tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Italianpaimenkoira

Italianpaimenkoira ("Cane da Pastore Italiano") on italialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Koira muistuttaa suuresti saksanpaimenkoiraa, joskin on tätä kookkaampi. Sen koko vaihtelee keskikokoisesta suureen. Kookkaudestaan huolimatta se on erittäin ketterä ja voimakas. Yleisin väritys on musta, mutta myös fawnin- ja kermanvärisiä yksilöitä esiintyy. Lisäksi sallitaan musta, jossa on minkä tahansa muunvärisiä sävyjä. Urokset ovat 62–70 cm ja nartut 55–65 cm korkeita. Paino on uroksilla 35–45 kg ja nartuilla 25–35 kg. 
Alkuperä.
Italianpaimenkoiran historia alkoi vuonna 1975, kun Piero Accettella pescaralaisesta "Little Ranch Cepagatti"-kennelistä huomasi Abruzzin, Marchen, Pohjois-Latiumin, Toscanan ja Umbrian alueilla keskikokoisia koiria, joilla oli susimaisia piirteitä ja joita käytettiin karjapaimenina. Rotu tunnettiin paikallisten keskuudessa nimellä cane toccatore. Accettella risteytti sen abruzzinmastiffin kanssa suurentaakseen kokoa. Risteytyksen tuloksena oli erittäin älykäs, vieraita kohtaan varautunut koira, joka oli sinnikäs omaisuuden ja karjan vahti. Rotu on ihanteellinen vartio- ja suojeluskoira, ja se on helppo kouluttaa näihin tehtäviin.
Terveys.
Rotu on erittäin terve. Se on sukukypsä 4-vuotiaana ja voi elää peräti 17-vuotiaaksi.
Mohamed el-Fatatry

Mohamed el-Fatatry (s. 1984 Arabiemiirikunnat) on egyptiläinen Suomessa asuva media-alan yrittäjä. Hän perusti muslimiportaalin Muxlim.com. Muxlim sai vuonna 2009 Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon. Sittemmin Muxlim.com teki miljoonatappiot ja lopetti toimintansa.
El-Fatatryn vanhemmat ovat toimittajia, jotka el-Fatartyn syntyessä työskentelivät Arabiemiraateissa. Hän tuli Suomeen opiskelemaan mediatekniikkaa ammattikorkeakoulu Evtekiin "koska opiskelu oli ilmaista". Hänen yrittäjähenkisyytensä huomattiin ja häntä kehotettiin kehittelemään ideoita. Opinnot jäivät kuitenkin kesken el-Fatatryn keskittyessä nettisivuihinsa.
Cane toccatore

Cane toccatore on italialainen koirarotu jonka työ on ajaa lammaslaumoja minne paimen haluaa ne vietävän. Tietyillä Italian alueilla se tunnetaan myös nimellä "Cane Paratore".
Ulkonäkö.
Koira on ulkonäöltään susimainen, 50–55 cm korkea ja painaa 20–25 kg. Sen tuntomerkkeihin kuuluvat pystyt korvat, susimainen pää ja leikkaava purenta. Karvapeitteen pohjavilla on tiheää ja väritys harmaa, ruskea, musta tai leoparditäplikäs.
Luonne ja käyttäytyminen.
Koira on äärimmäisen ketterä, nopea, voimakas ja hyvin sisukas. Se voi työskennellä aamusta illankoittoon ja on aina menossa. Se on hyvin älykäs ja valpas koira, joka kykenee vaativaan työhön. Se on reviiritietoinen ja sillä on luonnollinen vartiovietti ollen kuitenkin rakastava perhettään kohtaan ja siitä saakin loistavan perhekoiran. Se voi työskennellä kaikissa ilmastoissa ja on hyvin taloudellinen.
Alkuperä.
Rodun nimi johtuu siitä että se näykkii karjan kannuksia saadakseen sen liikkeelle. Se jalostettiin työskentelyominaisuuksia silmällä pitäen. Siinä on jonkin verran suden perimää, sillä kesyt toccatoret ovat joutuneet toisinaan tekemisiin villien susien kanssa. Italianpaimenkoira jalostettiin cane toccatoren ja abruzzinmastiffin risteytyksestä.
Cane da presa

Cane da presa on italialainen koirarotu, alkuperäinen 'työtyyppinen' vastine napolinmastiffille.
Alkuperä.
Cane da presa on kotoisin Napolin alueelta. Ennen vuotta 1946 napolinmastiffia, cane da presaa ja cane corsoa ei mitenkään eritelty toisistaan, vaan niitä käytettiin vain kolmena eri nimenä samalle koiralle. Nykyinen napolinmastiffi poikkeaa alkuperäisestä ja onkin nykyään näyttelykoiraksi jalostettu.
Alkuperäisen "mastinon" (= italiaksi mastiffi) ihailijat ovat perustaneet järjestön, joka yrittää koota yhteen ne jäljellä olevat yksilöt, jotka vastaavat paremmin vuoden 1946 napolinmastiffin/cane corson/cane da presan rotumääritelmää. Kyseessä on toinen tätä rotua koskeva elvytyshanke.
Sardinianvinttikoira

Sardinianvinttikoira ("Levriero Sardo") eli "Cani de Lèpori" on italialainen koirarotu. Se on yksi Italian harvinaisimmista roduista: vain 100 yksilöä on jäljellä eikä rodulle omistautuneita kasvattajiakaan ole kuin muutama.
Ulkonäkö.
Ulkoisesti sardinianvinttikoira muistuttaa faaraoiden hautoihin maalattuja ja veistettyjä kuvia muinaisista egyptiläisistä koirista. Se on kuitenkin esimerkiksi faaraokoiraa kookkaampi ja vankkarakenteisempi. Siitä kaksi eri variaatiota: vaalea ja musta. Säkäkorkeus on 60-65 cm ja paino 20-25 kg. 
Alkuperä.
Rodun alkuperä on erittäin kaukainen: sen uskotaan kehittyneen jo 1000-luvulla eaa., jolloin foinikialaiset saapuivat Sardiniaan tuoden mahdollisesti koiria mukanaan. Toisen teorian mukaan se olisi kehittynyt vasta myöhemmin, kun karthagolaiset ja puunilaiset rantautuivat saarelle useita vuosisatoja eaa. Navicella di Bulteista on löytynyt rotua esittävä piirros, mikä viittaa siihen että se oli olemassa jo Sardiniassa muinoin asuneiden nuragien aikakaudella. 
Vielä 1970-luvulle asti sardinianvinttikoira oli kotisaarellaan yleinen. Siitä ja sen tulevaisuudesta ei kuitenkaan aktiivisesti huolehdittu, minkä vuoksi se alkoi risteytyä muiden rotujen kanssa ja menettää rotupuhtauttaan. Eläinlääkäri Andrea Sarria haluaisi aloittaa rodun elvyttämisen ja jalostamisen yhteistyössä yliopiston kanssa, ja hän myös toivoo tutkijoiden, kasvattajien ja muiden asiantuntijoiden kokoontuvan yhteen. 
Sassarin yliopiston opettajat ovat jo pitkään tehneet töitä sardinialaisten rotujen pelastamisen eteen. Vuonna 2012 yliopisto oli teettämässä geenitestiä, jonka avulla voitaisiin selvittää sardinianvinttikoiran alkuperä. Sardinian alkuperäisrotujen tutkija Roberto Balìan mielestä tutkimuksen pitäisi ulottua kolmeen eri suuntaan: varmistaa kuinka monta yksilöä tällä hetkellä on olemassa ja selvittää kuinka moni niistä on uroksia ja kuinka moni narttuja; laajentaa historiallisen perimän tutkimusta esim. tutkimalla tarkemmin Santa Gillan arkeologisen alueen terracotta-vinttikoiria; ja sitoutua suojelemaan rotua.
Vaaleita yksilöitä löytyy Ploaghen kaupungista muutamia kymmeniä; mustia puolestaan esiintyy Sulcis-Iglesientessä, sekä muutamilla alueilla Oristanossa ja Campidanossa.
Fredrik von Zansen

Väinö Fredrik von Zansen (24. joulukuuta 1877 Kuhmoinen – 17. maaliskuuta 1965 Hämeenlinna) oli suomalainen opettaja, hieroja ja suomeksi sekä ruotsiksi kirjoittanut runoilija. Von Zansen oli syntymästään saakka sokea.
Von Zansenin vanhemmat olivat maanmittari Fredrik Frithiof Maximilian Gottlieb von Zansen ja Erika Gustava Lindeqvist. Perheen kotitila joutui pakkohuutokauppaan ja perhe muutti sitten Hämeenlinnaan. Von Zansen oppi kotona pistekirjoituksen ja 12-vuotiaana hän meni oppilaaksi Helsingissä Maneesikadulla sijainneeseen sokeainkouluun.
Von Zansen toimi Helsingin sokeainkoulun apuopettajaana 1901–1902 sekä työkoulun johtajana ja opettajana 1900–1906. Hän kävi Axel Mauri Hartean vuonna 1893 perustaman "Suomen kansanomaisen hieromaopiston" ja työskenteli sitten hierojana Turussa 1908–1936. Von Zansen johti myös "Gymnos"-nimistä hieromaopistoa. Von Zansen oli päätoimittajana Varjojen Mailta-lehdessä 1937–1953 ja Finlands Blindorgan-lehdessä 1937–1945. 
Von Zansen kirjoitti runoja sekä suomen että ruotsin kielellä. Hän julkaisi omakustanteina kaksi runokokoelmaa "Sointuja ja soraääniä I – II".
Lordoosi

Lordoosi on lääketieteellinen nimi selkärangan notkoille. Lordoosi esiintyy terveen selkärangan kahdessa osassa, kaularangassa (nikamat C 1-7) ja lannerangassa (nikamat L 1-5).
Lordoosi ja kyfoosi ovat selkärangan ja nikamavälilevyjen haitattomalle kuormitukselle ja kehon tasapainolle välttämättömiä. 
Selän normaalissa ryhdissä servikaalinen lordoosi eli kaularangan notko, torakaalinen kyfoosi eli rintarangan köyry ja lumbaalinen lordoosi eli lannerangan notko ovat keskenään tasapainossa, jolloin ylävartalon ristiselälle aiheuttaman kuormituksen painopiste suuntautuu keskelle ristiluuta. 
Korostunut lannelordoosi eli notkoselkä voi aiheuttaa lannerangan alaosan fasettiniveliin ja välilevyihin tavallista enemmän kuormitusta, mikä saattaa johtaa fasettinivelten tai välilevyjen kulumiseen.
Pardogge

Pardogge ("Cane Partenope") on australialais-italialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Jokainen kantarotu on tuonut erinäisiä piirteitä rodun perimään: se on lyhytkarvainen, pystykorvainen ja vahvaleukainen. Se on perinyt dingolta vahvan kaulan lihaksiston, suhteellisen korkeat kintereet ja voimakkaat reisilihakset. Urokset ovat 60–68 senttimetriä korkeita.
Alkuperä.
Pardogge on laumanvartija, joka jalostettiin vuonna 1985 kahdessa eri jalostusryhmässä: toista johti pohjoisitalialainen koirankasvattaja Luigi Langella ja toista australialainen lammasfarmari ja koiraharrastaja Frank V. Mannhau. Rotu jalostettiin suojelemaan lammaslaumoja dingojen hyökkäyksiltä, mutta siitä saa myös hyvän vahti- ja suojelukoiran. Se luokitellaan molossikoiraksi ja on tulos dingon, erilaisten molossien ja saksanpaimenkoiran risteytyksestä.
Jalostuksessa käytetyt rodut ja niiden osuudet perimässä olivat:
Italialainen jalostuslinja tunnetaan nimellä "pardogge italiano" ja australialainen nimellä "aussie pardog". Italialainen linja on selkeästi dingopainotteinen.
Greatest Hits (Mariah Careyn albumi)

Greatest Hits on yhdysvaltalaisen laulajan Mariah Careyn kolmas kokoelma-albumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 4. joulukuuta 2001. Se koostuu kahdesta CD:stä, joille on koottu hänen suurimpia hittejään.
944 Hidalgo

 
944 Hidalgo on pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa hieman Jupiteria suuremmalla keskietäisyydellä. Hidalgon löysi W. Baade vuonna 1920. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1920 HZ.
Rata.
Koska Hidalgo kiertää Aurinkoa Jupiterin ja Neptunuksen välillä, sen rata muistuttaa kentaurien ratoja, mutta IAU:n Minor Planet Center ei luokittele sitä sellaiseksi, sillä virallisen kentaurien määritelmän mukaan kentaurin perihelin, eli lähimmän etäisyyden pitäisi olla Jupiteria kauempana. Tätä Hidalgo ei kuitenkaan täytä. Se tulee lähimmillään 1,95 AU:n päähän auringosta, mikä sijoittuu pääasteroidivyöhykkeen sisäreunaan. Hidalgo ei kuitenkaan ole päävyöhykkeen asteroidi, sillä sen kiertoaika on paljon pääasteroidivyöhykkeen kohteiden vastaavia suurempi. Myös sen inklinaatio on asteroidivyöhykkeen kohteille epätyypillinen.
Segugio cravin

Segugio cravin on italialainen koirarotu joka on kotoisin Piemontesta. Se on pienikokoinen vastine italianajokoiralle, ja jalostettu erityisesti jäniksen metsästykseen.
Ulkonäkö.
Keskikokoinen tai pieni koira, jolla on vankka olemus ja tiheä karvapeite, mutta hoikka rakenne, hyvät lihakset ja vahva luusto. Urosten säkäkorkeus on 47–50 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Segugio cravin on arka ja varautunut eikä hössötä. Työskennellessään se on dynaaminen, innokas ja väsymätön ja se voi työskennellä millaisella maaperällä tahansa. Sen etsiessä riistaa liike on kevyttä, energistä, helppoa ja vaihtelevaa ravia jossa on mukana hieman laukkaa. Se seuraa tuoksuja tunnollisesti eikä tuhlaa aikaa epävarmoihin hajujälkiin. Koira osoittaa oma-aloitteisuutta ja ratkaisukykyä. Se ilmoittaa löytämästään eloisilla hännänliikkeillä jotka osuvat lonkkiin ja korkealla, terävällä äänellä. Se voi työskennellä yksin tai pareissa.
Alkuperä.
Segugio cravin on mahdollisesti tulos italialaisten ajokoirien välisestä risteytyksestä, kuten esimerkiksi apenniinienajokoiran pienen, lyhytkarvaisen "ciaplen"-muunnoksen. Aiemmin Piemonten kukkuloiden metsästäjät kasvattivat rotua. Tarkka valinta johti äärimmäisen lahjakkaaseen ja älykkääseen ajokoiraan. Nykyisin vain hyvin harvoja puhtaita yksilöitä on jäljellä.
"SIPS", Italian Ajokoira-Järjestö on luonut asiantuntijakomitean saavuttaakseen "pienelle italialaiselle ajokoiralle" ("Piccolo Lepraiolo Italiano") virallisen hyväksynnän rotuna ja luodakseen rotumääritelmän. Paras esimerkki pienistä italialaisista ajokoirista on segugio cravin.
Apenniinienajokoira

Apenniinienajokoira () on italialainen koirarotu. Se on pieni ajokoira, joka on suhteellisen tunnettu Apenniinien vuoristossa. FCI ei ole sitä toistaiseksi tunnustanut, mutta Alianza Canina Latina sitä vastoin on.
__notoc__
Ulkonäkö.
Rotumääritelmä sanoo rodun olevan pieni, jäniksen metsästykseen käytettävä koira. Sen pään pituus on 4,5/10 sen säkäkorkeudesta. Kallo on hieman kuonoa pidempi ja sen kärki on hieman kupera. Korvat ovat kolmiomaiset ja niiden tyvi on leveä ja kärki pyöreä. Runko on suorakaiteen muotoinen. Peräpää on enimmillään 25° kulmassa. Karvapeite on joko karkea (2–5 cm pitkä) tai sileä (korkeintaan 2 cm pitkä). Sallitut värit ovat fawn eri sävyissään, jäniksenharmaa, musta ruskein merkein (black &amp; tan) ja punainen mustin karvankärjin (hiilikko). Urosten säkäkorkeus vaihtelee 44–50 cm ja narttujen 42–48 cm välillä. Paino on sukupuolta tarkemmin määrittelemättä noin 10–18 kg.  
Luonne ja käyttäytyminen.
Tärkeintä jalostuksessa on aina ollut metsästyskyky. Apenniinienajokoiraa käytetään yleensä jäniksen metsästykseen, mutta se voi toisinaan metsästää myös villisikaa. Lombardian ja Piemonten alueilla eräs muunnos tunnetaan nimellä "ciaplen" paikallisten metsästäjien keskuudessa ja sillä on lähes myyttinen asema älykkyytensä ja metsästyskykynsä vuoksi.
Alkuperä.
Vuonna 1882 julkaistussa "La Caccia" -lehdessä mainittiin muiden italialaisten rotujen muassa myös apenniinienajokoira. "Società Italiana Pro Segugio" (Italian Ajokoira-Järjestö) keräsi 1450 rodun edustajaa yhteen vuonna 2000 käymällä läpi Italian maaseutua ja rekisteröi 824 koiraa rodun kantaisiksi, jotta suuri geneettinen vaihtelevuus saatiin taattua. Italian kennelliitto "ENCI" hyväksyi viimein rodun.
Päävyöhykkeen komeetta

Päävyöhykkeen komeetat tai asteroidivyöhykkeen komeetat ovat komeettamaista aktiivisuutta osoittavia jäisiä kappaleita, jotka kiertävät Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä ja joiden radat ovat vyöhykkeen asteroideille tyypillisiä eli ympyrämäisiä, ja ratojen inklinaatio eli kaltevuus on pieni. Näiden taivaankappaleiden, joista ainakin osa luokitellaan sekä pikkuplaneetoiksi että komeetoiksi, uskotaan syntyneen asteroidivyöhykkeellä, eli ne eivät ole joutuneet radoillensa Aurinkokunnan ulko-osista. Poikkeuksena on kuitenkin P/2008 R1 (Garradd), jonka rata ei ole vakaa yli 20 miljoonan vuoden ajan. Tämä tarkoittaa, ettei P/Garradd ole todennäköisesti syntynyt nykyisillä sijoillaan, sillä sen radan ikä on paljon Aurinkokunnan noin 4,6 miljardin vuoden ikää lyhyempi. 
Päävyöhykkeen komeetat saattavat olla Maan veden lähde, sillä tavallisten komeettojen veden koostumuksen on todettu eroavan Maan veden koostumuksesta. Päävyöhykkeen komeettojen lisäksi myös joissain aktiivisuutta osoittamattomissa asteroideissa, kuten Themiksessä, tiedetään olevan jäätä. Myös suurimmassa asteroidissa, kääpiöplaneetta Cereksessä, epäillään olevan paljon jäätä. 133P/Elst-Pizarro (7968 Elst-Pizarro) ja 176P/LINEAR (118401 LINEAR) kuuluvat Themiksen kanssa Themis-ryhmään, joka on syntynyt suuremman pikkuplaneetan hajotessa törmäyksen seurauksena noin 1,0–2,5 miljardia vuotta sitten. 
P/2010 A2 (LINEAR) luokiteltiin aluksi päävyöhykkeen komeetaksi, mutta nykyään sen uskotaan olevan melko äskettäin tapahtunut kahden päävyöhykkeen asteroidin yhteentörmäys, joka on irrottanut ainetta selvinneestä kappaleesta. Myös 596 Scheilan komeettaa muistuttanut käyttäytyminen on todennäköisesti vain törmäyksen irrottamaa ainetta eikä Scheilakaan ole oikea päävyöhykkeen komeetta.
Anomeeri

Anomeerit ovat IUPAC:n määritelmän mukaan sokereiden syklisten muotojen diastereomeereja, joilla ainoastaan yhden hiilen konfiguraatio on erilainen. Aldooseilla ero on C-1-hiilessä ja ketooseilla C-2-hiilessä. Tämä tarkoittaa hemiasetaalin tai hemiketaalin hydroksyyliryhmän asentoa renkaaseen nähden.
Nimeäminen.
Sokerit voivat olla liuoksissa kahtena rengasmaisena muotona, furanoosina ja pyranoosina, jotka eroavat toisistaan renkaan hiiliatomien määrän perusteella. Kun avoketjuinen sokerimolekyyli muuntuu rengasrakenteiseksi, molekyyliin muodostuu uusi kiraalinen hiiliatomi, jota kutsutaan anomeeriseksi hiileksi. Jos tähän hiileen liittynyt niin kutsuttu anomeerinen hydroksyyliryhmä osoittaa rengasrakenteen tasoon nähden alaspäin, sitä nimitetään -tyypin sokerimolekyylin tapauksessa α-anomeeriksi, -tyypin sokerilla kyseessä on β-anomeeri. Jos hydroksyyliryhmän suunta on ylöspäin, kyseessä on -tyypin sokerimolekyylin tapauksessa β-anomeeri, -tyypin sokerilla kyseessä on α-anomeeri. Jos molekyylin stereoisomerian kuvaamiseen käytetään - ja -kirjaimia, tulee anomeerimuodon osoittava kreikkalainen kirjain ennen niitä, esimerkiksi α--glukopyranoosi. - ja -kirjaimet kirjoitetaan IUPAC:n ohjeiden mukaisesti kapiteelilla (engl. small caps).
Ominaisuudet.
Vesiliuoksissa sokerimolekyylien ja niiden johdannaisten α- ja β-anomeerit ovat keskenään tasapainossa. Anomeerien suhteeseen vaikuttaa anomeerinen efekti. Stereoelektroniikasta ja liuoksen olosuhteista johtuva anomeerinen efekti aiheuttaa sen, että elektronegatiivisen atomin sisältävä ryhmä on niin sanotussa aksiaalisessa asemassa ja α-anomeerina. Glukoosi on poikkeus ja esiintyy vesiliuoksissa pääasiassa β-anomeerina.
Anomeerit vaikuttavat sokeripolymeerien ominaisuuksiin, esimerkiksi niiden sulavuuteen ihmisen elimistössä. Tärkkelys, koostuu glukoosin α-anomeerista ja selluloosa β-anomeerista. Ihminen voi hyödyntää ravintonaan tärkkelystä, mutta ei selluloosaa.
Sokeriliuosten kyky kiertää valon polarisaatiota muuttuu ajan kuluessa ja saavuttaa lopulta vakioarvon. Tämä johtuu anomeerien muuntumisesta toisikseen, ja tätä prosessia kutsutaan mutarotaatioksi.
Anomerisoituminen.
Mutarotaation lisäksi anomeerit voivat muuttua toisikseen myös anomerisoitumisen kautta. Anomerisoituminen eroaa mutarotaatiosta hieman mekanismiltaan ja voi tapahtua myös aproottisissa liuoksissa. Anomerisoitumisessa happokatalyytti hajottaa renkaan C-1-hiilen ja happiatomin välisen sidoksen, jolloin muodostuu avoketjuinen välimuoto. C-1- ja C-2-hiilen välinen sidos pääsee kiertymään ja renkaan jälleen sulkeuduttua on molekyyli toisena anomeerinaan.
Anomeerikonfiguraation määritys.
Syklisen molekyylin konformaation määritys on hankalaa ja edellyttää, että molemmat muodot on onnistuttu eristämään. Anomeerien vetyatomeilla on erilaiset dihedraalikulmat, jotka tulevat esiin H-NMR-spektroskopialla eri suuruisina kytkentävakioina. α-anomeerien dihedraalikulmat ovat tyypillisesti β-anomeerien kulmia pienemmät, ja tällöin niiden kytkentävakio on myös pienempi, mikä näkyy NMR-spektrometrin antamissa tuloksissa piikkien muodossa.
Čierny šery

Čierny šery on slovakialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Rodusta on kolme eri muunnosta:
Karvapeite on kaikilla muunnoksilla ohut ja kaksinkertainen sillä sen tarkoitus on olla haittaamatta vähääkään koiran työskentelykykyä. Karvanlaatu on kova ja tiheä. Pohjavilla on tiheää ja runsasta. Väritys on yleensä musta.
Alkuperä.
Čierny šeryn tärkeimmän kantarodun sanotaan olevan vanhasaksanpaimenkoira, mutta rotu luotiin varsinaisesti vanhasaksanpaimenkoira- ja belgianpaimenkoira-muunnosten välisistä risteytyksistä. Jalostus aloitettiin vuonna 1981. "Čierny" tarkoittaa mustaa. Lyhytkarvainen muunnos hyväksyttiin kansainvälisesti "United Kennel Clubs International"-järjestössä vuonna 2001 ja muut kaksi karvamuunnosta vuonna 2009.
The Remixes (Mariah Careyn albumi)

The Remixes on yhdysvaltalaisen pop- ja R&amp;B-laulajan Mariah Careyn neljäs kokoelma-albumi ja ensimmäinen remix-albumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 14. lokakuuta 2003 ja se koostuu joistakin Careyn uran laulujen remix-versioista. "The Remixes" -albumi koostuu kahdesta cd:stä, joista ensimmäinen sisältää club-remix-versioita ja toinen laulujen hip hop -remix-versioita, tosin viisi cd 2:lla olevista kappaleista ei ole remix-versioita.
Albumi oli Billboardin Top Electronic Albums -listan kärjessä kahdeksan viikon ajan ja sitä myytiin Yhdysvalloissa ensimmäisen viikon aikana 40 697 kappaletta. Se sijoittui myös Billboard 200 -listan sijalle 26 ja vietti listalla kokonaisuudessaan viisi viikkoa.
St John’s College (Oxford)

St John’s College on yksi Oxfordin yliopiston 38 collegesta. Sen perusti vuonna 1555 Sir Thomas White, rikas lontoolainen kauppias.
St John’s College on nimetty Johannes Kastajan mukaan, toisin kuin Cambridgen yliopiston St John’s College, joka on nimetty evankelista Johanneksen mukaan.
Kasvatuksellisesti näkeväksi

Kasvatuksellisesti näkeväksi. Sivistyksellinen kasvatusajattelu tässä ajassa on Juha Suorannan kirjoittama tietokirja kasvatuksesta. Teos on julkaistu alun perin 1997 ja uudistettu 2000. Kirjassaan hän sanoo suomalaisen koulutusjärjestelmän olevan muodollisesti huippuluokkaa, mutta sen kehittämiseltä vain harvat ovat ehtineet pohtia länsimaisen sivistyshistorian keskeisiä kysymyksiä kasvatuksen etiikasta, kasvatuksen itseisarvoista ja kasvatuksen tutkimuksen päämääristä. 
Niiden sijaan Suorannan pinnallisena pitämä koulutuskeskustelu on aaltoillut milloin koulutuksen arvioinnissa, milloin "tietoyhteiskunnassa" tai muissa epäolennaisuuksissa, ja on miltei kokonaan unohdettu kysyä, mikä kasvatuksessa on todella merkittävää, kun kasvatusfilosofeina esittäytyvät poliitikkojen tilaamat konsulttifilosofit.
Kirjoittaja vaatii, että kasvattajien olisi tiedostettava, millaista kasvatusajattelua tällainen aika synnyttää. Suomalaiset ovat kouluttautuneet ja hankkineet kansainvälistä mainetta teknisellä tieto-taidollaan, mutta välineellinen koulutus on tuottanut tekijän käsityksen mukaan lähinnä sivistymättömiä asiantuntijoita ja johtanut kohti hallitsematonta asiantuntijayhteiskuntaa. 
Suoranta pohtii kirjassaan näille tendensseille vastaista "sivistyksellisen kasvatusajattelun" mahdollisuutta, jottei kasvatus ja koulutus typistyisi vain valmiiden ajatusten markkinoinniksi, vaan se sisältäisi myös toivon, sivistyksen ja ajattelun mahdollisuudet. Hän esittää haasteita ja ehdotuksia kasvatuksellisen näkemisen taitoon ja luonnostelee suunnitelman kasvatuksesta, joka perustuisi muuhun kuin koulutuksen välineelliseen markkina-arvoon. Suoranta kirjoittaa, "ettei kasvatusta pidä amputoida irti yhteiskunnallisista suhteistaan, vaan nähdä se yhteiskunnallisten suhteiden tiivistymänä ja risteytysasemana".
Kirjan esipuheen on kirjoittanut Kari Uusikylä ja jälkisanat Tuukka Tomperi.
Indiana Evans

Indiana Rose Evans (s. 27. heinäkuuta 1990 Sydney, Australia) on australialainen näyttelijä, laulaja ja malli, joka tunnetaan parhaiten Matilda Hunterin roolista saippuasarjassa "Home and Away" sekä Isabella ”Bella” Hartleynä nuortensarjassa "".
Nuoruus.
Evans oli kiinnostunut musiikista jo viisivuotiaana ja seitsemänvuotiaana vanhemmat antoivat hänelle tanssitunteja, jotka alkoivat baletista ja kehittyivät jazziin. Kymmenvuotiaana Evans kiinnostui soittimista ja sai oppitunteja eri lyömäsoittimilla. Oltuaan vuoden musiikkitoimiston listoilla hän toimi mallina ja esiintyi muutamassa televisiomainoksessa. Evans kävi Newtonin lukiossa performanssilinjalla pari viikkoa, mutta jätti sen kesken ja keskittyi rooliinsa "Home and Away" -sarjassa. Loput lukiosta hän kävi kirjekurssilla.
Ura näyttelijänä.
Vuonna 2003 Evans sai vierailuroolin esittäen Milly Robertsia televisiosarjassa "Ensiapuosasto". Hän oli Kool-Aid-kampanjan keulahahmo Yhdysvalloissa sekä esiintyi australialaisessa "Comedy Inc." -tilannekomediasarjassa. Saman vuoden lopulla hän sai roolin Abby Oakleynä "Snobs"-sarjassa.
Vuonna 2004 hän sai Matilda Hunterin roolin "Home and Away" -sarjassa. Samaan aikaan hän vieraili satunnaisesti "Girl TV" -nuortensarjassa. Vuonna 2005 Evans oli ehdolla Logie-palkinnon saajaksi ”Most Popular New Female Talent” -kategoriassa Matildan roolistaan.
Vuonna 2008 Evans esitti China Williamsia australialaisessa draamasarjassa "The Strip", minkä jälkeen hän sai pienet roolit lyhytelokuvissa "Burden" ja "At the Tattooist".
Vuonna 2009 hän sai Kylie Watsonin roolin televisioelokuvassa '. Sen jälkeen hänet kiinnitettiin Bellan rooliin suositun nuortensarjan ' kolmannelle tuotantokaudelle, kun näyttelijä Claire Holt oli lähtenyt sarjasta. Lisäksi hän lauloi sarjan tunnuskappaleen ”No Ordinary Girl” ja useita muitakin lauluja sarjassa.
Vuonna 2010 Evans sai Naomi Taten roolin elokuvasta "Arctic Blast". Samana vuonna hän sai pienen roolin sarjasta "Cops L.A.C." Kyseisessä sarjassa hän esittää Kylie Tremaine -nimistä tyttöä, jota epäillään murhasta.
Vuonna 2011 Evans sai Tatum Novakin roolin sarjasta "Crownies".
Vuonna 2012 Evans esiintyi naispääosassa televisioelokuvassa "".
Hän näytteli vuonna 2015 "Salaisuuksia ja valheita" -rikossarjan ensimmäisellä tuotantokaudella.
Ura laulajana.
Evans on tehnyt tähän mennessä yhden albumin. Albumin kappaleet ovat H2O-teemaisia. Se ilmestyi vuoden 2011 alussa.
Post-it

Post-it on liimattava paperiarkki, joita myydään kuution muodossa. Tavallisin Post-it-lappu on keltainen ja neliön muotoinen, mutta muitakin värejä ja malleja löytyy. 
Post-it-lappu keksittiin Yhdysvalloissa vuonna 1974, ja niiden laajamittainen myynti aloitettiin 1980. Idean takana ovat Spencer Silver ja Arthur Fry 3M-yhtiöstä.
Nykyään samantapaisia muistilappuja (viestilappuja) saa muiltakin valmistajilta.
Riitta Nikula

Riitta Kaarina Nikula (o.s. Kyttä; s. 15. maaliskuuta 1944 Lahti) on suomalainen professori emerita ja Helsingin yliopiston taidehistorian dosentti.
Nikula on taidehistorioitsija ja arkkitehtuurin tutkija. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1981 aiheenaan Helsingin Töölön arkkitehtuuri. Nikula on toiminut Suomen rakennustaiteen museon tutkimuspäällikkönä vuosina 1988–1994 ja Helsingin yliopiston taidehistorian professorina 1994–2007. Nikula on erikoistunut suomalaisen kaupunkiarkkitehtuurin tutkimukseen, ja hän on myös johtanut taidehistorian naistutkimusprojektia 1985–1990.
Vuonna 2015 Nikula sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän Tietokirjailijapalkinnon.
Nikulan isä oli kaupunginjohtaja ja ministeri Harras Kyttä. Nikula oli naimisissa entisen oikeuskanslerin ja oikeusministerin Paavo Nikulan kanssa vuodesta 1967. Nikulalla on kolme lasta, Jone (s. 1970), Stuba (s. 1972) ja Nuutti (s. 1978).
Julia Gillard

Julia Eileen Gillard (s. 29. syyskuuta 1961 Barry, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta) on australialainen poliitikko, joka toimi Australian työväenpuolueen puheenjohtajana vuodesta 2010 vuoteen 2013 ja Australian pääministerinä niin ikään vuosina 2010–2013.
Pääministeriksi.
Gillardista tuli Australian ensimmäinen naispääministeri 24. kesäkuuta 2010 Kevin Ruddin jouduttua luopumaan tehtävästään. Tätä ennen Gillard toimi Kevin Ruddin hallituksen varapääministerinä vuodesta 2007 alkaen. Gillard on tullut valituksi Australian parlamenttiin Lalorin vaalipiirin edustajana vuosien 1998, 2001, 2004, 2007 ja 2010 vaaleissa.
Vaalit 2010.
Alle kuukausi pääministeriksi nousemisensa jälkeen Gillard sai kenraalikuvernööri Quentin Brycelta pyytämänsä luvan hajottaa liittovaltion parlamentin ja määrätä parlamenttivaalit pidettäviksi 21. elokuuta 2010. Vaalikampanjan aikana Gillard ilmoitti kannattavansa Australian valtiomuodon muuttamista tasavallaksi kuningatar Elisabet II:n jälkeen.
Vuoden 2010 tasaväkisissä parlamenttivaaleissa kumpikaan suurista puolueista ei saavuttanut riittävää määrää paikkoja edustajainhuoneessa voidakseen muodostaa hallituksen yksinään. Gillard sai kuitenkin jatkaa pääministerinä vaalien jälkeen, kun vihreiden kansanedustaja Adam Bandt ja kolme sitoutumatonta kansanedustajaa Andrew Wilkie, Rob Oakeshott ja Tony Windsor ilmoittivat tukevansa Gillardin hallitusta. Sitoutumattomien ja vihreiden tuki nosti hallitusta tukevien kansanedustajien paikkamäärän tarvittavaan 76:een, kun parlamentin alahuoneessa on yhteensä 150 edustajaa. Gillardia tukeneet sitoutumattomat mainitsivat tukensa syiksi muun muassa valokaapeleihin perustuvan kansallisen laajakaistaverkkohankkeen ja työväenpuolueen ilmastonmuutospolitiikan.
Politiikka.
Gillardin hallituksen ajama hiilivero hyväksyttiin Australian parlamentissa 8. marraskuuta 2011. Uuden lain myötä noin 500 eniten hiilidioksidipäästöjä tuottavaa australialaista yritystä alkoi maksaa veroa hiilidioksidipäästöistä heinäkuusta 2012 alkaen. Veron suuruus on 23 Australian dollaria tonnilta, ja hallitus suunnittelee tukitoimia, kuten verohelpotuksia ja sosiaaliturvan parannuksia, kompensoidakseen kuluttajille osan hiiliveron aiheuttamasta kustannusten noususta. Oppositio arvosteli Gillardia vaalilupauksen pettämisestä, sillä ennen vuoden 2010 vaaleja Gillard oli luvannut, ettei hänen hallituksensa tule esittämään hiilidioksidiveroa.
Wendy

Wendy on englanninkielinen naisen etunimi. Alun perin nimen on arveltu johtuneen kymrinkielisestä nimestä "Gwendolen" tai muista nimistä , joihin sisältyy sama kymrin kielen "valkoista", "vaaleaa" tai "siunattua" tarkoittava sana "gwen". Nimi tuli kuitenkin yleisemmin käyttöön vasta 1900-luvulla J. M. Barrien teoksen "Peter Pan" vaikutuksesta, jossa esiintyy sen niminen tyttö (suomennoksessa Leena). Barrie muodosti nimen omaperäisesti muunnoksena englannin kielen "ystävää" tarkoittavasta sanasta "friend". Nimen muunnelmia ovat "Wendi" ja "Wenda".
Suomessa nimi Wendy on annettu vuoden 2025 heinäkuuhun mennessä noin 160 henkilölle.
Kyproksenvillakoira

Kyproksenvillakoira on kyproslainen koira"rotu", joka saattaa todellisuudessa olla joko sama asia kuin ns. "kyproslainen bichon" kypriako maliaro tai tämän muunnos.
Ulkonäkö.
Kyproksenvillakoiran koko vaihtelee sylikoirasta keskikokoiseen. Sen tunnistaa silkkisen villaisesta karvapeitteestään, joka voi olla valkoinen, musta, harmaa tai beige tai mikä tahansa näiden värien yhdistelmä. Suurin osa kannasta on väriltään likaisen valkoisia, yleensä aprikoosilla vivahteella. Jos karva jätetään pitkäksi, koira muistuttaa partacollieta, mutta leikattuna terrieri- ja villakoira-sukulinjat tulevat selkeästi esiin. Karvapeite on kiharaa eikä se varise lainkaan, minkä vuoksi säännöllinen trimmaus on välttämätöntä, jotta huopaantuminen ja likaantuminen vältettäisiin.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rodulla on anteeksiantava ja tasainen luonne, mikä tekee siitä ihanteellisen perhekoiran. Se on onnellinen saadessaan olla lasten, muiden koirien ja kissojen kanssa. Sen risteytystausta selittää sen kestävyyden ja helppohoitoisuuden. Se rakastaa uimista, mikä on vesilinnun metsästykseen jalostetulle villakoiralle tyypillistä, ja pitää terrierin tapaan kaivamisesta. Se on uskollinen, ystävällinen, kärsivällinen ja ihanteellinen seuralainen.
Alkuperä.
Kyproksenvillakoira polveutuu terrieristä ja villakoirasta, jotka ovat yleisiä Kyproksella. Joillain "rodun" edustajilla ei kuitenkaan ole perimässään näitä rotuja, joten ne voivat olla monivärisiä eivätkä pidä vedestä.
Number 1’s (Mariah Careyn albumi)

"#1's" sai kriitikoilta pääasiassa hyviä arvosteluja. Muun muassa albumille 4,5 tähteä viidestä antanut Allmusic sanoi albumin olevan viihdyttävä ja johdonmukainen, mutta kirjoitti myös, että uudet laulut ovat hyviä, mutteivät erityisen mieleenpainuvia. "Popular Music and Society Magazine" luonnehti albumin lauluja tarttuviksi ja koukuttaviksi, sekä totesi "#1's"-albumin tekevän jälleen kerran selväksi, että Carey on todella lahjakas vokalisti. "Entertainment Weekly" taas kirjoitti albumin esittelevän Careyn vaisuja, tasaisia lauluja, ja että kuultuaan niitä radiosta kuukausien ajan, ne ovat mukiinmeneviä, mutta että yhdessä ne ovat kuin mailinpituinen hissimatka. Amy Linden LAUNCHcastistä totesi, että vaikka kyseiset laulut saattavatkin olla myydyimpiä kappaleita, ne eivät silti välttämättä ole Mariahin parhaimpia lauluja.
Puolivälissä vuotta 1998, kun Carey työskenteli projektinimeltään "All That Glitters" -elokuvan ja sen soundtrackin parissa, hän kertoi, ettei palaisi studioon ennen kuin projekti olisi valmis. Sony Musicin, Columbia Recordsin emoyhtiön, johtajat halusivat hänen kokoavan greatest hits -kokoelma-albumin kaupallisesti suosiollista lomakautta varten ja Carey, jolla ei ollut aikaa palata äänitysstudioon, suostui. Koska hän oli siihen mennessä ehtinyt julkaista tarpeeksi "Billboard Hot 100" -listan kärjessä olleita kappaleita, niistä koottiin albumi. Carey kertoi pyytäneensä Sony Musicia ja Columbia Recordsia olla nimeämättä albumia greatest hits -kokoelmaksi, koska hänestä itsestään tuntui, että tehdyn kokoelman ja perinteisen greatest hits -kokoelman välille tulisi tehdä ero. Carey kertoikin MTV:lle, että "#1's" ei ole greatest hits -kokoelma, vaan kokoelma listaykkösinä olleista lauluista.
Badou Ezzaki

Badou Ezzaki (, s. 2. huhtikuuta 1959 Sidi Kacem) on marokkolainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Toukokuusta 2014 lähtien hän on toiminut Marokon jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Hänet valittiin vuonna 1986 Afrikan vuoden jalkapalloilijaksi.
Pelaajaura.
Ezzaki pelasi pääosan uranstaan kotimaassaan Marokossa AS Saléssa ja Wydad Casablancassa. Tuolloin hän saavutti menestystä Wydad Casablancan riveissä voittamalla Marokon cupin vuosina 1979 ja 1981, sekä Marokon mestaruuden vuonna 1986. Samalla hänet valittiin Afrikan vuoden jalkapalloilijaksi. Menestys vuosien jälkeen Ezzaki siirtyi Espanjaan Mallorcaan, jossa hän vietti kuusi kautta. Ezzaki palasi kaudeksi 1992–1993 kotimaahansa FUS de Rabatin joukkueeseen.
Ezzaki pelasi myös Marokon maajoukkueessa ja oli maansa ykkösvahtina vuoden 1986 MM-kisoissa, jossa hän pelasi kaikki neljä ottelua.
Valmennusura.
Ezzaki aloitti valmentamisen heti pelaajauransa päätyttyä vuonna 1993 toimiessaan vanhan seuransa FUS de Rabatin valmentajana. Ensimmäisen kerran hän saavutti menestystä valmentaessaan toista kertaa Wydad Casablancaa vuosina 1998–2000, tuona aikana joukkue tuli toiseksi CAF Cupissa hävittyään loppuottelussa ES Sahelille. Samalla Ezzaki johdatti joukkueensa Marokon pääsarjassa toiseksi kaudella 1999–2000. Kauden päätteeksi hän jätti seuran ja valmensi hetken aikaa Kawkab Marrakechia ennen siirtymistään Maghreb Fezin päävalmenjaksi kaudeksi 2001–2002. Joukkue pääsi aina Marokon cupin loppuotteluun asti, jossa se kuitenkin hävisi Raja Casablancalle.
Kohtuullisen menestyksen myötä Marokon jalkapalloliitto päätti palkata Ezzakin Marokon maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi Humberto Coelhon tilalle, jonka valmennuksessa Marokko jäi vuoden 2002 Afrikan kisoissa alkulohkoon. Ezzaki sen sijaan onnistui valmentamaan Marokon vuoden 2004 Afrikan kisoihin, jossa se pääsi aina loppuotteluun asti, mutta hävisi loppuottelussa isäntämaa Tunisialle. Ezzaki jatkoi vielä Marokon valmentajana vuoden 2005 aikana, mutta hänet korvattiin Philippe Troussierilla.
Kaudeksi 2006–2007 Ezzaki palasi valmennustehtäviin toisen kerran Kawkab Marrakechin luotsiksi. Sittemmin hän oli kahden kauden verran Wydad Casablancan valmentajana vuosina 2008–2010. Viimeisellä kaudellaan Ezzaki oli saavuttaa ensimmäisen Marokon mestaruutensa valmentajana, mutta erosi tehtävästään kolme kierrosta ennen kauden päätöstä.
Toukokuussa 2014 Ezzaki palasi Marokon maajoukkueen päävalmentajaksi.
Östen Undén

Bo Östen Undén (25. elokuuta 1886 Karlstad, Värmlannin lääni – 14. tammikuuta 1974) oli ruotsalainen lakimies ja poliitikko. 
Vuosina 1917–1920 hän oli valtioneuvos ja myös 1932–1936. Oikeusministerinä hän oli 1920, ulkoasiainministerinä 1924–1926 ja 1945–1962. Ruotsin valtiopäivillä hän istui vuosina 1934–1965.
Vuonna 1946 hän oli Ruotsin vt. pääministerinä vajaan viikon ajan Per Albin Hanssonin kuoleman jälkeen kunnes Tage Erlander valittiin uudeksi pääministeriksi.
Luettelo Kotkan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kotkan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kotkan kaupungin alueella sijaitsevat patsaat, veistokset, maalaukset ja muistomerkit. Muistolaatat ovat omana kappaleenaan.
Kotkaan yhdistettiin Haapasaari (1974) sekä Karhulan kauppala ja Kymin kunta (1977).
Kotkan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä.
Kotkan vanhin muistomerkki on vuonna 1896 Langinkoskella paljastettu keisari Aleksanteri III:n muistokivi. Kiveen upotetussa laatassa on teksti: "Rauhanrakentaja Aleksanteri III nautti täällä lepoa ja wiihdytystä turvissa uskollisen kansan 1888–1894. Kymiläiset, kotkalaiset pystyttivät muistotaulun." Suomen sisällissodan aikana muistokiveen ammuttiin ja laatta yritettiin irrottaa. Teon jäljet on säilytetty. 
Emil Wikströmin "Tukinuittaja" on alun perin kipsiveistos vuodelta 1890. Veistos toteutettiin Kotkassa jälkivaloksena ensin Sibeliuksenpuistoon vuonna 1952. Veistos siirrettiin kolme vuotta myöhemmin Hovinsaarelle Kotkan sisääntulotien varrelle. Vuonna 2001 veistos siirrettiin Hovinsaarella Kotkan vanhan sisääntulotien toiselle puolelle Hovinsaaren rantapuistoon ja vuonna 2014 Karhulaan Jokipuistoon.
Kotkan teoksista sijainniltaan erikoinen on Aarno Ruusuvuoren suunnittelema "Pro Patria" -muistomerkki kaukana Suomenlahdella Haapasaaressa. Sodanjälkeisessä miinanraivauksessa henkensä menettäneiden muistomerkki paljastettiin vuonna 1961.
Radiotekniikan uranuurtajalle, fyysikko ja keksijä Alexandr Stepanovitš Popovin nimelle on omistettu Kotkassa kaksi muistolaattaa sekä Isopuistossa sijaitseva D.B.Rjabitshevin harmaaseen graniittiin veistämä rintakuva (1970). 
Suomessa on kaksi julkista Leninin patsasta, joista toisen, "Leninin rintakuvan", veisti Kotkaan virolainen Matti Varik vuonna 1979. Vuonna 1995 teoksen lähellä paljastettiin puolalaisen kuvanveistäjä Krzysztof Bednarskin pronssiveistos "Leninin puuttuva käsivarsi".
Kotkan seinämaalauksia ovat muun muassa Martti Aihan "Meridiem" (2008), venäläisen taiteilijaryhmä Petro Slak Aestheticsin "Objects of Nature" (2014) sekä Jussi Drockilan ja Ekaterina Montosen "Arto Tolsa -areenan seinämaalaus" (2016).
Kotkan veistospromenadi sijaitsee kaupungin keskustassa Kotkansaarella ja sisältää pääosin suomalaisten nykykuvanveistäjien teoksia. Alun perin veistoskokonaisuus oli nimeltään Veistospuisto, jolloin lähes kaikki teokset olivat Keskuskadun vierellä kulkevassa lehmusbulevardissa. Teoskokonaisuus nimettiin veistospromenadiksi vuonna 2010, jolloin teoksia alettiin sijoittaa kaupungin muille kaduille ja puistoihin. Veistospromenadiin kuuluu nykyisin myös sisätiloissa Kauppakeskus Pasaatissa sijaitseva teos. Myös Kotkan Sapokan vesipuistossa on merkittävä veistoskokoelma. Puistossa on toistakymmentä Hannele Kylänpään vuosina 2007–2010 pystytettyä eläinaiheista veistosta.
Taideteokset ja muistomerkit.
 Luetteloissa on 162 kohdetta.
Axel Pehrsson-Bramstorp

Axel Alarik Pehrsson-Bramstorp, ennen Axel Alarik Pehrsson (19. elokuuta 1883 Öja, Malmöhusin lääni – 19. helmikuuta 1954 Lilla Isie) oli ruotsalainen poliitikko.
Bramstorp oli maalainen Skånesta, ja hän oli Ruotsin pääministerinä muutaman kuukauden 1936. Vuonna 1937 hän lisäsi maalaispaikan nimen sukunimeensä, Bramstorp. Jo vuonna 1929 hänet valittiin eduskuntaan. Hän oli maalaisliiton puheenjohtajana vuosina 1934–1949. 
Bramstorpin hallitus kaatui jo muutaman kesäkuukauden jälkeen, ja siksi sitä kutsutaan "lomahallitukseksi". Per Albin Hanssonin hallituksessa hän oli maatalousministerinä.
Fredrik von Otter

Fredrik Wilhelm von Otter (11. huhtikuuta 1833 Fägre, Törebodan kunta – 9. maaliskuuta 1910 Karlskrona) oli ruotsalainen meriupseeri ja poliitikko, joka oli Ruotsin pääministerinä 1900–1902.
Otter syntyi Fimmerstan kartanossa Törebodassa Länsi-Götanmaalla ja kuului rikkaaseen aatelisperheeseen. 17-vuotiaana hänestä tuli meriupseeri Ruotsin laivastossa. Vuosina 1857–1861 hän oli Englannin laivastossa, jossa hän otti osaa sotaan merirosvoja vastaan Kiinan merellä. Hän myös osallistui "Sofia"-laivan komentajana Adolf Erik Nordenskiöldin vuoden 1868 Huippuvuorten-matkaan, jonka päämääränä oli Pohjoisnavalle pääsy. 
Vuosina 1874–1880 hän oli meriministerinä, Abraham Leijonhufvudin jälkeen, De Geerin hallituksessa. Vuosina 1891–1899 hän istui ensimmäisessä kamarissa ja vuosina 1900–1902 toisessa.
Erik Gustaf Boströmin eron jälkeen 1900 von Otterista tuli pääministeri kahdeksi vuodeksi. Hänen aikana Ruotsi sai asevelvollisuuden. 
Von Otter kuoli Karlskronassa 9. maaliskuuta 1910. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenin hautausmaalle.
Piilottajan päiväkirja

Piilottajan päiväkirja on Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professorin Juha Suorannan pamfletti, jossa hän kertoo, kuinka hän auttoi alkujaan Afganistanista lähtenyttä pakolaista Ashraf Sahilia, joka hakee turvapaikkaa Suomesta. Kirja ilmestyi 2010, ja sen ovat kustantaneett Into ja Like.
Sahil pakeni perheensä kanssa Pakistaniin, josta perhe lähetti pojan eteenpäin Iraniin. Sieltä hän jatkoi Turkin kautta Kreikkaan ja halki Euroopan Suomeen kesällä 2008. Puolen vuoden kuluttua häntä oltiin karkottamassa Suomesta. Suoranta sai sähköpostitse avunpyynnön. Hän piilotteli Sahilia tyhjilleen jääneessä isoisänsä asunnossa. Myöhemmin Sahil on päässyt opiskelemaan elektroniikka-asentajaksi ja odottaa turvapaikkahakemuksen käsittelyä. Ellei turvapaikkaa myönnetä, hän voi hakea oleskelulupaa opiskelupaikan vuoksi.
Kirja on päiväkirjan muodossa kuvaus niistä tilanteista ja ongelmista, joihin Suoranta joutui muutaman kuukauden auttamisajanjakson aikana. Hän kuvaa myös omia tuntojaan ja piilottelijoiden arkea. Piilottajan päiväkirjaa on pidetty osoituksena arjen aktivismista ja "vastademokratiasta", jolla tekijä politisoi turvapaikanhauan käytännöt ja "sen pirullisen dilemman, minkä turvapaikanhakija Suomessa joutuu
kohtaamaan".
Kirjan arvioita.
Anu Hirsiaho kiinnittää arviossaan huomiota puheiden ja tekojen ristiriitaan maahanmuuttoasioissa: "Meillä on maa täynnä monikulttuurisuuden ja maahanmuuttopoliittisten kysymysten asiantuntijoita. Joskus tuntuu, että 'puhuvia päitä' on enemmän kuin maahanmuuttajia." Suoranta on sattuman pakosta tullut muuksi kuin puhuvaksi pääksi ja siirtynyt tekojen puolelle. Yhtäällä kirja "on kirjoitettu niin arkisesta, maltillisesta ja tolkullisesta näkökulmasta, ettei siitä löydy reposteltavaa. Uskoisin, että se tulee elämään omaa elämäänsä monenlaisten lukijoiden arjessa ja inspiroi muitakin toimimaan rohkeasti." Toisaalla siinä on "keski-ikäinen kirkosta eronnut professori jokseenkin rähmällään elämän perimmäisten kysymysten äärellä".
Tievatupaskynsikäs

Tievatupaskynsikäs ("Lyophyllum shimeji") on leveä tai kupera laakealakkinen harmaalakkinen sienilaji. Nuorten yksilöiden lakki kaartuu reunoilta alaspäin rullalle. Heltat ovat hermaanvalkoiset tai kermanväriset. Jalka on pullea, valkoinen tai harmaanvaalea. Jalan muoto muistuttaa herkkutattia ja onkin paras tuntomerkki tämän sienen erottamiseksi musta kynsikäs- tai malikkalajeista. Sieni kasvaa myös pienempinä ryhminä kuin lähisukulaisensa tuhkatupaskynsikäs ja tummatupaskynsikäs, ja sen heltat ovat harvemmassa kuin sukulaislajeilla. .
Sieni on Aasiassa suosittu ruokasieni, ja 2000-luvulla sitä löydettiin myös Ruotsin ja Suomen Lapista.
Ocean Eyes

Ocean Eyes on yhdysvaltalaisen muusikko Adam Youngin toinen albumi Owl City -taiteilijanimellä. Sen julkaisi Universal Republic Records 14. heinäkuuta 2009. Albumilta julkaistiin kolme singleä; ”Fireflies”, ”Vanilla Twilight” ja ”Umbrella Beach”. Albumista julkaistiin deluxe-versio 26. tammikuuta 2010.
Yhdysvaltalaisen rockyhtye Relient K:n laulaja Matt Thiessen laulaa kappaleilla ”Firfeflies”, ”Cave In”, ”The Bird and the Worm” ja ”Tidal Wave”.
The Poseidon Adventure (vuoden 2005 elokuva)

The Poseidon Adventure on Paul Gallicon romaaniin perustuva toimintaseikkailuelokuva, joka on tehty vuonna 2005. Vuonna 1972 on tehty samanlainen elokuva nimeltä "S/S Poseidonin seikkailu" ("The Poseidon Adventure", 1972).
Juoni.
Elokuva kertoo luksusristeilyaluksesta nimeltä S/S Poseidon, joka on matkalla Etelä-Afrikasta Sydneyyn mukanaan 3 700 matkustajaa. Laivalle tulee lisäksi rikollisjoukko, joka tuo lastina oluttynnyreitä, jotka ovatkin tyhjiä. Agentti Mike Rogo (Adam Baldwin) seuraa Poseidonilla tapahtuvia asioita ja rikollisjoukkoa siltä varalta, ettei satu mitään ikäviä tilanteita. Lopuksi rikolliset räjäyttävät laivaan ison reiän, josta tulvii vettä laivaan, minkä seurauksena Poseidon hiljalleen uppoaa mereen.
Love Takes Time

Love Takes Time on yhdysvaltalaisen pop- ja R&amp;B-laulajan Mariah Careyn kappale. Sen ovat kirjoittaneet Carey ja Ben Margulies. ”Love Takes Time” julkaistiin Careyn esikoisalbumin toisena singlenä syksyllä vuonna 1990. Kappale menestyi hyvin Yhdysvalloissa ja Kanadassa, ja se oli niissä singlelistojen sijalla yksi. Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -listalla se oli neljänkymmenen parhaan joukossa seitsemäntoista viikon ajan, ja RIAA antoi sille kultalevyn.
.pn

.pn on Pitcairnin Internet-maatunnus, jota ylläpitää "Pitcairn Island Administration". Tunnuksesta oli vuonna 2000 kiista, mistä sitä hallinnoitiin. Rekisteröintirajoituksia ei ole, mutta tunnus on kallis ja verrattain vähän käytetty. ESPN-niminen yritys käyttää "es.pn"-verkkotunnustas URLin lyhentäjänä. Tunnus otettiin käyttöön 1997.
.pw

.pw on Palaun Internet-maatunnus, jota ylläpitää PW Registry Corporation ja sponsoroi Micronesia Investment and Development Corporation. Tunnus otettiin käyttöön 1997. Sen nimiavaruus on lisensoitu Directille.
Vuonna 2016 kalastelua vastaan toimiva Anti-Phishing Working Group -järjestö raportoi, että maatunnus .pw, .cc, .com ja .tk muodostivat 75 % kaikista sen tarkastelemista sivustoista, jotka liittyivät internethuijauksiin.
Energy Future Holdings

 Energy Future Holdings on sähköntuotanto ja jakeluyritys Teksasissa Dallasissa Yhdysvalloissa. 
Omistukset.
Energy Future Holdings omistaa Yhdysvalloissa energiayritykset TXU Energy, Oncor ja Luminant. Vuonna 2007 45 mrd. $:n kauppa oli aikanaan historian suurin yksityinen yrityksen velkaosto (a $45 billion deal that was the largest leveraged buyout in history at the time), jonka tekivät kolme investointirahoittajayritystä: Kohlberg Kravis Roberts, TPG Capital (ennen: Texas Pacific Group) ja Goldman Sachs.
Historia.
Energy Future Holdings, ennen TXU Corporation (TXU), perustettiin Texasin sähköntuotantoon 1882. Vuonna 1912 TXU:n edeltäjä, Texas Power &amp; Light Company syntyi 13 sähköyrityksen sulautumisesta.
Tuulivoima ja ydinvoima.
Uusi yritys mainosti strategiakseen hiilivoimaa korvaamaan tuulivoiman ja ydinvoiman. Energy Future Holdings haki ja sai ydinenergialuvan ennen Subprime-kriisiä. Se on ainoa tai harvoja haettuja lupia Tšernobylin ydinonnettomuuden jälkeen Yhdysvalloissa. Omistajista ainakin Goldman Sachs oli rahoitusvaikeuksissa Subrime -kriisissä 2008. Subprime kriisin yksi syy oli, että investointipankit mukaan lukien ainakin Goldman Sachs myönsivät roskalainoja huomioimatta talousriskejä. Se johti 30-lukua vastaavaan maailmanlaajuiseen lamaan. Amerikkalaisilla yrityksellä on vastuu ydinonnettomuuden ympäristö- ja talousriskeistä koko ydinvoimalan toiminnan ajan.
Suomi.
Kemijoki Oy (Rovakaira Oy, Rovaniemen Energia, Koillis-Lapin Sähkö Oy, Tornionlaakson Sähkö Oy, Muonion Sähkö osuuskunta ja Enontekiön Sähkö Oy) myi 350 GWh Pohjois-Suomen vesivoiman tuotantokapasiteettia yhdysvaltalaiselle TXU Nordic Energy:lle 1.11.2001. TXU:n tiedotteen mukaan sillä oli jo aiemmin yhteisomistusta suomalaisen PVO:n kanssa.
La Roux (albumi)

La Roux on englantilaisen electropop-yhtye La Rouxin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. kesäkuuta 2009.
Suurin osa kappaleista on laulaja Elly Jacksonin ja kosketinsoittaja Ben Langmaidin kirjoittamia.
Balgarski barak

Balgarski barak (, "Balgarski Barak") on bulgarialainen koirarotu. Se on karkeakarvainen metsästyskoira. FCI ei ole hyväksynyt sitä, mutta Bulgarian Kennelklubi sen sijaan on. Bulgariassa oli vuonna 2011 noin 300–358 yksilöä.
Ulkonäkö.
Balgarski barak on keskikokoinen ajokoira. Rotumääritelmän mukaan sen runko on tasapainoinen, voimakas ja suorakaiteen muotoinen. Karvapeite on eri sävyisen keltaisenpunertava, keltainen tai tummanpunertava. Se voi olla yksivärinen tai rungon keskiosassa voi olla harmaata tai mustaharmaata. Vähäiset valkoiset laikut tarkasti rajatuilla alueilla sallitaan. Sallittu säkäkorkeus on uroksilla 53–58 cm (keskiarvo 56,5 cm) ja nartuilla 48–53 cm (keskiarvo 53 cm). Paino vaihtelee uroksilla 23–27 kg:n (keskiarvo 24 kg) ja nartuilla 19–22 kg:n (keskiarvo 22 kg) välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Balgarski barakilla on tasapainoinen hermojärjestelmä. Se on uskollinen omistajalleen ja suhtautuu epäluuloisesti vieraisiin. Sillä on eloisa, vahva metsästysvaisto. Koska se metsästää sekä suurta että pientä riistaa, sillä on hyvä hajuaisti ja suuntavaisto.
Alkuperä.
Balgarski barak on hyvin vanha rotu, eikä tiedetä tarkkaan, milloin se jalostettiin. Jotkut uskovat, että bulgaarit saapuivat maahan koirien kanssa, jotka muistuttivat nykyistä rotua. Ottomaanit toivat myös mukanaan metsästyskoiria, jotka auttoivat nykyisen rodun luomisessa.