Jerusalemin uskontunnustus

Jerusalemin uskontunnustus eli "Kyrillos Jerusalemilaisen katekeesit" () on 300-luvulla eläneen Jerusalemin piispan Kyrillos Jerusalemilaisen katekeesien eli kasteopetuspuheiden kokoelma. Ne käsittelevät keskeisiä kristilliseen oppiin liittyviä aiheita. Kyrilloksen opetuksella on ollut vaikutusta useisiin muihin teologeihin, kuten Ambrosiukseen ja Augustinukseen. Teos on suomennettu vuonna 2013.
Historia.
Kirkkoisä Kyrillos eli 300-luvulla. Hän oli mahdollisesti syntynyt Jerusalemissa ja toimi myöhemmin kaupungin piispana noin vuodesta 350 tai 351 lähtien. Hänen katekeesinsa ovat peräisin suunnilleen samalta ajalta joko juuri ennen hänen vihkimistään piispaksi tai pian sen jälkeen. Samalta ajalta häneltä tunnetaan myös muun muassa "Kirje keisari Konstantinukselle".
Teoksen nimen "katekeesi" (kreikaksi , "katēkhēsis") tarkoittaa opettamista yleisesti ja tulee kuulumista tai kaikumista tarkoittavasta sanasta "katēkheō" (). Tässä se viittaa erityisesti kasteopetukseen, joka annetaan katekumeeneille eli kasteoppilaille, toisin sanoen uusille kristityille tai kirkon tuleville jäsenille, joita ei vielä oltu kastettu. Kasteopetus annettiin vakiintuneen käytännön mukaan 40 päivän paastoaikana ennen pääsiäistä, ja kastaminen tapahtui pääsiäisenä. Teoksen opetuspuheiden jakaantumista 40 päivän ajalle ei tunneta. Usein niiden ajatellaan painottuneen jakson viimeisille viikoille. Puheet vaikuttavat siltä, että ne on esitetty suullisesti ja kirjoitettu ylös jälkikäteen. Kasteopetuksia tunnetaan myös muilta ajan kirjoittajilta, kuten Ambrosiukselta, Johannes Khrysostomokselta ja Theodoros Mopsuestialaiselta. Varhaisena esikuvana voidaan nähdä jo "Didakhe" eli "Kahdentoista apostolin opetus".
Kyrilloksen puheet on pidetty aikana, jolloin kristillistä uskonoppia muotoiltiin täsmälliseen muotoon kirkolliskokouksissa, joita pidettiin erilaisten oppikiistojen vuoksi sekä harhaoppien kumoamiseksi. Merkittävin oli kiista areiolaisuudesta, joka tuomittiin harhaopiksi, ja merkittävimmät kirkolliskokoukset olivat Nikean ensimmäinen kirkolliskokous ja Konstantinopolin kirkolliskokous. Myös Kyrillos liitettiin kiistan varhaisvaiheessa areiolaisuuteen, mutta myöhemmin hän toimi nikealais-konstantinopolilaisen opin puolustajana. Myöhemmin Hieronymus piti Kyrillosta areiolaisena, mutta katsoi tämän luopuneen kannastaan piispaksi vihkimisensä yhteydessä.
Kaikki katekeettiset puheet on suomennettu (2013). Katekeettisten opetuspuheiden lisäksi Kyrillos kirjoitti myös viisi mystagogista katekeesia ("Mystagogiset opetuspuheet"), jotka kuvaavat kirkon mysteereitä eli sakramentteja. Ne luetaan joskus osaksi samaa katekeesien kokonaisuutta ja myös julkaistaan joskus yhdessä varsinaisten katekeesien kanssa. Suomennettuna ne on kuitenkin julkaistu erikseen (1999).
Kyrilloksen puheet ovat vaikuttaneet muun muassa Ambrosiukseen, Gelasius Kesarealaiseen, Rufinukseen, Niketas Remesianalaiseen ja Augustinukseen. Teoksen tekstin standardilaitoksena pidetään Jacques-Paul Mignen "Patrologia Graecaa" vuodelta 1857. Nykyaikaan säilynyt teksti ei ilmeisesti ole alkuperäinen, vaan siihen on tehty myöhempiä muutoksia.
Sisältö.
Teos koostuu kahdesta osasta, esikatekeesista eli aloituspuheesta sekä varsinaisista katekeeseista, joita on yhteensä 18 kappaletta. Varsinaiset katekeesit voidaan myös jakaa kahteen osaan. Katekeesit I–V ovat johdantoa ja käsittelevät muun muassa kastetta ja uskoa. Katekeesit VI–XVIII käsittelevät kristillisiä opinkappaleita uskontunnustuksen mukaisessa järjestyksessä. Kyrilloksen käyttämä uskontunnustus, Jerusalemin uskontunnustus, muistuttaa monin osin myöhempää Nikealais-konstantinopolilaista uskontunnustusta ja on mahdollisesti ollut sen muotoilun keskeisiä lähteitä.
Kyrillos korostaa kasteopetuksen tärkeyttä, sillä se on ikään kuin talon perustukset, jotka voi tehdä vain kerran ja oikeassa järjestyksessä. Puheista tulee myös ilmi, että varhaisen kirkon aikana kasteopetus tuli pitää salassa muilta, ettei se joutuisi kirkon ulkopuolisten väärinymmärtämäksi ja halvennettavaksi. Itse opetuksessa korostuu kaksi puolta, dogmaattinen usko eli kristillisen uskon sisältö opinkohtineen, ja toisaalta uskovalle lahjoitettu usko, joka eletään todeksi käytännössä, mukaan lukien hyvät teot. Uskontunnustuksen auktoriteetti perustuu siihen, että se on Raamatun mukainen.
Opetuspuheissa on teologisen sisällön lisäksi mielenkiintoisia viittauksia Jerusalemin kaupungin topologiaan 300-luvulla. Puheissa mainitaan muun muassa pyhien paikkojen sijaintitietoja sekä muita yksityiskohtia, kuten Golgatan sijainti suhteessa kaupunginmuureihin sekä Konstantinuksen rakennuttama suuri basilikakirkko eli alkuperäinen Pyhän haudan kirkko. Puheissa tuleekin toistuvasti ilmi Jerusalemin erikoislaatu pyhänä paikkana, jossa se mihin uskotaan on koko ajan konkreettisesti läsnä.