tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jhikoman

Jhikoman (oikealta nimeltään Jhikolabwino Siza Manyika, s. 1972) on tunnettu tansanialainen reggaeartisti. Hän on toiminut aktiivisena muusikkona vuodesta 1994 lähtien ja keikkaillut laajasti sekä Euroopassa että Afrikassa. Viimeisimmillä levyillään hän yhdistää reggaeta akustiseen afrikkalaiseen musiikkiin. Jhikoman laulaa englanniksi, swahiliksi sekä äidinkielellään nyasaksi. Jhikoman syntyi vuonna 1972 Dar es Salaamissa, Tansaniassa. Hän on kolmas lapsi yhdeksänlapsisessa perheessä. Musiikin ohella Jhikoman toimii maalarina, sarjakuvapiirtäjänä, veistäjänä ja viljelijänä. Nykyisin hän asuu Bagamoyossa.
Chikondi.
Jhikoman julkaisi vuonna 2005 Livityrecordsin ja sittemmin vuonna 2007 Afrikabisa Recordsin kautta albumin Chikondi. Chikondi on nyasan kieltä ja tarkoittaa jumalallista, ehdotonta ja uhrautuvaa rakkautta. Levy nauhoitettiin Green Dragon studiolla Oslossa, Norjassa sekä Zamunda studiolla Dar es Salaamissa, Tansaniassa. Levyllä vieraili useita kansainvälisiä artisteja, kuten Baran M. Kurdistanista, Khalid Salih Sudanista, Uriel Seri Norsunluurannikolta, Thorbjørn Holte, Geir Inge Storli, Henrik Johnsen ja Jacob Norjasta, OnRebel G Meksikosta, Carola Kinasha Tansaniasta, Chai Jaba Kongosta sekä Sister Yana Brasiliasta. 
Tupendane.
Jhikoman julkaisi vuonna 2008 Afrikabisa Recordsin kautta levyn Tupendane. Levyn tuotti Micho Dread ja se levytettiin StudioRed-studiolla Helsingissä, Suomessa.
Yapo.
Vuonna 2009 julkaistiin UduMood Musicin kautta Jhikomanin levy Yapo. Levyn tuottajana toimi suomalainen tunnettu muusikko ja tuottaja Samuli "Teho" Majamäki. Levy nauhoitettiin Bagamoyossa Tansaniassa, UduMood studiolla Suomessa sekä Alcalassa Espanjassa.
Parthiva Sureshwaren

Parthiva Sureshwaren (s. 21. helmikuuta, 1981 Chennai) on intialainen moottoriurheilija. Sureshwaren aloitti kilpa-uransa vuonna 2000, jossa hän sijoittui Formula Asia 2000 -sarjan toiseksi. Vuonna 2001 Sureshwaren ajoi Britannian Formula 3:n National Class -sarjassa sijoittuen 11:nneksi. Vuonna 2007–2008 Sureshwaren kilpaili A1GP-sarjassa. Hän ajoi vuonna 2007 myös Formula V6 Asia-sarjassa. Vuonna 2009 hän ajoi IndyCar -sarjassa. Vuonna 2010 Sureshwaren ajoi Formula 2 -sarjassa ottaen yhden pisteen ja sijoittui sarjan 21:nneksi. Vuonna 2011 hän jatkoi sarjassa saavuttamatta pisteitä.
George Curzon

George Nathaniel Curzon, Kedlestonin 1. markiisi (1859–1929) oli brittiläinen valtiomies. Hän oli konservatiivinen poliitikko, joka toimi Intian varakuninkaana (1899–1905) ja maansa ulkoministerinä (1919–1924). Curzonin linjaksi nimitetty ehdotus Puolan itärajaksi sai nimensä hänen mukaansa.
Curzon opiskeli Eton Collegeissa ja Oxfordin yliopistossa. Vuonna 1886 hänet valittiin konservatiivien kansanedustajaksi. Hän ei juuri viihtynyt parlamentissa vaan matkusteli maailmalla ja kirjoitti kirjat Venäjän vaikutuksesta Keski-Aasiassa, Persian kysymyksestä ja Itä-Aasian ongelmista. Vuonna 1891 hänet nimitettiin Intian valtiosihteeriksi. Hän menetti aseman 1894, kun valta siirtyi liberaaleille. Konservatiivien noustua valtaan vuoden 1895 vaalien jälkeen Curzon nimitettiin ensin ulkoasiain alivaltiosihteeriksi ja sitten Intian varakuninkaaksi. Hänen uudistuksensa ärsyttivät sekä virkamiehiä että Intian armeijan komentajaa Herbert Kitcheneriä. Konservatiivien uusi johtaja Arthur Balfour erotti Curzonin virastaan vuonna 1905.
Curzon oli mennyt naimisiin vuonna 1895 yhdysvaltalaisen miljonäärin tyttären kanssa ja saanut kolme tytärtä. Vaimo menehtyi perheen palattua Englantiin 1905. Curzon suri vaimoaan syvästi mutta sijoitti perintörahojaan linnoihin ja taide-esineisiin. Vuonna 1916 hän meni naimisiin varakkaan argentiinalaisen tilanomistajan lesken kanssa.
Englantiin palattuaan Curzon johti naisten äänioikeutta vastustavaa kampanjaa ylähuoneessa. Vuonna 1916 David Lloyd George kutsui hänet sodanajan hallitukseensa. Sen jälkeen Curzon oli maansa ulkoministeri 1919–1924.
Höyryturbiiniveturi

Höyryturbiiniveturi on veturi, jonka voimanlähde on höyryturbiini. 
Höyryturbiiniveturissa on kattila kuten perinteisessä höyryvetureissa, mutta mäntäkoneiston sijaan höyry käytti höyryturbiinia. Vetureita rakennettiin sekä suoravetoisina, jolloin turbiinin teho siirrettiin vaihteiston kautta pyöriin, tai turbiini käytti sähkögeneraattoria.
Höyryturbiiniveturi oli käyttökelpoinen suurissa nopeuksissa, eli pitkässä linja-ajossa. Lyhyillä matkoilla se oli epätaloudellinen ja turbiini vaati mäntähöyrykonetta enemmän huoltoa, puhumattakaan dieselvetureista, jotka alkoivat hitaasti nousta varteenotettavaksi vaihtoehdoksi höyrykoneille.
Joitakin höyryturbiinivetureita rakennettiin 1920- ja 1930-luvuilla. Suosiota se ei saanut.
Mukesh Ambani

Mukesh Ambani (s. 19. huhtikuuta 1957) on intialainen liikemies. Hän toimii Intian suurimpiin yrityksiin kuuluvan öljy- ja kaasuyhtiö Reliance Industriesin pääomistajana ja hallituksen puheenjohtajana. Tammikuussa 2019 hän oli Forbesin arvion mukaan 59,7 miljardin Yhdysvaltain dollarin omaisuudellaan Intian rikkain ja maailman 13. rikkain henkilö.
Mukesh Ambani peri Reliance Industriesin isältään Dhirubhai Ambanilta yhdessä nuoremman veljensä Anil Ambanin kanssa. Ambani on naimisissa Nita Ambanin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Joseph Lydon

Joseph Patrick "Joe" Lydon (2. helmikuuta 1878 Swinford, Irlanti – 19. elokuuta 1937 Saint Louis) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija, nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Lydon osallistui olympialaisiin kerran, St. Louisissa 1904. Hän pelasi tuolloin Christian Brothers' Collegen jalkapallojoukkueessa, joka sai hopeaa, jonka lisäksi hän voitti pronssia nyrkkeilyn alle 65,8-kiloisten sarjasta. Lydon osallistui myös 61,2-kiloisten sarjaan nyrkkeilyssä ja sijoittui jaetulle neljännelle tilalle. Jalkapallon ja nyrkkeilyn lisäksi hän oli mainio pikajuoksija, ja hänen ennätyksensä 440 jaardin matkalla oli 49,0 sekuntia. 
Lydon oli ammatiltaan viskikauppias, kunnes alkoholi kiellettiin maassa. Hän toimi myös St. Louisin katujen valvoja vuosina 1901–1909. Lydon omisti myös öljy-yrityksen, jota hän piti vuodesta 1918 kuolemaansa asti ja oli beagle-rotuisten koirien kasvattaja.
Piermario Morosini

Piermario Morosini (5. heinäkuuta 1986 – 14. huhtikuuta 2012) oli italialainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana italialaisissa seuroissa.
Morosini kuoli Italian toiseksi korkeimman sarjatason, Serie B:n ottelussa Pescarassa 14. huhtikuuta 2012. Livornoa edustanut Morosini kaatui kentälle kesken ottelun ja hänelle annettiin ensiapua. Hän kuoli sydänkohtaukseen matkalla ambulanssilla sairaalaan. Serie A:n bergamolaisen joukkueen Atalanta BC:n kotistadionin Stadio Atleti Azzurri d'Italian eteläpääty on omistettu Bergamossa syntyneen Morosinin mukaan.
Carl Osburn

Carl Townsend Osburn (5. toukokuuta 1884 Jacksontown – 28. joulukuuta 1966 Helena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen ampuja ja olympiavoittaja.
Osburn meni vuonna 1903 Yhdysvaltain laivaston akatemiaan, josta hän valmistui 1906. Hän teki laivastossa pitkän uran, joka päättyi vuonna 1945, ja yleni kapteeniksi saakka. Osburn toimi muun muassa maansa sotasuunnitelmavirkailijana toisen maailmansodan aikaan. Hän aloitti ammunnan laivaston akatemiassa, jossa hän oli kivääriammuntajoukkueen jäsen.
Osburn osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa Tukholmassa 1912, jonne lähetettiin Yhdysvalloista lähes pelkästään sotilaita. Hän sai kyseisissä kisoissa neljä mitalia, joista yksi oli kultainen, kaksi hopeisia ja yksi pronssinen. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän voitti hopeaa sekä 300 metrin sotilaskiväärikilpailussa tuloksella 95 ja 600 metrin sotilaskiväärissä pistein 94. Aiemmin samana vuonna hänet korotettiin armeijassa luutnantiksi, ja hän lähti palvelukseen presidentin laiva USS Mayflowerille 1915.
Osburn kilpaili olympialaisissa jälleen Antwerpenissa 1920. Hän voitti tuolloin yhteensä kuusi mitalia, muun muassa 300 metrin sotilaskiväärin pystyasennon henkilökohtaisen kilpailun kultaa. Osburnin mitaleista neljä oli kultaa, yksi hopeaa ja yksi pronssia. Hän kilpaili vuosina 1921–1924 MM-kisoissa joka kerralla, ja hän sai vielä yhden hopeamitalin Pariisin olympialaisissa 1924 600 metrin vapaakiväärin makuuasentokilpailusta.
Osburn oli töissä eri laivaston tehtävissä 1920- ja 1930-luvuilla ja ilmoitti lopettavansa uransa 1939. Hän kuitenkin palasi vielä vuosiksi 1941–1945, kunnes jäi lopullisesti eläkkeelle. Osburn kuoli vuonna 1966, ja hänen leskensä Mary lahjoitti ammunnasta kertyneet palkinnot ja muut muistoesineet laivaston historiasäätiölle 1967. Osburn oli yhdellätoista olympiamitalillaan Yhdysvaltain tilaston kärjessä aina vuoteen 1972 saakka, jolloin uimari Mark Spitz ohitti hänet. Hän pääsi vuonna 1994 USA:n ammunnan kunniagalleriaan, jossa hänet listattiin yhdeksi maan yhdeksästä parhaasta tarkka-ampujasta.
Kustannuspiste

Kustannuspiste oli Tampereella noin vuosina 1972–1982 toiminut pienkustantamo. Se kustansi muun muassa muutamia Neuvostoliiton toisinajattelijoiden kirjoja, Baltian passiivista vastarintaa esittelevän kirjan, sekä Neuvostovakoilua Suomessa ja Ruotsissa koskevia julkaisuja. Kustannuspiste julkaisi myös Suomen talvi- ja jatkosotaa käsitteleviä kirjoja.
Kustantamon perusti vuonna 1971 tamperelainen Aamulehden toimittaja Matti Arjanne. Arjanne ei hakeutunut itse julkisuuteen, vaan kirjoitti ja käänsi kirjallisuutta useimmiten salanimillä. Kirjat saatettiin julkaista kirjoittajanimillä Veijo Varjo tai Aito Salamies. Ulkomaisten kirjojen kääntäjäksi oli yleensä merkitty Antti Virtanen. Omalla nimellään Arjanne julkaisi Heikki Eskelisen kanssa kustantamonsa Vapaus-sarjassa kirjan "Me syytämme – Ihmiskohtaloita sosialismissa" (1980). Arjanne kirjoitti Aito Salamiehen nimellä kirjan "Turisti" (1977), joka irvaili Neuvostoliiton matkailulle, votkaturismille. Sitä luonnehditaan "pelkkää valhetta olevaksi veijaritarinaksi". 
Kauko Kareen Alea-kirjan ohella Kustannuspiste oli merkittävä kustantamo, jonka julkaisi kirjoja Itä-Eurooppaa ja Suomea koskevista aiheista aikana, jota usein kutsutaan suomettumisen kaudeksi. Kustannuspisteen kirjoja kirjoittaneista Tuure Junnila oli Kokoomuksen kansanedustaja ja Kullervo Rainio liittyi Perustuslailliseen oikeistopuolueeseen.
Kustannuspiste muistetaan myös Aleksandr Solženitsynin kirjan "Vankileirien saariston" osien 3–4 (1976) ja 5–7 (1978) julkaisijana. Kirjan ensimmäisen niteen 1974 suomeksi julkaissut Wahlström &amp; Widstrand -kustantamo Tukholmassa ei jatkanut kirjasarjan julkaisemista, eikä kirjaa julkaissut myöskään Solženitsynin kirjoja aikaisemmin julkaissut kustantamo Tammi. 
Kustannuspiste julkaisi "Vankileirien saariston" lisäksi Solženitsyniltä myös kirjat "Kirje Neuvostoliiton johtajille ja muita kirjoituksia" (1975), "Lenin Zürichissä" (1976) sekä "Puskipa vasikka tammeen. Tutkielma kirjallisesta elämästä" (1976).
Ylisosiaalineuvos

Ylisosiaalineuvos () on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2012. Arvonimi voi olla kerrallaan vain yhdellä henkilöllä.
Arvonimen erityispiirteitä.
Ylisosiaalineuvoksen arvonimi voi Suomessa olla samanaikaisesti vain yhdellä henkilöllä, ja se vertautuu lääkäreillä käytössä olevaan arkkiatrin arvonimeen. Kyseessä on sosiaalialan korkein arvonannon osoitus.
Kari Lähdekorpi

Kari Lähdekorpi (s. 21. maaliskuuta 1957 Huittinen) on suomalainen ravivalmentaja. Lähdekorpi vaikutti pitkään Ruotsissa, jossa hänellä oli valmennustalli Halmstadissa. Lähdekorpi on yksi 2000-luvun menestyneimpiä ja tunnetuimpia ravivalmentajia Ruotsissa. Vuosina 2007–2008 hän oli maan voitokkain valmentaja. Huippuvuonna 2008 Lähdekorven tallin hevoset voittivat yhteensä 320 kertaa ja ansaitsivat palkintorahoja yli 30 miljoonaa kruunua. Vuonna 2004 hänet valittiin Ruotsissa vuoden ravivalmentajaksi. 
Ura.
Huittisissa varttunut Lähdekorpi muutti Ruotsiin vuonna 1985. Hän toimi aluksi hevoskauppiaana, välittäen ravihevosia Suomeen. Suomen 1990-luvun alun laman vähennettyä hevosten kysyntää Lähdekorpi ryhtyi ammattivalmentajaksi. Hän sai ruotsalaisen ammattivalmentajalisenssin vuonna 1994. Ruotsin voitokkain valmentaja Lähdekorpi oli ensimmäistä kertaa vuonna 2007. Kyseessä oli vuoden 1977 jälkeen vasta kolmas kerta, jolloin titteliä ei saavuttanut valmentajalegenda Stig H. Johansson.
Huhtikuussa 2012 Lähdekorpi ilmoitti TV4-kanavan lähetyksessä lopettavansa valmennustoiminnan Ruotsissa vielä saman vuoden kesänä ja sanovansa henkilökuntansa irti. Hänen valmennuksessaan olevat hevoset siirtyvät toisille ammattivalmentajille, Lähdekorven keskittyessä muuhun yritystoimintaansa. 
Televisiotyö.
Palattuaan Suomeen vuonna 2012 Lähdekorpi on toiminut juontajana ja kommentaattorina muun muassa Yleisradion ja MTV:n ravilähetyksissä sekä Toto-Tv:n studiolähetyksissä. Hän omistaa useita ravihevosia. 
Kesällä 2015 Lähdekorpi oli mukana ruotsalaisen TV4:n tosi-tv-ohjelmassa "Stjärnkusken", jossa joukko julkisuuden henkilöitä opettelee ohjastamaan ravihevosta. Osallistujina olivat muun muassa yleisurheilija Patrik Sjöberg, muusikko Kee Marcello sekä Army of Lovers -yhtyeen laulaja Camilla Henemark.
Mininin ja Požarskin muistomerkki

Mininin ja Požarskin muistomerkki () on Kuzma Mininin ja Dmitri Požarskin muistoksi tehty pronssinen veistos. Heidän ansiostaan saatiin Venäjällä ollut sekasorron aika päättymään. Veistos sijaitsee Moskovan Punaisella torilla.
Veistoksen suunnitteli ja veisti venäläisukrainalainen kuvanveistäjä Ivan Martos. Veistosta alettiin valmistaa vuonna 1813, ja se valmistui vuonna 1818. Veistoksen patsaat ja kohokuvat ovat pronssia ja jalusta punaista graniittia. Alun perin veistos sijaitsi keskellä Punaista toria, mutta se haittasi sotilasparaateja, joten se siirrettiin vuonna 1936 Pyhän Vasilin katedraalin eteen.
Tämän muistomerkin palauttaminen alkoi marraskuussa 2020, he eivät poistaneet muistomerkkiä nykyisestä sijainnistaan tätä tarkoitusta varten, erityinen paviljonki rakennettiin sen päälle. Restauroinnin toteuttivat alueiden välinen tiede-ja Restaurointitaiteen osasto (MNRHU) ja perinnön Restaurointityöpaja. Toimintaa tukivat muun muassa Vladimir Mashkov, Grigori Leps, Igor Ugolnikov, Oksana Fedorova ja tekla Tolstaja. Suurimman yksityisen panoksen antoi Vladimir Gruzdev.
Olivetti

Olivetti oli italialainen toimistolaitteiden ja -tarvikkeiden valmistaja, joka toimi vuodesta 1908 vuoteen 2003, jolloin se yhdistyi Telecom Italian kanssa. Olivetti valmisti muun muassa laskimia, kirjanpitokoneita, kirjoituskoneita, tietokoneita, tulostimia ja kopiokoneita. Se oli 1970-luvulla Euroopan suurin konttorikonevalmistaja, joka tunnettiin kekseliäistä ja hyvin muotoilluista tuotteistaan. Yrityksen huippukausi ulottui 1950-luvulta 1980-luvulle, jona aikana Olivetti oli yksi ihailluimmista italialaisyrityksistä ja työllisti jopa 80 000 henkilöä. Nykyisin Olivetti on Telecom Italian pienehkö tytäryhtiö, joka työllistää enää alle 500 ihmistä. Olivetti-nimellä on julkaistu viime vuosina Olipad-tablettitietokoneita ja Oliphone-älypuhelimia.
Historiaa.
Olivettin perusti italialainen Camillo Olivetti vuonna 1908 Ivreassa, lähellä Torinoa. Olivetti teki aluksi kirjoituskoneita ja vuodesta 1948 alkaen sähköisiä laskimia. Vuonna 1925 Camillo Olivetti lähetti poikansa Adrianon Yhdysvaltoihin opiskelemaan uusia tehdastuotantomenetelmiä, joita tämän palattua alettiin soveltaa yrityksen toimintaan. Vuonna 1938 yrityksen johto siirtyi Adriano Olivettille, ja Olivettista tuli Italian toiseksi suurin vientiyritys ja alansa johtaviin kuuluva valmistaja Euroopassa.
Sekä Camillo että etenkin Adriano Olivetti pitivät muotoilua ja arkkitehtuuria olennaisena osana Olivettin yrityskuvaa. Yhtiön tuotteita muotoilivat muiden muassa Ettore Sottsass ja Mario Bellini sekä toimitiloja ja työväen asuinalueita muun muassa Le Corbusier, Louis Kahn ja Gae Aulenti. Vuosina 1950–1968 Olivettin taiteellisena johtajana toimi Giovanni Pintori.
1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Olivetti osti Yhdysvalloista kirjoituskoneyhtiö Underwoodin, ja toimi siitä lähtien Pohjois-Amerikan markkinoilla nimellä Olivetti-Underwood. 1960-luvun lopulla Olivettin Programma 101 oli tunnetuimpia ohjelmoitavia laskimia ja sanottu myös ensimmäiseksi henkilökohtaiseksi tietokoneeksi. Yhdysvaltojen avaruushallinto Nasa osti laitteita miehitetyn kuulento-ohjelmansa Apollo 11:n käyttöön.
1970-luvun lopulla Olivettin uudeksi pääjohtajaksi tuli Carlo di Benedetti, joka saneerasi yhtiötä rajusti ja irtisanoi tuhansia, muun muassa kaikki muut silloiset johtohenkilöt. Vuonna 1982 ryhtyi kopiokoneissa ja muussa toimistotekniikassa yhteistyöhön japanilaisen Sharpin kanssa. Samana vuonna yhdysvaltalainen pankkiautomaattien valmistaja Docutel osti Olivettin USA:n-tytäryhtiön, ja Olivettista tuli kaupassa Docutelin suurin omistaja. Vuonna 1985 AT&amp;T tuli mukaan yhteistyöhön. Samana vuonna Olivetti osti brittiläisen Acorn Computersin.
Vuonna 2003 Olivetti fuusioitui Telecom Italian kanssa, josta se omisti tuolloin jo enemmistön.
Solbus

Solbus on puolalainen linja-autoja valmistava yritys.
Se toimii Solec Kujawskissa Kujavia-Pommerin voivodikunnassa.
Solbus on vuonna 2001 perustettu perheyritys. Nykyisin yritys keskittyy maakaasulla toimiviin kaupunkibusseihin. Se tekee myös kulkuneuvoja pitkänmatkan reiteille ja tilausliikenteeseen. Yritys työllistää noin 150 henkeä.
Guilherme Siqueira

Guillherme Madalena Siqueira (s. 28. huhtikuuta 1986 Florianópolis, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
11. elokuuta 2006 Siqueira siirtyi yhteisomistussopimuksella Udineseen 750 000 euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä Serie A:ssa 10. syyskuuta 2006 ottelussa Messinaa vastaan. Kauden 2008–2009 hän pelasi lainasopimuksella Anconassa.
30. kesäkuuta 2011 Siqueira teki nelivuotisen sopimuksen Granadan kanssa.
Saltstraumen

Saltstraumen on Bodøssä, Nordlandin läänissä, Norjassa sijaitseva pieni salmi, jossa on erittäin voimakas vuorovesivirtaus. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Bodøn keskustasta. Saltstraumenin yli pääsee Saltstraumenin sillan kautta, jolla kulkee Fylkesvei 17 -tie.
Vesi voi virrata Saltstraumenissa jopa 40 kilometriä tunnissa.
Leonid Tibilov

 
Leonid Haritonovitš Tibilov (, , , s. 28. maaliskuuta 1952 Etelä-Ossetian AA, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on osseettipoliitikko, joka toimi 2012–2017 Etelä-Ossetian presidenttinä.
Tondo

Tondo tarkoittaa pyöreää maalausta tai reliefiä erityisesti renessanssin taiteessa. Sana tulee italiankielisestä pyöreää tarkoittavasta sanasta ”rotondo”. 
Rondoksi kutsutaan etenkin suurempia pyöreitä maalauksia, jotka ovat läpimitaltaan 60 senttimetriä tai kookkaampia, vaikka muoto on suosittu myös miniatyyrimaalauksessa. 
Tondomuotoa on käytetty antiikin Kreikasta lähtien muun muassa vaasimaalauksessa. Kreikkalaisessa keramiikassa tondo viittaa yleensä kyliks-maljan tai lautasen pohjassa olevaan pyöreään maalaukseen. Tondot nousivat uudelleen suosioon 1400- ja 1500-luvun Italiassa, myöhemmin ne ovat olleet harvinaisempia.
Kaasuturbiiniveturi

Kaasuturbiiniveturi on veturi, jossa voimanlähteenä käytetään kaasuturbiinia. Kaasuturbiinivetureita rakennettiin 1930-luvulta 1960-luvulle.
Suurin osa rakennetuista kaasuturbiinivetureista oli turbiini-sähkötoimisia, eli kaasuturbiini pyöritti sähkögeneraattoria, mutta myös suoravetoisia rakennettiin jonkin verran. 
Ainoa merkittävä kaasuturbiinivetureita käyttänyt rautatieyhtiö oli yhdysvaltalainen Union Pacific. Yhtiöllä oli käytössään 55 turbiini-sähkötoimista veturia 1950-luvulta alkaen. Veturit poistettiin käytöstä 1970.
Viimeiset kaasuturbiiniveturit poistettiin käytöstä 1970-luvun alussa. Vaikka kaasuturbiini onkin kokoonsa nähden tehokas voimanlähde, sen hyötysuhde on huono etenkin hitaissa nopeuksissa tai vajaalla kuormalla. Viimeistään 1970-luvun energiakriisin johdosta kaasuturbiiniveturit poistettiin käytöstä.
Kaasuturbiinijuna.
Hieman enemmän kaasuturbiinia on käytetty junayksiköissä. Isossa-Britanniassa kaasuturbiinijunia kokeiltiin 1960-luvulla, mutta jäivät kokeiluasteelle. Yhdysvalloissa kaasuturbiinijunia käytettiin 1980-luvulle asti. SNCF käytti kaasuturbiinikäyttöisiä Turbotrain-junia sähköistämättömillä rataosuuksilla vuoteen 2005 ja alun perin TGV-junia suunniteltiin kaasuturbiinikäyttöisiksi. Kanadassa on testattu 2000-luvulla Bombardierin rakentamia JetTrain-yksiköitä. Kaupallisessa käytössä niitä ei ole käytetty.
Johan Väänänen (jääkäri)

Johan Oskar Väänänen () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan ratsujoukoissa.
Perhe ja opinnota.
Väänäsen vanhemmat olivat työnjohtaja Juho Väänänen ja Aurora Tuppuri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Olga Peiposen kanssa.
Väänänen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaista yhteiskoulussa vuonna 1912 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla syyslukukauden 1912. Sotilaskoulutusta hän sai Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssilla vuonna 1928.
Jääkäriaika.
Väänänen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916, josta hänet myöhemmin siirrettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Väänänen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Väänänen palveli sisällissodan jälkeen edelleen Karjalan ratsujääkiirirykmentissä, jossa hänet määrättiin 4. elokuuta 1918 alkaen rykmentin adjutantiksi ja 24. elokuuta 1918 alkaen lähettiupseeriksi. Hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1918 alkaen Lapin rajavartioryhmän I pataljoonaan, missä hän toimi aluksi lähettiupseerina ja 12. helmikuuta 1919 lähtien pataljoonan adjutanttina. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Hämeen ratsurykmenttiin. Hämeen ratsurykmentistä hänet siirrettiin 17. kesäkuuta 1919 alkaen Sotaministeriöön, jossa hänet määrättiin aluksi toimistoupseeriksi täydennystoimistoon ja 15. heinäkuuta 1919 alkaen järjestelytoimistoon sekä 4. marraskuuta 1919 alkaen liikekannallepanotoimistoon. Sotaministeriöstö hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1922 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan liikekannallepanotoimistoon. Sotaministeriöstä hänet siirrettiin 28. marraskuuta 1923 yleisesikuntaupseeriksi 2. Divisioonan esikuntaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin Karjalan kaartin rykmenttiin, jossa hän toimi 28. huhtikuuta 1927 alkaen 2. komppanian päällikkönä ja 31. toukokuuta 1930 alkaen 6. komppanian päällikönä. Hän hoiti myös viransijaisuuksia ollen esimerkiksi 9. syyskuuta 1925 – 15. syyskuuta 1926 välisen ajan 2. Divisioonan esikuntapäällikön viransijaisena ja 7. – 28. heinäkuuta 1927 välisen ajan Karjalan kaartin rykmentin I pataljoonan ja 31. tammikuuta 1928 – 21. helmikuuta 1929 välisen ajan II pataljoonan komentajan viransijaisena. Lopulta hänet komennettiin 25. syyskuuta 1932 alkaen suojeluskuntajärjestöön, jossa hän hoiti Viipurin suojeluskuntapiirin XIX alueen päällikön tointa muutaman kuukauden kuollen 10. joulukuuta 1932.
Andrew Loog Oldham

Andrew Loog Oldham (s. 29. tammikuuta 1944 Lontoo) on englantilainen manageri ja musiikkituottaja. Hänet muistetaan parhaiten The Rolling Stonesin managerina vuosina 1963–1967. Oldhamin suojissa Rolling Stones nousi yhdeksi 60-luvun suosituimmista rock-yhtyeistä. Hän loi myös yhtyeen tyylin "pahoina poikina" vastineeksi The Beatlesin puhtoisemmalle ja kiltimmälle imagolle.
Andrew Loog Oldhamin isä oli yhdysvaltalainen lentäjä Andrew Loog, joka menehtyi sodassa jo ennen poikansa syntymää. Toisen sukunimensä Loog Oldham sai australialaissyntyiseltä äidiltään, joka työskenteli Lontoossa sairaanhoitajana.
1960-luvun alussa Loog Oldham yritti läpimurtoa artistina, onnistumatta kuitenkaan siinä. Tämän jälkeen hän aloitti uransa musiikkialalla hoitamalla muun muassa Joe Meekin, Bob Dylanin ja The Beatlesin PR-tehtäviä. Huhtikuussa 1963 Loog Oldhamista tuli The Rolling Stonesin manageri, joille hän kehitti välittömästi imagon "vaarallisena" yhtyeenä. Hän erotti myös kosketinsoittaja Ian Stewartin, joka ei Loog Oldhamin mielestä sopinut ulkonäöltään yhtyeeseen. Samana vuonna hän sai yhtyeelle levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa, joka oli vain hieman aiemmin hylännyt Beatlesin. 
Yhtenä suurena Loog Oldhamin ansiona Rolling Stonesin musiikin suhteen pidetään, että hän onnistui saamaan Mick Jaggerin ja Keith Richardsin tekemään myös omia kappaleita yhtyeen esittämien vanhojen R&amp;B-klassikoiden lisäksi. Loog Oldham toimi Rolling Stonesin managerina aina vuoteen 1966 asti, jolloin hän myi osuutensa Allen Kleinille. Hän jatkoi yhtyeen tuottajana vielä runsaan vuoden ajan. Loog Oldhamin viimeiseksi työksi Rolling Stonesin kanssa jäi vuoden 1967 Between the Buttons -albumi.
Vuonna 1965 Loog Oldham perusti oman levy-yhtiön "Immediate Recordsin" ja työskenteli myöhemmin muun muassa The Small Faces -yhtyeen, Rod Stewartin, Jimmy Pagen, Jeff Beckin ja Eric Claptonin kanssa. 1970- ja 1980-luvuilta lähtien Loog Oldham on vaikuttanut Pohjois- ja Etelä-Amerikassa erilaisien musiikkiin liittyvien projektien parissa. Hän on muun muassa toiminut radio-ohjelmien juontajana ja kirjoittanut kirjan ABBA-yhtyeestä.
Ferdynand Ruszczyc

Ferdynand Ruszczyc (1870–1936) oli puolalainen taidemaalari, yksi nuorpuolalaisen liikkeen keskeisiä hahmoja. Hän maalasi ennen kaikkea maisemia.
Ruszczyc nousi maineeseen jo nuorena. Pavel Tretjakov osti hänen teoksensa "Kevät" 1897, ja kaksi vuotta myöhemmin Ruszczyc osallistui Mir iskusstva -liikkeen näyttelyyn teoksella "Maa", josta tuli hänen ensimmäinen todella kuuluisa teoksensa. Se edusti ennennäkemätöntä tyyliä, jossa oli piirteitä realismista ja ekspressionismista.
Vuonna 1908 Ruszczyc lopetti taulujen maalaamisen ja keskittyi tekemään teatterilavastuksia ja teollista muotoilua. Hänestä tuli Vilnan yliopiston professori. Sotien välisenä aikana hän kuului kaupungin arvostetuimpiin asukkaisiin.
Ljudvig Tšibirov

Ljudvig Aleksejevitš Tšibirov (, , , s. 19. marraskuuta 1932 Tskhinvali, Etelä-Ossetian AA, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on osseettipoliitikko.
Hän neuvotteli osseettien valtionpäämihen ominaisuudessa vuonna 1994 rauhasta Eduard Shevardnadzen kanssa.
Vankikarkurit

Vankikarkurit ("Breakout Kings") on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka ensi-ilta oli A&amp;E-kanavalla 6. maaliskuuta 2011. Suomessa sarjan esitys alkoi 29. maaliskuuta 2012.
Dan Girardi

Daniel "Dan" Girardi (s. 29. huhtikuuta 1984 Welland, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkopuolustaja.
Pelaajaura.
Girardi kasvoi pelaten jääkiekkoa kotikaupungissaan Wellandissa. Hän pelasi Welland Tigersissa OMHA:ssa. 
Hän pelasi junioriurallaan London Knightsissa, jossa voitti OHL:n mestaruuden vuonna 2005. Samana vuonna joukkue voitti myös Memorial Cupin. 
Girardi allekirjoitti vuonna 2005 vapaana agenttina kaksisuuntaisen sopimuksen AHL-seura Hartford Wolf Packin kanssa. Hän pelasi kaudella 2005–2006 paitsi AHL:ssä, myös Charlotte Checkersissä ECHL:ssä. Hän teki sopimuksen NHL-seura New York Rangersin kanssa vuonna 2006 ja pääsi pelaamaan NHL:ssä ensimmäistä kertaa tammikuussa 2007, kun hänet kutsuttiin ylös farmijoukkue Hartford Wolf Packista Darius Kasparaitisin loukkaantumisen jälkeen. Hän pelasi sitä seuraavasta kaudesta lähtien jokaisen ottelun kolmen kauden ajan. Täysien kausien putki kuitenkin katkesi, kun hän kärsi kylkivammasta tammikuun lopulla 2011. Hän oli sen takia poissa kahden pelin ajan.
Kaudella 2011–2012 Girardi nimettiin Rangersin väliaikaiseksi kapteeniksi Marc Staalin poissaolon ajaksi. Hän pelasi runkosarjakauden aikana keskimäärin noin 26 minuuttia peliä kohden. Hän pääsi pelaamaan myös NHL:n tähdistöotteluun 2012. Girardi teki ensimmäisen pudotuspelimaalinsa 26. huhtikuuta 2012 itäisen konfrenenssin neljännesfinaaleiden seitsemännessä ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan.
Kaudella 2012–2013 Girardi nimettiin varakapteenina jälleen kapteeniksi Marc Staalin saatua kiekon silmäänsä 3. maaliskuuta.
Kaudella 2013–2014, 28. helmikuuta 2014 Girardi ja Rangers solmivat kuuden vuoden sopimuksesta, josta Girardi saa yhteensä 33 miljoonaa dollaria. Hänet nimettiin jälleen Rangersin väliaikaiseksi kapteeniksi, kun Ryan Callahan kaupattiin pois vaihtojen takarajalla.
Girardin ja Rangers purkivat sopimuksen yhteisymmäryksessä kesällä 2017. Girardi edustaa kaudesta 2017–2018 lähtien NHL-Joukkue Tampa Bay Lightningia. Hänet nähtiin kesä-, heinäkuussa harjoittelevan tulevaa kautta varten KHL-Joukkue Avangard Omskin valmmennuksen ja pelaajien kanssa. Hän sai myös KHL sopimuksen, mutta päätti jäädä vielä NHL:lään.
Yksityiselämä.
Girardin lapsuuden idoli oli Mark Messier. Hän on naimisissa Pamela Girardin kanssa ja heillä on kaksi lasta, Landon ja Shaye.
Monacon Grand Prix 2012

Monacon Grand Prix 2012 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de Monaco 2012) oli Formula 1 -kauden kuudes osakilpailu, joka ajettiin 27. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa.
Paalupaikalle ajoi Mercedeksen Michael Schumacher, mutta hänellä oli viiden sijan lähtörangaistus edellisen kisan kolaroinnista Bruno Sennan kanssa, joten paalulta lähti Red Bullin Mark Webber. Webber voitti kisan 0,6 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Mercedeksen Nico Rosbergiin. Koko kärkikuusikko mahtui seitsemän sekunnin sisään.
Japanin Grand Prix 2012

Japanin Grand Prix 2012 (virallisesti 2012 Formula 1 Japanese Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2012 15. osakilpailu, joka ajettiin 7. lokakuuta Suzukan moottoriradalla Japanissa.
Kilpailun voittoon ajoi paalulta lähtenyt Sebastian Vettel, joka saavutti toisen grand slamin eli ajoi paalupaikalle, voitti kilpailun, johti jokaisen kierroksen ajan ja ajoi nopeimman kierroksen. Voitto nosti samalla hänet neljän pisteen päähän MM-sarjan kärkimiehestä Fernando Alonsosta, joka keskeytti avauskierroksella. Toiseksi sijoittui 10. lähtöruudusta lähtenyt Felipe Massa. Kolmanneksi sijoittui japanilainen Kamui Kobayashi, josta tuli kautta aikojen toinen kotikilpailussaan palkintokorokkeelle noussut japanilaiskuljettaja. Aiemmin tähän oli pystynynyt vain Aguri Suzuki vuonna 1990.
Kimi Räikkönen sijoittui kuudenneksi ja Heikki Kovalainen 15:nneksi.
Vapaat harjoitukset.
Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla. Caterhamin Giedo van der Garde ajoi Heikki Kovalaisen tilalla.
Yrjö Ylänkö

Yrjö Johannes Ylänkö ent. Palmén vuoteen 1916 saakka () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa komppanianpäällikkönä Valkoisessa armeijassa Satakunnan rintamalla.
Perhe ja opinnot.
Ylängon vanhemmat olivat talonmies Juho Kristian Palmén ja Vilhelmina Elina Matintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Laina Maria Eskolan kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Rauman yhteislyseota ja suoritti virkamiestutkinnon valtionrautateillä vuonna 1916 ja teki opintomatkat Venäjälle ja Ruotsiin.
Jääkärikausi.
Ylänkö liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin 3. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan. Myöhemmin hän palveli pataljoonan tiedonanto-osastossa.
Suomen sisällissota.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden etujoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Satakunnan rintamalle, jossa hän otti komppanian päällikön tehtävät vastaan 23. helmikuuta 1918 Porin rykmentin I pataljoonan (Porin pataljoona) 2. komppaniasta. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Pomarkussa, Lassilassa ja Harjakankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 30. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Ylänkö palveli sisällissodan jälkeen 15. heinäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin II pataljoonan lähettiupseerina ja adjutanttina. Hänet määrättiin 17. marraskuuta 1919 alkaen 6. komppanian päälliköksi. Ylänkö erosi armeijasta 23. heinäkuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet nimitettiin Kyminlaakson suojeluskuntapiirin päälliköksi. Ylänkö palasi armeijan palvelukseen 1. marraskuuta 1921, jolloin hänet sijoitettiin komppanianpäälliköksi Savon jääkärirykmentin 4. komppaniaan, josta hänet myöhemmin siirrettiin samaiseen tehtävään 8. komppaniaan. Savon jääkärirykmentistä hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1924 Suomenlinnan paikalliskomppaniaan, jossa hän vastaanotti komppanianpäällikön tehtävät. Hän kuoli seuraavana vuonna 12. huhtikuuta 1925. Ylängön kuoleman aiheuttivat hänen Lassilan taistelussa 30. maaliskuuta 1918 saamansa sisäiset vaikeat vammat.
Vadim Brovtsev

Vadim Vladimirovitš Brovtsev (, , , 26. heinäkuuta 1969 Tšeljabinsk-65, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 14. marraskuuta 2024) oli venäläinen liikemies. 
Hän toimi tšeljabinskiläisen rakennusyrityksen johtajana ennen kuin vuonna 2009 hänet valittiin Etelä-Ossetian pääministeriksi. Pääministerikausi jatkui vuoteen 2012. Brovtsevilla ei ollut mitään aikaisempia siteitä Ossetian alueelle.
Graniittipoika

Graniittipoika on Wäinö Aaltosen veistos vuodelta 1917–1920. Arkaaisen pelkistetty veistos on Aaltosen varhaisista teoksista tunnetuimpia.
Veistos kuvaa noin kolmevuotiasta ujoa poikaa. Aaltonen teki pojasta useita versioita. Hän oli osallistunut veistoksen luonnoksella 1915 kilpailuun, jolla haettiin suihkulähdeveistosta Turun kaupunginkirjaston edustalle. Kilpailun voitti Gunnar Finne.
Ateneumin kokoelmissa oleva punaisesta graniitista veistetty versio on vajaa 130 senttiä korkea. Ateneumissa on myös veistoksen noin 35 senttiä korkea luonnos vuodelta 1916. Wäinö Aaltosen museon kokoelmissa on ollut 1998 alkaen musta Graniittipoika II, joka tunnetaan myös nimellä "Alaston poika". Muihin versioihin kuuluu 52 senttiä korkea pronssiveistos, joka on Niilo Helanderin säätiön kokoelmissa.
Antti Peippo teki Graniittipojasta vuonna 1979 kymmenen minuutin pituisen dokumenttifilmin, joka kommentoi veistoksen kuvaaman pojan ikäluokan vaiheita. Veistos on myös postimerkissä.
Beratin maakunta

Beratin maakunta () on yksi Albanian 12:sta maakunnasta. Se sijaitsee maan keskiosassa; se on Albanian maakunnista ainoa, jolla ei ole yhteyttä merelle tai rajaa toisen valtion kanssa. Maakunnan pinta-ala on 1 798 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 141 944 (vuonna 2011).
Vuoden 2015 kuntauudistuksesta lähtien Berat on jaettu viiteen kuntaan: Berat, Kuçovë, Poliçan, Skrapar ja Ura Vajgurore.
Dibërin maakunta

Dibërin maakunta () on yksi Albanian 12:sta maakunnasta. Se sijaitsee maan koillisosassa ja rajautuu idässä Pohjois-Makedoniaan. Maakunnan pinta-ala on 2 586 neliökilometriä ja asukasluku arviolta 137 047 (vuonna 2011).
Vuoden 2015 kuntauudistuksesta lähtien Dibër on jaettu neljään kuntaan: Bulqizë, Dibër, Klos ja Mat.
Meghan Agosta

Meghan Agosta (ent. Agosta-Marciano, s. 12. helmikuuta 1987 Windsor, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kolme kultaa ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja kuusi hopeaa.
Agosta voitti olympiakultaa Torinossa 2006, Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Vuoden 2010 olympialaisissa hän voitti maali- ja pistepörssin ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi hyökkääjäksi sekä tähdistökentällisen jäseneksi. Myös vuoden 2014 olympialaisissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Agosta on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2016 ja 2017.
Agosta edusti Mercyhurstin yliopistoa vuosina 2006–2011 ja Montréal Starsia vuosina 2011–2013. Tämän jälkeen hän on keskittynyt maajoukkuepeleihin ja poliisin töihin Vancouverissa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2012.
Salomoninhaukka

Salomoninhaukka ("Accipiter albogularis"), aiemmalta nimeltään salomonsaartenhaukka, on haukkalaji, jota tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät ja vuoristometsät, puutarhat ja kaupunkialueet.
Se painaa keskimäärin 250,5 grammaa.
Alalajit.
Salomoninhaukalla on seuraavat alalajit:
Michael Sauer

Michael Curtis "Mike" Sauer (s. 7. elokuuta 1987 St. Cloud, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana NHL-joukkue New York Rangersissa. Hän on puolustajana NHL-joukkue Phoenix Coyotesissa pelaavan Kurtin ja NFL-joukkue Minnesota Vikingsissä pelaavan Craigin pikkuveli. 
Pelaajaura.
Sauer varattiin New York Rangersiin toisella kierroksella numerolla 44 . Rangers oli hankkinut varausvuoron vuosi aiemmin Toronto Maple Leafsilta Brian Leetchin kaupan yhteydessä.
Sauer allekirjoitti ensimmäisen ammattisopimuksensa Rangersin kanssa 8. elokuuta 2006. Hän pelasi kuitenkin Rangersin farmijoukkueessa Hartford Wolf Packissa. Hän pelasi kausina 2007–2008 ja 2008–2009 suurimmaksi osaksi Hartfordissa, kunnes hänet kutsuttiin ylös Rangersiin pelaamaan 23. maaliskuuta 2009. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa seuraavana päivänä 24. maaliskuuta 2009 Minnesota Wildia vastaan.
Vietettyään koko kauden 2009–2010 Hartfordissa Sauer aloitti kauden 2010–2011 Rangersissa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa 9. joulukuuta 2010 Ottawa Senatorsin maalivahdille, Brian Elliottille.
Sauer teki Rangersin kanssa jatkosopimuksen 8. heinäkuuta 2011. Se oli kaksi vuotta pitkä, ja Sauer ansaitsi 2,5 miljoonaa dollaria.
Dion Phaneuf taklasi 5. joulukuuta 2011 Sauerin, joka loukkaantui eikä ole sen jälkeen toipunut pelaamaan. Sauerin sopimus päättyi kauden 2012–2013 jälkeen, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.
Lähteet.
Viitteet.
Risto Kautto

Risto Heikki Kautto-Seinäjokinen (vuoteen 1961 Kautto; 15. kesäkuuta 1931 Helsinki – 5. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja ja tutkija.
Kautto valmistui Helsingin yliopistosta 1958. Hän työskenteli WSOY:llä 1961-1974 kustannustoimittajana, toimituspäällikkönä ja tietosanakirjatoimittajana. Hän oli muun muassa yksi Tiedon portaat -tietosanakirjan toimittajista, osallistui Kansallisbiografian perussuunnitelman tekemiseen sekä kirjoitti Helsingin Sanomiin artikkeleita ja oli lehden kolumnisti. 1980–1990-luvulla hän työskenteli Suomen Elokuva-arkistossa. 
Kautto käänsi muun muassa Thomas Mannin kertomuksia sisältävän teoksen "Päiden vaihdos, Laki". Lisäksi hän julkaisi omia teoksia, "Malminkartano: luutnantin puustelli", "Pistoksia" (muistelmat) ja "Tyynelän tietämiin".
Peter Kirui

Peter Cheruiyot Kirui (s. 2. tammikuuta 1988) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Vuonna 2011 hän voitti 10 000 metrin juoksussa Kenian mestaruuden. Daegun MM-kilpailuissa samana vuonna hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 27.25,63.
Kirui on toiminut jäniksenä useassa maratonkilpailussa. Vuonna 2010 hän toimi jäniksenä Rotterdamin maratonilla, jonka Patrick Makau voitti ajalla 2.04.48, ja Chicagon maratonilla, jonka Samuel Wanjiru voitti ajalla 2.06.27. Vuonna 2011 hän toimi jäniksenä Rotterdamin, Berliinin ja Frankfurtin maratoneilla. Berliinissä Patrick Makau voitti kilpailun uudella maailmanennätyksellä 2.03.38. Makau juoksi tuolloin myös 30 kilometrin maailmanennätyksen 1.27.38. Kirui johti kilpailua 30 kilometrin kohdalla, mutta ei saanut maailmanennätystä nimiinsä, koska ei juossut kilpailua loppuun vaan keskeytti 32 kilometrin kohdalla. Viisi viikkoa Berliinin maratonin jälkeen hän toimi jäniksenä Frankfurtin maratonilla, jonka Wilson Kipsang voitti ajalla 2.03.42. Kilpailussa Kirui pysähtyi hetkeksi 30 kilometrin kohdalla, mutta päätti kuitenkin juosta maaliin asti ja sijoittui lopulta kuudenneksi ajalla 2.06.31.
Lähde: IAAF
Tommi Halonen

Tommi Halonen (s. 14. huhtikuuta 1982 Tornio) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä.
Halosen kasvattajaseura on Tornion Pallo -47, josta hän siirtyi Valkeakosken Hakan riveihin 18-vuotiaana. Valkeakoskella Halonen vietti kolme kautta, mutta ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa edustusjoukkueessa. Hän oli kuitenkin mukana voittamassa Suomen Cupia kaudella 2002. Halonen pelasi muutamia otteluita lainasopimuksella kasvattajaseurassaan TP-47:ssä peliajan puutteen johdosta. Hän oli myös mukana Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, joka pelasi EM-lopputurnauksessa 2001.
Halonen palasi kasvattajaseuraansa TP-47:ään, joka oli noussut kaudeksi 2004 Veikkausliigaan. Loukkaantumiset sekottivat kuitenkin hänen debyyttikauttaan pääsarjatasolla. Halonen pelasi kahden vuoden aikana yhdeksässä liigaottelussa. Alkupuolen kaudesta 2005 hän pelasi lainasopimuksella Ykkösen Oulun Luistinseurassa. 
Kaikkiaan kolmen Tornio-vuoden jälkeen Halonen siirtyi Kokkolaan, jossa hän on pelasi vuosina 2007–2013 niin GBK:ssa kuin KPV:ssäkin.
C. J. Wilson

Christopher John ”C. J.” Wilson (s. 18. marraskuuta 1980 Newport Beach) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa syöttäjänä Los Angeles Angelsissa. Aikaisemmin hän syötti Texas Rangersissa vuodet 2005–2011.
Texas Rangers.
Wilson pelasi nuorena Santa Ana Junior Collegen baseballjoukkueessa, ja hänet valittiin vuoden 2000 parhaaksi pelaajaksi. Texas Rangersin kykyjenmetsästäjä Tim Fortugno kiinnitti huomiota Wilsoniin, ja kutsui tämän pelaamaan Pulaski Rangersiin, joka pelasi alimpaan aloittelijaliigaan kuuluvassa Appalachian Leaguessa. Wilson kuitenkin nousi jo viiden viikon kuluttua ylemmällä tasolla pelaavaan Savannah Sand Gnatsiin.
Vuonna 2002 Wilson nousi jälleen ylemmässä High-A -tasolla pelanneeseen Charlotte Rangersiin, ja edelleen AA-tasolla pelanneeseen Tulsa Drillersiin. Seuraavana vuonna Wilson pelasi AA-tason Frisco RoughRidersissa, mutta joutui keskeyttämään kauden leikkauksen takia. Wilsonin kuntoutuminen esti myös vuoden 2004 peleihin osallistumisen.
Wilson palasi kentälle vuoden 2005 kaudelle 18 kuukauden tauon jälkeen. Kauden aikana nostettiin ensimmäistä kertaa Major Leagueen Texas Rangersin riveihin. Loppukauden aikana Wilson pelasi yhteensä 24 peliä yhdellä voitolla, seitsemällä tappiolla ja 6,94 ERA:lla.
Remmy Ongala

Ramadhani ”Remmy” Mtoro Ongala (1947 – 13. joulukuuta 2010) oli tansanialainen kitaristi ja laulaja. Ongala lauloi muun muassa yhtyeissä Orchestra Makassy ja Remmy Ongala &amp; Orchestre Super Matimila. Remmy Ongala &amp; Orchestre Super Matimila vieraili Suomessa, Provinssirockissa vuonna 1989. Ongala kuoli kotonaan Dar es Salaamissa 13. joulukuuta 2010.
Lapsuus ja nuoruus.
Remmy Ongala syntyi vuonna 1947 Kindun kaupungissa Belgian Kongon (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) koillisosassa. Hän aloitti keikkailun 16-vuotiaana isänsä kanssa, joka oli tunnettu laulaja, sanzan soittaja ja tanssija. Hän lopetti koulunkäynnin 17-vuotiaana, koska hänellä ei ollut enää varaa maksaa lukukausimaksuja. Myytyään appelsiineja ja purukumia kaduilla hän liittyi Bantu Success -nimiseen nuorisoyhtyeeseen, jossa hän toimi rumpalina ja laulajana. Hänen intohimonsa Franco Luambon kitaramusiikkiin sai hänet innostumaan kitaransoiton opettelusta. Kaksi vuotta myöhemmin hän soitti kitaraa useissa ryhmissä, kuten Success Mwachame, Mickey Jazz ja Uganda’s Grand Mika Jazz.
Orchestra Makassy.
Vuonna 1978 Remmy Ongala muutti Dar es Salaamiin, Tansaniaan liittyäkseen Orchestra Makassy -yhtyeeseen, jossa soitti myös entinen OK Jazz -yhtyeen kitaristi Fan Fan. Yhtyettä johti Remmy Ongalan setä Mzee Makassy.
Orchestre Super Matimila.
Vuonna 1980 Orchestra Makassy muutti Keniaan, joten Remmy Ongala perusti Tansaniaan oman yhtyeensä Orchestre Super Matimilan, joka sai nimensä paikallisen liikemiehen mukaan, koska tämä osti ja omisti yhtyeen instrumentit. Vuoteen 1984 mennessä yhtyeeseen kuului kolme kitaraa, saksofoni, trumpetti, basso ja rummut. Vuonna 1987 Orchestre Super Matamilassa soitti kahdeksantoista henkilöä, mutta lavalla esiintyi normaalisti kuudesta kahdeksaan muusikkoa. Orchestre Super Matimilassa yhdistyi kongolainen soukous, tansanialaiset rytmit, latinalainen musiikki ja soul-musiikki.
Vuonna 1988 yhtye kiersi Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa. Vuotta myöhemmin yhtye julkaisi ensimmäisen kansainvälisen albuminsa Songs for the poor man. Vuonna 1992 yhtye nauhoitti toisen levynsä Mambon.
Remmy Ongala on kansainvälisesti tunnetuimpia tansanialaisia muusikoita. Dar es Salaamissa on asuinalue, joka on nimetty hänen mukaansa "Kwa Remmy Sinza". Monet Remmy Ongalan sanoituksista käsittelevät köyhyyttä ja kuolemaa. Remmy Ongalan myös poliittisesti kantaa ottavat sanoitukset herättivät paljon keskustelua Tansaniassa ja hänen maineensa ulottui jopa syrjäisimmille seuduille valtiota.
Kuolema.
Remmy Ongalalle myönnettiin Tansanian kansalaisuus ja hän asui myöhäisen uransa aikana Dar es Salaamissa englantilaisen vaimonsa ja neljän lapsensa kanssa. Vuonna 2001 sairaskohtauksen seurauksena hän halvaantui osittain, mutta jatkoi laulamistaan pyörätuolista. Sairaskohtauksen jälkeen hän siirtyi laulamaan gospel-musiikkia ja leikkasi tavaramerkiksi muodostuneet dreadlocksinsa. Hänet löydettiin kotoaan kuolleena 13. joulukuuta 2010.
Simon Nurme

Nils Simon Erik Nurme (s. 24. marraskuuta 1982 Laxå, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapallomaalivahti.
Nurme edusti Veikkausliigassa pelannutta IFK Mariehamnia kausina 2012–2014.
Endo-ekso-isomeria

Endo-ekso- ja tähän läheisesti liittyvä "syn-anti"-isomeria (molemmat kirjoitetaan aina kursiivilla) ovat diastereomerian lajeja, joita on bisyklisillä ja sillanpäärakenteen omaavilla orgaanisilla yhdisteillä. Näiden yleinen kaava on bisyklo[x.y.z]alkaani, jossa x on yhdisteen pisimmän renkaan hiilten lukumäärä lukuun ottamatta sillänpäärakenteen kahta hiiltä. Hiilten numerointi aloitetaan toisesta sillanpäärakenteen hiilestä. Mikäli yhdisteessä on kaksi yhtä pitkää rengasta, joista toinen tai molemmat on substituoitu, aloitetaan hiilten numerointi siitä sillanpäärakenteen hiilestä, joka on lähimpänä suurimman prioriteetin ryhmää. Tästä edetään hiili toisensa jälkeen seuraavaksi pidempään tai suuremman prioriteetin hiileen.
Isomeeri on
Bounce Tales

Bounce Tales on Rovio Mobilen kehittämä vektoripohjainen tasohyppelypeli kännyköille. Pelissä pelaaja palloa ohjaten ratkoo ongelmia sekä väistelee vaaroja. Pelissä on kaksitoista kenttää sekä kolme bonuskenttää. Peli on seuraaja Nokian alkuperäiselle "KBounce"-pelille. Pelissä on käytössä kolme palloa: punainen superpallo, harmaa kivipallo (kykenee tuhoamaan esteitä ja uppoamaan nopeasti) sekä rantapallo (pystyy kellumaan vedessä sekä hyppimään korkealle).