tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hetty Green

Hetty Green (synt. Henrietta Howland Robinson), (21. marraskuuta 1834 – 3. heinäkuuta 1916), lempinimeltään ”Wall Streetin noita” oli yhdysvaltalainen sijoittaja ja liikenainen, joka on jäänyt historiaan aikansa rikkaimpana naisena sekä sairaalloisesta saituruudestaan.
Vaikkakin Hetty peri suuren omaisuuden ensin isältään ja myöhemmin tädiltään, voidaan häntä pitää omaisuutensa itse tehneenä. Varansa hän ansaitsi muun muassa investoinneilla, kylmähermoisella pörssikeinottelulla, sotaobligaatioilla ja rahan lainauksella.
Hettyn saituruudesta on monia tarinoita, joista osa lienee väriteltyjä. Tiedetään kuitenkin, että hän saattoi tinkiä halvoistakin päivittäisistä ostoksista, käytti ainoastaan yhtä ainoaa arkipukua, kieltäytyi joistakin omista ja lastensa lääketieteellisistä hoidoista niiden ”kalleuden” vuoksi sekä muutti vanhemmalla iällä halvoista vuokra-asunnoista toiseen vältelläkseen verottajaa. Ilmeisesti myös hänen avioliittonsa päättyi raha-asioista johtuneista erimielisyyksistä.
Hettyn lapsilleen jättämän omaisuuden arvo vastasi nykyrahassa yli kymmentä miljardia euroa. Edwardin kuoltua hänen osuus omaisuudesta siirtyi avioehdon mukaisesti hänen sisarelleen Sylvialle. Valtava omaisuus päätyi lopulta 63 hyväntekeväisyysjärjestölle ja oppilaitokselle Sylvian laatiman testamentin perusteella.
Oulun Jousimiehet

Oulun Jousimiehet ry on oululainen 1955 perustettu jousiammunnan erikoisseura. Jäseniä seuralla on n. 150, joista noin 40 käy aktiivisesti seuran harjoitusilloissa. Seura on Suomen jousiampujain liiton (SJAL) ja Kansainvälisen jousiammuntaliiton (FITA) jäsen. Seura lukeutuu Suomen kolmen suurimman jousiammuntaseuran joukkoon. Jousimiehet järjestävät vuoden aikana neljä kilpailua joista kaksi käydään kesä- ja kaksi talvikautena. 
Harjoituspaikat.
Harjoituspaikkoja seuralla on kaksi. Kesäkautena harjoituspaikka on pääasiallisesti Hietasaaressa, jossa voi harjoitella ampumista jopa yhdeksästäkymmenestä metristä. Ampua voi myös sisällä. Talvikautena harjoitellaan Tahkokankaalla entisen palvelukeskuksen liikuntasalissa. Myös OSJMn (Oulun Seudun Jousimetsästäjät) jäsenet saavat harjoitella siellä sopimuksen mukaisesti
Opastus.
OJM järjestää tiistaisin opastusiltoja, joissa saavat käydä kaikki pientä maksua vastaan. Myös torstai-iltaisin järjestetään seuraan liittyneille junioreille opastettuja harjoituksia yleensä 2-3 ohjaajan voimin. Torstai-illoissa kävijöitä on noin kymmenkunta.
Opastusiltoihin ei tarvitse omia välineitä. Jousen, nuolet ja muut tarvittavat välineet saa seuralta lainaan myös jäsenille. 
Muuta.
Seuralla on myös messuosasto Pohjois-Suomen Erämessuilla
Kamalakallio

Kamalakallio tai Kumismäki on kallio Myrskylän kunnan kirkonkylässä.
Kallio sijaitsee keskellä kunnan keskustaajamaa. Kalliota ympäröivät tiet ovat nimeltään Keskustie ja Kumismäentie. 
Nimen synty.
Nimensä kallio on saanut tarinoiden mukaan siitä, että aikanaan 1800-luvulla kalliolla oli käymässä kaksi veljestä, joilla oli sama morsian. Veljekset tappelivat siitä kumpi saa morsiamen, ja tappelun seurauksena toinen veljistä tappoi toisen. Rinnakkaisnimi Kumismäki tarkoittaa myös kallion alapuolella olevaa maantiemäkeä, jota ajettaessa kuului kuminaa. Virastotien t-risteyksestä kumpaankin suuntaan kulkee Kumismäentie.
Nykyään kallio tunnetaan myös nimellä "Mastomäki". Nimi johtuu siitä, että kalliolla on nykyään kunnan keskustan aggregatisoitu radiomasto.
Jiulianchengin taistelu

Jiulianchengin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan maataistelu. Se käytiin 24. lokakuuta 1894 Korean ja Mantsuriassa rajalla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä japanilaisten ylittäessä Jalujokea.
Taustaa.
Beiyangin armeija oli vetäytynyt tappiollisen Pyongyangin taistelun jälkeen Korean ja Mantsurian rajalla olevan Jalujoen taakse ryhmittyen uusiin puolustusasemiin. Mantsurian puolella Qing-dynastian joukkojen kenraali Song Qing sijoitti päämajansa Julianchengin linnoitettuun kaupunkiin sekä linnoitti Jalujoen rannan etelässä olevasta alueen pääkaupungista Dandongista aina pohjoispuolen Hushanqian kylään. Linnoitteita oli kaikkiaan noin kuusitoista kilometriä kumpaankin suuntaan sisältäen redutteja ja juoksuhautoja, joita miehitti noin 23 000 sotilasta.
Korean puoleisella rannalla keisarillisen Japanin armeijan kenraali Yamagata Aritomo Japanin 1. armeija miehitti 23. lokakuuta linnoitetun kaupungin Uijun. Armeijaan kuului noin 10 000 miestä, jotka kuuluivat 3. ja 5. divisioonaan. Vaikka japanilaisten pääjoukot eivät saapuneetkaan virralle niin tiedustelu- ja pioneerijoukkoja havaittiin tutkimassa joenvartta ja Pyongyangiin kulkevia linjoja.
Taistelu.
Yamagatan suunnitelmana oli välttää rintamahyökkäystä Beiyangin armeijan Julianchengin linjoja vastaan, vaan pääjoukot iskisivät kiinalaisten sivustaan Hushanissa. Yöllä 24. lokakuuta japanilaiset asettivat paikalleen Jalujoen ylittävän ponttoonisillan aivan kiinalaisten linnakkeen edustalle. Kenraali Katsura Tarōn Japanin 3. divisioona teki yöllisen hyökkäyksen Hushaniin 25. lokakuuta, jolloin havaittiin kiinalaisjoukkojen pääosan karanneen edellisenä yönä. Samoin kenraali Nozu Michitsuran Japanin 5. divisioonan ylittäessä Jalujoen Julianchengissa havaitsivat tukikohdat tyhjiksi ja ainoastaan etuvartion tekevän vastarintaa. Alle kolmessa tunnissa kumpikin alue oli japanilaisten hallussa.
Dadong vallattiin vuorokautta myöhemmin ilman vastarintaa ja Beiyangin armeija jätti vetäytyessään japanilaisille suuren määrän aseita ja varusteita.
Taistelun jälkeen.
Haltuunsa jääneille Mantsurian alueille japanilaiset järjestivät siviilihallinnon, jonka johtoon määrättiin Komura Jutaro (myöh. Yasumasa Fukushima). Japanin 1. armeija jaettiin kahteen osastoon. Kenraaliluutnantti Katsura Taron komentama ensimmäinen osasto seurasi perääntyvää Antungin varuskuntaa, johon kuului muun muassa kenraali Nie Shicheng. Osa varuskunnasta vetäytyi pohjoiseen kohti Fenghaungchengiin, jonka japanilaiset valtasivat 30. lokakuuta. Loppuosa varuskunnasta vetäytyi länteen Xiuyaniin, jonka japanilaiset valtasivat 15. marraskuuta. Näin strategisesti tärkeä Lüshunkoun satamakaupunki oli eristetty.
Japanilaisten toinen kenraaliluutnantti Oku Yasukatan komentama osasto marssi vaikeissa talvioloissa pohjoiseen uhaten Mantsurian pääkaupunkia Mukdenia. Kenraali Song ja Jiulianchengin varuskunta miehittivät Mukdenin johtavaan tienvarressa sijaitsevan Liaoyangin sulkien japanilaisten tien, minkä jälkeen kumpikin armeija pystytti talvileirin.
Kateryna

Kateryna () on ukrainalainen etunimi. Tunnettuja Kateryna-nimisiä henkilöitä ovat seuraavat:
George Horvath

George Anthony Harry Horvath (14. maaliskuuta 1960 Danderyd – 3. toukokuuta 2022 Växjö) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija. Hän sai vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa pronssia joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Doubt – Epäilys

Doubt – Epäilys on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut John Patrick Shanleyn ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu Shanleyn Tony-palkittuun näytelmään "Doubt: A Parable" vuodelta 2004. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Philip Seymour Hoffman, Amy Adams ja Viola Davis. 
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvaltain elokuvainstituutissa 30. lokakuuta 2008. Suomessa ensi-ilta oli 30. tammikuuta 2009. 
Kriitikot ylistivät päänäyttelijöiden roolisuorituksia, ja he kaikki saivatkin Oscar-ehdokkuudet vuoden 2009 Oscar-gaalassa. Viola Davis sai ensimmäisen ehdokkuutensa ja Amy Adams toisen ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta; Philip Seymour Hoffman sai toisen ehdokkuutensa parhaasta miessivuosasta, joka oli hänen kolmas Oscar-ehdokkuutensa; ja Meryl Streep sai kahdennentoista ehdokkuutensa parhaasta naispääosasta, joka oli hänen viidestoista Oscar-ehdokkuutensa.
Valentyn Bondarenko

Valentyn Vasylovytš Bondarenko (, , 16. helmikuuta 1937 Harkova – 23. maaliskuuta 1961 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän kuoli harjoituksessa sattuneessa onnettomuudessa.
Bondarenko syntyi vuonna 1937 Harkovassa ja hänen vanhempansa olivat töissä paikallisella turkistehtaalla. Bondarenkolla oli seitsemän vuotta vanhempi veli Anatoli. Hän oli yksi kahdestakymmenestä kosmonauttiehdokkaasta ensimmäiselle miehitetylle avaruuslennolle, Vostok 1:lle. Hänen kosmonauttiharjoittelunsa alkoi huhtikuussa 1960.
Bondarenko oli naimisissa ja hänellä oli yksi poika.
Kuolema.
Bondarenko oli osallisena painekammiossa suoritettavassa rutiiniharjoituksessa, jossa kosmonautti oli kymmenen päivää eristyksissä hyvin happipitoisessa ympäristössä. Harjoituksen lopussa lääkärintestien jälkeen Bondarenko irrotti hänessä olleet sensorit ja puhdisti itseään alkoholiin kastetulla pumpulilla. Tämän jälkeen hän epähuomiossa heitti pumpulin painekammiossa olleen lieden levylle, jonka seurauksena pumpuli syttyi tuleen. Happitoisessa ympäristössä liekit nopeasti täyttivät kammion ja sytyttivät tuleen myös Bondarenkon vaatteet. Harjoitusta valvova lääkäri ei pystynyt auttamaan häntä, koska kammion ovea ei voinut avata paine-eron takia. Kesti useampi minuutti ennen kuin Bondarenko saatiin kammiosta ulos ja hän kuoli kahdeksan tuntia myöhemmin vammoihinsa.
Jänisjärvi (asema)

Jänisjärvi () on rautatieasema ja asutuskeskus Karjalan tasavallan Pitkärannan piirin Harlun kunnassa. Se sijaitsee Jänisjärven eteläpuolella kymmenen kilometriä Harlusta pohjoiseen. Asemalla on 30 asukasta (vuonna 2012).
Jänisjärvi on Lotinapeltoon, Suojärvelle ja Hiitolaan johtavien rautateiden risteysasema. Sen pohjoispuolella sijaitsee lomakylä.
Rautalahti

Rautalahti () on kylä Karjalan tasavallan Pitkärannan piirin Harlun kunnassa. Se sijaitsee Laatokan pohjoisrannalla kahdeksan kilometriä maanteitse Harlun taajamasta lounaaseen. Kylässä on 388 asukasta (vuonna 2012).
Rautalahden kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen A130-maantie. Kylässä toimii saha ja kalanviljelylaitos. Turkistarhat ovat lopettaneet toimintansa. 
Palveluihin kuuluu koulu, kerhotalo, lääkintäasema, yleinen sauna, kauppa, ruokala ja huoltoasema. Kylässä on ortodoksinen ja helluntailaiskirkko. Lähistöllä sijaitsee lomakylä sekä kalastus- ja metsästysmaja.
Mike Epps

Michael Elliot ”Mike” Epps (s. 18. marraskuuta 1970 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja stand up -koomikko. Hän tuli tunnetuksi elokuvista "Next Friday" (2000), ' (2004) ja ' (2007). Hän esittää myös sivuroolia elokuvassa "Kauhea kankkunen" (2009). Hän on myös esiintynyt monien rap-artistien musiikkivideoilla, kuten T.I:n ”What You Know” ja Ice Cuben ”Why We Thugs”.
Hill Climb Racing

Hill Climb Racing on suomalaisen Fingersoftin Androidille, iOS:lle ja Windows Phonelle kehittämä ajopeli, joka julkaistiin vuonna 2012. Ensimmäisen vuoden aikana ilmestymisestä sitä ladattiin yli sata miljoonaa kertaa.
Peliä ladattiin Androidille yli kymmenen miljoonaa kertaa, ja iPhonelle yli neljä miljoonaa kertaa marraskuuhun 2012 mennessä. Syyskuuhun 2021 mennessä peliä oli ladattu yhteensä jo yli 500 miljoonaa kertaa. Peli julkaistiin marraskuussa 2013 myös Windows Phonelle.
Pelin idea.
Pelissä on ideana ajaa mäkistä rataa ajoneuvolla niin pitkälle, kuin on suinkin mahdollista. Ratoja ja ajoneuvoja on monenlaisia. Ajoneuvoista esimerkkeinä jeeppi, rekka, traktori, kuuauto ja crossipyörä. Radoista esimerkkeinä luola, kuu, muta-allas, eksoplaneetta ja maaseutu.
Ohjaimina toimivat kaksi poljinta; kaasu ja jarru/peruutus. Pelinsisäistä rahaa saa keräämällä radan varrelta kolikoita ja tekemällä voltteja ja takaperinvoltteja. Rahan voi käyttää uusiin ajoneuvoihin, ajoneuvon virittämiseen tai uusiin ratoihin. Ajaessa kuluu polttoainetta, jota saa lisää radalla olevista kanistereista. Peli päättyy, kun polttoaine loppuu tai kuskin niskat taittuvat.
Jatko-osa.
Jatko-osa Hill Climb Racing 2 julkaistiin Android-käyttöjärjestelmälle 28. marraskuuta 2016. iOS:lle peli julkaistiin joulukuussa 2016.
Pelissä on 24 kulkuneuvoa ja 30 rataa.
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1920

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin toisen kerran Suomen Helsingissä 29. helmikuuta-1. maaliskuuta 1920. 
Miesten yleismestaruus.
1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu.
Raija Talvio

Raija Talvio (s. 30. huhtikuuta 1959 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, leikkaaja ja professori.
Koulutukseltaan Talvio on taiteen tohtori Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta (2015). Hän on työskennellyt vuosia tutkijana ja käsikirjoittamisen tuntiopettajana Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen laitoksella ja vuodesta 2019 elokuva- ja tv-käsikirjoituksen professorina.
Uransa alussa Talvio toimi leikkausassistenttina Aki Kaurismäen esikoiselokuvassa "Rikos ja rangaistus" (1983). Tämän jälkeen Talvio leikkasi ohjaajan kaikki 1980-luvulla valmistuneet elokuvat. Talvio on leikannut myös useita Anssi Mänttärin elokuvia.
Talvio on käsikirjoittanut Taru Mäkelän ohjaamat elokuvat "Pikkusisar" (1999), josta Mäkelä ja Talvio saivat vuoden 2000 Suomi-palkinnon, ja "Mieletön elokuu" (2013). Hän on käsikirjoittanut myös Kari Paljakan kaksiosaisen Hannu Salaman romaaniin perustuneen tv-sarjan "Siinä näkijä missä tekijä" (2012).
Trevor Smith (jääkiekkoilija)

Trevor Smith (s. 8. helmikuuta 1985 Ottawa, Ontario, Kanada) on eläköitynyt kanadalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja välillä vasen laitahyökkääjä. 
Ura.
Smith pelasi kauden 2003–2004 BCHL:n Quesnel Millionairesissa voittaen joukkueen sisäisen pistepörssin. Seuraavalla kaudella hän pelasi USHL:n Omaha Lancersissa voittaen joukkueen sisäisen pistepörssin ja sijoittuen USHL:n pistepörssissä kolmanneksi. Kaudeksi 2005–2006 Smith siirtyi NCAA:n New Hampshiren yliopistoon, jossa pelasi myös kauden 2006–2007. Jälkimmäisellä kaudellaan hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin.
Smith pelasi kauden 2006–2007 aikana myös kahdeksan ottelua NHL-seura New York Islandersin farmijoukkueessa AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa, jossa jatkoi seuraavallakin kaudella. Hän pelasi kauden 2007–2008 aikana myös ECHL:n Utah Grizzliesissä. Kaudella 2008–2009 Smith debytoi NHL:ssä 31. joulukuuta 2008 Florida Panthersia vastaan. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki 8. tammikuuta 2009 Calgary Flamesia vastaan. Smith pelasi kauden aikana NHL:ssä seitsemän ottelua tehopistein 1+0=1 ja AHL:ssä 76 ottelua tehopistein 30+32=62 ollen farmijoukkueen sisäisen pistepörssin toinen Mike Igguldenin jälkeen. Kauden 2009–2010 hän pelasi kokonaisuudessaan AHL:ssä sijoittuen joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi Greg Mauldinin ja Jesse Joensuun jälkeen.
Kaudeksi 2010–2011 Smith siirtyi Anaheim Ducksiin, jonka farmijoukkueessa Syracuse Crunchissa pelasi ennen tammikuussa 2011 tapahtunutta siirtoa Columbus Blue Jacketsiin. Loppukauden hän vietti Blue Jacketsin farmijoukkueessa Springfield Falconsissa. Kaudeksi 2011–2012 Smith siirtyi Tampa Bay Lightningiin, jossa pelasi 16 ottelua tehopistein 2+3=5. Lightningin farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa hän pelasi 64 ottelua tehopistein 26+43=69 ollen joukkueen sisäisen pistepörssin toinen Cory Conacherin jälkeen ja AHL:n pistepörssin kuudes. Kaudeksi 2012–2013 Smith siirtyi Pittsburgh Penguinsiin, jossa pääsi pelaamaan vain yhden NHL-ottelun. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi Toronto Maple Leafsiin.
Talvio

Talvio voi viitata ainakin seuraaviin:
Talvio on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
André de Wavrin

André de Wavrin (6. kesäkuuta 1911 Pariisi – 20. joulukuuta 1998 Pariisi)
 oli Ranskan vastarintaliikkeen tiedustelupäällikkö ja myöhemmin esikuntapäällikkö toisessa maailmansodassa. Hänet tunnettiin myös salanimellä Eversti Passy.
Pariisissa syntynyt de Wavrin opiskeli École polytechnique'ssa. Toisen maailmansodan syttyessä hän opetti linnoitustekniikkaa
École spéciale militaire de Saint-Cyr -sotilasoppilaitoksessa.
Hän osallistui Narvikin sataman englantilais-ranskalaiseen valtausyritykseen, joka päättyi Ranskan puolustuksen pettäessä.
de Wavrin päätyi Manchesterin kautta De Gaullen päämajan palvelukseen 1. heinäkuuta 1940. Hänestä tuli Vapaan Ranskan tiedusteluelinten suunnittelija ja tiedustelujohtaja, myöhemmän BCRA-tiedustelupalvelun perustaja. Yhdessä eräiden muiden vastarintaliikkeessä toimivien upseerien kanssa de Wavrin valitsi peitenimen Pariisin metroasemien nimien joukosta: eversti Passy oli syntynyt. Heinäkuussa 1944 de Wavrin nimitettiin vastarintaliikkeen esikuntapäälliköksi eversti Eonin alaisuudessa.
De Wavrinin perustama Bureau Central de Renseignements et d'Action (BCRA) -tiedustelupalvelu ja eräitä muita organisaatioita yhdistettiin SDECE:ksi (Service de Documentation Extérieure et de Contre-Espionnage). Organisaation johtoon nousi Henri-Alexis Ribiere. 
De Wavrin pidätettiin 6. toukokuuta 1946. Tiedustelupalvelu SDECE epäili häntä SDECE:n edeltäjän (jonka perustaja ja johtaja De Wavrin oli) varojen kavaltamisesta. Antony Beevorin mukaan todelliset syyt olivat poliittiset: De Wavrin ja De Gaulle vastustivat Léon Blumin pyrkimyksiä hankkia Yhdysvalloilta Ranskalle lainarahoitusta. Taloudelliset epäselvyydet De Wavrinin johtamassa tiedustelupalvelussa olivat kuitenkin todellisia, mutta jo aiemmin tiedossa. Beevorin mukaan on todennäköistä, että De Wavrin keräsi (De Gaullen tieten) "sotakassaa". He uskoivat kolmannen maailmansodan olevan todennäköinen ja pyrkivät turvaamaan gaullistien riippumattomuutta, jos sota länsivaltojen ja kommunistien välillä syttyisi.
Kunnialegioonan suurristillä 1981 palkittu De Wavrin teki siviiliuran Banque Worms'n ja useiden ranskalaisten yhtiöiden palveluksessa.
Ojakylä (Tyrnävä)

Ojakylä on Tyrnävän kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päästä Tyrnävän kirkonkylältä koilliseen, laajan peltoaukean reunalla. Kylän läpi kulkee Kempeleeseen johtava Murrontie (paikallistie 18637), joka Kempeleen kunnan puolella vaihtuu Ketolanperäntieksi. Alkuperäistä Ketolanperäntietä alettiin rakentamaan vuonna 1927, joka lähti Ojankylältä niin sanotun Patelan torin kohdalta. Kylän vanhimmat tilat on rakennettu 1600-luvulla.
Kylässä on entiselle hiekkakuopalle tehty Tractor pulling -rata, jossa on järjestetty traktorivetokisoja vuodesta 1988 lähtien. Tapahtuma vetää paikalle vuosittain useita tuhansia katsojia. Radan läheisyydessä on myös hevosharrastajien hiittisuora.
Dino Grandi

Dino Grandi (4. kesäkuuta 1895 Mordano – 21. toukokuuta 1988 Bologna) oli italialainen kreivi ja fasistinen poliitikko, joka toimi fasistien vallan aikana useissa korkeissa asemissa, kuten Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932. Hänellä oli ratkaiseva rooli diktaattori Benito Mussolinin syrjäyttämisessä vuonna 1943.
Grandi oli koulutukseltaan lakimies. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa hän liittyi mustapaitoihin, fasistien puolisotilaallisiin iskujoukkoihin. Kansallisen fasistipuolueen perustavassa kokouksessa marraskuussa 1921 hän asettui ehdolle puolueen johtoon, mutta hävisi Mussolinille. Grandi oli ensimmäisten Italian edustajainhuoneeseen valittujen 35 fasistin joukossa. Hän osallistui myös marraskuun 1922 kuuluisaan ”Rooman marssiin”, jonka seurauksena Mussolini nousi Italian johtoon.
Grandi nimitettiin vuonna 1924 apulaissisäministeriksi. Hän toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1929–1932 ja suurlähettiläänä Lontoossa vuosina 1932–1939. Lähettiläskauden jälkeen hänet nimitettiin oikeusministeriksi sekä parlamentin alahuoneena toimineen fasistien ja korporaatioiden kamarin puhemieheksi. Grandi vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan natsi-Saksan liittolaisena. Hänet syrjäytettiin hallituksesta helmikuussa 1943. Fasistien suuren neuvoston kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 välisenä yönä Grandi hyökkäsi Mussolinia vastaan ja sai aikaiseksi epäluottamuslauseen Mussolinille. Tämän seurauksena kuningas Viktor Emanuel III erotti ja pidätti Mussolinin seuraavana päivänä, mikä mahdollisti Italialle puolen vaihtamisen sodassa.
Grandi pakeni pian näiden tapahtumien jälkeen Espanjaan ja sieltä edelleen Lissaboniin. Veronassa toiminut Italian sosiaalisen tasavallan alainen tuomioistuin tuomitsi hänet vuonna 1944 poissaolevana kuolemaan. Hän asui sodan jälkeen Argentiinassa ja Brasiliassa, kunnes palasi Italiaan 1960-luvulla.
Kwang Yi

Kwang Yi oli Kiinan Qing-dynastian Kwangtungin laivaston Foochowin telakalla 1890-luvun alussa valmistettu teräsrunkoinen Kwang Yi -luokan tykkivene. Alus oli varustettu törmäyskeulalla, korotetulla etukannella, kolmella mastolla ja yhdellä savuhormilla. Aseistuksena oli kolme Kruppin valmistamaa 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin pikatykkiä, joista kaksi oli asennettu savuhormin kahtapuolin ja kolmas perään. Aseistuksen täydensi neljä 14 tuuman torpedoputkea, joista kaksi keulassa ja kaksi takakannella.
Palvelus.
Keisarillisen Japanin laivasto upotti aluksen 25. heinäkuuta 1894 Pungdon taistelussa.
Moshun (1865)

Moshun () oli vuonna 1867 vesillelaskettu rautakaarinen puuverhoiltu kolmimastoinen höyrykoneella varustettu kuunari. Alus palveli Tokugawa-shōgunaatin ja keisarillisen Japanin laivastoissa, mihin se siirrettiin Sagan alueen laivastosta.
Palvelus.
Alus valmistui vuonna 1867 Lontoossa "SS Eugéniena", jonka Sagan klaani osti helmikuussa 1868. Alus aloitti palveluksensa aseistettuna kauppalaivana, ja se kuljetti joukkoja ja varusteita Nagasakista Osakaan.
Dai Ichi Teibō

Dai Ichi Teibō () oli vuonna 1867 vesillelaskettu parkkitakiloitu puurunkoinen tykkivene, joka oli alun perin vuonna 1867 valmistunut kauppalaiva "SS Hinda". Chōshūn han osti aluksen vuonna 1868, jolloin se sai nimen "Teibōmaru No 1". Alus luovutettiin vuonna 1870 sisaraluksensa "Dai ni Teibōn" kanssa keisarillisen Japanin laivastolle, joka nimesi sen "Dai Ichi Teibōksi".
Palvelus.
Alus lainattiin keisarillisen Japanin laivastolle alkuvuodesta 1868, ja se aseistettiin sisällissodan varalle. Heinäkuussa alus palautettiin omistajilleen, mutta se lahjoitettiin vuonna 1870 keisarilliselle laivastolle, jolloin se sai nimen lopullisen nimensä. Alus oli vuodesta 1873 alkaen tutkimusaluksena aina siihen saakka, jolloin se haaksirikkoutui Kuriileilla vuonna 1875.
Milanon herttuakunta

Milanon herttuakunta (, ) oli nykyisen Italian alueella vuosina 1395–1797 sijainnut herttuakunta, jonka keskuskaupunki oli Milano. Valtio syntyi, kun Visconti-suku sai herttuan arvon vuonna 1395. Myöhemmin sitä hallitsi Sforza-suku. Ranskan kuninkaat pitivät Milanoa hallussaan useaan otteeseen 1400- ja 1500-luvuilla. Vuonna 1595 kaupunki joutui Espanjan haltuun, mistä lähtien se on ollut Lombardian maakunnan pääkaupunki tähän päivään saakka. Valtio menetti lopullisesti itsenäisyytensä Napoleonin sodissa vuonna 1797.
Historia.
Milanosta tuli osa Pyhää saksalais-roomalaistan keisarikuntaa vuonna 961. Milanosta kehittyi lähes itsenäinen kaupunkivaltio keisarikunnassa ja kaupunki valloitti ympäröiviä alueita itselleen. Kaupungista kehittyi vauras alueellinen keskus, joka hallitsi 1300-luvulle tullessa suurta osaa Pohjois-Italiasta.
Vuonna 1395 Milanoa johtanut Gian Galeazzo Visconti sai tuhannen floriinin maksua vastaan keisari Wenzel IV:ltä herttuan arvonimen ja Milanosta tuli keisarikuntaan kuuluva herttuakunta. Visconti-suku hallitsi Milanoa vuoteen 1447, jolloin viimeinen suvun edustaja, herttua Filippo Maria Visconti, kuoli. Alueelle syntyi Ambrosian tasavaltana tunnettu hallinto, joka kesti vain kolme vuotta, kunnes Francesco Sforza valloitti Milanon ja nousi sen herttuaksi.
Milanon herttuakunta oli renessanssin kulttuurin keskus 1400-luvun lopulla. Muun muassa Leonardo da Vinci ja Donato Bramante asuivat Milanossa. Ranska valloitti Milanon vuonna 1499 ja piti herttuakuntaa hallussaan vuoteen 1529 asti, joskin ajoittain Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta onnistui palauttamaan Milanon hetkeksi itselleen. Viimeinen Sforza-suvun herttua Francesco II Sforza kuoli vuonna 1535, jolloin herttuakunta siirtyi keisari Kaarle V:n hallintaan ja osaksi tämän espanjalaisia alueita, jotka sitten periytyivät Espanjan kuninkaalle Filip II:lle.
Milanon herttuakunta muuttui lähinnä hallinnolliseksi yksiköksi osana Espanjaa. Paikallisen aatelin valtaa ja etuoikeuksia rajattiin ja he joutuivat maksamaan veroa kruunulle. Espanjan armeijan tärkeä huoltoreitti, Espanjalainen tie, kulki Milanon kautta. Milanon herttuakunta siirtyi Itävallan hallintaan Espanjan perimyssodan seurauksena vuonna 1714. Itävallassa tehtiin 1700-luvulla suuria taloudellisia ja yhteiskunnallisia uudistuksia, jotka kehittivät myös Milanon elinkeinoelämää ja kulttuuria. Itävallan arkkiherttua oli myös Milanon herttua ja käytännössä herttuakuntaa johtivat virkamiehet.
Milanon herttuakunta lakkasi olemasta, kun Napoleon valloitti Italian vuonna 1796 ja perusti herttuakunnan alueelle Transpadanian tasavallan.
Milanon herttuakunnan hallitsijat.
Ambrosian tasavalta 1447-1450
Teleprompteri

Teleprompteri () (myös pelkkä prompteri) on tekstiä televisiokameran linssin eteen heijastava lukulaite, joka on tarkoitettu apuvälineeksi kameran edessä esiintyvälle henkilölle (esim. uutisankkuri). Sen toiminta perustuu puoliläpäisevään peiliin. Tekniikka synnyttää illuusion suoraan kameraan katsovan uutisankkurin tai muun puhujan sujuvasta ja sanavalmiista esiintymisestä ilman paperia, vaikka hän todellisuudessa lukee tekstin edessään olevalta ruudulta. Lähetystä seuraava yleisö ei näe tekstiä eikä prompteria. Tekniikkaa voidaan käyttää myös puhetilaisuuksissa.
Suomessa prompteri otettiin ensimmäisenä käyttöön vuonna 1981 aloitetuissa MTV:n televisiouutisissa. Aluksi katsojapalautteessa ihmeteltiin kameraan tuijottavia uutisankkureita, mutta pian myös Yle otti teleprompterin käyttöön.
Ilona Chevakova

Ilona Chevakova (s. 16. heinäkuuta 1986 Leningrad) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui vuonna 2008 lontoolaisesta Millennium Performing Arts -korkeakoulusta. 
Chevakova on valmistumisensa jälkeen tehnyt töitä näyttelijänä, ääninäyttelijänä ja laulajana. Chevakova on luonut kansainvälistä uraa Netflixin "The Last Kingdom" -televisiosarjan viidennellä tuotantokaudella ja "" -elokuvassa Ingrithin roolissa. Chevakovan tunnetuin rooli on Sabrina Mustavaarana "Salatut elämät" -sarjassa. Chevakova on myös näytellyt useissa kotimaisissa elokuvissa, kuten "Teräsleidit", "Lunastajat", "MC Helper beKINGs" ja "Luokkakokous 3 – Sinkkuristeily". Chevakova on näytellyt suomalaisissa televisiosarjoissa, kuten "Karppi", "Modernit miehet", "Ivalo" ja "Sorjonen". Chevakova on myös kokenut teatterinäyttelijä ja hän on työskennellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, Aleksanterin teatterissa, Svenska Teaternissa ja Vaasan kaupunginteatterissa. 
Chevakova puhuu äidinkielenään sekä suomea että venäjää.
Perhe.
Ilona Chevakovan isä on venäläinen ja äiti inkerinsuomalainen. Hänen isosiskonsa Regina Launivuo on niin ikään näyttelijä ja laulaja. Ilona Chevakovalla on kaksi lasta, vuonna 2017 syntynyt poika ja helmikuussa 2023 syntynyt tytär.
Parhaan miespääosan SAG-palkinto

Parhaan miespääosan SAG-palkinto on yhdysvaltalaisen ammattiliitto Screen Actors Guildin vuosittain jakama palkinto, joka annetaan elokuvassa näytelleelle miesnäyttelijälle erinomaisesta suorituksesta pääroolissa. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995, jolloin palkinnon sai Tom Hanks roolistaan elokuvassa "Forrest Gump".
Daniel Day-Lewis on voittanut tässä kategoriassa kolmesti, ennemmän kuin kukaan muu. Eniten ehdokkuuksia ovat saaneet Russell Crowe, Leonardo DiCaprio, Tom Hanks ja Sean Penn neljällä ehdokkuudella. Timothée Chalamet on tuorein palkittu voitettuaan sen vuoden 2025 gaalassa roolistaan elokuvassa "A Complete Unknown" (2024).
Gent–Wevelgem 2013

Gent–Wevelgem 2013 oli järjestyksessään 75. maantiepyöräilyn Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 24. maaliskuuta 2013 UCI World Tourin 2013 seitsemäntenä kilpailuna. Se oli tarkoitus järjestää 238 kilometrin reitillä Deinzesta Wevelgemiin, mutta kylmän sään vuoksi lähtöpaikka siirtyi Gisteliin ja kilpailumatka lyheni 190 kilometriin.
Peter Sagan voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä noin neljä kilometriä ennen maalia. Hän voitti ajon 23 sekunnin erolla Borut Božičiin, Greg Van Avermaet sijoittui kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Cyclingnews
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Deryk Engelland

Deryk Engelland (s. 3. huhtikuuta 1982 Edmonton, Alberta, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Engelland pelasi kaudet 1998–2003 WHL:n Moose Jaw Warriorsissa. New Jersey Devils varasi hänet 194. pelaajana . Kaudella 2003–2004 Engelland pelasi AHL:n Lowell Lock Monstersissa ja ECHL:n Las Vegas Wranglersissä, jossa pelasi myös kauden 2004–2005. Kaudet 2005–2007 hän vietti AHL:n Hershey Bearsissa sekä ECHL:n South Carolina Stingraysissa ja Reading Royalsissa.
Kaudeksi 2007–2008 Engelland siirtyi NHL-seura Pittsburgh Penguinsiin, jonka farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa pelasi kaksi täyttä kautta. Kaudella 2009–2010 hän debytoi NHL:ssä 10. marraskuuta 2009 Boston Bruinsia vastaan. Engelland pelasi kauden aikana NHL:ssä yhdeksän ottelua tehopistein 0+2=2. Kaudella 2010–2011 hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 12. marraskuuta 2010 Tampa Bay Lightningia vastaan. Engelland vietti koko kauden NHL:ssä; 63 ottelussa hän sai tehopisteet 3+7=10 ja 123 jäähyminuuttia. Kaudella 2011–2012 hän pelasi 73 runkosarjaottelua tehopistein 4+13=17 ja NHL-uransa ensimmäiset kuusi pudotuspeliottelua.
Engelland teki 1.7.2014 kolmen vuoden sopimuksen Calgary Flamesin kanssa.
Robert Bortuzzo

Robert Bortuzzo (s. 18. maaliskuuta 1989 Thunder Bay, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa NHL-seura Utah Hockey Clubia. Pittsburgh Penguins varasi hänet 78. pelaajana .
Ura.
Bortuzzo pelasi kaudet 2006–2009 Kitchener Rangersissa, jossa voitti OHL:n mestaruuden kaudella 2007–2008. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi NHL-seura Pittsburgh Penguinsiin, jonka farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa pelasi kaksi täyttä kautta ja tuli valituksi kauden 2010–2011 AHL:n tähdistöotteluun. Kaudella 2011–2012 Bortuzzo debytoi NHL:ssä 5. marraskuuta 2011 Los Angeles Kingsiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana kuusi NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2012–2013 Bortuzzo teki ensimmäisen NHL-maalinsa 2. helmikuuta 2013 New Jersey Devilsiä vastaan.
Helmikuussa 2022 Bortuzzo teki Bluesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,9 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Joulukuussa 2023 Blues kauppasi Bortuzzon New York Islandersiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Elokuussa 2024 Bortuzzo teki vapaana agenttina Utah Hockey Clubin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Jääpallon Elitserien-kausi 2007–2008

Kaudella 2007-2008 Ruotsin jääpallon sarjajärjestelmää muutettiin ja Elitserien korvasi Allsvenskanin korkeimpana sarjatasona. Elitserienissä pelattiin yksilohkoinen sarja, aiemman kaksilohkoisen, maantieteellisesti jaetun sarjan sijasta. Sarja supistettiin 14 joukkueen sarjaksi aiemman 16 sijasta. Kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin, kaksi viimeistä putosi Allsvenskaniin, ja sijoille 11-12 sijoittuneet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan Allsvenskanin parhaita vastaan.
Uppsalassa pelattuun loppuotteluun selvisivät edellisen kauden mestari Edsbyns IF ja Sandvikens AIK. Mestaruuden voitti Edsbyn, mestaruus oli seuralle viides perättäinen.
Sarjataulukko.
Tillberga ja Falun putosivat sarjasta. Gripen ja Sirius karsintoihin.
Pudotuspelit.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta järjestelmällä. Ensimmäinen ottelu runkosarjassa huonommin sijoittuneen kotikentällä, toinen ja tarvittaessa kolmas ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Välierät pelattiin paras viidestä systeemillä siten, että toinen, kolmas ja tarvittaessa viides ottelu käytiin paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu.
25.3.2011 Studenternas IP, Uppsala Yleisöä: 19 513
Karsinnat.
Pohjoislohko.
Sirius säilyi ja Örebro SK nousi elitserieniin.
Etelälohko.
IFK Kungälv nousi ja Gripens BK Trollhättan säilyi elitserienissä.
Merivartioasema

Merivartioasema on Suomen rannikkoalueella sijaitseva Rajavartiolaitokseen kuuluva yksikkö, jonka tarkoituksena on vastata rajavalvonnasta sekä muista lakisääteisistä tehtävistä toiminta-alueellaan. Ensimmäiset merivartioasemat perustettiin Suomeen vuonna 1930.
Suomenlahden merivartioston organisaatioon kuuluu kahdeksan merivartioasemaa: Hangon, Tammisaaren, Porkkalan, Helsingin, Porvoon, Kotkan, Haapasaaren ja Hurpun merivartioasemat.
Länsi-Suomen merivartioston organisaatioon kuuluu kaikkiaan 13 asemaa: Hiittisten, Nauvon, Ahvenanmaan, Kökarin, Susiluodon, Rauman, Porin, Kaskisten, Vallgrundin, Kokkolan, Kalajoen, Virpiniemen ja Kemin merivartioasemat.
Suomen merivartioasemat ovat pääosin sijoittuneina seuraaviin maakuntiin: Ahvenanmaan maakunta, Varsinais-Suomen maakunta, Satakunnan maakunta, Pohjanmaan maakunta ja Pohjois-Pohjanmaan maakunta sekä Lapin maakunta.
Merialueella sijaitsevan rajan voi esimerkiksi huviveneilijä ylittää Santiossa sekä Haapasaaren, Helsingin, Hangon ja Ahvenanmaan merivartioasemilla. 
Kalusto.
Merivartioaseman liikkuvaa kalustoa ovat esimerkiksi:
Kiinteää kalustoa toiminnan hoitamiseksi ovat muun muassa tähystystornit sekä erilaiset tekniset laitteistot kuten kaukoputket.
Linnaisten kartano

Linnaisten kartano (ruots."Lindnäs") sijaitsee Mäntsälän pohjoisosassa Sulkavanjärven rannalla noin 18 kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kartanon historia tunnetaan 1600-luvulta lähtien ja viimeisen 200 vuoden ajan se on kuulunut vapaaherralliselle Stjernvallin suvulle.
1800-luvulla Linnaisten kartano oli Mäntsälän suurimpia maanomistajia. Sen maista on erotettu Sulkavan ja Kassilan kartanot sekä vuoden 1918 torpparilain myötä 31 itsenäistä tilaa. Sodan jälkeen muodostettiin vielä yli 20 maatilaa siirtoväkeä, rintamamiehiä ja sotaorpoja varten. Kartanon omistuksessa on aikoinaan ollut muun muassa saha, mylly sekä verkatehdas. Nykyinen päärakennus on peräisin 1960-luvulta, jolloin vanha päärakennus vuodelta 1781 purettiin.
Linnaisten kartanon mailla on Stjernvallin suvun yksityinen hautausmaa nimeltään Hautaholma. Se sijaitsee korkealla mäellä kartanon eteläpuolella olevan Sulkavanjärven rannalla. Tarinan mukaan paikalle on haudattu keisari Aleksanteri I:n ja Ulrika Möllersvärdin pienenä kuollut avioton lapsi. 
Linnaisten kartanosta on saanut nimensä myös Zachris Topeliuksen vuonna 1859 ilmestynyt romaani "Linnaisten kartanon viheriä kamari" ja siihen perustuva elokuva "Linnaisten vihreä kamari".
Kartanon omistajia ovat olleet Stjernvallien lisäksi aikaisemmin muun muassa Skytten ja Tigerstedtin suvut.
Jarmo Lilius

Jarmo Lilius (s. 19. tammikuuta 1957 Lempäälä) on suomalainen pääsarjatason jääkiekkoilija.
Pelaajaura.
Tampereen Ilveksen kasvatti Jarmo Lilius oli jo nuorena lahjakas hyökkääjä, joka voitti nuorten Suomen mestaruudet A-, B- ja C-ikäluokissa. Ensimmäisen aikuisten pääsarjaottelunsa hän pelasi 16-vuotiaana. Liliuksen kahdella ensimmäisellä SM-sarjakaudella Ilves voitti pronssia. Kaudella 1975–1976 Lilius saavutti alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kanssa EM-pronssia, mutta siihen hänen mitalisaavutuksensa jäivät. Seuraavina kausina Lilius pelasi Ilveksen riveissä tehokkaasti. Kaudella 1977–1978 hän oli seuransa paras pistemies ja SM-liigan pistepörssissäkin kolmas jättäen taakseen muun muassa Martti Jarkon ja Juhani Tammisen. Kaudeksi 1978–1979 Lilius lähti Ruotsin Elitserienin AIK:hon mutta ei menestynyt. Seuraavaksi kaudeksi Lilius palasi Ilvekseen ja oli jälleen joukkueensa paras pistemies kahtena peräkkäisenä kautena.
Taitavan mutta huolettoman taiteilijan puutteellinen urheilija-asenne ei ollut valmentaja Raimo Määttäsen mieleen ja heidän sukset menivät lopullisesti ristiin jo syksyllä 1981. Pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle joutunut Lilius pyysi siirtoa ja hän jatkoikin kauden loppuun Rauman Lukossa, jossa hän pääsi samaan ketjuun vanhan pelikaverinsa Jarmo Huhtalan kanssa. Lukko jäi runkosarjassa viimeiseksi ja joutuikin karsimaan sarjapaikastaan FoPS:ia vastaan. Raumalaiset voittivat ottelusarjan puhtaasti 3–0 ja Lilius keräsi tehot 0+7. Vaikka Lukko säilyttikin sarjapaikkansa, Lilius pelasi seuraavalla kaudella I-divisioonassa, kun hän siirtyi KalPaan. Kuopiossa Lilius pelasi vain kolmasosan kauden peleistä ja päätti lupaavasti alkaneen pelaajauransa jo 26-vuotiaana. Pelaajauran jälkeen Lilius on valmentanut Ilveksen juniorijoukkueita.
Linnaisten kartanon viheriä kamari

Linnaisten kartanon viheriä kamari "(Gröna kammaren i Linnais gård)" on Zachris Topeliuksen alun perin vuonna 1859 ilmestynyt romaani. Se julkaistiin suomeksi vuonna 1881 kokoelmassa "Talvi-iltain tarinoita" suomentajana Aatto Suppanen. Ilmari Jäämaan suomennos julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1928.
Romaanin tarina sijoittuu 1830-luvun suomalaiseen kartanoon. Nimensä se on saanut Mäntsälässä sijaitsevasta Linnaisten kartanosta, vaikka romaani ei suoranaisesti tuohon kartanoon liitykään. Lajityypiltaan teoksen katsotaan nykyään edustavan lähinnä fantasia- ja kauhukirjallisuutta. Romaanin pohjalta valmistui vuonna 1945 Valentin Vaalan ohjaama elokuva "Linnaisten vihreä kamari", joka on yksi ensimmäisistä suomalaisista kauhuelokuvista.
Östunan kirkko

Östunan kirkko () on Ruotsissa Knivstan kunnan Östunassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu luultavasti 1400-luvun lopussa ja paikalla on todennäköisesti ollut kirkko jo sitäkin aikaisemmin. Kastemalja ja krusifiksi ovat peräisin 1200-luvulta.
Sakaristo rakennettiin kirkkoon 1300-luvulla tai 1400-luvun alkupuolella, asehuone puolestaan 1400-luvun jälkipuolella. Kirkko sisustettiin uudestaan suurimmaksi osaksi 1700-luvulla ja sitä restauroitiin 1895, mutta 1700-luvun luonnetta palautettiin vuoden 1938 restauroinnissa.
Mandalin kirkko

Mandalin kirkko on Norjassa Mandalin kaupungissa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkko on otettu käyttöön vuonna 1819, mutta sen vihkiminen tapahtui vasta vuonna 1821. Vanha kirkko paloi vuonna 1810, kun kaupunki paloi.
Kirkko on rakennettu osittain puusta ja osittain tiilistä. Sen on suunnitellut arkkitehti Jørgen Gerhard Løser. Tyyliltään rakennus on empire-klassismia.
Hōshō (1868)

Hōshō () oli vuonna 1868 vesillelaskettu Chōshūn hanin Britteinsaarilta tilaama kolmimastoinen parkkitakiloitu potkurisluuppi. Alus oli myöhemmin keisarillisen Japanin laivastossa, kunnes se romutettiin vuonna 1906.
Valmistus.
Alus valmistettiin 1868 Aberdeenissa Skotlannissa ja saapui seuraavana vuonna Japaniin, jossa Chōshūn hanin viranomaiset nimesivät aluksen "Hōshōmaruksi" ().
Palvelus.
Alus osallistui Boshin-sotaan keisari Meijin joukoissa. Se tuli tunnetuksi kuljettaessaan tammikuussa 1868 Satsuman hanin 330 ronin-sotilasta pakoon Edosta Shinagawasta, vaikka Tokugawa-shōgunaatti pyrki estämään paon. "Hōshōmaru" siirrettiin keisarillisen Japanin laivastolle 15. toukokuuta 1871.
Meiji-hallitus nimesi aluksen 8. kesäkuuta "Hōshōksi", ja se lähetettiin tukemaan hallituksen joukkojen operaatioita Sagakapinan aikana vuonna 1874. Se oli myös mukana vuoden 1874 Taiwanin operaatioissa. "Hōshō" tuki hallituksen joukkoja kukistettaessa Satsuman kapinaa.
"Hōshō" poistettiin 16. elokuuta 1891 taistelutehtävistä ja siirrettiin koululaivaksi. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli vartiolaivana aluksi Kuressa ja myöhemmin Sasebossa. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 uudelleen 2. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli rannikonvalvontatehtävissä. Alus kuitenkin jo aiemmin määritetty käyttökelvottomaksi. Se oli poistettu palveluksesta 1. maaliskuuta 1898. Alus poistettiin 19. huhtikuuta 1906 alusluettelosta ja myytiin romutettavaksi 8. huhtikuuta 1907.
Kiikarikalat

Kiikarikalat (Opisthoproctidae) on hopeakuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo luokitellaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Kiikarikalalajeja tavataan syvistä vesistä kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Kiikarikalojen heimoon kuuluu 6 sukua ja noin 11 lajia. Kooltaan ne ovat pienehköjä ja saavuttavat korkeintaan 18–24 cm:n pituuden. Ruumis voi olla joko pitkulainen ja tai selkeästi litteä. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat, yleensä ylöspäin suuntautuneet putkimaiset silmät, suuri pää ja matalalla sijaitsevat rintaevät. Eräillä kiikarikaloihin kuuluvilla lajeilla on rasvaevä. Heimon kaloilla ei tyypillisesti ole uimarakkoa. Väritykseltään kiikarikalat ovat "Opisthoproctus"-suvussa hopeanharmaita ja muissa suvuissa ruskehtavia.
Levinneisyys.
Kiikarikalalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat lämpimien ja lauhkeiden alueiden syvissä vesissä eläviä kaloja, joita tavataan tyypillisesti 300–2 000 metrin syvyydestä. Kiikarikalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset.
Impilahden rotkoja

Impilahden rotkoja on taiteilija Aimo Kanervan öljyvärimaalaus pahville vuodelta 1940. Kooltaan tämä pikkutyö on 16×22 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Impilahden rotkoja" kuuluu Aimo Kanervan ekspressionistisiin maisemamaalauksiin. Niistä käytiin 1940-luvun loppupuolella voimakasta polemiikkia puolesta ja vastaan.
The Expected

The Expected on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2011. 
Historia.
Yhtye sai alkunsa kun basisti Roger Sandellin ja vokalisti-kitaristi Janne Äyräväisen aikaisempi yhtye Ronnie Starr jäi tauolle. Kokoonpanokokeilujen jälkeen yhtyeeseen liittyivät kitaristi Paul Wallin ja rumpali Tero Rikkonen.
Yhtyeen debyyttialbumi "ONE" julkaistiin 3. huhtikuuta 2013. Yhtyeen levy-yhtiönä toimi Amplisonic Records. Ensimmäinen levy myi nopeasti painoksensa loppuun. Genius Filmsin tuottama musiikkivideo "American Dream" julkaistiin 19. huhtikuuta 2013. Albumilta julkaistiin myös toinen video. Videon ohjasi ja kuvasi Max Seeck. "Kotimainen The Expected teki pirteän version Kinks-harvinaisuudesta", kirjoitti "Rumba" The Expectedin ensimmäiseltä levyltä löytyvästä The Kinksin "King Kong" -kappaleesta.
"Radio Night" -ep syntyi Rikkosen voitettua 5by5-studion kilpailun, jonka palkintona oli studioaikaa. "Radio Night" julkaistiin perjantaina 20. marraskuuta 2015. Levyn tuottajana toimi sekä tuottajana että musiikkitoimittajana meritoitunut Pekka Laine. "Radio Nightin" on kuvailtu "tuovan rokin ja kitarat takaisin popmusiikkiin 2010-lukulaisella arvomaailmalla". Soundista on tunnelmia Rolling Stonesista ja The Kinksistä mutta myös David Bowiesta ja Atomic Swingistä. Levyltä löytyvästä "Nothing Action" -kappaleesta julkaistiin video, jonka ohjasi Mikko Kananoja. Videon ensi-ilta oli "Rumban" nettisivuilla julkaisupäivänä. 
Vuonna 2016 yhtye lähti Beatlesin juurille soittamaan Liverpoolin Cavern Clubille. Toukokuussa 2016 neljän miehen bändi The Expected pakkasi instrumenttinsa ja matkasi International Pop Overthrow -festivaalille. The Beatlesin pyhäkössä Cavern Clubissa ja Cavern Pubissa esiintyi seitsemän päivän aikana 142 yhtyettä. "New York Post" onkin kuvannut International Pop Overthrow -festivaalia rokkareiden speed datingiksi.
Maineikas festivaali on toiminut 17 vuotta jakautuneena yhtä moneen kaupunkiin eri puolille maailmaa. Siellä on soittanut vain kourallinen suomalaisia. The Expected soitti festarilla kaksi keikkaa, 17. toukokuuta Cavern Clubilla ja 19. toukokuuta Cavern Pubissa. Liverpoolissa syntyi myös ”I Want More”. Kappale äänitettiin Liverpoolissa ja sen tuottajana toimi Pekka Laine.
The Expected palasi 1990-luvulle uusimmalla julkaisullaan "Coming Out." Viiden kappaleen EP julkaistiin perjantaina 16. marraskuuta 2018 ja levynjulkaisukeikka pidettiin Semifinalissa 17. marraskuuta 2018. Levyn tuottajana on toiminut tuottaja ja musiikkitoimittaja Pekka Laine. Levyltä on julkaistu yksi musiikkivideo "Ruff Song". "Coming Out" jatkaa The Expectedin valitsemalla melodisella ja power pop-henkisellä tiellä.
Hiirenvirnoja

Hiirenvirnoja on suomalaisen taiteilijan Aimo Kanervan vesiväri- ja lyijykynätyö vuodelta 1962. Kooltaan työ on 66×51 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Hiirenvirnoja" kuuluu Aimo Kanervan runollisiin kasvikuviin. Ne ovat tyyliltään vastakohtia Kanervan ekspressiivisille töille.
Kuhilaspelto

Kuhilaspelto on taiteilija Unto Koistisen öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1957. Kooltaan maalaus on 130,5×119,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
"Kuhilaspelto" on osuva esimerkki tyylistä, jonka Unto Koistinen kehitti 1950-luvulla. Hän käytti usein vain muutamaa väriä, monesti sinisen sävyjä kuten "Kuhilaspelto"-maalauksessa. Peltomaisema esiintyi useammassakin Koistisen työssä.
August Favén

August Favén (5. marraskuuta 1851 Viipuri – 17. syyskuuta 1930) oli suomalainen opettaja ja runoilija.
Favén perusti 1879 opettajakollegoidensa Antti Tervon ja Herman Niemen kanssa "Koi"-nimisen sanomalehden kilpailemaan Tampereen seudun sanomalehtikenttää yksin hallinneen Tampereen Sanomien kanssa. Lehden näytenumero ilmestyi 14. marraskuuta 1879 ja ensimmäinen varsinainen numero heti seuraavan vuoden alussa. "Koi" oli Tampereen seudun paikallislehti ja ajoi myös suomalaisuusasiaa. Lehden taru jäi kuitenkin melko lyhyeksi, sillä se lakkautettiin kannattamattomana toukokuussa 1881.
Siskoni (Unto Koistinen)

Siskoni on taiteilija Unto Koistisen viivasyövytys ja akvatinta vuodelta 1954. Tämä 25,2×32,7 cm kokoinen työ kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Unto Koistinen ei kaunistellut muotokuvissaan olevia henkilöitä. Monet hänen muotokuvansa korostavat ja liioittelevat kohteiden piirteitä; esimerkiksi ne venyttävät heidän kasvojaan. "Siskoni"-muotokuva kuvaa pyöreää arpinenäistä naista pöydän ääressä.
Ibuki-luokka (taisteluristeilijä)

Ibuki-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden panssariristeilijän muodostama alusluokka, jonka alukset luokiteltiin vuonna 1912 taisteluristeilijöiksi. Kumpikin aluksista romutettiin syyskuussa 1923 Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena.
Kiljavan sairaala

Kiljavan sairaala on Nurmijärven kunnassa Kiljavan kylässä, Sääksjärven rannalla sijaitseva kuntoutussairaala.
Sairaalarakennus on rakennettu vuosien 1936–1938 välisenä aikana. Kiljavan parantolan toiminta alkoi tuberkuloosisairaalana 10. lokakuuta 1938, jolloin sairaala vihittiin käyttöön. Sittemmin sairaalan toimintamalli muuttui tuberkuloosisairaalasta yleissairaalaksi. Kuntoutustoiminta laajeni 1970-luvulla muun muassa sisätauteihin ja neurologiaan. 1990-luvun loppupuolella siellä hoidettiin keuhkopotilaiden lisäksi myös kurkku-, nenä- ja korvasairauksia. Sairaalarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jussi Paatela.
2000-luvun taitteessa Uudenmaan sairaanhoitopiiri, HYKS ja Helsingin kaupungin erikoissairaanhoito yhdistyivät muodostaen Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin (HUS). Sairaala jäi tämän jälkeen Hyvinkään, Järvenpään, Mäntsälän, Nurmijärven ja Tuusulan kuntien käyttöön, se oli vuodesta 1991 lähtien osa Hyvinkään sairaanhoitoaluetta. Kunnat eivät halunneet yksinään ostaa Kiljavan sairaalan kiinteistöä, joten sairaala lakkautettiin vuonna 2002. Sairaala oli lähes käyttämättömänä muutamia lyhytaikaisia toimintoja lukuun ottamatta, ja tyhjän sairaalan ylläpito maksoi kunnille noin puoli miljoonaa euroa vuodessa. Vuoden 2006 lopussa Hyvinkää, Järvenpää, Mäntsälä, Nurmijärvi, Tuusula ja HUS-kuntayhtymä perustivat Kiljavan Sairaala Oy:n, joka hankkii hoivapalvelut muilta tuottajilta. Sairaalayhtiö on ollut talousvaikeuksissa, kun kaikki omistajakunnat eivät ole käyttäneet sen palveluja riittävästi. Vuonna 2013 hoivapalvelut Kiljavan sairaalaan tuottaa Attendo.
Keski-Pohjanmaan nuorisoseura

Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura ry on järjestö. 
Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura ry:lla ei ole tällä hetkellä vakituista työntekijää tai toimitiloja. Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura ry:n arkisto sijaitsee Kaustisella. Vuosina 2019-2020 Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura ry toteuttaa kehittämishankkeen, jonka tavoitteena on kartoittaa toiminnan tilaa alueen nuorisoseuroissa sekä kehittää yhteistyötä keskusseuran ja jäsenseurojen välille.
Tsukuba-luokka

Tsukuba-luokka () oli keisarillisen Japanin laivaston kahden panssariristeilijän muodostama alusluokka, joka luokiteltiin vuonna 1912 taisteluristeilijöiksi. Kumpikin aluksista romutettiin syyskuussa 1923 Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena. Alun perin luokkaan piti kuulua kuusi alusta, mutta neljä peruutettiin jo ennen rakennustöiden aloittamista.
Taustaa.
Luokan hankintapäätös tehtiin osana Venäjän–Japanin sodan tappioiden aiheuttamaa vuoden 1904 laivaston täydentämisen hätäohjelmaa. Uuden luokan alusten ollessa suurimpia japanilaisten itsenäisesti suunnittelemia, amerikkalaiset sotilastarkkailijat hämmästelivät rakennustöiden nopeaa etenemistä ja sitä, kuinka nopeasti japanilaiset olivat oppineet valmistamaan niin suuria ja voimakkaita aluksia. Kuitenkin sodan päätyttyä alkanut laivanrakennuksen nopea kehitys sekä kasvaneet kustannukset aiheuttivat projektin uudelleenarvioinnin. Lopulta ainoastaan "Tsukuba" ja "Ikoma" valmistuivat alun perin suunnitelluista kuudesta aluksesta.