Hiljainen hetki

Hiljainen hetki on yhteisesti sovittu tuokio, jonka aikana pysähdytään kunnioittamaan vainajaa tai merkittävää tapahtumaa. Hiljaisia hetkiä voidaan viettää niin maailmanlaajuisena, maanlaajuisena kuin myös tietyn yhteisön sisäisenä hetkenä (esim. työpaikalla työtoverin kuoleman jälkeen). 
Hiljaiset hetket ovat nykyään osa globaalia tapakulttuuria, ja niitä järjestetään eri tilanteissa osoittamaan myötätuntoa, kunnioitusta ja muistamista.
Käytäntö.
Hiljaisen hetken pituudelle ei ole olemassa virallista määritelmää, vaan se sovitaan samalla, kun hetken vietosta päätetään. Usein hetken pituus on minuutti, mutta se voi olla pidempikin. Hiljainen hetki alkaa yhteisesti sovittuna ajankohtana. Esimerkiksi tiettyyn kellonaikaan. Hetken alkamisen merkkinä voidaan soittaa esimerkiksi kelloa
Hiljaseen hetkeen osallistuminen on kunnioituksen ele. Usein osallistujat pukeutuvat mustiin ja seisovat tai istuvat hiljaa antaen mielensä hiljentyä sisäänpäin. 
Muita tapoja osallistua hetkeen on riisua hattu, kumartaa pää ja sulkea silmät. Tilaisuudesta riippuen kokoontuneet voivat myös pitää kädestä tai sytyttää kynttilöitä. Ei ole olemassa tarkkaa sääntöä sille mitä saa tehdä, mutta tärkeintä pidättäytyä puhumasta tai tekemästä mitään liikkeitä, jotka saattavat häiritä muita. 
Ajan päätyttyä tilaisuuden johtaja yleensä sanoo "kiitos" tai jotain vastaavaa, millä hän ilmaisee että hetki on ohi.
Usein hiljaiseen hetkeen liittyy myös suruliputus.
Alkuperä.
Minuutin hiljaisuuden alkuperä on kiistanalainen. Yksi ensimmäisistä laajassa mittakaavassa toteutetuista ja dokumentoiduistta hiljaisista hetkistä on järjestetty kuningas Edward VII:n kuoleman jälkeen 1910. Kun kuningas Edward VII kuoli 6. toukokuuta 1910, hänen hautajaistensa yhteydessä 20. toukokuuta pidettiin minuutin hiljainen hetki, jolloin koko Britannia pysähtyi kunnioittamaan hänen muistoaan. 
Paria vuotta myöhemmin hiljaista hetkeä vietettiin kunnioittamaan Titanicin uhreja vuonna 1912. 
Ensimmäinen virallinen julistus hiljaisesta hetkestä on vuodelta 1919, kun Australialainen toimittaja Edward George Honey kirjoitti Toukokuussa 1919 Evening Newsille ja ehdotti että ensimmäisen maailmansodan päättäneen aselevon ensimmäisenä vuosipäivänä 11. marraskuuta 1918 vietettäisiin hiljainen hetki. "Vain viisi pientä minuuttia", hän kirjoitti. "Viisi hiljaista minuuttia kansallista muistoa."
Honey oli palvellut hetken Ison-Britannian armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana ennen kuin hänet erotettiin jalkavamman vuoksi. Hän katseli lontoolaisia, jotka juhlivat äänekkäästi sodan päättymistä ja ajatteli, että menetettyjen ihmishenkien hiljainen muisteleminen olisi sopivampi tapa juhlistaa vuosipäivää seuraavina vuosina.
Honeyn ajatukseen ei heti innostuttu, mutta vähän myöhemmin Sir Percy Fitzpatrick viestitti vastaavan ajatuksen kuningas Yrjö V:n tietoon. Ajatus hiljaisuudesta vetosi kuninkaaseen, joka kutsui Sir Percyn ja muut Grenadier Guardsin harjoituksiin Buckinghamin palatsiin. He päättivät, että viisi minuuttia oli liian pitkä aika, ja tyytyivät kahteen. Yrjö V virallisti asian julistamalla, että 11. kuukauden 11. päivän klo 11 kaikki tekeminen on tauolla kaksi minuuttia, jotta täydellisessä hiljaisuudessa, jokaisen mieli voi keskittyä kunnioittamaan sodassa kuolleiden muistoa. 
Tätä kahden minuutin hiljaisuutta on vietetty siitä lähtien. Se siirrettiin toisen maailmansodan aikana marraskuun toiselle sunnuntaille, jotta teollisuustuotanto ei häiriintyisi, ja vuoden 1945 jälkeen nimi vakinaistettiin muotoon Remembrance Day molempien sotien kuolleiden kunniaksi.
Kahden minuutin pituisella hiljaisella hetkellä haluttiin tunnustaa kahden sodan valtava inhimillinen hinta. Muut rikokset ja tragediat ovat ansainneet vain minuutin. Jopa 11. syyskuuta 2001 tapahtuneissa terrori-iskuissa kuolleita muistettiin vuonna 2002 minuutin hiljaisuudella Yhdysvalloissa ja kaikkialla länsimaissa.
Hiljainen hetki Suomessa.
Ei ole tarkkaa tietoa, milloin hiljaisia hetkiä on alettu viettää Suomessa, mutta ne ovat nykyisin osa kansallisia ja yhteiskunnallisia muistotilaisuuksia.
Esimerkiksi suurten onnettomuuksien jälkeen ja kansainvälisten tragedioiden yhteydessä suomalaiset ovat viettäneet hiljaisia hetkiä.
Eduskunnassa pidetään hiljainen hetki yleensä silloin, kun kansanedustaja menehtyy
Suomessa ei ole pysyvää vuosittain vietettävää hiljaista hetkeä, mutta keskipohjalaiset veteraanit ovat ehdottaneet valtioneuvostolle hiljaisen minuutin vietosta Kansallisena veteraanipäivänä 27.4. klo 12.
Muita käyttötapoja.
Hiljainen hetki voi olla myös esimerkiksi ennakkoon sovittu työn tai liikenteen seisauttaminen (esimerkiksi taksin-, linja-auton- tai rekka-autokuljettajat) lyhyeksi aikaa samalla kellonlyömällä valtakunnallisesti jonkin ammattikuntaa koskevan onnettomuuden takia. Tällöin hiljainen hetki voi saada myös hiljaisen mielenosoituksen luonteen ja sillä vedotaan esimerkiksi turvallisuuden puolesta.
Hiljaista hetkeä voi myös viettää yksin esimerkiksi muistellakseen edesmennyttä läheistä.