tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Józef Pazdur

Józef Pazdur (22. marraskuuta 1924 Wola Skrzydlańska – 7. toukokuuta 2015) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wrocławin arkkihiippakuntaan Stefan Wyszyński 23. joulukuuta 1951. Hänet nimitettiin Wrocławin vihkipiispaksi ja Ulciniumin titulaaripiispaksi 18. joulukuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Jerzy Karol Ablewicz ja Ignacy Ludwik Jeż.
Pazdur jäi eläkkeelle 16. marraskuuta 2000.
Yhteiskehittäminen

Yhteiskehittely (myös "yhteiskehittäminen") on suomen kielen vastine englannin ilmaisuille "co-creation" ja "co-development". Kehittävän työntutkimuksen merkityksessä yhteiskehittely on tuotteen tai palvelun kehittämistä yhdessä sen mahdollisten tulevien käyttäjien eli potentiaalisten asiakkaiden kanssa.
Yhteiskehittely-käsitteen juuret löytyvät teorioista, joita käytetään muun muassa markkinoinnin ja liiketoiminnan tutkimuksessa, kun tutkitaan asiakkaiden kanssa tapahtuvaa innovointia tai kokemustaloutta. Käsitteellä ei ole selkeästi akateemisesti hyväksyttyä määritelmää, vaan määritelmät vaihtelevat tutkimusperinteiden mukaan. Termin teki tunnetuksi C. K. Prahalad. Yhteiskehittelyn alustana ovat sosiaalisen median työkalut. Viidennes suomalaisista yrityksistä hyödyntää sosiaalista mediaa tuotekehityksessä ja innovoinnissa. Innovaatiotoiminnassa sosiaalista mediaa on hyödynnetty ennen kaikkea joukkouttamisen ja ideoiden generoinnin välineenä.
Yhteiskehittelyä lähellä olevia käsitteitä ovat avoin innovaatio, talkoistaminen ja joukkojen viisaus.
Nailonia syövä bakteeri

Nailonia syövä bakteeri on nailontehtaan jätevedestä vuonna 1975 löydetty bakteeri, joka kykenee syömään joitain nailonin valmistukseen liittyviä aineita. Näitä ovat esim. aminokaproiinihappo (6-aminoheksaolaatti). Nailonia syövä bakteeri on eräs flavobakteeri sp. K172:n kanta, jolla on nylonaaseiksi kutsuttuja entsyymejä. 
Nailonia syövä bakteeri ja evoluutio.
Nailon on synteettinen muovi, jonka valmistus alkoi 1935. Tämä loi uuden elinympäristön, jossa ei ollut kilpailua. Nailonia syövät bakteerit muodostuivat mutaation perusteella. Ne löysi geneetikko Susumu Ohno. Hänen mukaansa nailonaasientsyymin mutaatio koitui kombinaatiosta geenin monistumisesta ja DNAn lukukehyksen muuttumisesta (en: Frame shift). Nailonia syövät bakteerit ovat hyvä esimerkki evoluutiosta, jossa laji saavuttaa kilpailuedun mutaatioiden ansiosta ja luonnonvalinta suosii näitä ominaisuuksia.
Bakteerin tuottamat entsyymit.
Vuonna 1977 tehdyt tutkimukset paljastivat, että kolme entsyymiä, joita bakteerit käyttivät sivutuotteiden sulattamiseen, erosivat merkittävästi muista entsyymeistä, joita muut bakteerit tuottivat, eivätkä ne tehonneet mihinkään muuhun materiaaliin kuin keinotekoisiin nailonsivutuotteisiin.
Kaikki kolme entsyymiä on koodattu plasmidilla pOAD2. Plasmidi voidaan siirtää E. coliin, kuten on esitetty vuoden 1983 julkaisussa.
Józef Zawitkowski

Józef Zawitkowski (23. marraskuuta 1938 – 29. lokakuuta 2020) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Varsovan arkkihiippakuntaan Stefan Wyszyński 20. toukokuuta 1962, ja hänet nimitettiin Varsovan vihkipiispaksi sekä Ausanan titulaaripiispaksi 26. toukokuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Damian Zimoń ja Wladyslaw Miziolek.
Zawitkowski sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Łowiczin hiippakunnan vihkipiispaksi.
Una cosa rara

Una cosa rara, ossia Bellezza ed onestà on Vicente Martín y Solerin säveltämä ooppera, kaksinäytöksinen "dramma giocoso". Lorenzo da Ponten kirjoittama libretto perustuu Luis Vélez de Guevaran näytelmään "La luna de la sierra". Oopperan menestyksekäs kantaesitys tapahtui Wienin Burgtheaterissa 17. marraskuuta 1786. Solisteina esiintyivät muiden muassa Luisa Laschi-Mombelli, Nancy Storace, Vincenzo Calvesi ja Michael Kelly.
Mozart lainaa "Una cosa raraa" "Don Giovannissa".
Oopperassa tanssittiin vuonna 1787 ensi kerran valssia. Neljä oopperan henkilöä mustiin ja ruusunpunaisiin pukeutuneina tanssivat ensimmäisen valssin näyttämöllä. Ooppera oli suuri menestys, ja valssi siirtyi rampin yli yleisön puolelle. Alkuun sitä nimitettiin "cosa raraksi", mutta myöhemmin nimi muutettiin valssiksi eli wienervalssiksi.
Don Garlits

Donald Glenn "Don" Garlits (s. 14. tammikuuta 1932 Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen autourheilija, jota pidetään kiihdytyskisojen isänä. Fanit tuntevat hänet ympäri maailmaa nimellä "Big Daddy".
Oroottihappo

Oroottihappo (C5H4N2O4) on pyrimidiinirakenteen sisältävä karboksyylihappo. Oroottihappo esiintyy välituotteena pyrimidiiniemästen biosynteesissä. Aikaisemmin sitä kutsuttiin B13-vitamiiniksi, mutta sillä ei todistettavasti ole vitamiinin vaikutusta.
Biokemia.
Eliöissä oroottihapon biosynteesi tapahtuu seuraavasti. Karbamoyylifosfaatti reagoi aspartaamihapon kanssa muodostaen karbamoyyliaspartaamihappoa aspartaattikarbamoyylitransferaasin katalysoimana. Tämä muunnetaan dihydro-orotaasientsyymin avulla pyrimidiinirakenteen sisältäväksi dihydro-oroottihapoksi, josta muodostuu oroottihappoa. Oroottihappomolekyyliin liitetään riboosisokeri, jolloin muodostuu orotidiinimonofosfaattia, josta eliöt voivat tuottaa muut pyrimidiiniemäkset.
Oroottihapon kohonnut pitoisuus virtsassa on usein merkki erään ureakierron vaihetta katalysoivan entsyymin ornitiinitranskarbamylaasin puutostilasta.
Oroottihapon litiumsuolalla, litiumorotaatilla, saattaa olla Alzheimerin tautia ehkäiseviä vaikutuksia.
Immilän mylly

Immilän mylly sijaitsee Ruuhijärvestä Sylvöjärveen laskevan Immilänjoen alajuoksulla Immilän kylällä, Lahden Nastolassa. 
Historia.
Immilän koskissa on jauhettu viljaa jo keskiajalla, mutta vanhin kirjallinen tieto myllyistä on vasta vuodelta 1548. Ensimmäinen saha rakennettiin koskeen 1760-luvulla, tähän aikaan mäellä oli jo asutusta sekä kievari. 1800-luvulla asutus alkoi lisääntyä ja Immilään muodostuikin monipuolinen käsityöläis- ja myllärikylä. Toisen maailmansodan jälkeen Immilän koskissa toimi kolme myllyä; kahden sahan lisäksi myös sähkölaitos oheislaitteineen (mm. pärehöylä). Viimeisenä myllyistä lopetti toimintansa Immilän piirin saha toukokuussa 1969. Myllyistä on säilynyt ainoastaan Immilän piirin 1901 rakennettu myllyrakennus.
Toimintaa.
Immilän mylly ja myllypiirin vanhat rakennukset kunnostettiin vuosina 1997–1999. Kunnostuksen jälkeen mylly on ollut aina kesäisin auki vierailijoille. Paikalla voi vierailla vanhalla myllyllä sekä joka kesä uudistuvaan näyttelyyn. Näyttelyt ovat käsitelleet mm. Nastolan vanhoja myllyjä, vanhoja karttoja, vanhoja postikortteja, myllytonttuja ja uskomustarinoita. Mylly on nykyään suosittu lähimatkailukohde, joka hyödyntää paikallishistoriaa ja -tuntemusta toiminnassaan. Myllyllä myös esiintyy vuosittain kesäteatteri ja lausujia. Myllyllä järjestetään myös yhteislauluiltoja, markkinoita, kesäjuhlia ja muita tapahtumia yhdessä läheisen Seuratalon kanssa. Myllyllä järjestetään myös opastettuja kiertokäyntejä kesäisin.
Myllyn lähellä myllärin mökissä pidetään kesäisin Immilän Myllykahvilaa, jota pitää kahvila-konditoria Kahvitar.
Call Me (Sweetin kappale)

”Call Me” on brittiläisen Sweet-yhtyeen kappale ja single albumilta "Cut Above the Rest" (1979). Kappale on yhtyeen kitaristin Andy Scottin kirjoittama. Se oli samalla yhtyeen ensimmäinen julkaisu, jolla soitti solisti Brian Connollyn lähdön jälkeen uusi kolmihenkinen kokoonpano Steve Priest, Andy Scott, Mick Tucker. Kappale oli Sweetin viimeinen listoja hätyytellyt single,&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; ja se ylsi Länsi-Saksassa sijalle 29.
Tuotanto.
Työstövaiheessa kappale tunnettiin nimellä ”Give Me Your Love”, ja se erosi huomattavasti lopullisesta aikaansaannoksesta. Kyseisen varhaisversion lauloi Andy Scott, mutta sanojen ja sovituksen muuttumisen myötä ”Call Me” levytettiin lopulta basisti Steve Priestin toimiessa solistina. Alkuperäinen demoversio ”Give Me Your Love” on julkaistu muun muassa harvinaisuuksia sisältävällä "Platinum Rare" -kokoelma-albumilla.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt;
Kappaleen singleversio on hieman albumiversiota lyhyempi, sillä singleversiota leikattiin sen sanoitusten vuoksi.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; Manner-Euroopan-painoksessa pituus oli kuitenkin sama kuin albumillakin; 3 minuuttia, 38 sekuntia. Singlen B-puolella oli hard rockia edustanut ”Why Don’t You”, jonka lauloi niin ikään Steve Priest.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; Single julkaistiin yhtyeen kotimaassa Britanniassa sekä Manner-Euroopassa, mutta ei Yhdysvalloissa.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/140"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.140.&lt;/ref&gt;
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
Vangittu kuningas

Vangittu kuningas on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus, joka esittää Guy de Lusignania vankilassa. Lopullinen maalaus on kadonnut, mutta Wrightin sitä varten tekemä luonnos on Derbyn kaupunginmuseossa. Luonnoksessa Wright on yhdistänyt laveerausta mustekynällä tehtyyn piirrokseen.
Taulun keskeinen hahmo on linnamaisen rakennuksen lattialla makaava mies. Huonetta kiertää kaareva portaikko, ja valo tulee yhdestä lyhdystä, joka heittää terävät varjot seinille. Seinää vasten nojaa rikkinäinen risti, joka yhdistää teoksen ristiretkiaikaan. Luonnoksessa on Wrightin ystävän Peter Perez Burdettin merkintöjä. Burdett opetti Wrightiä perspektiivin käytössä.
Taulun aiheeksi on nimetty ranskalainen aatelismies, Jerusalemin kuningas Guy de Lusignan, joka joutui Saladinin vangiksi Hattinin taistelussa 1187. Wright on mahdollisesti saanut innoituksen teokseen sen ajan suositusta romaanista, Laurence Sternen vuonna 1768 ilmestynseestä teoksesta "Sentimentaalinen matka", jossa kuvaillaan saman tapainen kohtaus hyvin elävästi. Wright näyttää kuvittaneen kirjan kuvauksen uskollisesti, vangin seinään raaputtamaa kalenteria myöten. Wrightin ystävä John Hamilton Mortimer oli tehnyt kirjan pohjalta laveeratun piirroksen, jonka Wrigh sai ja lainasi edelleen Burdettille. Wrightin versioon vaikuttivat kuitenkin hänen Italiassa oleskelunsa aikana näkemänsä monumentaaliset rakennukset ja suurten mestarien kuten Michelangelon piirrokset.
Wright laati aiheesta useita luonnoksia ja ainakin kaksi maalausta.
Ronald Pope

Ronald Pope (1920–1997) oli englantilainen kuvanveistäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Derbyshiressä, missä hänen töitään on monissa julkisissa tiloissa sekä Derbyn kaupunginmuseossa.
Pope työskenteli nuorena Rolls-Roycen tehtailla ja oppi siellä työstämään metallia. Hän aloitti taideopintonsa sodan jälkeen 25-vuotiaana Lontoossa Sladen taidekoulussa, missä hän opiskeli kuvanveistoa, ja jatkoi keramiikan opinnoilla Woolwichin ammattikorkeakoulussa. Hän käytti veistoksissaan kiveä, puuta ja metallia. Monet Popen veistokset ovat tilaustöitä julkisiin tiloihin, kuten kirkkoihin ja sairaaloihin. Hän teki myös hiilipiirroksia. 1990-luvulla hän lopetti veistosten tekemisen ja siirtyi maalamaan akvarelleja.
Aihevalinnoista ja materiaalin käsittelystä nähdään, että Pope sai vaikutteita Henry Moorelta ja Barbara Hepworthilta. Hänen töissään näkyy halaukseen kurottuvia ihmishahmoja, afrikkalaisia sotureita ja abstrakteja lintuja.
Joe ja tulivuori

Joe ja tulivuori ("Joe Versus the Volcano") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut romanttinen fantasiakomedia. Elokuva on "Kuuhullujen" käsikirjoituksesta Oscar-palkitun John Patrick Shanleyn esikoisohjaus. Elokuvan pääosassa nähdään Tom Hanks ja Meg Ryan, joka tekee kolmoisroolin.
Juoni.
Tylsään työhönsä kyllästynyt kuolemansairas mies saa mystiseltä miljonääriltä tarjouksen kuolla kunniakkaasti: hypätä aktiivisen tulivuoren kitaan Tyynenmeren saarella. Laivamatkalla saareen mies kohtaa erilaisia uhkia ja ihastuu aluksen viehättävään naiskapteeniin.
Arvioita.
Mikael Fränti piti "Helsingin Sanomissa" elokuvaa viehättävänä mutta ohjaukseltaan epämääräisen harhailevana fantasiakomediana, jossa Meg Ryan tekee nautittavan kolmoisroolin. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen harmitteli elokuvan omaperäisten ideoiden kömpelöä ohjausta ja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kemi-Tornion rovastikunta

Kemi-Tornion rovastikunta on Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta.
Rovastikuntaan kuuluvat Kemin seurakunta, Keminmaan seurakunta, Pellon seurakunta, Simon seurakunta, Tervolan seurakunta, Tornion seurakunta ja Ylitornion seurakunta.
Heikel

Heikel on suomalainen sivistyssuku. Suurin osa suvun jäsenistä on 1900-luvulla suomentanut nimensä muotoon Heikinheimo.
Suku on lähtöisin entisen Oulujoen kunnan Oulunsuun kylän Heikkilän talosta, jossa se eli talonpokaissukuna ainakin 1500-luvun lopulta alkaen. Isonvihan jälkeen vuonna 1723 Jaakko Heikinpoika Heikkilä muutti sieltä Oulun kaupunkiin ja ryhtyi kauppiaaksi. Hänen lapsensa ottivat käyttöön sukunimen "Heikel" ja suku polveutuu hänestä. Nimeä on kirjoitettu joskus myös muodoissa "Heickel" ja "Heikell", minkä johdosta suku on joskus sekoitettu toiseen, Heickell-nimiseen pohjalaissukuun.
Muuta.
Runoilija ja suomentaja Katri Vala (1901–1944) oli vuodesta 1930 oikealta nimeltään Karin Heikel. Hän sai sukunimen avioliiton kautta. Samoin on nimen saanut radio- ja televisiotoimittaja Kirsi Heikel.
Villa Heikel on Kauniaisten vanhin, Elia Heikelin rakennuttama huvila.
Nokia C5-03

Nokia C5-03 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama lokakuussa 2010 julkaistu kosketusnäyttöälypuhelin, jonka käyttöjärjestelmänä on Symbian S60 5th Edition.
Paikannus.
Nokia C5-03:ssa on GPS-paikannus A-GPS-ominaisuudella sekä kompassi. Navigointia varten C5-03:ssa on Nokia Kartat.
Laitteessa on myös WLAN-yhteydet.
Nokia C5-06, C5-05 ja C5-04.
Nokia julkaisi lokakuussa 2011 pelkistetymmät versiot C5-03:sta, C5-06:n ja C5-05:n. Isoimmat erot C5-03:een löytyvät värivalikoimista ja 3G-yhteydestä (C5-03:ssa on, C5-05:ssä ja C5-06:ssa ei ole). Nokia C5-04 on Kanadan markkinoille suunnattu versio C5-05:stä.
Lucien Mérignac

Lucien Mérignac (5. lokakuuta 1873 – 1. maaliskuuta 1941) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti Pariisin olympialaisissa 1900 kultaa floretin mestareiden sarjassa kilpailussa, jossa Mérignacin maanmies Alphonse Kirchhoffer oli toinen.
Lähteet.
Kaktuksen kukka

Kaktuksen kukka (tai Kaktuksenkukka, "Cactus Flower") on vuonna 1969 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Gene Saks ja jonka pääosia näyttelevät Walter Matthau, Ingrid Bergman sekä Goldie Hawn, joka voitti roolistaan Oscar-palkinnon.
Käsikirjoituksen elokuvaan teki I. A. L. Diamond samannimisen Broadway-näytelmän pohjalta, jonka on kirjoittanut Abe Burrows. Broadway-näytelmä puolestaan perustuu ranskalaiseen näytelmään "Fleur de cactus". Elokuva tuotti seitsemänneksi eniten vuonna 1970.
Vuonna 2011 ensi-iltansa saanut elokuva "Just Go with It", pääosissa Adam Sandler ja Jennifer Aniston, perustuu löyhästi tähän elokuvaan.
Palkinnot.
Goldie Hawn voitti kaksi palkintoa sivuosastaan elokuvassa:
Lisäksi Ingrid Bergman sai yhden ehdokkuuden ja Goldie Hawn vielä yhden:
Elokuvaan käsikirjoituksen tehnyt I. A. L. Diamond oli ehdolla myös Writers Guild of America -palkintoon.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi piti uutuuselokuvaa hauskana ja eloisana ja arvosti etenkin sen selkeää ja soljuvaa dialogia. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Harri Närhi piti elokuvan ”jouhevasta menosta” ja ”oivasta sanailusta” ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Benik Afobe

Benik Tunami Afobe (s. 12. helmikuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on kotoisin Lontoosta ja pelaa Millwallissa hyökkääjänä. Hän debytoi Arsenalin 16-vuotiaana. Hän viimeisteli 11 maalia 13 ottelussa Arsenalin alle 18-vuotiaiden joukkueelle. Afobe oli mukana Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa, joka voitti EM-kultaa toukokuussa 2010. Hän solmi ammattilaissopimuksen Arsenalin kanssa helmikuussa 2010.
Seurajoukkueura.
Arsenal.
Afobe liittyi Arsenalin akatemiaan kuusivuotiaana. Hän oli pelaamassa Dagenhamille, kunnes Arsenalin kykyjenetsijät havaitsivat hänet. Hän viimeisteli 40 maalia alle 16-vuotiaille kaudella 2007–2008. Saldo oli 11 maalia 13 ottelussa 2008–2009 ja 21 maalia 24 ottelussa Arsenalin alle 18-vuotiaille kaudella 2009–2010.
Pyridoksaalifosfaatti

Pyridoksaalifosfaatti eli pyridoksaali-5'-fosfaatti (C8H10NO6P) on pyridoksaalin (C8H9NO3) fosfaattijohdannainen. Pyridoksaalifosfaatti on
B6-vitamiinin aktiivinen muoto. Se toimii koentsyyminä monille biologisesti tärkeitä aineenvaihduntareittejä katalysoiville entsyymeille.
Biosynteesi ja toiminta koentsyyminä.
Eliöt tuottavat pyridoksaalifosfaattia pyridoksaalista pyridoksaalikinaasientsyymin katalysoimana.
Pyridoksaalifosfaatti toimii erityisesti aminohappojen aineenvaihduntaa katalysoivien entsyymien prosteettisena ryhmänä. Näiden entsyymien katalysoimia reaktioita ovat muun muassa aminohappojen hajotuksen ja synteesin yhteydessä tapahtuvat transaminaasien katalysoimat transaminaatiot, deaminaatiot, dekarboksylaatiot, joissa muodostuu amiineja, rasemisaatiot ja aldolireaktiot. Nämä tapahtuvat tyypillisesti aminohappojen α-hiileen. Pyridoksaalifosfaatti osallistuu myös muihin hiiliatomeihin kohdistuviin reaktioihin, muun muassa β-eliminaatioihin ja -korvautumisreaktioihin, joita katalysoi muun muassa tryptofaanisyntaasi, sekä γ-eliminaatiohin. Se toimii myös eräissä hiilihydraattiaineenvaihdunnan reaktioissa, esimerkiksi glykogeenifosforylaasin koentsyyminä.
Monet entsyymit, jotka käyttävät pyridoksaalifosfaattia koentsyyminään, ovat kolmiulotteiselta rakenteeltaan samankaltaisia; joskaan eivät kaikki. Yhteistä niille kuitenkin on koentsyymin sitoutuminen lysiiniaminohappoon sekä aktiivisen kohdan samankaltainen rakenne. Pyridoksaalifosfaatti muodostaa aldimiinin eli niin kutsutun Schiffin emäksen niin entsyymin lysiiniaminohapon kuin substraattina olevan yhdisteen kanssa. Aldimiini muodostuu pyrimidiinirenkaaseen kiinnittyneen aldehydiryhmän välityksellä. Eliöiden solujen pH:ssa pyridoksaalifosfaatin pyrimidiinirenkaan typpiatomi on protonoitunut, ja sillä on positiivinen varaus. Se stabiloi reaktioiden välituotteiden negatiivisia varauksia toimien elektronien vastaanottajana. Kolmas yhteinen piirre pyridoksaalifosfaattiriippuvaisille entsyymeille on se, että muodostunut aldimiini hajotetaan reaktion tuotteen irrottamisvaiheessa.
Sokkopingis

Sokkopingis on näkövammaisille henkilöille suunniteltu mailapeli, jossa pelivälineenä käytetään kovamuovista, teräshauleja sisältävää ja hieman tennispalloa pienempää palloa. Pallo pyritään lyömään hieman pöytätennismailaa muistuttavalla kovapintaisella mailalla suorakaiteen muotoisen pelipöydän päässä sijaitsevaan maaliin. Pelaajien silmät on peitetty läpinäkymättömäksi tummennetuilla laskettelulaseilla, joten pelaajat torjuvat vastustajan lyömää palloa pitkälti kuuloaistin avulla.
Erät pelataan 11 pisteeseen. Pisteitä saa paitsi vastustajan maaliin osumisesta (2 pistettä) myös siitä, että pallo menee vastustajan lyönnistä tai hänen kauttaan kentän laitojen yli tai osuu kentän keskellä olevaan väliseinään. Palloa on siis tarkoitus lyödä kentän pintaa pitkin, väliseinän ali, kohti vastustajan maalia.
Näkövammaisten urheilun kattojärjestö IBSA (International Blind Sports Federation) organisoi kansainvälistä sokkopingistoimintaa. Suomessa sokkopingistoimintaa organisoi Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry.
Sokkopingistä pelataan ympäri maailmaa: Amerikassa, Aasiassa, Afrikassa ja Euroopassa. Selkeä valta-asema on kuitenkin eurooppalaisilla. Etenkin Hollanti, Suomi ja Slovenia ovat kunnostautuneet viime vuosien arvokilpailuissa.
Historia.
Kanadalainen Joe Lewis kehitti sokkopingiksen 1960-luvulla ja hioi lajin sääntöjä ja varusteita kohti nykyisiä muotojaan maanmiehensä Patrick Yorkin kanssa. Miehet olivat sokeita ja halusivat päästä harrastamaan lajia, johon eivät tarvitsisi näkevien apua.
Sokkopingis oli ensimmäisen kerran paralympialaisten ohjelmassa Hollannin Arnhemissa vuonna 1980. Vielä Yhdysvaltain Atlantassa vuonna 1996 järjestetyissä paralympialaisissa sokkopingis oli mukana, mutta sen jälkeen se ei ole kuulunut paralympialajien joukkoon.
Sokkopingis Suomessa.
Hollannissa sokkopingistä kokeillut Hannu Kurki toi lajin Suomeen vuonna 1988. Hän myös keksi lajille suomenkielisen nimen sokkopingis (engl. showdown) ja rakensi vuonna 1991 Suomen ensimmäisen pelipöydän varusteineen.
Ensimmäinen virallinen sokkopingisturnaus järjestettiin heinäkuussa 1992 Ylöjärvellä. Näkövammaisten Keskusliiton mestaruuskilpailuja on pelattu vuodesta 1995 alkaen, ja vuodesta 2002 lähtien ne kulkivat SM-turnausten nimellä. Kun kansallisia kilpailuja alkoi lajin suosion kasvaessa syntyä lisää, yhdistettiin ne lopulta yhdeksi sokkopingiscupiksi vuonna 2005.
Suomesta oli ensimmäistä kertaa joukkue kansainvälisissä arvokisoissa vuoden 2004 EM-kilpailuissa Tukholmassa. Ensimmäisen mitalinsa Suomi sai vuoden 2006 EM-kilpailuista ja vuoden 2008 kotikisoissa Suomi oli jo mitalitilaston ykkönen. Suomen parhaimpiin sokkopingiksen pelaajiin kuuluvat mm. Teemu Ruohonen, Ari Lahtinen, Juha Oikarainen, Kalle Haukka, Hanna Vilmi, Heidi Torn, Sirpa Tuovinen ja Jaana Pesari.
Nuria Fernández

Nuria Fernández Domínguez (s. 16. elokuuta 1976 Luzern, Sveitsi) on espanjalainen keskipitkien matkojen juoksija. Hänen päämatkansa on 1 500 metriä. Hän pitää hallussaan maansa ennätystä ulkoradoilla mailin matkalla ja sisäradoilla 1 500 metrin matkalla.
Fernández voitti 1 500 metrillä kultaa Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 2011 hän saavutti samalla matkalla hopeaa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 1 500 metrillä alun perin viidenneksi, mutta nousi vuonna 2017 lopulta kilpailun voittajaksi kun kaikki hänen edelleen sijoittuneet oli hylätty dopingin takia.
Fernández on edustanut maataan kolmesti olympialaisissa, 2000, 2004 ja 2012, kuudesti maailmanmestaruuskilpailuissa ja kuudesti Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Lisäksi hän on osallistunut kolmiin sisäratojen MM- ja viisiin sisäratojen EM-kilpailuihin.
ART Ii Biennaali

ART Ii Biennaali on kesänäyttely Iissä. Biennaalia joka toinen vuosi vuodesta 2008 järjestänyt Taidekeskus KulttuuriKauppila pitää myös yllä taidepuistoa, jossa on eri biennaalien ympäristöteoksia ja veistoksia.
ART Ii Biennaalin teokset valmistetaan kymmenessä päivässä taiteilijoiden, assistenttien ja iiläisten voimin. Biennaalien teoksia on sijoitettu KulttuuriKauppilan pihapiiriin, Iijoen varrelle sekä Iin Wanhaan Haminaan. Biennaalissa ovat vuosien varrella olleet mukana muiden muassa Lars Vilks, Helena Kaikkonen, Jenni Laiti ja Outi Pieski.
ART Ii Biennaalin yhteydessä järjestetään ART Ii seminaari, jossa taiteilijat, kuraattorit, taide- ja kulttuurialan edustajat, virkamiehet sekä poliitikot pohtivat yhdessä ympäristö- ja veistotaiteen tilaa ja sen ajankohtaisia asioita. Vuoden 2010 seminaaria ohjasi taidekriitikko ja kuraattori Otso Kantokorpi.
Lohikäärmeen nyrkki

Lohikäärmeen nyrkki () on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut hongkongilainen kungfu-elokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Wei Lo. Pääosassa esiintyy Bruce Lee.
Juoni.
Cheng matkaa setänsä kanssa serkkujensa luokse. Paikalla hän päätyy työskentelemään jäätehtaalla, joka työntekijöidensä tietämättä salakuljettaa huumeita jäiden sisällä. Cheng on vannonut äidilleen, ettei enää koskaan tappelisi, mutta kun hänen serkkunsa katoavat salaperäisesti, hän päättää rikkoa valansa löytääkseen serkkujensa sieppaajan.
Martti Ahtisaaren koulu

Martti Ahtisaaren koulu on Kuopion Saaristokaupungissa syksyllä 2011 toimintansa aloittanut alakoulu. Koulu on nimetty presidentti Martti Ahtisaaren mukaan. Koulun rehtori on Jussi Kukkola. 
1–6-luokkien lisäksi koulussa on kaksi esikouluryhmää ja seitsemän erityisopetusryhmää sekä iltapäiväkerhoryhmiä. Koulussa on tilat myös kouluterveydenhoidolle ja neuvolalle. 
Koulun toiminnassa tuodaan esiin Ahtisaaren elämäntyötä. Presidentti Ahtisaarelle omistetut koulut on myös Sudanissa ja Namibiassa. 
Koulun on rakentanut Lemminkäinen-yhtiö. YIT hoitaa ja ylläpitää sopimuksen mukaan rakennusta 25 vuoden ajan.
Tupsukulmumittari

Tupsukulmumittari ("Idaea biselata") on melko pieni, mutta erittäin yleinen vaalea yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Tupsukulmumittari on pohjaväriltään vaalean kellanharmaa perhonen, jonka värisävy ja kuvioinnin voimakkuus vaihtelevat yksilöittäin. Siivet ovat kauttaaltaan pienten, tummien pisteiden kuvioimat, ja niissä on selkeä musta diskaalitäplä. Sisempi poikkiviiru ja tyvipoikkiviiru erottuvat yleensä huonosti, mutta ulompi poikkiviiru on näistä poiketen leveä ja erottuu tummanharmaana. Ulomman poikkiviirun ja vaalean aaltoviirun välinen alue on selvästi muuta siipeä tummempi, ja tumma vyö näkyy myös siiven alapinnalla. Usein myös aaltoviirun ja siiven ulkosyrjän välinen alue on huomattavan tumma. Siipien ulkosyrjässä on mustia pisteitä. Takasiipien kuviointi on samanlainen kuin etusiivissä, mutta erottuu himmeämpänä. Lajin erottaa hyvin muista ulkonäöltään samantapaisista mittarilajeista pienen kokonsa perusteella, sillä siipiväli on vain 15–20 mm.
Koiraan takimmaiset raajat ovat ulkosivuiltaan karvaiset.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajia esiintyy läntisimmästä Euroopasta Venäjän Kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa tupsukulmumittaria tavataan etelärannikolta Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Perhonen lentää heinäkuun puolivälistä elokuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Tupsukulmumittari on monenlaisissa ympäristöissä viihtyvä perhonen, jota tapaa varmimmin valoisissa metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Aikuiset perhoset lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin, mutta varsinainen lento tapahtuu iltahämärässä ja yöllä, jolloin yksilöitä lentää myös kirkkaiden valojen luokse. Pieni toukka talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisten matalakasvuisten kasvien kuihtuneilla lehdillä.
Nyhäkulmumittari

Nyhäkulmumittari ("Idaea emarginata") on mittareihin kuuluva, vaalea yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Nyhäkulmumittari on helppo erottaa muista kulmumittarilajeista siipien epätasaisisten reunojen perusteella, mutta väritykseltään se kuitenkin muistuttaa monia sukulaislajejaan. Väritykseltään sukupuolet ovat hieman erinäköiset. Siipien pohjaväri on koiraalla vaalean kellertävä, naaraalla kellanruskea. Molemmilla sukupuolilla on kaikissa siivissä musta, hieman pitkänomainen diskaalitäplä. Ulompi poikkiviiru erottuu selvästi sekä etu- että takasiivessä, mutta tyvipoikkiviiru vain etusiivessä. Siiven keskiosassa on koiraalla hentoa punertavaa, naaralla selvästi mustansävyistä varjostumaa. Siipien ulkosyrjät ovat muodoltaan voimakkaasti mutkittelevat ja siiven kärki sirppimäisesti kaareva. Siipiä reunustavat ripset ovat punertavia. Siipiväli 20–23 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Nyhäkulmumittari elää Länsi-Euroopasta Keski-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa nyhäkulmumittaria tavataan koko Etelä- ja Keski-Suomen alueella, mutta yleinen se on vain maan eteläosissa. Laji ei ole missään runsaslukuinen. Perhonen lentää yhtenä sukupolvena heinäkuun alkupuoliskolta elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat.
Hämärässä lentävä perhonen, joka viihtyy kosteapohjaisissa lehtimetsissä ja kosteilla niityillä. Perhonen tulee valolle ja lähtee häirittynä helposti lentoon. Toukka talvehtii ja koteloituu yhteenkudottujen lehtien väliin. talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukka elää monien eri kasvilajien kuihtuneilla lehdillä. Toukka syö myös lehipuiden kariketta.
Matlockiitti

Matlockiitti on harvinainen, kellertävän savun värinen mineraali, joka on saanut nimensä Englannin Matlockin mukaan. Matlockiitin kemiallinen kaava on PbFCl, eli se koostuu lyijystä, kloorista ja fluorista.
Matlockiittia löydettiin ensimmäisen kerran 1800-luvun alussa. John Mawe kuvaili sitä teoksessaan "Mineralogy of Derbyshire" vuonna 1802, mutta viralliseksi löytövuodeksi on kirjattu 1851, jolloin tämä harvinainen mineraali sai nimen. Suuret kappaleet puhdasta matlockiittia ovat äärimmäisen harvinaisia. Niitä on löydetty Englannin Derbyshirestä. Juonina matlockiittia on löydetty myös Kreikasta, Italiasta, Yhdysvalloista ja Etelä-Afrikasta. American Museum of Natural Historyssa on kymmensenttinen murikka, ja Derbyn kaupunginmuseossa seitsensenttinen kimpale.
Nils Hasselbom

Nils Hasselbom (26. lokakuuta 1690 Kleva, Ruotsi – 1. toukokuuta 1764 Masku) oli suomalainen professori ja oikeusoppinut, joka toimi myös Turun akatemian rehtorina 1732–1733 sekä 1743–1744. 
Hasselbomin isän tiedetään olleen ratsutilallinen. Hän valmistui maisteriksi Uppsalassa 1722 ja tuli Turun Akatemiaan matematiikan professoriksi 1724. Suuren Pohjan sodan jälkeen Hasselbom sai laadittavakseen suunnitelman Päijännettä ja Kokemäenjokea yhdistävästä kanavasta, mutta hanke ei toteutunut, kuten ei myöskään vuosien 1740–1741 valtiopäivillä jo hyväksytty Hasselbomin ehdotus Päijännettä ja Helsinkiä yhdistävästä vesiväylästä. Vuonna 1748 Hasselbom vaihtoi alaa siirtyessään lainopin pariin. Hän toimi Etelä-Suomen varalaamannina 1750–1758 ja sai virasta erottuaan laamannin arvonimen. Hasselbom oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen puoliso vuodesta 1730 oli Sara Meurman (k. 1733), toinen vuodesta 1734 Helena Lagerflycht (k. 1771), joka oli rovasti Gabriel Saloniuksen leski.
Luhtalehtimittari

Luhtalehtimittari ("Scopula immutata") on yleinen, vaalea lehtimittarilaji.
Koko ja ulkonäkö.
Luhtalehtimittari on yksi monista, keskenään melko samannäköisistä, vaaleista mittariperhoslajeista. Siivet ovat koiraalla kellertävänvalkoiset, naaraalla sävy on puhtaamman valkoinen. Siivissä on tiheässä hyvin pieniä ruskeita pisteitä. Tyvipoikkiviiru sekä sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat melko leveät ja vaaleanruskeat. Siiven kärkiosassa on lisäksi kaksi hiukan ohuempaa poikkiviirua. Tyvipoikkiviiru ei jatku takasiipeen. Sekä etu- että takasiivissä on terävärajainen musta diskaalitäplä, mutta se voi joskus myös puuttua etenkin etusiivestä. Siipien alapinnalla ei ole etusiiven ulompaa poikkiviirua lukuun ottamatta mainittavaa kuviointia, mutta poikkiviiru erottuu alapinnalla jopa yläpintaa selkeämmin. Perhosen niska on musta. Siipiväli on 21–25 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajia tavataan aivan läntisimmästäkin Euroopasta Venäjän kaukoitään ulottuvalla alueella. Suomessa levinneisyys ulottuu etelärannikolta Perämeren pohjukkaan saakka, mutta Pohjanlahden rannikkoa pitkin levinneisyys ulottuu selvästi sisämaata pohjoisemmaksi. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Luhtalehtimittari suosii kosteita paikkoja, kuten rantoja, kosteita niittyjä sekä soita ja sopivassa ympäristössä laji voi olla huomattavan runsaslukuinen. Perhonen aloittaa lentonsa hämärän laskeuduttua ja tulee valolle. Keskenkasvuinen toukka talvehtii elokuusta toukokuuhun ja koteloituu maahan.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi, mutta syö erityisesti mesiangervoa ("Filipendula ulmaria").
Viirulehtimittari

Viirulehtimittari ("Scopula immorata") on yleinen lehtimittarilaji.
Koko ja ulkonäkö.
Viirulehtimittari on yleisvaikutelmaltaan harmahtava perhonen. Siipien pohjaväri on harmaanvalkoinen, mutta kaikki viisi harmaata ja mutkittelevaa poikkijuovaa ovat leveitä ja voivat joillakin yksilöillä peittää suurimman osan vaaleasta väristä. Siivissä on lisäksi vihertävänharmaita pitkittäisjuovia, ja ne ovat kauttaaltaan mustanharmaiden, pienten pisteiden kirjomat. Aivan siiven reunassa on ohut, tumma viiru, ja siiven reunan ripset ovat täplikkäät. Naaraat ovat koiraita vaaleampia. Siipiväli on 21–29 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Viirulehtimittarin levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopasta Siperiaan. Suomessa viirulehtimittaria tavataan yleisenä suurimmassa osassa maata, ja levinneisyys ulottuu ainakin Keski-Lappiin saakka. Perhonen lentää yleensä yhtenä sukupolvena kesäkuun alkupuolelta heinäkuun puoleen väliin. Joinakin vuosina lajilla on toinen sukupolvi elokuun lopulta syyskuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Pääasiassa iltapäivästä hämärään lentävä laji, joka tulee myös valolle. Lähtee helposti lentoon päivällä mutta toisaalta ei lennä mainittavasti enää pimeässä. Elää avoimilla niityillä, joutomailla ja muilla aukeilla paikoilla, mutta puuttuu vuoristoista. Toukka talvehtii keskenkasvuisena heinäkuun lopulta toukokuuhun.
Ravintokasvi.
Toukka syö monia matalia niittykasveja.
Karl Mesterton

Karl Mesterton (1715 Göteborg – 29. marraskuuta 1773) oli professori ja filosofi, joka toimi Turun akatemian rehtorina 1754–1755 sekä 1764–1765. 
Mestertonin isä oli amiraliteettiviraston ylikomissaari Jakob Mesterton, äiti Johanna Maria von Gerdes ja puoliso Johanna Katarina Papke (k. 1722). Mesterton valmistui maisteriksi Lundissa 1738, opiskeli vielä viisi vuotta ulkomailla ja nimitettiin Turun Akatemian logiikan ja metafysiikan professoriksi 1746. Tultuaan vihityksi Uppsalassa teologian tohtoriksi hän siirtyi jumaluusopin professoriksi Turkuun 1767. Mesterton oli tuottelias opettaja ja tutkija, joka julkaisi melkein sata väitöskirjaa. Hän vakiinnutti ns. Wolffin filosofista järjestelmää myös julkaisemalla neljä oppikirjaa sielutieteestä, ontologiasta, logiikasta ja jumaluusopista.
Sulkapallo kesäolympialaisissa 1988

Sulkapallo oli näytöslajina vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Tapahtumia oli viisi. Ottelut pelattiin Seoul National University Gymnasiumissa, Soulissa, Etelä-Koreassa 19. syyskuuta 1988. Pelaajat valittiin vuoden 1987 sulkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden perusteella.
Lindstedtin Antikvaarinen kirjakauppa

Lindstedtin Antikvaarinen kirjakauppa toimi Helsingissä vuosina 1891–1919. Se oli tuolloin Suomen suurin antikvariaatti. Esimerkiksi vuonna 1900 se ilmoitti varastossaan olevan yli 300 000 kirjaa. Kirjakauppa toimitti asiakkaillensa postimyyntiluetteloa. Kirjakaupan omisti ja sitä piti Johan K. Lindstedt. Liike ehti toimia useissa eri osoitteissa. Vuosina 1891–1894 osoitteena oli Läntinen Henrikinkatu 4, vuosina 1894–1903 Erottajankatu 2. Viimeisinä vuosina 1903–1919 liikkeen osoitteina oli Aleksanterikatu 15 ja Pohjoisesplanadi 31.
Lindstedtin kirjakauppa kustansi myös kirjoja, muun muassa tulkkikirjoja ("Uusi Suomalais-Ruotsalainen Tulkki", "Uusi Suomalais-Venäläinen Tulkki", "Suomalais-Englantilainen Tulkki", "Suomalais-Saksalainen Tulkki", "Venäläis-Suomalainen Tulkki"), unikirjoja ("Suuri ja Ihmeellinen Egyptiläis-Kaldealais-Persialainen Unikirja") ja opaskirjoja ("Rakkauden tulkki eli kirjekaavio rakastuneille", "Siitinelo ja Avioliitto", "Uusi Amerikan opas", "Suomen kuvallinen keittokirja").
Tottenham Halen asema

Tottenham Hale on rautatie- ja metroasema Tottenhamin kaupunginosassa Pohjois-Lontoossa.
Rautatieasema.
Tottenham Halen rautatieasema on avattu vuonna 1840 osana Northern &amp; Eastern Railwayta nimellä Tottenham. Nykyisen nimensä asema sai vuonna 1968. Asema on uusittu täysin 1990-luvun lopulla, eikä alkuperäisiä asemarakennuksia ole jäljellä.
Tottenham Halen asema on Lontoon Liverpool Streetin rautatieasemalta itään kulkevien junien käytössä. Myös osa Stanstedin lentoaseman ja Liverpool Streetin välillä kulkevista Stansted Express -junista pysähtyy asemalla.
Metro.
Tottenham Halen metroasema on otettu käyttöön vuonna 1968 ja se on Lontoon metron Victoria Linen käytössä. Metro kulkee lounaaseen Lontoon keskustan kautta Brixtoniin ja vastakkaiseen suuntaan Walthamstow Centralin asemalle.
Mustialanruusu

Mustialanruusu ("Rosa" 'Minette') on ruusujen sukuun kuuluva lajike, joka luetaan pensasruusuihin.
Kuvaus.
Mustialanruusu kasvaa noin 1–1,5 metrin korkuiseksi pensaaksi. Oksat ovat vähäpiikkisiä. Lehdet ovat heikosti kiiltäviä, vaaleanvihreitä ja viisilehdykkäisiä. Lehdykät ovat pyöreähköjä. Kukat ovat 7–8 cm leveitä, vaaleanpunaisia, kerrottuja ja voimakastuoksuisia. Kukinta-aika on heinäkuussa. Nuput voivat avautua huonosti ja homehtua sateisella säällä. Mustialanruusu kasvattaa juuriversoja runsaasti. Lämpiminä kesinä Suomessa voi kehittyä litteänpyöreitä ja oranssinvärisiä kiulukoita.
Alkuperä.
'Minette' on ranskalaisen Jean-Pierre Vibertin jalostama ruusu vuodelta 1819. Vibert luokitteli ruusun centifoliaksi eli kartanoruusuksi. Suomenkielinen nimi mustialanruusu on peräisin Mustialan maatalousoppilaitoksesta, jossa lajiketta on lisätty ja myyty alkaen 1900-luvun alusta. Ruusua ei nykyään juuri kasvateta Pohjoismaiden ulkopuolella.
Käyttö.
Mustialanruusu on vaatimaton kasvupaikan suhteen. Parhaiten se menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla tuoreessa, ravinteikkaassa ja kalkkiperäisessä maassa. Suomessa mustialanruusu on kestävä vyöhykkeillä I–IV.
Timo Saari

Timo Matti ”Roope” Saari (s. 14. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 483 runkosarjaottelua tehoin 52+103=155. Jäähyminuutteja kertyi 160. Saari pelasi myös kaksi kautta Ruotsissa.
Ura.
Saari oli Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti joukkueessa A-nuorten Suomenmestaruuden vuosina 1966 ja 1967. Kaudella 1966–1967 Saari debytoi SM-sarjassa ja teki 14 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Seuraavat kolme kautta Ilveksessä toivat Saarelle SM-hopeaa. Vuodet 1970–1973 hän pelasi Helsingin Jääkiekkoklubissa. Saari voitti SM-hopeaa keväällä 1972.
Kaudeksi 1973–1974 Saari siirtyi Jokereihin. Hän nousi joukkueessa arvokisapelaajaksi ja ikoniksi ja pelasi siellä uransa loppuun kevääseen 1984. Saari pelasi välillä vuosina 1977–1979 Ruotsin I-divisioonaa Tingsryds AIF:n joukkueessa. Jokereissa hän vietti yhdeksän kautta, joista seitsemän SM-liigan alettua vuonna 1975. Joukkue eteni Saaren aikana kuitenkin vain kerran pudotuspeleihin, kaudella 1982–1983, jolloin Jokerit voittivat runkosarjan ja SM-hopeaa.
Maajoukkue.
Saari edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1974, 1975 ja 1976. Hän oli vuoden 1976 MM-kilpailuissa Suomen tehokkain puolustaja tehoilla 2+3=5. Saari pelasi samana vuonna myös Innsbruckin olympiakisoissa ja Kanada-cupissa.
Victorious (televisiosarja)

Victorious on yhdysvaltalaisen Nickelodeon-kaapelikanavan nuorten tilannekomediasarja, joka sijoittuu taideaineisiin painottuneeseen kalifornialaiseen Hollywood Arts High Schooliin. Televisiosarjan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 2010 ja sarja päättyi 2. helmikuuta 2013.
Nickelodeon ilmoitti "Victoriousin" lopettamisesta 10. elokuuta 2012. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, mutta lopettamispäätöksen seurauksena viimeinen kausi esitettiin kahdessa osassa, joista jälkimmäistä kutsuttiin neljänneksi kaudeksi.
"Victoriousille" tehtiin myös yhden kauden pituinen spinoffsarja "Sam &amp; Cat" (2013−2014).
Täällä alkaa seikkailu

Täällä alkaa seikkailu ("Här börjar äventyret") on Jörn Donnerin ohjaama elokuva vuodelta 1965, ja se on Donnerin kolmas ohjaustyö.
Tarinassa ruotsalainen muotisuunnittelija Anna Englund (Harriet Andersson) lentää Helsinkiin arkkitehti Toivo Pajusen (Matti Oravisto) kutsumana. He ovat tavanneet aiemmin Berliinissä lyhyen romanssin merkeissä.
Elokuva oli Suomessa vuoden 1965 menestynein monilla mittareilla mitattuna. Elokuvassa puhutaan vuoroin ruotsia, suomea, englantia, saksaa ja ranskaa.
Arviot.
Aikalaiskriitikkojen arviot ovat ristiriitaisia. Sama asia nähdään niin myönteisenä kuin kielteisenäkin ominaisuutena. Paula Talaskiven mukaan elokuva on "alakuloinen, lähes apeasti surumielinen ja kaunis", Martti Savo taas piti sitä "haaleana, pitkistyttävänä ja 'antonionimaisena'".
Televisioesitysten yhteydessä eräässä kritiikissä paheksutaan elokuvan nimeä, sillä seikkailua siitä ei arvioijan mukaan löydy. Myös tekotaiteelliseksi kohellukseksi luonnehditun elokuvan dialogi mainitaan surkeaksi. Toinen kriitikko kuitenkin näkee elokuvan Donnerin parhaana ohjaustyönä, joka kuvaa edustavasti myös aikakauden Helsinkiä.
Tsimljanskin tekojärvi

Tsimljanskin tekojärvi () on Donin alajuoksulle padottu tekojärvi Etelä-Venäjällä, Volgogradin ja Rostovin alueilla. Järveä käytetään kasteluun, yhdyskuntien vesisäiliönä, sähkön tuotantoon (0,7 mrd. kWh vuodessa), vesitienä ja virkistykseen. 
Tekojärvi on 308 kilometrin pituinen ja enimmillään noin 38 km leveä. Sen pinta-ala on 2 700 km² ja tilavuus 23,9 km³. Vesitilavuudesta 11,5 km³ on käyttövaraa. Veden pinnankorkeus vaihtelee 5 metriä.
Don laskee järveen sen koillispäässä Kalatš-na-Donun kaupungin kohdalla. Järven pohjoisosiin laskee myös Donin sivujoki Tšir. Tsimljanskin tekojärveen koillisosaan liittyy myös Volgan-Donin kanava. Se yhdistää Mustanmeren valuma-alueeseen kuuluvan Donin vesistön vesitien Kaspianmereen laskevaan Volgaan ja sen kautta myös Keski-Venäjälle ja edelleen Itämereen. Tärkeimmät satamakaupungit tekoaltaan äärellä ovat Kalatš-na-Donu, Nižni Tšir ja Volgodonsk. 
Tekojärven rannalla sijaitsee Rostovin ydinvoimalaitos, joka saa jäähdytysvetensä järvestä.
Tekojärveä pidetään Venäjän runsaskalaisimpana tekojärvenä. Järvestä pyydetään muun muassa lahnaa, sulkavaa, haukea, karppia, pasuria. 
Tekojärven nimeä kantava, 26-metrin korkuinen pato on sen länsipäässä, Volgodonskin kaupungin pohjoispuolella. Patoon liittyy 209 megawatin voimalaitos, jossa on neljä pääturbiinia (putouskorkeus 17,5-24,5 m). Patorakennelman kokonaispituus on 13 km, ja se on lajissaan pisimpiä maailmassa. Pato rakennettiin vuosien 1948 ja 1953 välillä gulag-vankileirityövoimalla. Tekojärveä täytettäessä sen pohjaan jäi muun muassa historiallinen kasaarien linnoituskaupunki Sarkel.
Osa tekojärven vedestä johdetaan etelään Manytšin vesistöalueelle 195 kilometrin pituista Donin valtakanavaa pitkin ("Donskoi magistralnyi kanal").
Studio123

Studio123 on kolmisalinen elokuvateatteri Kuusankoskella, nykyään Kouvolan alueella. Se avattiin Kuusankoskitalon valmistuttua vuonna 1985. 
Teatterissa esitetään myös oopperaa ja konsertteja. Iltapäivänäytöksiä järjestetään vanhemmille katsojille. 
Yrittäjänä teatterissa toimivat Elise Brand ja Joonas Viitanen. Tervaskankaalle, kauppakeskus Veturiin avattiin syksyllä 2012 Studion sisarteatteri Kino 123, jonka yrittäjiä Brand ja Viitanen ovat olleet vuodesta 2022 alkaen. Kaksi teatteria työllistävät yrittäjiensä lisäksi 21 työntekijää. 
Myös Järvenpäässä sijaitsee Studio 123 -niminen elokuvateatteri.
Tekniset tiedot.
Vuosien 2009–2011 aikana teatteri luopui vanhoista 35mm-filmiprojektoreistaan ja asennutti tilalle kaikkiin saleihin Barcon digitaaliset esityslaitteistot. Kolmiulotteisissa esityksissä käytetään XpanD 3D -tekniikkaa. XpanD, joka on yleisimmin käytetty 3D-valmistaja Suomen elokuvateattereissa, käyttää ns. shutter-tekniikkaa luodakseen illuusion kolmiulotteisuudesta. Kankaalle heijastetaan vuorottelevasti vasemmalle ja oikealle silmälle tarkoitettu kuva, ja aktiivilasi erottelevat kuvat oikeille silmille pimentämällä vuorotellen asiaankuuluvan linssin, jotta vain tietyn silmän kuva tietyllä hetkellä pääsee läpi.
Jorma Haapkylä

Jorma Eliel Haapkylä (21. tammikuuta 1920 Hyères, Ranska – 20. marraskuuta 2005) oli suomalainen upseeri, kontra-amiraali ja Suomen merivoimien komentaja.
Koulutus ja ura.
Haapkylä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938. Varusmiespalveluksen jälkeen hän aloitti 1939 merikadettikurssi 14 valmistuen 1942. Talvisodassa hän oli patteriupseerina Rannikkotykistörykmentti 3:ssa ja Kannaksella tykkikorsun päällikkönä jalkaväkirykmentti 26:ssa. Jatkosodassa hän oli 1941 Orrengrundin linnakkeen päällikkö ja vuosina 1942–1944 moottoritykkiveneen ja tykkiveneryhmän päällikkönä.
Sotakorkeakoulun hän suoritti vuonna 1953 edeten sitä kautta ylempiin tehtäviin. Hän toimi muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Haapkylä ylennettiin kontra-amiraaliksi 1978. Hän jäi reserviin vuonna 1980 ja kuoli vuonna 2005.
Eino Iisakki Järvinen

 
Eino Iisakki (Sakki) Järvinen (17. marraskuuta 1896 Helsinki – 19. marraskuuta 1955 Isosaari, Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti sekä merivoimien komentaja.
Tausta.
Eino Iisakki Järvisen vanhemmat olivat ylikonstaapeli Otto Järvinen ja Emilia Vilhelmina Hakajärvi. Hän oli naimisissa vuodesta 1936 lääketieteen lisensiaatti Tony Ingrid Björkellin kanssa. Heidän poikansa oli Yleisradion tv-uutisten ohjelmajohtaja ja päätoimittaja Ari Järvinen. 
Sotilasura.
Järvinen osallistui vuoden 1918 sotaan ja kävi Lappeenrannan tykistökoulun 1918 sekä Torinon tykistö- ja insinööriakatemian ja sotakorkeakoulun 1921–1925. Rannikkotykistörykmentti 3:ssa hän palveli patterin päällikkönä ja patteriston komentajana 1918–1920. Tykistöteknisen toimiston päällikkönä hän oli 1920–1922. Rannikkotykistön esikunnan teknisen toimiston päällikkönä hän työskenteli 1923–1925 ja esikuntapäällikkönä 1926–1927. Rannikkotykistörykmentti 3:a hän komensi 1927–1939. 
Talvisodassa Järvinen toimi Laatokan meripuolustuksen komentajana 1939–1940. Maavoimien esikunnan linnoitusjoukkojen komentajana hän toimi 1940 ja pääesikunnan linnoitusjoukkojen tarkastajana 1940–1941. Jatkosodassa hän oli Laatokan puolustuksen komentajana 1941, Laatokan rannikkoprikaatin komentajana 1942–1943, Äänisen rannikkoprikaatin johdossa 1943–1944 ja 1. rannikkodivisioonan komentajana 1944. 
Sodan jälkeen Järvinen komensi Turun rannikkotykistörykmenttiä 1944–1945. Merivoimien esikunnassa hän palveli 1945–1945. Järvinen toimi Suomen merivoimien komentajana vuosina 1946–1952. Vuodesta 1952 hän toimi meripuolustuksen tarkastajana. 
Ylennykset: 
Yleisesikuntaupseeriksi hänet nimitettiin 1948.
Länsi-Midlands (metropolikreivikunta)

Länsi-Midlands "(West Midlands)" on metropolikreivikunta Länsi-Midlandsin hallintoalueella Keski-Englannissa. Sen asema on ollut täysin muodollinen vuodesta 1986, jolloin sen valtuusto lakkautettiin ja hallinto siirrettiin seitsemälle metropolihallintopiirille. Yksi niistä on Ison-Britannian toiseksi suurin kaupunki Birmingham. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Aikaisemmin Länsi-Midlands oli osa Staffordshiren, Worcestershiren ja Warwickshiren kreivikuntia. Menetettyään hallinnollisen asemansa Länsi-Midlandsin entinen metropolikreivikunta on toiminut samaan tapaan kuin Suomen kuntien kuntainliitot, esimerkiksi yhtenä poliisipiirinä ja palokunta-alueena "(West Midlands Police)".
Hallinto.
Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Väestö.
Vuonna 2020 Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli asukkaan asutuskeskukset:
Vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

Vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat pelattiin kesäkuun 2011 ja lokakuun 2013 välisenä aikana. Karsinnoissa ratkaistiin 31 MM-lopputurnaukseen menevää joukkuetta kaikkiaan 203:sta osallistuvasta maasta. Brasilia isäntämaana pääsi kisoihin automaattisesti. 
Karsinnat maanosittain.
Kullakin maanosalla on oma ottelujärjestelmänsä, jolla ratkaistaan kisoihin selviytyvät joukkueet.
Sijoitusten määrittäminen.
FIFA on päättänyt kaikille maanosille yhteisestä tavasta ratkaista sijoitukset joukkueitten kesken:
MM-kilpailuihin selviytyneet joukkueet.
Sovittujen sääntöjen mukaan viimeisistä kisapaikoista karsivat joukkueet olivat UEFA:n karsinnan lohkokakkoset. Ottelupareiksi arvottiin: Kreikka - Romania, Portugali - Ruotsi, Islanti - Kroatia ja Ukraina - Ranska. Otteluparien voittajat selviytyivät MM-kilpailuihin. Lohkonsa kakkossijasta huolimatta Tanskan joukkue jäi jatkokarsintojen ulkopuolelle niin sanottuna Euroopan huonoimpana kakkosena. Afrikan vastaavat otteluparit olivat: Algeria - Burkina Faso, Senegal - Norsunluurannikko, Nigeria - Etiopia, Kamerun - Tunisia sekä Ghana - Egypti. Etelä-Amerikan ja Aasian jaettu kisapaikka ratkaistiin otteluparissa Uruguay - Jordania, sekä Pohjois- ja Keski-Amerikan ja Oseanian jaettu kisapaikka ratkaistiin otteluparissa Meksiko - Uusi Seelanti,
Wyomingin sinetti

Wyomingin sinetti on Yhdysvaltain Wyomingin osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin 1893 ja sitä muutettiin 1921. Sinetin kaksi vuosilukua, 1869 ja 1890, symboloivat Wyomingin ensimmäisen aluehallinnon järjestämistä ja sen liittymistä Yhdysvaltain liittovaltioon. Toogaan pukeutunut henkilö pitää kädessään keppiä, josta lähtee lippu, jossa lukee ”Equal Rights”. Lippu symboloi naisten nauttimia poliittisia oikeuksia siitä lähtien, kun alueelle ensimmäistä kertaa järjesttiin hallinto vuonna 1869. Mieshenkilöt symboloivat osavaltion karjataloutta ja kaivosteollisuutta. Numero 44 viisisakaraisessa tähdessä symboloi Wyomingin olevan 44. Yhdysvaltain liittovaltioon liittynyt osavaltio. Pilarien päässä on lamput, joissa palaa tiedon valo. Pilareja kiertää nauha, jossa lukee "Oil, Mines, Livestock, Grain"; eli "öljy", "kaivokset", "karja", "vilja"; jotka ovat Wyomingin neljä suurinta teollisuudenalaa. Sinetin ulkokehää kiertää sanat "Great Seal of The State of Wyoming".