tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wojciech Theiner

Wojciech Theiner (s. 25. kesäkuuta 1986 Ruda Śląska) on puolalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa AZS-AWF Katowiceä. Theinerin ennätys on heinäkuussa 2014 Katowicessä hypätty 232. Hän on 187 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa.
Theiner saavutti hopeaa vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä tuloksella 226. Hän on osallistunut kaksiin EM-kilpailuihin, vuosina 2010 ja 2014, ollen parhaimmillaan finaalin kymmenes vuonna 2014 Zürichissä. Theiner on saavuttanut Timanttiliigassa yhden osakilpailuvoiton, vuonna 2014 Glasgow'ssa tuloksella 228.
Penthoraceae

Penthoraceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Saxifragales-lahkossa. Siinä on vain yksi suku: viisisopet ("Penthorum").
Tuntomerkit.
Kasvit ovat juurakollisia ja melko möyheitä ruohoja, joissa on flavonoideja. Lehdet sijoittuvat varteen kierteisesti ja ovat hammaslaitaisia. Viuhkomainen ja vähähaarainen kukinto sijaitsee verson latvassa. Kukat ovat 5–7-lukuisia, ja niiden pohjus on maljamainen, niin sanottu hypanthium. Verholehdet ovat keskenään erikokoisia. Teriö tavallisesti puuttuu, joskus terälehtiä voi olla jopa seitsemän. Heteitä on kaksi kertaa enemmän kuin verholehtiä. Puoleksi kehänalainen sikiäin koostuu 5–8 yhteen kasvaneesta emilehdestä, joiden kärkiosat ovat erillisiä. Istukat ovat turvonneita, ja vartalot kiinnittyvät emilehtien laidan tuntumaan. Luotit ovat pallomaisia. Kussakin emilehdessä on monta pitkävartista siemenaihetta. Hedelmävaiheessa emilehtien erilliset osat ovat kansiluomaisia.
Levinneisyys.
Viisisopet kasvavat kahdella alueella, yhtäältä Itä- ja Kaakkois-Aasiassa, toisaalta Pohjois-Amerikan itäosassa.
Luokittelu.
Penthoraceae käsittää vain yhden kaksilajisen suvun, viisisopet ("Penthorum"). Aiemmin se on tavallisesti viety rikkokasveihin (Saxifragaceae), mutta nyt sitä pidetään ärviäkasvien (Haloragaceae) läheisenä sukulaisena.
Joni Korhonen

Joni Korhonen (s. 8. helmikuuta 1987 Espoo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Seurajoukkueet.
Joni Korhosen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kausina 2005–2006 Kakkosessa FCK Salamoissa ja FC Espoossa. Vuoden 2007 aikana Korhonen pelasi Saksan Oberligassa eli neljännellä sarjatasolla Bonner SC:n riveissä ja Ykkösessä HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssa. Kauden 2008 Korhonen pelasi Kakkosen FC Espoossa.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2009 Ykkösessä pelanneseen AC Ouluun. Hän pelasi kaudella 2009 yhteensä 24 Ykkösen ottelua. AC Oulu voitti Ykkösen kaudella 2009 ja nousi Veikkausliigaan. Korhonen siirtyi kaudeksi 2010 Ykköseen nousseeseen FC Espooseen. Hän pelasi kaudella 2010 kaikki 26 sarjaottelua, ja FC Espoo oli sarjassa kuudes.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2011 Ykkösen FC Viikinkien riveihin. Korhonen pelasi Viikingeissä kausina 2011–2013 yhteensä 76 Ykkösen ottelua. Hän teki kaudella 2011 kymmenen maalia ja oli Ykkösen maalipörssissä jaetulla viidennellä sijalla. Viikingit oli kaudella 2011 Ykkösessä viides, kaudella 2012 kolmas ja kaudella 2013 seitsemäs. Korhonen siirtyi kaudeksi 2014 Ykkösen PK-35 Vantaan riveihin. Hän pelasi kaudella 2014 kaikki 27 sarjaottelua, ja PK-35 Vantaa oli sarjassa kuudes.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2015 Veikkausliigaan nousseen HIFK:n riveihin. Korhonen debytoi Veikkausliigassa 19. huhtikuuta ottelussa IFK Mariehamn–HIFK. Korhonen pelasi kaudella 2015 yhteensä 31 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. HIFK oli Veikkausliigassa seitsemäs. Korhonen jatkoi HIFK:n riveissä kaudella 2016, jolloin liigaotteluita kertyi 29. HIFK oli kaudella 2016 Veikkausliigassa kymmenes.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2017 Ykköseen nousseeseen FC Honkaan. Korhonen pelasi kaudella 2017 yhteensä 26 Ykkösen ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia. Korhonen oli Ykkösen maalipörssissä jaetulla neljännellä sijalla. FC Honka oli kaudella 2017 Ykkösessä toinen ja se nousi liigakarsinnan kautta Veikkausliigaan. Korhonen jatkoi Hongassa kaudella 2018, jolloin otteluita Veikkausliigassa kertyi 16. FC Honka oli kaudella 2018 Veikkausliigassa neljäs.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2019 Ykkösen AC Ouluun. Korhonen pelasi kaudella 2019 yhteensä 27 Ykkösen ottelua ja teki niissä kaksi maalia. AC Oulu oli sarjassa seitsemäs. Korhonen siirtyi kaudeksi 2020 Kakkosessa pelaavan PK-35:n riveihin.
Silje Theodorsen

Silje Theodorsen (s. 19. elokuuta 1994 Tromssa) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Kvaløysetta Skilagia.
Theodorsen debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2014 Lillehammerin vapaan sprintissä ollen 31:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti jo seuraavana päivänä viiden kilometrin vapaan kilpailusta sijoittuen sijalle 15. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Rukan vapaan hiihtotavan 20 kilometrin takaa-ajokilpailussa marraskuussa 2022. Se on edelleen hänen paras maailmancupsijansa.
Theodorsen on saavuttanut alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintistä vuodelta 2015 Almatystä. Vuonna 2012 hän voitti kultaa nuorten olympialaista vapaan hiihtotavan sprintistä Innsbruckista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kolmastoista.
Sava (alue)

Sava on hallintoalue Madagaskarin koillisosassa Intian valtameren rannalla. Se on yksi maan 24:stä alueesta. Vuoden 2018 väestönlaskennassa Savan alueen väkiluku oli 1 123 772 ja pinta-ala 23 793,7 neliökilometriä. Kaupunkilaisia heistä oli prosenttia (208 590 as.).
Alue rajoittuu idässä Intian valtamereen. Etelässä naapurina on Ambatosoan, lännessä Sofian ja luoteessa Dianan alue.
Aluekeskuksena toimii Sambavan merenrantakaupunki, josta on 1 194 kilometriä pääkaupunki Antananarivoon. Alue jakautuu neljään piirikuntaan: Sambava, Antalaha, Vohémar ja Andapa. Alue on saanut nimensä piirikuntien nimien ensimmäisistä kirjaimista.
Savan alueella sijaitsevista suojelualueista tunnetuimpiin kuuluvat Unescon maailmanperintöluettelon kohteen Atsinananan sademetsät osana ovat Marojejyn kansallispuisto ja Masoalan kansallispuisto.
Dorian van Rijsselberghe

Dorian Benno Eric van Rijsselberghe (s. 24. marraskuuta 1988 Den Burg) on alankomaalainen kilpapurjehtija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 190 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava van Rijsselberghe kilpailee purjelautailun -luokassa. Hän edustaa Waddenteamia.
Van Rijsselberghe saavutti olympiakultaa RS:X-luokasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän toimi noissa kisoissa myös Alankomaiden lipunkantajana avajaisissa. Van Rijsselberghe uusi olympiakultansa vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa. MM-kilpailuissa van Rijsselberghe on saavuttanut kultaa vuodelta 2011 Perthistä, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. EM-kilpailuista hänellä on yksi hopea vuodelta 2015.
Van Rijsselberghe on osallistunut yksiin kesäolympialaisiin. Hänen valmentajanaan toimii Aaron McIntosh. Aiemmin van Rijsselberghe on kilpaillut Mistral-luokassa.
Ärviäkasvit

Ärviäkasvit (Haloragaceae) on laajalle levinnyt, mutta pienehkö kasviheimo koppisiemenisten Saxifragales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Ärviäkasvit ovat melko pieniä, tavallisesti yksikotisia, usein vaihtelevissa määrin ruohovartisia kasveja. Niiden aineenvaihdunta tuottaa flavoneja, ja usein niillä on oksalaattikiteitä karvamaisissa kuorikerroksen soluissa. Lehdet sijaitsevat tavallisesti vastakkaisesti tai harvemmin kierteisesti, ja ovat tavallisesti yksinkertaisia, joskus parilehdykkäisiä, sahalaitaisia tai syväliuskaisia ja pieniä. Kukinto on viuhkomainen tai kukat ovat ryhmissä tai yksittäin. Kukat ovat pieniä (poikkeuksena "Haloragodendron"), neljälukuisia, ja niissä on kariseva teriö. Heteitä on kahdeksan, ponnet ovat palhoja paljon pidempiä. Sikiäin on kehänalainen ja vartalot ovat paksutyvisiä, luotit pensselimäisiä, toisinaan nuppimaisia. Kussakin emilehdessä on yksi fertiili siemenaihe, joka riippuu kärki-istukasta. Hedelmä on pähkinämäinen, avautumaton, ja hedelmäseinän ulkokerros (eksokarppi) on usein kuviollinen. Siemenen endospermi on tärkkelyspitoinen, alkioripustin on imujuurinen ja sirkkalehdet ovat melko lyhyet.
Levinneisyys.
Arviäkasveja tavataan kosmopoliittisesti levinneinä maapallolla, erityisesti kuitenkin Australiassa. Ärviäkasvien heimoon kuuluvista kasveista Suomessa tavataan ainoastaan neljää ärviöihin ("Myriophyllum") kuuluvaa lajia.
Luokittelu.
Ärviäkasvien heimossa on yhdeksän sukua ja 145 lajia, jotka jakautuvat evolutiivisesti kahteen haaraan, jotka lienevät noin 47 miljoonaa vuotta vanhoja.
Suvut "Haloragodendron" ja "Glischryocaryon" muodostavat heimon kehityshaaroista toisen. Niiden yhdeksän lajia ovat ruohoja, joilla on puutuva juuristo, tai pieniä puita. Kukat ovat kaksineuvoisia ja hedelmät siivellisiä ja yksisiemenisiä. Suvut kasvavat Australian etelä- ja länsiosissa.
Toista evoluutiohaaraa voidaan nimittää tribusnimellä Myriophylleae. Sen kasvit ovat vesikasveja tai pensaita. Kukat ovat yksikotisesti (joskus kaksikotisesti) yksineuvoisia tai harvemmin kaksineuvoisia. Joskus niistä puuttuu teriö. Hedelmä on 1–4-siemeninen. Sukuja kehityshaaraan kuuluu seitsemän, lajeja 136. Runsaslajisimmat suvut ovat ärviät ("Myriophyllum", 60 lajia), "Gonocarpus" (41 lajia) ja sahiot ("Haloragis", 28 lajia).
Suvut.
Ärviäkasvisuvut:
Helvi Halme

Helvi Helena Halme (26. helmikuuta 1923 Impilahti – 7. syyskuuta 2016 Kuopio) oli suomalainen lähetyssaarnaaja ja kristillinen kirjailija.
Halmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Halme ja opettaja Emilia Paukku. Hän kävi Itä-Suomen seminaarin 1946. Lähetystyötä Halme teki Etiopiassa 1953 alkaen. Opettajan koulutuksen saaneena hänelle avautui aluksi tehtävä keisarillisen perheen lasten kasvattajana. Halme asui vuodesta 1988 Kuopiossa. Hän kirjoitti vuosina 1943–1977 kaikkiaan 14 kirjaa, joista monet ovat nuorten kirjoja.
Pettämätön pistooli

Pettämätön pistooli ("The Tall T") on Budd Boetticherin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1957. Se kuuluu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryn luetteloon merkittävistä elokuvista.
Elokuvan "Seitsemän miestä jäljellä" menestyksen jälkeen kolmikko näyttelijä Randolph Scott, käsikirjoittaja Burt Kennedy ja ohjaaja Budd Boetticher ryhtyivät välittömästi uuden samantyyppisen elokuvan tekoon. Vain tuotantoyhtiö vaihtui. Käsikirjoituksen pohjaksi valittiin Elmore Leonardin tarina "The Captives" joka oli hänen teoksistaan ensimmäinen, josta tehtiin elokuva. Elokuva tehtiin pienellä budjetilla kolmessa viikossa.
Elokuva on hyvin tyypillinen Boetticherin elokuva: koruton tarina on kuvattu karussa kalliomaisemassa, ja vastakkain ovat sankari ja roisto. Boetticher itse on saanut härkätaistelijan koulutuksen, ja se kuvastuu elokuvassa rytmisesti ja visuaalisesti.
Rakel Hyvärinen

Rakel Johanna Hyvärinen, o.s. "Sorsa" (23. tammikuuta 1923 Pyhäjärvi Ol. – 22. syyskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Hyvärinen kävi keskikoulun ja toimi kirjanpitäjänä. Hän asui Espoossa.
Hyvärisen kirjoja ilmestyi 1980-luvulla Tammen "Vihreä varis" -kirjasarjassa. Hän kirjoitti myös pakinoita lehtiin ja "Pappa on sotainvalidi" -nimisen oppikirjan kuntoutuslaitoksille.
Ali Kaya

Ali Kaya (alun perin Stanley Kiprotich Mukche; s. 20. huhtikuuta 1994 Eldoret, Kenia) on kenialaissyntyinen, nykyisin Turkkia edustava kestävyysjuoksija. Hän kilpailee 5 000 ja 10 000 metrillä.
Kaya muutti Turkkiin vuonna 2010 ja otti käyttöönsä nykyisen nimensä. Maan kansalaisuuden hän sai vuonna 2013. Kaya saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista kultaa 5 000 ja 10 000 metriltä vuonna 2013. Hän voitti samat matkat myös Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Kaya saavutti pronssia 10 000 metriltä ennätysajallaan 28.08,72. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa 3 000 metrillä omalla ja Turkin ennätysajalla 7.38.42. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Kaya oli 10 000 metrillä seitsemäs ja 5 000 metrillä yhdeksäs.
Kaya saavutti Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 28.21,42. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän keskeytti 10 000 metriä ja karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä. Hän saavutti maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 pronssia sekaviestissä.
Maastojuoksun EM-kilpailuista Kayalla on kulta henkilökohtaisesta kilpailusta 2015 sekä hopea henkilökohtaisesta ja kulta joukkuekilpailusta 2014. Nuorten sarjassa hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden 2013.
Kayan ennätys 5 000 metrillä on 13.00,31 (Rooma 2015) ja 10 000 metrillä 27.24,09 (Mersin 2015).
Ilta Liukku

Ilta Marjatta Liukku (30. tammikuuta 1923 Helsinki – 28. heinäkuuta 2003) oli suomalainen päiväkodinjohtaja ja lasten- ja nuortenkirjailija.
Liukku kävi Helsingin tyttölukion ja Ebeneser-lastentarhaseminaarin vuosina 1944–1946. Hän toimi lastentarhanopettajana Savonlinnassa vuosina 1946–1947 ja Helsingin kaupungin päiväkodeissa 1947–1958. Päiväkodinjohtajana Liukku oli Helsingissä vuodet 1958–1983. Liukku toimi lastentarhanopettajiksi opiskelevien ohjaajana useina vuosina ja toimi kurssien johtajana, ohjaajana, ja luennoitsijana vuosina 1950–1980. Liukku toimi myös lastentarhain kesäsiirtolayhdistyksen sihteerinä. 
Liukku sai Helsinki-mitalin vuonna 1985. Norjassa hän osallistui lastentarhanopettajien kongressiin Lastentarha-lehden stipendin turvin. Liukku julkaisi neljä lastenkirjaa, pakinoita, askarteluohjeita, satuja, kuvituksia. Ebeneser-säätiön lastentarhamuseon esinekokoelmassa on kolme nukkea kehdoissaan, joiden yhteydessä hänet on mainittu.
Liukun vanhemmat olivat NMKY:n poikatyösihteeri ja kirjailija Alfred Liukku ja Edith Alice (o.s. Geijer). Liukun kotikunta oli Järvenpää.
Rafał Omelko

Rafał Omelko (s. 16. tammikuuta 1989 Wrocław) on puolalainen pikajuoksija. Omelko kilpailee 400 metrillä, jossa hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2016 Amsterdamissä juostu 45,14.. Omelko edustaa KS AZS AWF Wrocławia.
Omelko on osallistunut kolmiin EM-kilpailuihin vuosina 2010, 2014 ja 2016. Hän saavutti EM-kilpailujen 4 × 400 metrin viestistä pronssia 2014 Zürichistä ja hopeaa 2016 Amsterdamista. Amsterdamin 400 metrillä hän oli kuudes. Hän saavutti hopeaa vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta 4 × 400 metrin viestistä. Noista kisoista hän saavutti myös pronssia 400 metriltä. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrilä. Hän sai alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä Ostravassa 2011. 
Omelko oli mukana vuosien 2013 ja 2015 MM-kilpailuissa vain 4 × 400 metrin viestissä ilman menestystä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 400 metrin viestissä seitsemänneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli 4 × 400 metrin viestissä seitsemäs. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän juoksi toisen osuuden Puolan joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä maailmanennätysajalla 3.01,77. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.
Choi Seou

Choi Seou (, vuoteen 2012 asti Choi Yong-jik, ; s. 3. joulukuuta 1982 Gunsan, Pohjois-Jeolla) on eteläkorealainen mäkihyppääjä. Choi edustaa High1 Resortia.
Choi debytoi mäkihypyn maailmancupissa Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailussa tammikuussa 1999 ollen 36:s. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä hän saavutti paria päivää myöhemmin Innsbruckissa ollen 30:s. Choin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 25:s sija Klingenthalin suurmäen kilpailusta helmikuussa 2007. 
Choi on osallistunut viisiin talviolympialaisiin vuosina 1998, 2002, 2006, 2010 ja 2014. Paras henkilökohtainen sijoitus on 34:s sija normaalimäen kilpailusta vuosilta 2002 ja 2014. MM-kilpailuihin Choi on osallistunut neljästi, parhaana sijoituksenaan 22:s vuoden 2005 MM-kilpailuiden normaalimäestä. 
Choilla on yksi kulta ja yksi pronssi Aasian talvikisojen joukkuemäkikilpailuista. Talviuniversiadeista hänellä on yksi kulta ja kaksi hopeaa.
Filippiinientulkku

Filippiinientulkku ("Pyrrhula leucogenis") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Filippiinientulkkua tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Okratulkku

Okratulkku ("Pyrrhula aurantiaca") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Okratulkkua tavataan Intiassa ja Pakistanissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai hyvin yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Himalajantulkku

Himalajantulkku ("Pyrrhula erythrocephala") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Himalajantulkkua tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Iteaceae

Iteaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Saxifragales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat pensaita tai puita. Lehdet ovat pienikorvakkeisia. Kukinto on terttumainen tai viuhkomainen. Kukassa on enemmän tai vähemmän kehänalainen sikiäin, jossa on aksiletyyppinen keski-istukka. Vartalo on hyvin kehittynyt. Siemenessä on niukka endospermi.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa monella erillisalueella lämpimillä ja trooppisilla alueilla.
Luokittelu.
Heimossa on kaksi sukua ja 21 lajia.
"Pterostemon"-suvussa on kolme Meksikossa kasvavaa pensaslajia, joiden kiiltävät lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat sahalaitaiset ja korvakkeelliset. Kukinto on huiskilomainen viuhko. Heteitä on viisi, ja ne ovat litteäpalhoisia, palhot ovat palteisia, palteet hammasreunaisia, ja kukassa on myös viisi joutohedettä. Sikiäin on yhdislehtinen ja enimmäkseen kehänalainen, viiden emilehden muodostama, kussakin 4–6 siemenaihetta. Luotti on nuppimainen. Hedelmä on verhiöllinen.
Suvussa "Itea" on 18 puu- ja pensaslajia Kaakkois-Aasiassa saaristoineen, Pohjois-Amerikan itäosassa sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niiden lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat piikki- tai rauhashampaisia. Hankasilmuja on monta. Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on terttumainen, joskus haarainen. Kukat ovat melko pieniä, ja niissä on rengasmainen mesiäinen; pohjus on maljamainen hypantio. Sikiäin koostuu kahdesta yhteenkasvaneesta emilehdestä ja on lähes kehänalainen. Hedelmä on liiteluomainen kota.
Harlekiinitulkku

Harlekiinitulkku ("Pyrrhula erythaca") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harlekiinitulkkua tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Taiwanissa ja Thaimaassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Syyrianhemppo

Syyrianhemppo ("Serinus syriacus") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Syyrianhemppoa tavataan Egyptissä, Irakissa, Israelissa, Jordaniassa, Palestiinassa ja Syyriassa. Lajin populaatioksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä, ja se on vähenemässä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Biebersteiniaceae

Biebersteiniaceae on muutamalajinen ja vähän tunnettu kasviheimo koppisiemenisten Sapindales-lahkossa, jonka evoluutiopuussa se on vanhin haara eli kladi. Heimossa on vain "Biebersteinia"-suku.
Tuntomerkit.
Kasvit ovat juurakollisia monivuotisruohoja, joilla on rauhaskarvoja. Lehdet ovat korvakkeellisia, pääteparisia, toisinaan jopa kahteen tai kolmeen kertaan kerrannaisia, ja lehdykät ovat liuskaisia ja hammaslaitaisia. Kukinto on pysty ja terttumainen, melko isokukkainen. Terälehdet ovat tavallisesti kynnellisiä. Kukassa on verhovastaisia mesirauhasia. Sikiäin sijaitsee pohjuksen lyhyen pidentymän eli gynoforin päässä ja koostuu viidestä yhteenkasvaneesta emilehdestä, joilla on erilliset, mutta kärjestään yhtyvät vartalot. Luotti on pallomainen. Kussakin emilehdessä on yksi yksikalvoinen siemenaihe, jonka varsi (funikulus) on massiivinen ja taipunut. Hedelmä on lohkohedelmä, jolla on kookas verhiö, ja jonka keskipylväs jää jäljelle lohkojen karistua. Siemenessä on niukka ravintovarasto (endospermi) ja hieman käyrä alkio, jonka sirkkalehdet ovat lehtimäisiä.
Levinneisyys.
"Biebersteinia" kasvaa Kreikasta Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella.
Luokittelu.
Biebersteiniaceae-heimon ainoassa suvussa on viisi lajia. Aikaisemmin niitä on pidetty kurjenpolvikasvien (Geraniaceae) sukulaisina.
Luigi Freddi

Luigi Freddi (12. kesäkuuta 1895 Milano – 17. maaliskuuta 1977 Rooma) oli italialainen toimittaja, poliitikko ja elokuva-alan vaikuttaja.
Vaatimattomista oloista lähtöisin ollut Freddi jäi vaille kunnollista koulutusta. Hän toimitti futuristien julkaisuja, työskenteli Benito Mussolinin "Il Popolo d’Italia" -lehden avustajana ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen hän perusti fasistien nuorisojärjestön, toimitti "Il Popolo d’Italiaa" ja työskenteli Kansallisen fasistipuolueen propagandatehtävissä.
Vuonna 1934 Freddistä tuli fasistien elokuvahallinnon päällikkö. Hän vaikutti merkittävästi Kokeellisen elokuvakeskuksen ja valtiollisen elokuvalevitysyhtiö Ente Nazionale Industrie Cinematografichen (ENIC) perustamiseen sekä Cinecittàn elokuvastudion rakentamiseen. Tehtävässään hän pyrki saattamaan elokuva-alan valtion tiukempaan valvontaan, mutta vastusti varsinaisten propagandaelokuvien tekemistä. Ulkomaisten elokuvayhtiöiden toiminnan rajoittaminen vuonna 1938 aiheutti suurten amerikkalaisyhtiöiden vetäytymisen Italiasta ja johti Freddin eroon maaliskuussa 1939. Vuonna 1940 hänet nimitettiin Cinecittàn ja Cinesin hallitusten puheenjohtajaksi ja vuonna 1941 myös ENIC:n johtajaksi.
Salòn tasavallan perustamisen jälkeen Freddi yritti siirtää Cinecittàn kaluston ja elokuvatuotannon Venetsiaan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa hän yritti paeta Sveitsiin, mutta joutui vangituksi ja oikeuden eteen. Hänet vapautettiin toukokuussa 1946.
Sodan jälkeen Freddi työskenteli "Il Tempo" -sanomalehden toimittajana ja tuottaja Angelo Rizzolin avustajana. Hänen kirjallisesta tuotannostaan kiinnostavin on fasistisen Italian elokuvateollisuudesta kertova "Il cinema" (1949).
Kenedy

Robert Kenedy Nunes do Nascimento (8. helmikuuta 1996 Santa Rita do Sapucaí), tunnetaan paremmin nimellä Kenedy, on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónnissa pelaavaa Real Valladolidia. Pelipaikaltaan Kenedy on vasen laitalinkki.
Kenedy pelasi vuosina 2013–2015 Fluminensen edustusjoukkueessa. Hän liittyi seuran junioreihin vuonna 2009. Englantilaisseura Chelseassa hän pelasi 14 valioliigaottelua ja teki yhden maalin kaudella 2014–2015. Tämän jälkeen hän on pelannut yhden liigaottelun kausilla 2015–2016 ja 2021–2022. Hän on pelannut lainalla Watfordissa, Newcastle Unitedissa, Getafessa, Granadassa ja Flamengossa.
Kenedy on pelannut Brasilian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi viisi ottelua alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013.
Nitrariaceae

Natronmarjakasvit (Nitrariaceae) on koppisiemenisten Sapindales-lahkoon kuuluva pieni kasviheimo, jonka tunnetuin suku lienee harmikit ("Peganum").
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat monivuotisia ruohoja tai pensaita, joilla on möyheät ja korvakkeelliset lehdet. Kukinto on enemmän tai vähemmän viuhkomainen ja sijaitsee varsipäätteisesti. Teriö suojaa kukkanuppua. Heteitä on 15, jotka sijaitsevat terävastaisina pareina; palhot ovat litistyneitä ja leveätyvisiä. Myös mesirauhaset sijaitsevat terävastaisesti. Yhdislehtinen sikiäin koostuu kahdesta neljään tai kuudesta emilehdestä, ja siinä on pitkä vartalo, jota pitkin luottipinnat ovat. Hedelmä on selkäluomainen kota tai yksisiemeninen luumarja. Siemenkuoressa on usein limautuva ulkokerros.
Levinneisyys.
Heimo kasvaa tavallisesti vaihtelevissa määrin kuivilla alueilla Pohjois-Afrikasta Itä-Aasiaan. Lajeja on myös Lounais-Australiassa ja Itä-Meksikossa. Lajit ovat usein suolamaiden kasveja.
Luokittelu.
Nitrariaceae käsittää kolme sukua, joissa on yhteensä 16 lajia. 
Suvussa "Nitraria" on kuusi Euroopassa, Aasiassa, Saharassa ja Australiassa kasvavaa lajia. Eräät niistä ovat okaisia. Varren kussakin nivelessä on usein kaksi tai kolme mehevää lehteä, jotka voivat olla joskus hammaslaitaisia tai liuskaisia. Korvakkeet ovat nahkeita. Sikiäimen päässä on lyhyt vartalo. Hedelmä on luumarja, ja siemenessä on niukka endospermi.
Harmikeilla ("Peganum") on varren nivelissä kaksi likeistä lehteä, joiden lapa on syväjakoinen. Korvakkeet ovat lehtimäisiä ja jakoisia. Kukat sijaitsevat lehtivastaisesti. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on selkäluomainen kota tai marja. Harmikkien kotiseudut ovat Euroopassa, Aasiassa ja Itä-Meksikossa, missä niitä on kuusi lajia.
"Tetradiclis tenella" on sukunsa ainoa laji ja kasvaa Välimeren alueen itäosista Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. Se on yksivuotinen ruoho, jonka lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat möyheitä ja pienikorvakkeisia. Kukat ovat 3–4-lukuisia, ja hetiö on verhovastainen. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu neljästä emilehdestä, jotka ovat jakautuneet kolmeen osaan. Pohjaistukassa on 24 siemenaihetta. Vartalo on gynobaasinen eli kiinnittyy sikiäimen tyveen. Hedelmä on selkäluomainen rakokota.
Aikaisemmin Nitrariaceae-heimoa on pidetty mehikorvakasvien (Zygophyllaceae) sukulaisena, mutta yhtäläisyydet niiden kanssa johtuvat mitä ilmeisimmin samanlaisiin kasvuolosuhteisiin sopeutumisesta.
Marlon Roudette

Marlon McVey-Roudette (s. 5. tammikuuta 1983 Lontoo, Englanti) on brittiläinen muusikko. Hän tuli alun perin tunnetuksi Mattafix-duosta, jonka Roudette muodosti yhdessä Preetesh Hirjin kanssa. Duo lopetti vuonna 2010, Roudetten siirryttyä soolouralle.
Roudetten soolouran tunnetuin kappale on vuonna 2014 julkaistu "When the Beat Drops Out".
Muuta.
Roudetten isä Cameron McVey on myös muusikko, ja lisäksi menestynyt tuottaja.
Keisari Maksimilianin riemukaari

Keisari Maksimilianin riemukaari () on Albrecht Dürerin puupiirros 1500-luvulta. Sen koko on 3 × 3,5 metriä ja se on yksi suurikokoisimmista taidepainatteista kautta aikojen. Se koostuu 36 pellava-hamppupaperisesta arkista. Kuvaa painettiin noin 320 kappaletta vuosina 1517–1528. Niistä vain pieni osa on säilynyt nykyaikaan saakka.
Dürerin piirros esittää riemukaarta ja se on koristeltu historian merkkihenkilöiden kuvilla. Kuvan tarkoitus on keisari Maksimilian I:n ylistäminen. Keisari halusi varmistaa paikkansa historiassa ottamalla propagandatarkoitukseen aikakautensa uusimman tekniikan, kirjapainotaidon. Työhön palkattu Dürer kokosi vuonna 1515 ryhmän puukaivertajia toteuttamaan työn, joka koostui 195 puukappaleesta. Niiden valmistuminen kesti kolme vuotta.
Riemukaaren lisäksi Maksimilian teetätti myös teokset "Suuret voitonvaunut" (der Großen Triumphwagen) ja "Keisari Maksimilianin voitonparaati" (der Triumphzug Kaiser Maximilians). Ne olivat kooltaan vielä selvästi suurempia painatteita, mutta ne jäivät Maksimilianin aikana keskeneräisiksi.
Carl Metzger

Carl Metzger (6. kesäkuuta 1865 Norden, Saksa – 13. marraskuuta 1950) oli saksalainen metsäalan professori ja asiantuntija joka toimi 1920-luvulla diplomaattina Suomessa.
Elämäkerta.
Metzger suoritti metsätieteen tutkinnon Geissenin yliopistossa 1890 ja oli sitten assistenttina Hann-Mundenin metsäkorkeakoulussa. Hän toimi vuodesta 1901 Saksan Kööpenhaminan, Kristianian ja Tukholman lähetystöjen metsäasiantuntijana ja vuonna 1904 hänestä tuli Saksan Pietarin lähetystön ja Saksan Suomen konsulaatin Pohjois-Venäjän ja Suomen metsäasiain attasea. Metzgerin asemapaikkana oli Helsinki. Metzger palasi 1907 Saksaan kun hänestä tuli Hann-Mundenin metsäkorkeakoulun professori. Metzger toimi sittemmin vuodesta 1910 Wiesbadenin Sonnenbergin metsänhoitajana. 
Metzger osallistui ensimmäiseen maailmansotaan kapteenina. Hän haavoittui ja tämän jälkeen hänet ylennettiin majuriksi ja hänen vastuulleen tuli Saksan itärintamalla valtaamien alueiden metsänhoito. Metzger siirrettiin kuitenkin pian Saksan laivaston esikunnan tiedusteluun Ruotsiin ja hän piti täältä käsin yhteyksiä muun muassa Suomen jääkäriliikkeeseen. Suomen sisällissodan aikana Metzger oli Etelä-Suomeen keväällä 1918 maihinnousseiden saksalaisten joukkojen mukana tiedustelu-upseerina. 
Metzger nimitettiin 1918 Saksan sotaministeriön edustajaksi Suomeen ja Saksan Suomen-lähetystön attaseaksi. Vuonna 1920 hänestä tuli Saksan Pohjoismaiden, Baltian, Suomen ja Venäjän metsä- ja maatalousasioiden asiantuntija. Hän palveli edelleen attaseana Saksan Helsingin lähetystössä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1930. Etsivän keskuspoliisin vuonna 1927 laatiman raportin mukaan Metzger piti Suomea kehittymättömänä ja alkukantaisena maana ja ennusti Suomen metsien tuhoutuvan 10 vuodessa ellei maahan saataisi saksalaisia metsäasiantuntijoita metsäteollisuuden palvelukseen sekä saksalaista pääomaa.
Vielä eläkkeellä ollessaan Metzger oli 1940 tilapäisesti Saksan hallituksen palveluksessa valtakunnanmetsänhoitajana ja vuonna 1942 hän oleskeli Saksassa sotaan liittyvissä tehtävissä. Adolf Hitlerin noustua valtaan Metzger liittyi kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1933. Hän oli 20 vuoden ajan Helsingin Saksalaisen koulun kannatusyhdistyksen puheenjohtajana.
Metzger lähti Suomesta 24. marraskuuta 1944 vaimonsa kanssa laivalla Tukholmaan. He joutuivat jättämään omaisuutensa Suomeen ja Metzger menetti Saksan kukistuessa myös eläkkeensä ja eli köyhyydessä Ruotsissa. Vuonna 1948 parantumattomasti sairas Metzger ja hänen vaimonsa halusivat palata Suomeen mutta Valpo ei puoltanut Metzgerin hakemusta koska hän oli ollut NSDAP:n jäsen. Sen sijaan hänen suomalaissyntyinen vaimonsa sai luvan vierailukäyntiin Suomessa. Metzger kuoli 1950 85-vuotiaana. Metzger ja hänen vaimonsa on haudattu Helsingin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Carl Metzger oli naimisissa suomalaisen Anna Danielsonin (1874–1966) kanssa. Heidän poikansa Hans Metzger (s. 1912) toimi sotavuosina 1939–1944 Saksan Suomen lähetystön sanomalehtiattaseana.
Orbital ATK

Orbital ATK on yhdysvaltalainen ilmailu-, avaruus- ja sotateollisuusalan yritys. Se muodostui helmikuussa 2015, kun Orbital Sciences Corporation ja osa Alliant Techsystemsistä fuusioituivat.
Organisaatio.
Flight Systems Group.
Chandlerissa Arizonassa sijaitsevaan Flight Systems Group -osaan kuuluvat Pegasus-, Minotaur- ja Antares-kantoraketit sekä kiinteän ajoaineen raketit.
Defense Systems Group.
Baltimoressa Marylandissa sijaitseva Defense Systems Group valmistaa ohjuksia, sotaelektroniikkaa ja keski- ja suuren kaliiberin ammuksia.
Space Systems Group.
Space Systems Group sijaitsee Dullesissa Virginiassa ja toimittaa satelliitteja kaupalliseen, tieteelliseen ja sotilaalliseen käyttöön. Likäksi siihen kuuluu Cygnus-avaruusalus.
Per Willy Guttormsen

Per Willy ”Betong” Guttormsen (s. 11. kesäkuuta 1942 Narvik) on entinen norjalainen pikaluistelija. Guttormsen oli maailman kärkiluistelijoita 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa erityisesti 5 000 metrin ja 10 000 metrin matkoilla. Hän ei kuitenkaan saavuttanut mitaleita MM-, EM- tai olympiakisoista; hänen paras sijoituksensa oli neljäs niin MM- kuin olympiakisoissakin. Guttormsenia on leimallisesti pidetty jo urheilu-uransa aikana Pohjois-Norjan edustajana. Hän on toiminut 2000-luvulla saamelaisalueen yhteiskunnallisessa toiminnassa.
Urheilu-ura.
Guttormsenin kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1964, jolloin hän sijoittui kuudenneksi MM-kisoissa. Hän ei päässyt vielä vuoden 1964 Innsbruckin talviolympialaisiin, koska ei kyennyt vielä haastamaan pitkillä matkoilla Knut ”Kuppern” Johannesenia, Fred Anton Maieria ja Per Ivar Moea.
Guttormsen osallistui kaikkiaan 13 EM- ja MM-kisaan vuosina 1964–1972. EM-kisasijoitukset eri vuosina olivat seuraavat: 1965 15., 1966 11., 1968 7., 1970 10. ja 1971 7. Vastaavasti MM-kisoissa sijoitukset eri vuosina olivat: 1965 12., 1966 paras saavutus eli 4., 1967 7., 1968 9., 1971 8. ja 1972 13.
Guttormsen osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin vuonna 1968 Grenoblessa. Molemmilla pitkillä matkoilla, 5 000 ja 10 000 metrillä, hänen sijoituksensa oli neljäs. 10 000 metrillä hän jäi vain vajaan sekunnin päähän pronssimitalin saaneesta ruotsalaisesta Örjan Sandlerista. Seuraavissa talviolympialaisissa Sapporossa vuonna 1972 Guttormsen sijoittui vielä 10 000 metrillä 11:nneksi.
Urallaan Guttormsenilla oli maailmanennätys hallussaan kolme kertaa. Ennätykset olivat hänen hallussaan 12,7 sekuntia, 20 minuuttia ja 10,5 kuukautta. Ensimmäinen näistä syntyi kokonaispisteissä Oslon Bislettillä 11.–12. helmikuuta 1967, kun Guttormsen voittaessaan viimeisen matkan 10 000 metriä saavutti yhteispisteiksi 178.056. Ennätys kesti vain muutaman sekunnin, koska Guttormsenin pari Svein-Erik Stiansen otti Guttormsenin jäljessä maalilinjan ylittäessään yhteispisteiden ME:n haltuunsa luisteltuaan paremmin muut lyhyemmät matkat. Toisen ME:nsä Guttormsen saavutti 10 000 metrillä rikkoessaan kilpakumppaninsa Fred Anton Maierin ME:n ajalla 15.25,9 luistellessaan Oslon Bislettillä EM-kisoissa 28. tammikuuta 1968. Maier itse rikkoi kuitenkin Guttormsenin ME-ajan jo seuraavassa parissa parantaen Guttormsenin ennätystä 5,2 sekunnilla. Kolmas ME oli pidempi-ikäinen, kun Guttormsen luisteli 10. maaliskuuta 1968 Inzellissä ajan 15.16,1. Ennätys kesti vajaan vuoden, kunnes Alankomaiden Kees Verkerk rikkoi sen 26. tammikuuta 1969 12,5 sekunnilla.
Osallistuminen saamelaisalueen yhteiskunnalliseen toimintaan.
Uransa jälkeen pohjoisen Norjan kasvatti Guttormsen on toiminut Norjan saamelaisalueen politiikkaan kuuluen saamelaispuolueeseen "Sámit Mátta/Lulli-Norggas", jonka edustajana hän oli Norjan saamelaiskäräjillä eli norjalaisittain Sametingetissä. Guttormsenin asuinpaikka on kuitenkin ollut etelämpänä Åsnesin kunnassa, Hedmarkin läänissä.
Mark Rylance

David Mark Rylance Waters (s. 18. tammikuuta 1960 Ashford, Kent) on englantilainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Rylance on yksi arvostetuimmista brittiläisistä teatterinäyttelijöistä. Hän on saanut urallaan muun muassa kaksi Olivier- ja kolme Tony-palkintoa. Rylance palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja Baftalla roolistaan Rudolf Abelina elokuvassa "Vakoojien silta" vuonna 2016.
MM-rallikausi 1993

MM-rallikausi 1993 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 21. kausi. Norsunluurannikon ralli jätettiin pois vuoden 1993 kilpailukalenterista, joten nyt ajettiin 13 kilpailua kauden aikana.
Mestaruuden vei neljännen kerran urallaan Juha Kankkunen, nyt Toyota Celicalla. Toiseksi ajoi Ford Escortilla ranskalainen François Delecour ja kolmanneksi Kankkusen tallikaveri Didier Auriol. Valmistajien mestaruuden vei Toyota, ennen Fordia. Kolmanneksi sijoittui Subaru, joka loppukaudesta esitteli uuden Imprezan. Martini Racing jättäytyi pois sarjasta täksi kaudeksi, mutta Lancia Delta Integralella ajoi vielä italialainen Jolly Club, jonka kausi oli pettymys.
Kaudella 1993 aloitettiin tukisarjana valmistajille, jossa ajettiin etuvetoisilla autoilla vapaasti hengittävillä moottoreilla.
Onnettomuudet.
Kartanlukija Rodger Freeth kuoli Australian rallissa tapahtuneen ulosajon seurauksena.
Václav Hanka

Václav Hanka (10. kesäkuuta 1791 Hořiněves – 12. tammikuuta 1861 Praha) oli tšekkiläinen kielitieteilijä ja historioitsija. Hän väärensi useita keskiaikaisia käsikirjoituksia luodakseen kotimaalleen hienomman kulttuurihistorian.
Hanka opiskeli lakia Wienissä, mutta kiinnostui jo opiskeluvuosinaan tšekkien kansallisista pyrinnöistä. Hän työskenteli vuodesta 1822 Prahan kansallismuseon ensimmäisenä kirjastonhoitajana. Väärennöstensä ohella Hanka julkaisi aitojen kansanlaulujen kokoelmia, useita Tšekin kirjallisuuden ja kielen historiaa käsitelleitä teoksia sekä kielioppi- ja sanakirjoja. Hanka kannatti panslavismia ja osallistui vuoden 1848 slaavilaiskongressiin Prahassa. Hänet valittiin Itävallan keisarikunnan valtiopäiville, mutta hän ei ottanut paikkaansa vastaan. Hänet nimitettiin 1849 slaavilaisten kielten professoriksi Prahan yliopistoon.
Väärennökset.
Koska Hankan mielestä kansalliseksi ylpeydenaiheeksi sopivaa keskiaikaista tšekkiläistä kirjallisuutta ei käytännössä ollut, hän päätti ruveta väärentämään sitä itse. Tässä puuhassa häntä auttoi se, että hän oli lahjakas runoilija ja tunsi kielihistoriaa sekä muinaisböömin kieltä. Hän väärensi vanhoja runo-, satu- ja laulukokoelmia, ja väitti sitten löytäneensä ne hyvällä onnella vanhoista luostareista, linnoista ja kirkontorneista. Hän väärensi myös miniatyyrejä ja vanhoja allekirjoituksia olemassa olleisiin vanhoihin käsikirjoituksiin. Vuonna 1817 Hanka toi julkisuuteen Královésta () ”löytämänsä” niin sanotun Königinhofin käsikirjoituksen (), joka näytti olevan 1200- ja 1300-luvulla muinaisböömiksi kirjoitettu laaja kokoelma tšekkiläistä kansanperinnettä. Seuraavana vuonna hän ”löysi” Grünbergin ("Zelená Hora") linnasta niin sanotun Grünbergin käsikirjoituksen, joka oli 800-luvulla kirjoitettu kuvaus Böömin muinaisesta sankariajasta. Historioitsija František Palacký käytti sitä erään tutkimuksensa lähteenä. Tunnettu kielitieteilijä Josef Dobrovský epäili julkisesti käsikirjoituksen aitoutta, mutta joutui julkisuudessa niin ankaran arvostelun kohteeksi, että joutui korjaamaan näkemystään.
Hanka kuoli arvostettuna kansalaisena vuonna 1861. Keskustelu hänen löytämiensä käsikirjoitusten aitoudesta virisi uudelleen vuonna 1887, mutta kriitikot jäivät alakynteen, sillä heidän motiivejaan pidettiin epäisänmaallisina. Lopulta kielitieteilijät onnistuivat osoittamaan teksteistä runsaasti kielivirheitä ja historiantutkijat anakronismeja, minkä lisäksi kemiallinen analyysi osoitti käsikirjoitusten kuvituksessa käytetyn väriaineita, joita ei ollut olemassa keskiajalla.
Žanis Peiners

Žanis Peiners (s. 2. elokuuta 1990 Rēzekne, Latvian tasavalta) on latvialainen koripalloilija.
Peiners on pelannut urallaan kotimaansa lisäksi Ukrainassa. LBL:n tähdistöottelussa hän on pelannut vuosina 2011, 2012 ja 2013. Kaudella 2014–2015 Peiners edusti BK Ventspilsiä, joka pelasi kauden aikana Latvian pääsarjan lisäksi Eurocupia ja Baltian liigaa.
Peiners on pelannut myös Latvian maajoukkueessa.
Joonas Järveläinen

Joonas Järveläinen (s. 17. elokuuta 1990) on virolainen koripalloilija.
Järveläinen on pelannut virolaisissa miesten seurajoukkueissa. Hän on pelannut Viron pääsarjan lisäksi Baltian liigaa.
Draymond Green

Draymond Jamal Green (s. 4. maaliskuuta 1990 Saginaw, Michigan) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa Golden State Warriorsia. Poikkeuksellisen monipuolisesti pelaavaa Greeniä pidetään yleisesti esimerkkinä uuden ajan yleispelaaja-prototyypistä.
Ura.
Warriors varasi Greenin vuoden toisella kierroksella, tilaisuuden 35. pelaajana. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi yliopistokoripalloa Michiganin osavaltionyliopistossa.
Lapimurtonsa NBA-kentillä Green teki kaudella 2014–2015 toimittuaan kahdella ensimmäisellä kaudellaan lähinnä varamiehen roolissa pienillä minuuteilla. Hän voitti Warriorsissa NBA:n mestaruuden vuonna 2015, ja hänet valittiin samalla kaudella .
Kaudella 2015–2016 Green teki useita tripla-tuplia, nelospaikan pelaajana eniten yhden kauden aikana NBA:n historiassa.
Helmikuussa 2017 Green teki tripla-tuplan vain neljällä pisteellä kirjattuaan 12 levypalloa, kymmenen korisyöttöä ja kymmenen pallonriistoa.. Vuonna 2017 Green voitti Warriorsissa toisen NBA-mestaruutensa, vuonna 2018 kolmannen ja vuonna 2022 neljännen.
Maajoukkue.
Kesäkuussa 2016 Green valittiin Yhdysvaltain miesten maajoukkueen olympiajoukkueen kokoonpanoon Rio de Janeiroon. Yhdysvallat voitti Riossa kultaa. Green valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen myös Tokion kesäolympialaisiin 2020, missä maa ylsi jälleen kultamitaliin.
Fusidiinihappo

Fusidiinihappo, kemialliselta nimeltään "2-[(1S,2S,5R,6S,7S,10S,11S,13S,14Z,15R,17R)-13-(asetyloksi)-5,17-dihydroksi-2,6,10,11-tetrametyylitetrasyklo[8.7.0.02,7.011,15]heptadekan-14-yylideeni]-6-metyylihept-5-eenihappo", on antibiootti, joka tehoaa grampositiivisiin bakteereihin kuten streptokokkeihin ja stafylokokkeihin. Gramnegatiivisista kokkibakteereista lääkkeelle ovat koeputkessa herkkiä Neisseria-suvun lajit kuten gonokokki ja meningokokki. Lääkkeellä on todettu tehoa myös mykobakteereihin. Suurimman käytön lääke on saanut pinnallisissa tulehduksissa kuten silmien ja ihon tulehduksissa. Sitä voi nauttia myös sisäisesti esimerkiksi tabletteina, mutta se on paljon esimerkiksi tavallisia penisilliinejä kalliimpaa. Aineen on kehittänyt lääkeyhtiö Leo Pharma jo 1960-luvulla ja se on yhä käytössä. Fusidiinihappo eristettiin alun perin Fusidium coccineum sienestä.
Fusidiinihappo on kiinteää ainetta ja sen kemiallinen kaava on C31H48O6, moolimassa 516,709 g/mol, sulamispiste 192.5 °C ja CAS-numero 6990-06-3.
Rakenne ja toiminta.
Fusidiinihappo on rakenteeltaan steroidi, vaikka siltä puuttuvat tyypilliset steroidien hormoniominaisuudet. Suun kautta nautittuna aine erittyy maksaan, jossa se hajoaa, mutta myös muihin kudoksiin kuten sappeen. Aine sitoutuu voimakkaasti veren proteiineihin. Sillä on lyhyehkö puoliintumisaika elimistössä, alle kuusi tuntia. Selkäydinnesteeseen aine ei kulkeudu lainkaan ja virtsaankin vain vähäisessä määrin. Lääke haittaa bakteerien valkuaissynteesiä. Lääkkeen hyvä puoli on sen kapea bakteerikirjo eli se ei häiritse paljonkaan elimistön muuta mikrobikantaa. Myöskään allergisoituminen lääkkeelle ei ole yleistä eikä se aiheuta juurikaan ristiallergioita toisten lääkkeiden kanssa. Huonona puolena on resistenssin nopea kehittyminen lääkettä vastaan, mistä syystä sitä ei tulisi käyttää turhan pitkään eikä ilman bakteerin herkkyysmääritystä. Haittavaikutuksina on mainittu ruoansulatuskanavan oireet.
Paikallishoidossa kuten ihovoiteissa fusidiinihapon ohella voidaan antaa jotakin glukokortikoidia. Tableteissa fusidiinihappo on natriumfusidaattina (C31H47NaO6), joka on fusidiinihapon suola.
Jesús Gil Manzano

Jesús Gil Manzano (s. 4. helmikuuta 1984 Don Benito, Espanja) on espanjalainen jalkapalloerotuomari. Hän on tuominnut maan pääsarjassa Primera Divisiónissa vuodesta 2012 lähtien. Kansainvälisenä erotuomarina hän toiminut vuodesta 2014 alkaen.
Ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa hän tuomitsi 25. elokuuta 2012, jossa kohtasivat Málaga ja Mallorca.
Gil Manzano oli tuomitsemassa kauden 2013–2014 Copa del Reyn puolivälieräottelua Racing Santanderin ja Real Sociedadin välillä, joka keskeytettiin ensimmäisen minuutin jälkeen Racing-pelaajien kieltäydyttyä pelaamasta ottelussa seuran palkanmaksuongelmien takia.
Kirsi Siren (teatteriohjaaja)

Kirsi Helena Susanna Siren (ent. Aropaltio, o.s. Siren, s. 14. toukokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen teatterinjohtaja, ohjaaja ja dramaturgi. Siren on kirjoittanut myös kirjoja ja teatteriarvosteluja. 
Ura.
Vuonna 1964 ylioppilaaksi kirjoittanut Siren valmistui ohjaaja-dramaturgiksi vuonna 1970 Suomen teatterikoulun korkeakouluosastolta.
Siren toimi Suomen kansallisteatterissa ohjaajan assistenttina vuosina 1968–1969 ja vuosina 1971–1975 ohjaajadramaturgina nukketeatteri Vihreässä Omenassa, jonka perustajajäsen hän oli. Teatteri perustettiin Tampereella pidetyn lastenteatteriseminaarin jälkimainingeissa. Teatterissa oli kolme ohjaajaa ja yksi näyttelijä.
Vuonna 1972 hän teki tv-käsikirjoituksen 10 Koulu-TV:n nukkeohjelmaan. 
Vuonna 1975 hän perusti sisarensa, lavastaja Sara Sirenin (1947–2002) kanssa Espooseen lastenteatterin, Teatteri Hevosenkengän. Espoossa ei ollut tuolloin yhtään ammattiteatteria. Teatteri perustettiin Juhannusmäelle Mankkaalle, huonokuntoiseen ruotsinkielisen Kockby Folkskolanin sivurakennukseen ja toimintaa varten perustettiin kannatusyhdistys. Ensimmäinen esitys oli Karhu, jota ei ollutkaan. Teatteri teki yhteistyötä Kansallisteatterin kanssa, jonka Willensaunassa oli Hevosenkengän esityksiä vuoteen 1999 asti.
Vuonna 1983 teatteri muutti koulun sivurakennuksesta päärakennukseen.
Vuoteen 1999 mennessä Siren oli ohjannut 14 lastennäytelmää. Teatterin ensimmäiset esitykset vietiin Japaniin.
Teatteritaiteen maisteriksi Siren valmistui vuonna 2007.
Vuonna 2019 teatterissa oli 13 kokoaikaista työntekijää ja vierailevia ohjaajia, lavastajia ja näyttelijöitä.
Luottamustehtäviä.
Hän on ollut myös Espoon kaupunginhallituksessa, Suomen unimaunima Finlandin hallituksen puheenjohtajana, Espoon taiteilijoiden hallituksessa ja Espoon Unicefissa. 
Yksityiselämä.
Sirenin vanhemmat ovat arkkitehdit Kaija ja Heikki Siren. He toimivat myös teatterimaailmassa, Kaija Siren teki pukusuunnittelua, Heikki Siren lavastuksia. Sirenin isoisä, Eduskuntatalon suunnitellut arkkitehti J. S. Sirén, oli Kansallisteatterin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Siren asuu miehensä kanssa Espoossa ja hänellä on neljä lasta.
Esko Kivisaari

Esko Kivisaari (s. 8. syyskuuta 1957 Turku) on ollut Finanssiala ry:n varatoimitusjohtaja vuodesta 2007. Hän on filosofian maisteri.
Kivisaari oli Eläke-Varman matemaatikko vuosina 1985–1987, osastopäällikkö vuosina 1987–1995, sijoitusaktuaari vuosina 1995–1998, Varma-Sammon tutkimusjohtaja vuosina 1998–2001 sekä Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtaja vuosina 2001–2006. Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Insurance Europen (aikaisemmin Comité Européen des Assurances) hallituksen jäsen. Hän oli Euroopan komission asettaman kestävää rahoitusta selvittävän korkean tason asiantuntijaryhmän jäsen vuosina 2017–2018. Vuosina 2019–2021 hän oli Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen asettaman tekoälyn käytön etiikkaa vakuutustoiminnassa selvittävän asiantuntijaryhmän jäsen.
Kivisaari toimi vuonna 2019 Actuarial Association of Europen (AAE, aikaisemmin Groupe Consultatif) puheenjohtajana ja vuonna 2018 järjestön varapuheenjohtajana. Hän on puheenjohtaja AAE:n tekoälyn ja datatieteen työryhmässä ja puheenjohtaja järjestön neuvoa-antavassa paneelissa. Kivisaari on aiemmin ollut AAE:n vakuutuskomitean puheenjohtaja. Kivisaari on jäsen International Actuarial Associationin (IAA) nimityskomiteassa ja IAA:n tilintarkastus- ja talouskomiteassa. Vuosina 1996–2002 Kivisaari oli International Acturial Associationin pensions and employee -komitean jäsen ja vuosina 2003–2004 tämän varapuheenjohtaja, ja vuosina 2005–2011 hän on ollut tämän puheenjohtaja. Vuosina 2000–2001 Kivisaari oli Suomen aktuaariyhdistyksen sihteeri ja vuosina 2001–2003 tämän varapuheenjohtaja ja vuosina 2004–2005 puheenjohtaja. Vuosina 1997–2004 hän oli SHV-tutkintolautakunnan jäsen.
Kivisaari on yhdessä Jukka Rantalan kanssa kirjoittanut kirjan "Vakuutusoppi", ja yhdessä Marja-Liisa Kaholan kanssa kirjan "Vakuutustalous". Hänen harrastuksenaan ovat kitaransoitto ja kompostointi.
Luigi Maggi

Luigi Maggi (21. joulukuuta 1867 Torino – 22. elokuuta 1946 Torino) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Teatterissa työskennellyt Maggi aloitti elokuvauransa vuonna 1906 Arturo Ambrosion tuotantoyhtiön näyttelijänä. Jo samana vuonna hän ohjasi muutamia lyhytelokuvia. Pian Maggista tuli Ambrosio Filmin pääohjaaja. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Edward Bulwer-Lyttonin romaaniin perustuva "Pompeijin viimeiset päivät" (1908), joka aloitti historiallisten suurelokuvien sarjan. "Keisari Nero" (1909) menestyi hyvin myös ulkomailla. Ohjaajan parhaana pidetty elokuva on vuonna 1911 valmistunut "Nozze d’oro" (”Kultahäät”), jossa hän näytteli toista pääosaa. Huomiota herätti myös "Saatana" (1912), jonka on nähty vaikuttaneen D. W. Griffithin "Suvaitsemattomuuteen" (1916).
Ensimmäisen maailmansodan ja sitä seuranneiden Italian elokuvateollisuuden kriisivuosien aikana Maggi teki elokuvia useille tuotantoyhtiölle saavuttamatta suurempaa menestystä. 1920-luvun alusta lähtien hän työskenteli etupäässä näyttelijänä. Maggin viimeinen ohjaustyö oli "La bambola vivente" (”Elävä nukke”) vuonna 1924.