Rankijärjestelmä

Rankijärjestelmä tai rankijärjestys () oli virkojen hierarkkinen järjestys Venäjän keisarikunnassa, jolla selvisi eri alojen virkamiesten keskinäinen arvoasema toisiin virkamiehiin verrattuna. Se oli voimassa useissa maissa, muun muassa Ruotsissa ja Venäjällä. Järjestelmän nimitys tulee ranskan sanasta "rang", jolla viitataan virka-arvoon tai yhteiskunnalliseen arvoon.
Järjestelmä oli virkamiesten 14-portainen arvoastetaulukko, jossa siviilivirkanimikkeet ja hovin virkanimikkeet rinnastettiin sotaväen upseerinarvoihin. Rankijärjestelmän otti käyttöön Pietari Suuri tammikuussa 1722 ja se oli käytössä lähes kaksi vuosisataa keisarikunnan hajoamiseen saakka marraskuuhun 1917 asti.
Järjestelmän tarkoitus oli luoda ammatillinen ja pätevä virka-aatelisto valtion palvelukseen. Ylennykset rankijärjestelmän sisällä olivat mahdollisia henkilökohtaisten ansioiden perusteella.
Keisarillisen perheen jäseniin ei sovellettu rankijärjestelmää, vaan heidän katsottiin olevan sen yläpuolella ja siten jopa järjestelmän korkeimman arvon omaavien yläpuolella. Naimisissa olevien naisten katsottiin kuuluvan samaan luokkaan kuin miehensä, ja naimattomat naiset olivat neljä luokkaa isänsä alapuolella.
Rankitaulukko.
Lähde:
Aateluus ja puhuttelu.
Kahdeksannesta arvosta ylimpään (I – VIII) liittyi aina myös perinnöllinen aateluus riippumatta henkilön aiemmasta yhteiskunnallisesta statuksesta, mikä aiheutti närää vanhan aristokratian keskuudessa. Henkilökohtainen aateluus liittyi jo kymmenenteen (X) arvoasteeseen. Armeijan palveluksessa perinnölliseen aatelisarvoon oikeutti jo 14. arvo.
Kuhunkin arvoon liittyi oma kunnioittava puhuttelunsa:
Soveltaminen Suomessa.
Suomen suuriruhtinaskunnan hallinnossa ei sovellettu venäläistä arvoastejärjestelmää sellaisenaan. Eräs syy tähän oli se, ettei Ruotsin kuningaskunnasta periytynyt virkalainsäädäntö tuntenut henkilökohtaisen tai automaattisesti myönnettävän perinnöllisen aateluuden käsitteitä. Ruotsalaisen järjestelmän säilyttäminen suojasi Suomen autonomiaa, koska näin venäläinen virka-aateluusjärjestelmä ei vaikuttanut aatelissäädystä valittaviin säätyvaltiopäivien valtiopäiväedustajiin eikä suuriruhtinaskunnan autonomiseen päätöksentekoon.
Siviilivirkamiesten univormut tehtiin kuitenkin sellaisiksi, että ne vastasivat vastaavantasoisten venäläisten viranhaltijoiden virkapukuja. Myös virkamiesten palkkaluokka- ja arvojärjestys muistutti venäläistä. Suomen itsenäistyttyä arvojärjestelmästä luovuttiin lopullisesti.
Perintö.
Arvojärjestelmän jäänteenä esiintyy hallintobyrokratiassa neuvoksen nimike. Ministeriöiden korkeita virkamiehiä kutsutaan neuvoksiksi ja virka-arvoon liittyy aina jokin ministeriön toimialaan liittyvä nimike tai arvonimi, näitä ovat muun muassa finanssineuvos, hallitusneuvos, maatalousneuvos jne. Presidentti Tarja Halosen puolisoa Pentti Arajärveä puhuteltiin ennen hänen tohtoriksi väittelyään virkanimikkeellään valiokuntaneuvos, joka oli ollut hänen virka-asemansa aiemmin.
Nykyiset suomalaiset arvonimet on jaettu 16 ryhmään. Ylimpään ryhmään kuuluvat valtioneuvos ja vuorineuvos, alimpaan director cantus ja director musices. Osa arvonimistä on luonteeltaan ensisijaisesti virkanimikkeitä, jotka voidaan myöntää alalla ansiokkaasti toimineelle entiselle tai alemmalle virkamiehelle (esimerkiksi ministeri, opetusneuvos). Osa on puolestaan arvonimiä, joita vastaavia virkoja ei ole olemassa (pitäjänneuvos, arkkiatri).
Venäjä palautti rankijärjestelmän nykyaikaistetussa muodossa vuonna 2000. Tarkoituksena oli selkeyttää virkamiesten uran etenemisperusteita ja -vaatimuksia. Lisäksi järjestelmällä on tarkoitus tilkkiä esim. lääkärien ja opettajien päätehtävien lisäksi hoidettaviin hallinnollisten tehtävien osaamisvajetta. Merkittävä ylennykseen vaikuttava tekijä on täydennyskoulutus, ja uran edetessä virkamies saisi enemmän esimiestehtäviä ja parempaa palkkaa asemaansa perustuen.