maaliskuuta 1933.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kohtaaminen" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. elokuuta 1941. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 12. joulukuuta 1943. Cedric Gibbons, Randall Duell ja Edwin B. Willis saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta lavastuksesta (mustavalkoinen) vuonna 1942.
"Kohtaaminen" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta 2009.
Kekokana

Kekokana ("Alectura lathami") on isojalkakanojen heimoon kuuluva kanalintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Levinneisyys.
Kekokanoja elää Australian koillis- ja itäosissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta kanta on pienentynyt elinympäristöjen häviämisen ja pirstoutumisen vuoksi.
Yhdet häät ja kolme anoppia

Yhdet häät ja kolme anoppia "(The Big Wedding)" on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Justin Zackham. Se on yhdysvaltalainen versio ranskalaisesta elokuvasta "Mon frère se marie". Elokuvan pääosissa ovat Robert De Niro, Katherine Heigl, Diane Keaton, Amanda Seyfried, Topher Grace, Ben Barnes, Susan Sarandon ja Robin Williams. 
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 26. huhtikuuta 2013 ja Suomessa 7. kesäkuuta 2013.
Juoni.
Omintakeinen uusperhe valmistautuu kuopuksen, Kolumbiasta adoptoidun Alejandron häihin. Ongelmia on tiedossa, kun alkoholisoituneen taiteilijaisän (De Niro) nykyisen elämänkumppanin (Sarandon) lisäksi häihin saapuu ex-vaimo (Keaton) ja Alejandron biologinen äiti, harras katolinen jolle ei saa kertoa että ottovanhemmat ovat eronneet.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä nimekkäiden Hollywood-tähtien ensemble-komedia tarjoaa niin paljon puhetta ja tavallista väljempiä ajatusmalleja rakkaudesta, että yhteys ranskalaiselokuvaan tulee ilmeiseksi. Häihinsä valmistautuva nuoripari on sivuosassa ja toimii vain katalysaattorina ikääntyneempien hahmojen kokemille tapahtumille. Komedia ei Valotiestä kuitenkaan lähde lentoon kuin muutamassa kohtauksessa, vaan jää vaisulta maistuvaksi irtosketsien kokoelmaksi.
Caliban (kuu)

Caliban (aiempi nimitys S/1997 U 1) on yksi Uranuksen kuista. Sen löysivät B. Gladman, P. Nicholson, J. A. Burns ja J. Kavelaars 6. syyskuuta 1997, ja se nimettiin William Shakespearen "Myrsky"-näytelmän hahmon mukaan.
Caliban kiertää Uranusta erittäin kaukana, ja sen kiertorata on melko eksentrinen ja inklinoitunut. Tämän perusteella on todennäköistä, että Caliban on ollut itsenäinen Auringon kiertolainen, jonka Uranus myöhemmin kaappasi.
Louhi (Kerimäki)

Louhi (aiemmin "Ruokojärvi") on kylä entisen Kerimäen kunnan alueella, nykyisin Savonlinnan kaupungissa, noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kylässä on noin 600 asukasta. Kyläkeskus on asemakaavoitettu ja kuuluu kunnallisen vesihuoltoyhtiön vesijohto- ja viemäriverkoston piiriin. Kerimäen vedenottamo sijaitsee kylän eteläosassa Keplakon alueella. Louhella sijaitseva Nordkalk Oy:n kalkkikaivos ja -tehdas on rakennettu 1940-luvulla (Ruskealan Marmori Oy). Kaivoksen ja tehtaan toiminta loppui kesäkuussa 2019.
Palveluita.
Kyläkeskuksessa on 1,7 kilometrin mittainen kuntorata/hiihtolatu. Muita liikuntapaikkoja ovat jääkiekkokaukalo, urheilukenttä ja uimarannat Löksällä ja Keplakolla. Kylällä toimii urheiluseura Louhen Lukko. Kyläkauppana toimi kesäisin Annen valinta. Muita palveluja on muun muassa parturi Kikka. Louhen koulu lakkautettiin vuonna 2024. Lukuvuonna 2014–2015 koulussa oli 38 perusopetuksen oppilasta sekä esioppilaita, lakkautushetkellä perusopetuksen oppilaita oli alle 25.
Viimeinen pari ulos

Viimeinen pari ulos () on Richard Thorpen ohjaama yhdysvaltalainen dramaattinen jännityselokuva vuodelta 1943. Vakoiludraaman pääosissa ovat Joan Crawford ja Fred MacMurray, jotka näyttelevät vastanaineita, jotka vakoilevat natseja Secret Intelligence Servicelle heidän häämatkansa aikana. Sivuosassa on muun muassa Basil Rathbone saksalaisena, joka tapasi vastanaineet Oxfordissa.
"Viimeinen pari ulos" perustuu Helen MacInnesin romaaniin "Above Suspicion" (1941), jonka pohjalta Keith Winter, Melville Baker ja Patricia Coleman laativat käsikirjoituksen. Elokuvan tuottivat Leon Gordon ja Victor Saville. "Viimeinen pari ulos" on Joan Crawfordin viimeinen elokuva Metro-Goldwyn-Mayerille ennen siirtymistään Warner Brothersille.
Tuotanto.
"Viimeinen pari ulos" -elokuvan tuotanto alkoi 10. marraskuuta 1942. Elokuvaa kuvattiin tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä, Bishopissa ja Mount Wilsonilla. Elokuva saatiin valmiiksi 3. helmikuuta 1943.
"Viimeinen pari ulos" jäi Conrad Veidtin viimeiseksi elokuvaksi kuoltuaan vain 50-vuotiaana huhtikuussa 1943 ennen elokuvan ensi-iltaa.
Joan Crawford sanoi aina, että hän olisi toivonut Alfred Hitchcockin ohjaavan "Viimeinen pari ulos" -elokuvan. Elokuva sisältää kuitenkin monia hitchcockimaisia piirteitä.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Viimeinen pari ulos" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. toukokuuta vuonna 1943. New Yorkin ensi-ilta oli 5. elokuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 9. syyskuuta vuonna 1945. Metro-Goldwyn-Mayer toimi myös elokuvan jakelijana.
"Variety" kirjoitti "MacMurray ja neiti Crawford molemmat hoitavat hyvin heidän roolinsa käsikirjoituksen haitoista huolimatta." T. S. "New York Timesissa" kommentoi, että "Joan Crawford on erittäin vakuuttava sankaritar."
"Viimeinen pari ulos" julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.
Syytä itseäsi!

Syytä itseäsi! () on Nick Grinden ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1931. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Pauline Frederick ja Neil Hamilton. "Syytä itseäsi!" perustuu Mildred Cramin tarinaan "Girl's Together", jonka pohjalta Frank Butler ja Sylvia Thalberg laativat käsikirjoituksen.
"Syytä itseäsi!" -elokuvan tuotanto oli alkanut maaliskuussa 1931 ja päättynyt huhtikuussa 1931. Elokuvan työnimenä oli "Girls Together". Diane "Di" Wintersin roolissa alun perin ollut Marjorie Rambeau sairastui elokuvan tuotannon aikana ja hänet korvasi Pauline Frederick.
"Syytä itseäsi!" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. elokuuta vuonna 1931 ja Suomessa 17. huhtikuuta vuonna 1932. Elokuva oli taloudellinen menestys; "Syytä itseäsi!" tuotti 891 000 dollaria. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. "Syytä itseäsi!" julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.
Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut (vuoden 2002 elokuva)

Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut "(Nicholas Nickleby)" on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut, Douglas McGrathin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Elokuva perustuu Charles Dickensin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosissa ovat Charlie Hunnam, Nathan Lane, Jim Broadbent, Christopher Plummer, Jamie Bell, Anne Hathaway, Alan Cumming ja Timothy Spall. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. joulukuuta 2002.
Elokuva oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globen voittajaksi.
Giovanni Zucchi

Giovanni Zucchi (14. elokuuta 1931 Mandello del Lario – 19. tammikuuta 2021) oli italialainen soutaja. Hän oli vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa mukana saamassa pronssia perämiehellisessä nelikossa. Perämiehettömässä nelikossa hän sijoittui joukkueineen vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa neljänneksi ja kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa viidenneksi.
Haapalaiitti

Haapalaiitti on pronssinpunainen mineraali, jota on löydetty maapallolta mikroskooppisen pieninä rakeina. Haapalaiitti on rauta-nikkeli-magnesiumhydroksidisulfidi, (Fe,Ni)4Mg3S4(OH)6, jonka kidejärjestelmä on heksagoninen.
Haapalaiitti koostuu magnesiumista (Mg, 12.29 %), raudasta (Fe, 34.29 %), nikkelistä (Ni, 10.60 %), vedystä (H, 1.16 %), rikistä (S, 23.16 %) ja hapesta (O, 18.49 %).
Maapallon ensimmäinen haapalaiitti löydettiin Pohjois-Savosta Kaavilta. Mineraali on harvinainen ja sitä löytyy vain muutamasta paikasta maailmassa. Mineraali on nimetty vuonna 1973 Outokumpu Oy:n päägeologin professori Paavo Haapalan (1906–2002) kunniaksi. 
Haapalaiitti ei ole taloudellisesti merkittävä mineraali.
Paid

Paid on Sam Woodin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1930. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Armstrong ja Kent Douglass. "Paid" kertoo aiheettomasti syytetystä entisestä vangista (Crawford), joka kostaa niille, jotka lähettivät hänet vankilaan.
"Paidin" sovittivat Lucien Hubbard ja Charles MacArthur Bayard Veillerin näytelmän "Within the Law" (1912) pohjalta. "Paid" on neljäs näytelmän elokuvaversio. Alkuperäinen näytelmä avattiin New Yorkissa 11. syyskuuta vuonna 1912. "Paidin" pääosassa oli alun perin Norma Shearer, mutta hän joutui vetäytymään pois projektista raskauden takia.
"Paid" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. joulukuuta vuonna 1930. "Paid" oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Elokuva tuotti 1,2 miljoonaa dollaria 385 000 dollarin budjetista. Pelkästään Yhdysvalloissa elokuva tienasi 920 000 dollaria. "Paid" oli vuoteen 1930 mennessä Crawfordin menestynein elokuva. Tällöin Crawford vakiinnutti itsensä MGM:n taloudellisesti suosituimmista tähdistä.
"Paid" sai kiitettävän vastaanoton kriitikoilta. "Photoplay" kommentoi, että "tarina on kiehtova ja Joan on yksinkertaisesti loistava!" "The New York Times" totesi, että "neiti Crawford ja neiti Prevost ovat erittäin hyviä rooleissaan". "Paid" julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.
Frithiof Neovius

Frithiof Neovius (12. elokuuta 1830 Sortavala – 27. maaliskuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen kadettikoulun johtaja ja valtiopäivämies, sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti (1885).
Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja tämän toinen puoliso Gustava Maria Charlotta Burgman. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1854 Anna Natalie Geschwend. Frithiof Neoviuksen veli oli matemaatikko Edvard Engelbert Neovius. 
Hän kävi Haminan kadettikoulun sekä Pietarin sota-akatemian 1849–1851. Hän toimi matematiikan ym. aineiden opettajana useissa Venäjän upseerikouluissa, hänet nimitettiin upseerikoulujen luokkatarkastajaksi 1863. Neovius ylennettiin everstiksi v. 1866. Hänet nimitettiin 1871 Suomen kadettikoulun vt. johtajaksi ja ylennettiin kenraalimajuriksi ja vakinaistettiin Suomen kadettikoulun johtajaksi 1875. Hän ansioitui 14-vuotisen uransa aikana erityisesti kadettikoulun pedagogian kehittäjänä. Hän oli merkittävä myös Haminan sivistyselämän kannalta. Hän oli mukana perustamassa 1873 täysihoitolamuotoista tyttökoulua kannattanutta osakeyhtiötä ja 1876 reaalikouluosakeyhtiötä. Neoviuksen aloitteesta kaupunkiin perustettiin lastenkoti 1881 ja pian myös raittiusseura. Neovius ja lääkäri Robert Ek perustivat vuonna 1884 Fredrikshamns Tidning -sanomalehden.
Neovius oli porvarissäädyssä Haminan kaupungin edustajana valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894. 
Frithiof Neoviuksen lapsia olivat toimittaja, Arvid Neovius arkkitehti Harald Leonard Neovius, pankinjohtaja Arthur Alfred Neovius ja kansanedustaja Dagmar Neovius.
Jouni Määttänen

Jouni Määttänen (s. 13. huhtikuuta 1975) on suomalainen uransa lopettanut koripalloilija, joka edusti lähes koko uransa Äänekosken Huimaa.
Määttänen tunnettiin erityisesti tarkasta kolmen pisteen heitostaan, ja hän onkin SM-sarjan historian tarkkuustilastossa sijalla 22 (kuudentena vähintään 100 ottelua pelanneista).
Erkki Rannikko

Erkki Ensio Valdemar Rannikko (2. tammikuuta 1933 Hämeenlinna – 1. huhtikuuta 2010 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Rannikon vanhemmat olivat vääpeli Valde Herman Rannikko ja Salli Susanna Korpela. Hän oli vuodesta 1955 naimisissa Maija Helena Kulovuoren kanssa. Heidän vanhin poikansa (s. 1955) on vara-amiraali Juha Rannikko, joka toimi Pääesikunnan päällikkönä ja sitä aiemmin merivoimien komentajana. Nuorempi poika Kari-Pekka Rannikko (s. 1960) on niin ikään upseeri ja palvellut muun muassa toimistoupseerina, Kaartin Jääkärirykmentissä ja Maanpuolustuskorkeakoulussa. Rannikko suoritti Kadettikoulun 1955 ja Sotakorkeakoulun 1965, ylemmän päällystön kurssin 1972, maanpuolustuskurssin 1977 ja ylimmän johdon kurssin 1981. Hän toimi uransa aikana mm. opetusupseerina Hämeen Jääkäripataljoonassa sekä Panssariprikaatissa. Rannikkojääkäripataljoonan komentajana hän toimi vuosina 1972–1975 ja Taistelukoulun johtajana 1980-luvulla. Tätä edelsi esiupseerin tehtäviä Pääsesikunnassa, jonka komentopäälliköksi hänet nimitettiin 1982, samalla kun hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Uransa päätteeksi Rannikko komensi Etelä-Suomen sotilaslääniä kenraaliluutnantiksi ylennettynä vuodet 1988–1993. Vänrikiksi Rannikko oli ylennetty 1952, luutnantiksi 1955, yliluutnantiksi 1958, kapteeniksi 1961, majuriksi 1966, everstiluutnantiksi 1972 ja everstiksi 1978.
Ilkka Ranta

Ilkka Jorma Juhani Ranta (s. 5. tammikuuta 1938 Kouvola) on suomalainen kenraaliluutnantti evp, joka teki uransa pääasiassa tykistössä. 
Rannan vanhemmat olivat luutnantti Jorma Ranta ja Sirkka Palmlöf ja hänen puolisonsa vuodesta 1973 on Gudrun Freia Gisela Stoll. Ranta tuli ylioppilaaksi 1958 ja suoritti Kadettikoulun 1961, Sotakorkeakoulun 1973, maanpuolustuskurssin 1976, ylemmän päällystökurssin 1986 ja ylimmän johdon kurssin 1988. Hän toimi kouluttajana Hämeenlinnassa 1961–1963 ja Reserviupseerikoulussa 1963–1969. Hän vietti myös vuoden opiskelemassa tykistökoulussa Yhdysvalloissa 1968–1969. Hän opetti Tykistökoulussa 1969–1971 ja työskenteli Pääesikunnan tykistötoimistossa 1973–1975. Puolustusvoimain komentaja Lauri Sutelan adjutanttina hän oli 1975–1980, minkä jälkeen hänet nimitettiin Lontooseen sotilasasiamieheksi 1980–1984. Kotimaahan palattuaan hän komensi Panssariprikaatin jääkäripatteristoa 1984–1985, Satakunnan tykistörykmentin komentajana hän toimi 1985–1988. Pääesikunnan henkilöstöpäällikkönä Ranta toimi 1988–1993 ja uransa päätteeksi Läntisen maanpuolustusalueen komentajana 1993–1998. 
Ranta ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1968 majuriksi 1973, everstiluutnantiksi 1979, everstiksi 1986, kenraalimajuriksi 1990 ja kenraaliluutnantiksi 1993.
Mestari (vuoden 2012 elokuva)

Mestari ("The Master") on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Paul Thomas Anderson. Elokuvan pääosissa ovat Joaquin Phoenix, Philip Seymour Hoffman ja Amy Adams.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 2012, jossa se palkittiin parhaan elokuvan Fipresci-palkinnolla. Kaikki pääosien esittäjät saivat Oscar-ehdokkuudet roolisuorituksistaan: Phoenix parhaasta miespääosasta, Adams parhaasta naissivuosasta ja Hoffman parhaasta miessivuosasta. He kaikki saivat myös Golden Globe-, BAFTA- ja Satellite-ehdokkuudet.
Vuonna 2016 "Mestari" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Juoni.
Toisessa maailmansodassa psyykkisesti sairastunut laivastosotilas Freddie Quell (Phoenix) etsii 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa paikkaansa siviilielämässä, mutta on äkkipikainen, seksuaalisesti pakkomielteinen ja pahasti riippuvainen alkoholista ja liuottimista. Hän kokeilee kykyjään valokuvaajana ja tapaa kauniin mallitytön, mutta suhde ei ota tulta. Maatyöläisten joukosta Quell joutuu pakenemaan, kun yksi työtoveri kuolee hänen sekoittamastaan juomasta.
Quell tapaa eksentrisen ja varakkaan huijarisaarnaajan Lancaster Doddin (Hoffman) ja joutuu tämän pauloihin. Dodd ottaa Quellin isällisen huomionsa kohteeksi ja alkaa kouluttaa hänestä nöyryyttävin psykologisin istunnoin lahkonsa keskeistä jäsentä. Vähä vähältä lahkoyhteisön valta-asetelma paljastuu ja esille nousee myös lahkojohtajan vaimo (Adams).
Tuotanto.
Elokuva on kuvattu harvoin käytetylle 65 millimetrin filmille. Se mahdollistaa erittäin suuren kuvatarkkuuden ja erittäin kapean terävyysalueen elokuvan monissa lähikuvissa.
Nainen jota rakastan

Nainen jota rakastan (myös Nainen, jota rakastan; ) on Frank Borzagen ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1937. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Spencer Tracy ja Alan Curtis. Crawford näyttelee Jessietä, nuorta työväenluokan naista, joka pyrkii parantamaan elämänlaatuaan naimalla poikaystävänsä vain saadakseen selville, että mies ei ole parempi mitä Jessie jätti jälkeensä. Jessie tapaa itserikastuneen miljonäärin, johon hän rakastuu, vaikka miljonäärillä on taloudellisia ongelmia.
"Nainen jota rakastan" perustuu Katharine Brushin tarinaan "Marry for Money", jonka pohjalta ohjaaja Borzage ja Lawrence Hazard laativat käsikirjoituksen. Borzage ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja levittäjänä.
Tuotanto.
"Nainen jota rakastan" -elokuvan tuotanto alkoi 7. syyskuuta 1937 ja päättyi 25. lokakuuta 1937. Elokuva kuvattiin MGM:n studiossa Kalifornian Culver Cityssä. Elokuvan työnimiä olivat "Class", "Saint or Sinner", "Shop Girl" ja "Three Rooms in Heaven".
Julkaisu ja vastaanotto.
"Nainen jota rakastan" sai ensi-iltansa Kalifornian Westwoodissa 14. joulukuuta vuonna 1937. New Yorkin ensi-ilta oli 20. tammikuuta vuonna 1938 ja maanlaajuinen ensi-ilta 21. tammikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. syyskuuta vuonna 1938. "The New York Times" kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Edward Ward (sävellys), Chet Forrest (sanoitus) ja Bob Wright (sanoitus) saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta kappaleesta "Always and Always" vuonna 1939.
"Nainen jota rakastan" julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.
Aarne Pietarinen

Aarne Pietarinen (18. syyskuuta 1902 Liperi – 16. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Vuonna 1923 ylioppilaaksi Joensuun lyseosta tullut Pietarinen valmistui Kadettikoulusta 1926 sekä Sotakorkeakoulusta 1937. Hän toimi KTR 1:ssä mm. patterin päällikkönä 1926-1935 ja 1. divisioonan esikunnassa toimistopäällikkönä 1937-1939. Talvisodassa hän toimi 1. divisioonan operatiivisen toimiston päällikkönä 1939-1940. Välirauhan aikana hän työskenteli Suomenlahden sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1940-1941. Jatkosodassa Pietarinen toimi 8. divisioonan esikuntapäällikkönä 1941-1944. Samalla hän toimi lyhyen aikaa JR 4:n väliaikaisena komentajana. 
Sodan jälkeen Pietarinen toimi pääesikunnassa toimistopäällikkönä ja erikoistehtävissä 1944-1948. Kevyen prikaatin esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1948-1952. Topografikunnan päällikkönä hän työskenteli 1952-1954 ja 1956-1959 sekä 1959-1962 taisteluvälinepäällikköna. 
Ylennykset: vänrikki 1926, luutnantti 1928, kapteeni 1933, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1952, kenraalimajuri 1959.
Serena (vuoden 2014 elokuva)

Serena on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Susanne Bierin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu Ron Rashin samannimiseen romaaniin vuodelta 2008. Elokuvan on käsikirjoittanut Christopher Kyle. Elokuvan pääosissa ovat Jennifer Lawrence ja Bradley Cooper. He näyttelevät George ja Serena Pembertonia, jotka perustavat puutavaraimperiumin. Kun Serena huomaa, ettei hän voi saada lapsia, heidän suhteensa alkaa rakoilla. Cooper ja Lawrence näyttelivät pääosaparia myös elokuvassa "Unelmien pelikirja" (2012).
Tuotanto.
Alun perin Darren Aronofskyn oli määrä ohjata elokuva ja pääosaan oli valittu Angelina Jolie. Heidän lähdettyään projektista tanskalainen Susanne Bier valittiin uudeksi ohjaajaksi. Elokuva kuvattiin vuoden 2012 alussa, Prahassa Tšekissä. Bieriltä kului 18 kuukautta elokuvan viimeistelyyn, vaikka esimerkiksi uusintakuvauksia ei ollut.
Jan Smeekens

 Johannes Adrianus Albertus "Jan" Smeekens (s. 11. helmikuuta 1987 Raalte, Overijssel, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija.
Smeekens sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 500 metrillä kuudenneksi. Hän sai samalla matkalla MM-pronssia Inzellissä 2011 kahden luistelun yhteisajalla 69,430 ja Sotšissa 2013 ajalla 69,860. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 500 metrillä toinen yhteisajalla 69,310. Hän voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Gangwonissa 2017 ajalla 34,58. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli 500 metrillä kymmenes.
Smeekens voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2012–2013, sijoittui toiseksi kaudella 2009–2010 ja kolmanneksi 2013–2014. Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 500 metrillä 2008, 2009, 2010, 2012, 2014 ja 2015.
Shiny Entertainment

Shiny Entertainment oli yhdysvaltalainen videopeliyritys, jonka perusti David Perry vuonna .
Yritys fuusioitui 2007 The Collectiven kanssa ja fuusion tuloksena syntyi Double Helix Games.
Pelit.
Yritys on julkaissut pelin "Earthworm Jim" (1994) ja sen jatko-osia, sekä "MDK" -pelin.
"Earthworm Jim" kehitettiin humoristisena parodiana sen ajan maskoteista.
Punapukuinen morsian

Punapukuinen morsian () on vuonna 1937 ensi-iltansa saanut Dorothy Arznerin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Franchot Tone, Robert Young ja Billie Burke.
"Punapukuinen morsian" perustuu Ferenc Molnárin näytelmään "The Bride from Trieste". Tässä ”ryysyistä rikkauksiin” -tarinassa Crawford näyttelee kabaree-laulajatarta, joka tekeytyy aristokraatiksi. "Punapukuinen morsian" on seitsemäs ja viimeinen Crawfordin ja Franchot Tonen (silloinen aviopari) yhteinen elokuva.
Tuotanto.
"Punapukuisen morsiamen" tuotanto alkoi 5. kesäkuuta 1937 ja päättyi 10. elokuuta. Elokuvaa kuvattiin Itävallassa ja Mammoth Lakesin kylässä Kaliforniassa. "Punapukuisen morsiamen" budjetti oli sen ajan mittakaavaan katsottuna suuri – 960 000 dollaria. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Luise Raineria suunniteltiin aluksi Annin rooliin, mutta rooli meni Joan Crawfordille.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Punapukuinen morsian" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 8. lokakuuta vuonna 1937. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 13. maaliskuuta vuonna 1938. Elokuva ei ollut taloudellinen menestys – "Punapukuinen morsian" tuotti vain 1,2 miljoonaa dollaria. "Punapukuinen morsian" sai aikaan sen, että Joan Crawford leimattiin ”box-office poisoniksi”, mutta Crawford pääsi tästä leimauksesta eroon pari vuotta myöhemmin. "New York Herald Tribune" kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Kjeld Nuis

 
Kjeld Nuis (s. 10. marraskuuta 1989) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän voitti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.07,95 ja 1 500 metrillä ajalla 1.44,01. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 1.43,21.
Nuis voitti Gangwonissa 2017 maailmanmestaruuden 1 000 metrillä ajalla 1.08,26 ja 1 500 metrillä ajalla 1.44,36. Joukkuesprintin maailmanmestaruuden hän voitti Inzellissä 2019. Hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Salt Lake Cityssä 2020 ajalla 1.41,66. Hän saavutti 1 000 metrillä MM-hopeaa Inzellissä 2011 ajalla 1.08,67, Heerenveenissä 2012 ajalla 1.08,79 ja Salt Lake Cityssä 2020 ajalla 1.06,73 sekä MM-pronssia Heerenveenissä 2015 ajalla 1.08,71, Kolomnassa 2016 ajalla 1.08,47 ja Inzellissä 2019 ajalla 1.07,81. Sotšissa 2013 ja Heerenveenissä 2023 hän sijoittui samalla matkalla neljänneksi sekä Hamarissa 2025 seitsemänneksi. 1 500 metrillä hän sai MM-hopeaa Kolomnassa 2016 ajalla 1.45,66, Heerenveenissä 2021 ajalla 1.44,11 ja niin ikään Heerenveenissä 2023 ajalla 1.43,82 sekä oli viides 2019, kuudes 2025, kahdeksas 2012, yhdeksäs 2015 ja kymmenes 2013. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Soulissa 2016 ja Changchunissa 2018 sekä pronssia Calgaryssa 2017 ja Heerenveenissä 2019. Lisäksi hän oli neljäs Inzellissä 2024, viides Heerenveenissä 2011 ja seitsemäs Hamarissa 2020. Sprintti-EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 2017. Matkakohtaisissa EM-kilpailuissa hän saavutti Heerenveenissä 2022 kultaa 1 500 metrillä ajalla 1.43,60 ja hopeaa 1 000 metrillä. Niin ikään Heerenveenissä 2024 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän voitti 1 000 metriä ajalla 1.07,87 ja oli toinen 1 500 metrillä ajalla 1.44,34. Saman vuoden Calgaryn MM-kilpailuissa hän sai 1 500 metrillä hopeaa ajalla 1.42,66 ja 1 000 metrillä pronssia ajalla 1.06,80.
Nuis voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2011–2012, 2015–2016 ja 2016–2017. Hän sijoittui kaudella 2011–2012 toiseksi 1 500 metrin ja kolmanneksi 1 000 metrin maailmancupissa. Hän voitti 1 000 metrin maailmancupin kaudella 2012–2013 ja sijoittui saman matkan cupissa kolmanneksi kaudella 2013–2014. Seuraavalla kaudella hän oli 500 metrin maailmancupissa toinen ja 1 000 metrin cupissa kolmas. Kaudella 2015–2016 hän voitti 1 000 metrin cupin ja oli toinen 1 500 metrin cupissa. Kaudella 2016–2017 hän voitti 1 000 ja 1 500 metrin cupit. Hän voitti 1 000 metrin cupin kaudella 2017–2018. Seuraavalla kaudella hän voitti jälleen 1 000 metrin cupin ja sijoittui 1 500 metrillä kolmanneksi. Hän voitti 1 500 metrin cupin kaudella 2019–2020 ja sijoittui toiseksi kaudella 2020–2021. Hän oli 1 000 metrin cupissa toinen ja 1 500 metrillä kolmas kaudella 2021–2022 sekä voitti 1 500 metrin cupin 2022–2023.. Hän on voittanut 35 maailmancupin osakilpailua, sijoittunut 33 kertaa toiseksi ja 26 kertaa kolmanneksi (27.11.2025 mennessä).
Nuis on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 1 000 metrillä 2013, 2014, 2015, 2016, 2019 ja 2023 sekä 1 500 metrillä 2013, 2016, 2019, 2024, 2025 ja 2026. Alankomaiden sprinttimestaruuden hän voitti 2020 ja 2024.
Julian Fellowes

Julian Alexander Kitchener-Fellowes (s. 17. elokuuta 1949 Kairo, Egypti) on brittiläinen näyttelijä, kirjailija, elokuvaohjaaja ja Oscar-palkittu käsikirjoittaja. 
Kitchener-Fellowes on käsikirjoittanut "Gosford Park" (2001) -elokuvan ja luonut ja käsikirjoittanut palkitun "Downton Abbey" (2010-2015) -draamasarjan.
Yksityiselämä.
17. elokuuta 1949 Kairossa Egyptissä syntynyt Julian Fellowes on Olwen Maryn ja Peregrine Edward Launcelot Fellowesin perheen nuorin poika. Fellowesin isä oli diplomaatti, joka tutki arabialaista kulttuuria ja kieltä. Fellowesin isoisoisä oli John Wrightson, joka oli maatalouskoulutuksen pioneeri ja Downton Agricultural Collegen perustaja. Fellowesilla on kolme vanhempaa veljeä: Nicholas Peregrine James, näyttelijä ja kirjailija David Andrew sekä näytelmäkirjailija Roderick Oliver. Sisarusten lapsuudenkoti oli ensin South Kensingtonissa ja vuodesta 1959 lähtien East Sussexissa. Fellowesin lapsuudessa hänen isänsä työskenteli Shellin palveluksessa. 
Julian Fellowes opiskeli useissa yksityiskouluissa Britanniassa. Fellowes opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta Cambridgen yliopistoon kuuluvassa Magdalene Collegessa.
Ollessaan 39-vuotias Fellowes tapasi juhlissa lady Emma Joy Kitchenerin (s. 1963), Kentin prinsessan, paronitar Marie-Christine von Reibnitzin, hovineidon. Fellowes kertoi tienneensä heti, että oli tavannut tulevan puolisonsa. Fellowes kosi tulevaa vaimoaan 20 minuutin päästä tapaamisesta, kerättyään omien sanojensa mukaan ensin 19 minuuttia rohkeutta. Kitchener ei tiennyt Fellowesin tunteista ja kirjoitti juhlien jälkeen päiväkirjaansa ”hassun pienen miehen kosineen häntä”. Fellowes meni naimisiin Kitchenerin kanssa 28. huhtikuuta 1990. Pariskunnalle syntyi vuonna 1991 poika, Peregrine Charles Morant. Perhe muutti sukunimensä Kitchener-Fellowesiksi vuonna 1998.
Vuonna 2011 Fellowes aateloitiin West Staffordin paroni Fellowesiksi, minkä myötä hänestä tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneen jäsen. Hän istuu ylähuoneessa konservatiivipuolueen ryhmässä.
Kirjat.
Julian Fellowesin suomennettuja teoksia:
Oskari Niemi

Oskari Edvart (Edward) Niemi (26. lokakuuta 1886 Kangasala – 13. tammikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. 
Niemi kävi Taideteollisen keskuskoulun 1912–1914 ja opiskeli Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa 1925. Hän toimi piirustuksenopettajana oppikoulussa 1918–1920. Hän oli Kansallismuseon ja muinaistieteellisen toimikunnan konservaattori 1916–1956, ja siitä vuosina 1946–1950 ylikonservaattori Alfred Nilsonin apulainen Ruotsissa. Hän on entisöinyt useiden kirkkojen maalaukset, kuten esimerkiksi Turun tuomiokirkko, Keuruun vanha kirkko, Laitilan, Rymättylän, Hollolan, Hattulan, Lohjan ja Paltamon kirkot sekä Juseliuksen mausoleumi Porissa.
Oskari Niemelle myönnettiin ylikonservaattorin arvonimi 11. tammikuuta 1957.
Armas Nieminen

Armas Vilhelm Nieminen (7. helmikuuta 1913 Helsinki – 4. toukokuuta 1995 Tampere) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja professori. Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun (myöhempi Tampereen yliopisto) sosiaalipolitiikan professori, rehtori ja kansleri. Tutkijana hän erikoistui perhepolitiikkaan ja oli tämän alan uranuurtaja Suomessa.
Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1932, valmistui filosofian kandidaatiksi 1937 ja maisteriksi 1939 sekä väitteli tohtoriksi vuonna 1951. Hän työskenteli Väestöpoliittisen tutkimuslaitoksen tutkijana vuosina 1945–1956 ja oli Helsingin yliopiston väestötieteen dosenttina 1952–1955 sekä sosiaalipolitiikan dosenttina 1955–1960. Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja sen seuraajan Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan professori 1956–1976, rehtori 1957–1962, vararehtori 1965–1968 ja kansleri 1978–1984. Korkeakoulun muutto Helsingistä Tampereelle tapahtui Niemisen rehtorikaudella vuonna 1960. Hän kieltäytyi jatkamasta rehtorinvirassa kahden kauden jälkeen, koska hallinnolliset tehtävät veivät tuolloin hänen kaiken aikansa. Eläkkeelle jäätyään hän toimi kuitenkin vielä kaksi kautta yliopiston kanslerina. Hän oli myös Tampereen kesäyliopiston rehtori 1959–1962 ja 1966–1968.
Nieminen kuului Heikki Wariksen ja Eino Kuusen ohella suomalaisen sosiaalipolitiikan akateemisiin ja teoreettisiin kehittelijöihin. Hänen vuonna 1955 julkaisemansa alan yleisteos "Mitä on sosiaalipolitiikka" tuli hyvin tunnetuksi. Nieminen julkaisi tutkimuksen "Suomalaisen aviorakkauden ja seksuaalisuuden historia" eläkepäivillään vuonna 1993. Hän kokosi siihen 1950-luvulla keräämäänsä aineistoa, ja se oli alkujaan tarkoitettu hänen väitöskirjansa "Taistelu sukupuolimoraalista" jatkoksi, mutta nimitys professorin virkaan ja myöhemmin rehtoriksi oli keskeyttänyt työn.
Nieminen kuului Väestöliiton hallitukseen vuosina 1957–1962 ja valtion yhteiskuntatieteelliseen toimikuntaan 1961–1967. Hän oli Suomen kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston hoitokunnan puheenjohtaja 1961–1967. Nieminen oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1965.
The Monuments Men

The Monuments Men on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-saksalainen sotadraamaelokuva, jonka on ohjannut George Clooney. Elokuva perustuu Robert M. Edselin samannimiseen romaaniin, jossa ryhmä taidehistorioitsijoita kokoaa yhteen natsien varastamia arvokkaita taideteoksia ennen kuin Adolf Hitler tuhoaa ne. Clooney on myös tuottanut ja käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Grant Heslovin kanssa ja näyttelee pääosaa yhdessä Matt Damonin ja Bill Murrayn kanssa.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 7. helmikuuta 2014. Suomessa ensi-ilta oli 28. helmikuuta 2014.
Grant Heslov

Grant Heslov (s. 15. toukokuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän sai elokuvan "Argo" tuottajana parhaan elokuvan Oscarin vuonna 2013.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Tosi valheita", "Dante's Peak", "Valtion vihollinen", "Skorpionikuningas" ja "Good Night, and Good Luck.". Hän oli Oscar-ehdokas tuottajana elokuvasta "Good Night, and Good Luck" ja oli myös ehdolla George Clooneyn kanssa parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Hän ohjasi elokuvan "Vuohia tuijottavat miehet" vuonna 2009. Hän on tuottaja ja käsikirjoittaja yhdessä George Clooneyn kanssa vuoden 2013 elokuvassa "The Monuments Men".