Poliisiväkivalta

Poliisiväkivalta tarkoittaa poliisin liiallista voimankäyttöä. Poliisiväkivalta on useimmiten fyysistä voimankäyttöä, mutta se voi olla myös verbaalisia hyökkäyksiä tai psykologista häirintää. Amnestyn mukaan poliisiväkivalta on yleistä useissa maissa, myös niissä maissa joissa poliisiväkivallasta joutuu syytteeseen. Poliisiväkivalta on yksi muoto poliisin virkavirheistä.
Historia.
Poliisiväkivalta (eng. "police brutality") käsitettä käytti ensimmäisenä "The New York Times" sanomalehti vuonna 1893 kertoessaan tapahtumasta, jossa poliisi pahoinpiteli siviilin. Poliisiväkivalta oli laajamittaista länsimaissa 1900-luvun alkupuolen työläismielenosoituksissa. Poliisiväkivaltaa on käytetty myöhemmin massiivisesti esimerkiksi Soweton mellakoissa, jossa poliisi avasi tulen rauhanomaista nuorten mielenosoitusta kohti tappaen kolme. Tapahtuma käynnisti laajojen mielenosoitusten sarjan jotka poliisi taltutti avaamalla tulen mielenosoittajia kohti. Yhteensä poliisi tappoi 176 nuorta. Amnesty Internationalin vuoden 2007 vuosiraportin mukaan poliisiväkivaltaa esiintyy myös 2000-luvulla laajamittaisesti useissa valtioissa, pahin tilanne on kuitenkin autoritaarisissa valtioissa.
Maittain.
Poliisiväkivalta on yleisempää köyhissä kuin rikkaissa maissa. Esimerkiksi El Salvadorin poliisi surmaa asukaslukuun nähden 22 kertaa enemmän ihmisiä kuin Yhdysvaltain poliisi. Poliisiväkivalta on hyvin yleistä myös esimerkiksi Brasiliassa, Keniassa, Nigeriassa ja Filippiineillä. Tarkkoja lukuja tällaisista maista ei yleensä ole saatavilla.
Brasiliassa.
Rio de Janeirossa Brasiliassa poliisi surmasi vuonna 2019 yhteensä 1810 ihmistä eli viisi päivässä. Surmien määrä on kolminkertaistunut vuodesta 2015. Rion poliisi käyttää raskaita aseita ja helikoptereita taistellakseen jengirikollisia vastaan tiheästi asutuilla kaupunkialueilla. Poliisia on syytetty siitä, että se surmaa ihmisiä myös mielivaltaisesti lain ulkopuolella.
Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa poliisia on syytetty väkivallasta erityisesti köyhimpiä kansanryhmiä sekä homoseksuaaleja kohtaan. Poliisiväkivallan syyksi on esitetty rasismia ja poliisin toimintakulttuuria. Afroamerikkalaisiin kohdistunut poliisiväkivalta on usein johtanut rotumellakoihin, kuten Los Angelesin mellakat 1992 ja George Floydin kuolemasta seuranneet Minneapolisin mellakat 2020.
Suomessa.
Ensimmäisiä tapauksia, joissa poliisin väkivaltaiset otteet herättivät huomiota, oli toimittaja Usko Santavuoren radioselostus otsikolla ”Radio tekee murron” vuonna 1950. Santavuori tekeytyi radioliikkeeseen murtautuneeksi varkaaksi. Selostus tapahtui Helsingin poliisikomentajan tieten ja hänen suostumuksellaan, mutta muita viranomaisia informoimatta. Suuren kohun herättivät Santavuorta pidättämään tulleiden poliisimiesten kiroilu suorassa radiolähetyksessä ja se, että nämä löivät Santavuorta ja uhkasivat häntä aseella.
Poliisiväkivalta on Suomessa virkarikos, lisäksi poliisiväkivallasta tuomitaan teon mukaan. Esimerkiksi pahoinpitelytapauksissa syyte on virkavelvollisuuden rikkominen ja pahoinpitely. Epäillyt virkarikokset tutkii toisen paikkakunnan poliisilaitos ja tutkinnanjohtajana toimii poliisin sijaan syyttäjä. Poliisilain 27 § mukaan: "Poliisimiehellä on virkatehtävää suorittaessaan oikeus vastarinnan murtamiseksi, henkilön paikalta poistamiseksi, kiinniottamisen toimittamiseksi, vapautensa menettäneen pakenemisen estämiseksi, esteen poistamiseksi taikka välittömästi uhkaavan rikoksen tai muun vaarallisen teon tai tapahtuman estämiseksi käyttää sellaisia tarpeellisia voimakeinoja, joita voidaan pitää puolustettavina. Voimakeinojen puolustettavuutta arvioitaessa on otettava huomioon tehtävän tärkeys ja kiireellisyys, vastarinnan vaarallisuus, käytettävissä olevat voimavarat sekä muut tilanteen kokonaisarvosteluun vaikuttavat seikat."
Suomessa tehdään vuosittain noin 300–400 rikosilmoitusta poliisien tekemistä virkarikoksista. Ilmoituksista vain osa liittyy poliisiväkivaltaan ja tuomioistuimiin asti ilmoituksista etenee vain muutama.