tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taidekeskus Järvilinna

Taidekeskus Järvilinna on Jyväskylän lähellä toimiva kuvataiteen keskus. Se sijaitsee Laukaassa Leppäveden pohjoisrannalla, ja sitä ylläpitää Kauko Sorjosen säätiö. Järvilinnan pihapiirin tiloissa työskentelee useiden eri taiteenalojen taiteilijoita. Yleisö voi tutustua kuvataiteilijoiden, muotoilijoiden ja taidekäsityöläisten toimintaan, ostaa heidän teoksiaan ja osallistua heidän vetämilleen kursseille. Alueelle on vapaa pääsy. Järvilinnassa työskentelee kymmenkunta taiteilijaa. 
Kulttuuritapahtumat.
Järvilinnassa on ympärivuotisesti tapahtumia ja näyttelytoimintaa, ja vuosittainen kesänäyttely on sen huomattavin näyttelytapahtuma. Päijänteen vahimman laivan S/S Lahtis-siipiratasaluksen kunnostusprojekti siirtyi keväällä 2014 Järvilinnaan, jossa alus on tarkoitus kunnostaa vesillelaskukuntoon.
Kiinteistön vaiheita.
Järvilinnan päärakennus on valmistunut vuonna 1891. Sen rakennutti Viitasaaren tuomiokunnan tuomari Karl Hjelt (1843–1909) omaan käyttöönsä. Kouluhallitus osti tilan vuonna 1920 poikien vastaanottolaitosta varten. Tällaisessa valtion erityiskasvatuskäytössä alue oli vuoteen 1969. Lyhyen välivaiheen jälkeen päärakennus palasi erityiskasvatukseen 1980-luvulla Kuhankosken opetuskotina. Vuoden 2008 lopussa kiinteistö siirtyi valtiolta Kauko Sorjosen säätiön omistukseen.
Järvilinna on erityisammattikoulun aikana 1993 luokiteltu Valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuuriympäristöksi.
Uefan karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998

Vuoden 1998 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Euroopan maanosaliitosta UEFA:sta 50 maata, jotka pelasivat maanosan 14:stä MM-kisojen kiintiöpaikasta. Maanosan 15. kisapaikka meni automaattisesti isäntämaalle Ranskalle, eikä se siten ollut mukana MM-karsinnoissa.
Karsinnoissa joukkueet arvottiin yhdeksään lohkoon. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkovoittajat sekä paras lohkokakkonen selviytyivät MM-kisoihin, ja toiseksi sijoittuneet pelasivat keskenään kaksoisottelut pääsystä MM-kisoihin.
Sarjataulukot.
4. Lohko.
Ottelu oli uusintaottelu, koska alun perin Viron joukkue ei tullut paikalle Tallinnassa pelattavaksi tarkoitettuun otteluun. 
Jatkokarsinnat.
Skotlanti selviytyi parhaana lohkokakkosena MM-kilpailuihin. Muut lohkoissaan toiseksi sijoittuneet pelasivat kaksoisottelut MM-kilpailuihin pääsystä. Kaksoisotteluiden voittajina kisoihin selviytyivät Kroatia, Italia, Belgia ja Jugoslavia.
Julia Navarro

Julia Navarro (s. 1953 Madrid, Espanja) on espanjalainen kirjailija. Navarron romaaniin "Dime quién soy" pohjautuu yhdeksänosainen televisiosarja "Kerro kuka olen".
Aleix Vidal

Aleix Vidal Parreu (s. 21. elokuuta 1989 Valls, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia ja on pelipaikaltaan joko oikea laitalinkki tai laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Vidal siirtyi vuonna 2008 Espanyolin organisaatioon, mutta ei koskaan onnistunut nousemaan seuran edustusjoukkueeseen. Alkuvuoden 2009 hän vietti lainalla kreikkalaisseura Panthrakikosissa. 31. elokuuta 2009 hän teki sopimuksen Segunda Divisiónissa pelanneen Gimnàstic de Tarragonan kanssa. Vidal pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta seuran reservijoukkueessa Pobla de Mafumetissa.
Kesällä 2010 Vidal siirtyi Mallorcaan, josta hänet siirrettiin seuran reservijoukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi andalusialaisseura Almerían reservijoukkueeseen.
Vidal teki ensiesiintymisensä Almerían edustusjoukkueessa 27. elokuuta 2011 ottelussa Córdobaa vastaan. Hänelle myönnettiin myös pelipaidan numerokseen 8, kun aikaisemmin sitä kantanut Albert Crusat lähti seurasta. Toisella kaudellaan 2012–2013 hän teki pelaamissaan 37 ottelussa neljä (4) maalia. Kauden päätteeksi seura onnistui nousemaan maan pääsarjaan Primera Divisióniin kahden vuoden tauon jälkeen.
6. elokuuta 2013 Vidal teki Almerían kanssa kesään 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa 19. elokuuta 2013 Villarrealia vastaan.
16. kesäkuuta 2014 Vidal siirtyi Sevillaan ja teki seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa joukkueessa 12. elokuuta 2014 UEFA Super Cupin loppuottelussa Real Madridia vastaan. 11 päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa sarjakauden avausottelussaan Valenciaa vastaan.
7. kesäkuuta 2015 vahvistettiin Vidalin siirtyvän Barcelonaan 22 miljoonan euron siirtokorvauksella ja viisivuotisella sopimuksella. Barcelonaa koskevan siirtokiellon vuoksi Vidal voi pelata seurassa aikaisintaan tammikuussa 2016.
Elokuussa 2018 Vidal siirtyi Sevillaan 8,5 miljoonan euron siirtosummalla.
Maajoukkueura.
Vidal teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 11. kesäkuuta 2015 pelatussa ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan, kun hänet vaihdettiin puoliajalla kentälle.
The Battle Cry of Peace

The Battle Cry of Peace (myös nimillä "A Call to Arms Against War" ja "The Battle Cry of War"; Isossa-Britanniassa nimenä "An American Home") on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut J. Stuart Blacktonin ja Wilfrid Northin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä sotadraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Charles Richman, L. Rogers Lytton ja James W. Morrison. Elokuvassa sivuroolissa esiintynyt Norma Talmadge teki läpimurtonsa elokuvan ansiosta.
Ohjaaja Blackton oli laatinut elokuvan käsikirjoituksen Hudson Maximin kirjan "Defenseless America" (1915) pohjalta. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Vitagraph Studios, ja elokuvan levitti Vitagraph-Lubin-Selig-Essanay (V-L-S-E). "The Battle Cry of Peace" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 9. syyskuuta vuonna 1915, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen 14. syyskuuta 1915. Blackton teki elokuvan sen takia, koska hän halusi Yhdysvaltojen liittyvän ensimmäisen maailmansodan ympärysvaltoihin. Muun muassa entinen Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt oli yksi elokuvan vankoista kannattajista.
"The Battle Cry of Peace" sai jatko-osan, "Womanhood, the Glory of the Nationin", vuonna 1917. Suurin osa "The Battle Cry of Peacesta" on kadonnut. Nykypäivään asti säilynyttä elokuvan materiaalia säilytetään George Eastman Housen elokuva-arkistossa.
Juoni.
"The Battle Cry of Peace" kertoo sodan runtelemasta maailmasta. Yhdysvaltain vihollismaat käyttävät pasifisteja sotilaina, jotka pitävät huolen, että Yhdysvallat ei käytä liikaa varoja puolustukseen. Sitten vihollismaat hyökkäävät Yhdysvaltoihin, minkä jälkeen he miehittävät ja tuhoavat maan.
Kiinanpokeri

Kiinanpokeri on korttipeli 2–4 pelaajalle. Pokerikäsiin perustumisesta huolimatta se ei ole varsinaisesti pokeripeli, sillä siitä puuttuu panostuspeli kokonaan. Kiinanpokeri on silti suosittu pokerinpelaajien keskuudessa, koska se on pokerihenkinen ja soveltuu uhkapeliksi.
Pelin kulku.
Kiinanpokerijako voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen:
Korttien jakaminen.
Sekoittamisen jälkeen jaetaan kullekin pelaajalle 13 korttia.
Käsien valinta.
Pelaajan tehtävä on jakaa 13 korttia kolmeksi eri pokerikädeksi: etu- keski- ja takapeliksi. Takakäden on muodostuttava viidestä kortista ja sen on oltava vahvin kolmesta pokerikädestä. Keskipelin on myös muodostuttava viidestä kortista ja sen pitää olla vahvempi kuin etupeli. Etupeli muodostuu kolmesta kortista ja sen tulee olla heikoin kolmesta kädestä.
Viiden kortin pokerikädet noudattavat tavanomaista pokerikäsien arvojärjestystä.
Kolmen kortin kädessä voi olla ainoastaan haipelejä, pareja tai kolmosia. Värit tai suorat eivät ole mahdollisia.
Näyttö ja pistelasku.
Kun pelaajat ovat muodostaneet kätensä, kortit avataan ja lasketaan pisteet. Kunkin pelaajan tiettyä kättä (etu-, keski- tai takapeli) verrataan toisten pelaajien vastaavaan käteen. Parempi käsi ansaitsee pisteen huonommalta kädeltä.
Jos pelaaja voittaa kaikki kolme kättä jotain pelaajaa vastaan, tyypillisesti tästä palkitaan niin sanotulla scoopilla, joka tarkoittaa että tavanomaisilla säännöillä pelaaja saa pisteet kaksinkertaisesti. Siten hän voittaa kuusi pistettä kolmen sijasta.
Jos pelaaja tekee laittoman käden (esimerkiksi tekee etupelistä vahvemman kuin keski- tai takapelistä), vastustaja saa automaattisesti scoopin. 
Bonukset.
Useimmat pelaavat kiinanpokeria bonussäännöillä. Esimerkiksi neloset tai paremmat takapelissä, täyskäsi tai parempi keskipelissä tai kolmoset etupelissä oikeuttavat bonuspisteisiin.
Muunnelmat.
Puoliavokiinanpokeri.
Puoliavokiinanpokeri on kiinanpokerin muunnelma, jossa pelaajat saavat aluksi viisi korttia, joista muodostetaan alkuasetelmat. Tämän jälkeen pelaajat nostavat vuorollaan yhden kortin, jonka sijoittavat etu-, keski- tai takapeliin. Kun kullakin pelaajalla on edessään kolmetoista korttia, lasketaan pisteet.
Leijona talvella

Leijona talvella () on Anthony Harveyn ohjaama historiallinen elokuva vuodelta 1968. Elokuva sijoittuu Englannin kuningaskuntaan vuonna 1183. Kuningas Henrik II kutsuu vaimonsa Eleonoora Akvitanialaisen ja kolme poikaansa perhetapaamiseen, jonka tarkoituksena on sopia vallanperijästä.
Katharine Hepburn sai Oscarin roolistaan kuningatar Eleonoora Akvitanialaisena, James Goldman käsikirjoituksesta ja John Barry musiikista. Lisäksi elokuva sai neljä muuta Oscar-ehdokkuutta.
Elokuva perustuu Goldmanin Broadway-näytelmään vuodelta 1966. Vuonna 2003 sai ensiesityksensä näytelmästä tehty televisioelokuva "Leijonan talvi", jonka pääosia esittävät Patrick Stewart ja Glenn Close.
Näyttelijät.
Lähde:
Päivää, herra Kivi

Päivää, herra Kivi on Timo Linnasalon ohjaama suomalainen tragikomedia vuodelta 1984. Elokuva seuraa pikkupaikkakunnan kirjastoapulaisen Helinän (Kristiina Elstelä) elämää kesänä, jolloin hän harjoittaa paikallista teatteriseuruetta esittämään Aleksis Kiven näytelmää "Yö ja päivä" ja rakastuu taas nuoruuden ihastukseensa, hiljaiseen nuohoojamieheen (Markku Huhtamo), joka on paitsi harrastajakirjoittaja, myös naimisissa.
Elokuva tehtiin Aleksis Kiven syntymän 150-vuotisjuhlan innoittamana. Linnasalon ohella elokuvan toisena käsikirjoittajana toimi Ilpo Tuomarila.
Vastaanotto.
"Päivää, herra Kivi" sai teatterikierroksellaan runsaat 2 500 katsojaa. Vuoden 1988 televisioesitys keräsi 79 000 katsojaa.
Teatteriensi-illan aikaiset kritiikit elokuvasta olivat varsin myönteisiä. Aamulehden Erkka Lehtola piti elokuvaa helpommin avautuvana kuin Linnasalon edellistä teosta, Dostojevski-sovitusta "Aikalainen". Tapani Maskula taas piti elokuvaa katsojan kannalta hankalana ymmärtää, koska ohjaaja ei juuri selittele toden ja fantasian rajoja tai motivoi käytettyjen näkökulmien vaihteluita. Useimmat kriitikot arvostivat erityisesti Kristiina Elstelän luovaa hulluutta ylistävää roolityötä.
Viitasaaren elokuvaviikolla 1985 Timo Linnasalo sai elokuvasta Humanismin käsi -palkinnon.
Planet Punk Music

Planet Punk Music on saksalainen levy-yhtiö. Sen perustivat Sebastian Göckede sekä Sven Gruhnwald syyskuussa 2008. Levy-yhtiön tytäryhtiöitä ovat Big Blind Music, High 5 Records sekä Punq Records. Yhtiö on perustettu Hampurissa, mutta sen pääkonttorin tämänhetkinen osoite sijaitsee Berliinissä. Videopalvelu YouTubessa "Planet Punk Music" toimii nimellä "You Love Dance. TV".
Suomessa ja muualla pohjoismaissa levymerkin musiikkia julkaisee .
The Social Secretary

The Social Secretary on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut John Emersonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamakomediaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. Fine Arts Film Company toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja Triangle Film Corporation levittäjäyhtiönä.
"The Social Secretaryn" käsikirjoituksen laativat ohjaaja Emerson ja Anita Loos, ja elokuvan tuotti D. W. Griffith. Elokuva kuvattiin keväällä 1916. "The Social Secretary" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. syyskuuta vuonna 1916. Yhdysvaltain lisäksi elokuvaa esitettiin myös Euroopassa. Elokuva uudelleenjulkaistiin Yhdysvaltain elokuvateattereissa vuonna 1924.
"The Social Secretary" on säilynyt kokonaisena nykypäivään asti. Elokuvan kopioita säilytetään monissa virallisissa elokuva-arkistoissa, kuten Yhdysvaltain kongressin kirjastossa, George Eastman Housessa, British Film Institutessa ja Los Angelesin Kalifornian yliopistossa. Grapevine Video -yhtiö julkaisi "The Social Secretaryn" Yhdysvalloissa DVD:lle vuonna 2004. Elokuva on julkaistu DVD:lle myös vuosina 2011 ja 2012. "The Social Secretary" esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla 9. helmikuuta vuonna 2007.
Juoni.
Mayme on nuori ja kaunis sihteeri, joka joutuu pukeutumaan töihin tyylittömästi välttääkseen hänen miespuolisten työnantajiensa epäsiveelliset lähentelyt. Mayme ottaa lopulta uuden työn sihteerinä, jolloin hänen työnantajanaan on varakas nainen. Varakkaalla naisella on kuitenkin irstasmielinen poika, ja Mayme tekee itsestään niin ruman kuin mahdollista välttääkseen miehen mahdolliset Maymeen kohdistuvat romanttiset ajatukset. Mayme esittää vanhaa sisäkköä de Puystereille, ja valepukunsa alta hän on rouvalle tavallinen herttainen nainen, "uudistaa" Jimmie-pojan arvostamaan naisia ja pelastaa Elsie-tyttären avioliitolta, missä hänen aviomiehenään olisi ollut häijy ulkomaalainen ja de Puystereiden omaisuutta haikaileva kreivi Limonittiez. Myöhemmin Jimmie saa tietää Maymen valepuvusta vanhana sisäkkönä ja todellisesta ulkonäöstä. Jimmie rakastuu Maymeen ja kosii häntä. Mayme vastaa myöntävästi kosintaan, ja hänestä tulee de Puysterin perheenjäsen.
André Bangambula Vindu

André Bangambula Vindu (s. 1. lokakuuta 1953 Kinshasa) on Kiinaan muuttanut kinshasankongolainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on esitetty Afrikan, Amerikan ja Aasian maissa.
Vindu opiskeli aluksi Kinshasassa vuosina 1969–76. Vuosina 1985–91 hän opiskeli muun muassa sävellystä Shanghain musiikkikonservatoriossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin ja maisterin arvonsa. Hänet kutsuttiin tarkkailijaksi Unescon Kansainväliseen säveltäjärostrumiin Pariisiin vuonna 1992. Vindu luennoi musiikin teoriasta ja saksofoninsoitosta silloisessa Zairessa. Hän toimi muun muassa Kinshasan "Centre d'Études et de Diffusion des Arts'n" musiikin laitoksen johdossa 1980-luvulla. Vindu on myöhemmin opettanut Tsing Mui Piano Companyssa Hongkongissa ja Shanghai American Schoolissa.
Vindun teoksia ovat muiden muassa "Ballade" alttosaksofonille ja orkesterille (1989), "Symphonic Poem" orkesterille (1990), jousikvartetot, puhallinkvintetto sekä pianolle sävelletyt sarjat ja fuugat.
In Neighboring Kingdoms

In Neighboring Kingdoms on vuonna 1910 ensi-iltansa saanut William Humphreyn ohjaama ja Beta Breuilin käsikirjoittama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Elokuva on genreltään komedia, ja sen pääosassa on John Bunny. Vitagraph Studios oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja General Film Company levittäjäyhtiönä.
"In Neighboring Kingdoms" on varhaisimpia Norma Talmadgen elokuvia. "In Neighboring Kingdoms" onkin ensimmäinen elokuva hänen Vitagraph-sopimuksessaan. Elokuva sai ensi-iltansa 27. joulukuuta vuonna 1910. Elokuva on säilynyt nykypäivään asti, ja sitä säilytetään New Yorkissa sijaitsevassa Museum of Modern Art -taidemuseossa.
Alexander Domínguez

Alexander Domínguez Carabali (s. 5. kesäkuuta 1987) on ecuadorilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut pitkään maansa pääsarjassa pelaavaa LDU Quitoa.
Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa Domínguez debytoi vuonna 2011 ja on pelannut siinä 42 ottelua. Valmentaja Reinaldo Rueda valitsi hänet ykkösmaalivahdiksi vuoden 2014 MM-kisoihin, joissa Domínguez valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi 0-0-tasapelissä Ranskaa vastaan. Hän teki muutamia hienoja torjuntoja pelissä. Ecuador ei selviytynyt mukaan jatkokierroksille. Domínguez on 193 senttimetriä pitkä.
I Love You, Man

I Love You, Man on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut John Hamburg. Elokuvan pääosissa esiintyvät Paul Rudd ja Jason Segel.
Juoni.
Kiinteistönvälittäjä Peter Klaven on juuri kihlautunut naisystävänsä Zooey Ricen kanssa. Zooey ja hänen ystävänsä Denise ja Hailey ovat hurmioituneita, mutta samalla huolissaan siitä, ettei Peterillä ole miespuolisia ystäviä. Peter salakuuntelee naisten keskustelua ja päättää hankkia itselleen ystävän ja samalla best manin.
Peter pyytää neuvoa miesten kanssa toimimiseen homoseksuaalilta pikkuveljeltään Robbielta. Peter päätyy katselemaan jalkapallo-ottelua Lonnie-nimisen miehen kanssa, mutta tämä on kovaääninen ja päätyy tappelemaan muiden katsojien kanssa. Peter lounastaa Doug-nimisen miehen kanssa, joka on kuitenkin biseksuaali ja luulee olevansa Peterin kanssa treffeillä. Seuraavaksi Peter tapaa yksinäisen Melin, mutta etukäteen näkemästään valokuvasta poiketen tämä onkin vanhus. Peter liittyy mukaan Barryn, Denisen aviomiehen, järjestämään pokeri-iltaan, mutta oluenjuontikilpailun päätteeksi hän oksentaa Barryn päälle.
Peter on epätoivoinen uuden ystävän löytämisessä, kunnes isännöimässään Lou Ferrignon asuntoesittelyssä hän tapaa Sydney Fifen, sijoittajan, joka kertoo saapuneensa paikalle viettelemään naisia ja nauttimaan ilmaisesta ruoasta. Miehet viettävät illan baarissa ja ystävystyvät. Sydney kutsuu Peterin autotalliinsa, ”miesten luolaan”, jossa miehet pitävät hauskaa ja nauttivat molempien palvomasta Rush-rockyhtyeestä. 
Peterin ja Zooeyn on tarkoitus viettää yhteinen ilta television ääressä, mutta Sydney kutsuu molemmat Rushin konserttiin. Miehet nauttivat esityksestä, mutta Zooey kokee jäävänsä huomiotta. Sydney tekee Peterin vaikeutuneeksi kysyessään, miksi tämä on menossa naimisiin juuri Zooeyn kanssa. Peterin seurassa Sydney päätyy tappelemaan Lou Ferrignon kanssa ja asettaa Peterin työn osalta hankalaan asemaan. Hän myös pyytää Peteriltä kahdeksan tuhannen dollarin lainaa, jolloin Zooey alkaa epäillä Sydneyn tarkoitusperiä. Peter esittää kihlatulleen kysymyksen siitä, miksi he ovat menossa naimisiin. Zooey vihastuu ja siirtyy asumaan väliaikaisesti Denisen luokse.
Peter huomaa Sydneyn käyttäneen lainarahat naurettaviin mainostauluihin. Peter pitää tekoa epämiellyttävänä ja päättää lopettaa ystävyyssuhteensa Sydneyyn, mikä edesauttaa saamaan välejä kuntoon Zooeyn kanssa. Pian Peter saa kuitenkin huomata, että Sydneyn luomat mainokset edistävät liiketoimintaa, varmistavat Ferrignon talon onnistuneen myynnin ja houkuttelevat uusia asiakkaita. Peter alkaa tuntea pahaa oloa katkaistuaan välit Sydneyyn, mutta ei silti kutsu tätä häihinsä. Peter kokoaa suuren joukon best maneja, joihin kuuluvat isä Oswald, pikkuveli Robbie, Lou Ferrigno, Lonnie, Doug ja Mel. Tästä huolimatta Peter näyttää hieman surulliselta ja vaikuttaa kaipaavan Sydneytä. Zooey päättää kutsua Sydneyn, joka onkin jo matkalla häihin. Juuri ennen vihkivalaa Sydney saapuu paikalle. Mies lupaa palauttaa lainaamansa rahat ja sanoo, että mainostaulut ovat hänen häälahjansa. Sydney liittyy best manien joukkoon.
Captivating Mary Carstairs

Captivating Mary Carstairs on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Bruce M. Mitchellin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komediaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. National Pictures Company toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. "Captivating Mary Carstairs" oli Talmadgen ensimmäinen Hollywood-elokuva.
Elokuvan käsikirjoituksen laati Anthony Coldeway Henry Sydnor Harrisonin samannimisen romaanin (1910) pohjalta. "Captivating Mary Carstairs" kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa West Hollywoodissa, joka on nykyään itsenäinen kaupunki. "Captivating Mary Carstairsin" fiaskoksi muodostunut tuotanto johti elokuvan huonoon menestykseen. Elokuva oli saanut ensi-iltansa 27. elokuuta vuonna 1915 Hollywoodissa. Elokuvassa esiintyi myös Talmadgen Constance-sisar. Elokuvan nykyään oletetaan olevan kadonnut.
Juoni.
Mary Carstairsin isä, joka ei ole nähnyt tytärtään asumuseronsa jälkeen, palkkaa nuoren miehen kidnappaamaan hänet. Nuori mies, joka sieppaa Maryn satamassa, rakastuu häneen. Ennen kuin he palaavat herra Carstairsin talolle, he karkaavat naimisiin.
Kolmistaan (elokuva)

Kolmistaan on suomalainen romanttinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 1. helmikuuta 2008. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Peter Lindholm. Elokuva julkaistiin DVD:llä 6. kesäkuuta 2008. Katri Ylanderin "Kaikki nämä sanat" -albumin kappale ”Sirkus” toimi elokuvan tunnuskappaleena.
Elokuva kertoo ihastumisesta, rakkauden rajoista ja avioliitosta. Onnellista perhe-elämää vaimonsa Marian ja kahden lapsensa kanssa viettävä Tomi törmää sisustusliikkeenmyyjään Janitaan, joka ihastuu tietämättään varattuun mieheen. Tomi ja Janita aloittavat suhteen, ja pettämisen sijaan Tomi kertoo Janitasta vaimolleen.
Elokuvan budjetti oli 1 062 302 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön tukea oli 550 000 euroa. Elokuvaa esitettiin 20 elokuvateatterissa ja sen näki 22 025 katsojaa.
Daniel Kollar

Daniel Kollar (s. 29. maaliskuuta 1994, Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa maalivahtina Veikkausliigan HIFK:ssa. 
Seurajoukkueet.
Daniel Kollarin ura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Veikkausliigassa pelanneen FC Hongan reservijoukkue Pallohongan kokoonpanoon. Kollar pelasi kausina 2010–2012 yhteensä 36 Kakkosen ottelua. Kauden 2013 Kollar pelasi lainalla Ykkösen AC Kajaanissa.
Kollar debytoi Veikkausliigassa 4. toukokuuta 2014 ottelussa FC Honka–FF Jaro. Hän jakoi torjuntavastuun kauden 2014 aikana Walter Viitalan kanssa ja pelasi yhteensä 18 liigaottelua. FC Honka oli Veikkausliigassa yhdestoista, mutta se menetti sarjapaikkansa, kun seura ei saanut liigalisenssiä seuraavalle kaudelle.
Kaudeksi 2015 Kollar siirtyi Ykkösen PS Kemiin. Kollar jakoi torjuntavastuun Juhani Pennasen kanssa, ja Ykkösen otteluita kertyi kauden aikana 18. PS Kemi voitti Ykkösen kaudella 2015 ja nousi Veikkausliigaan.
Kollar siirtyi kaudeksi 2016 Veikkausliigaan nousseen PK-35 Vantaan riveihin. Kollar pelasi kauden 2016 aikana PK-35:n ykkösmaalivahtina 27 liigaottelua. PK-35 jäi kaudella 2016 Veikkausliigassa viimeiseksi, ja seura meni kauden päätteeksi konkurssiin.
Kaudeksi 2017 Kollar siirtyi Ykkösen Gnistaniin. Kollar aloitti kauden Gnistanin ykkösmaalivahtina, mutta menetti paikkansa loppukaudesta Alessandro Marzuolille. Kollar pelasi kaudella 2017 yhteensä 13 Ykkösen ottelua. Gnistan jäi sarjassa viimeiseksi ja putosi Kakkoseen. Kauden päätteeksi hän pelasi kaksi liigakarsintaottelua Veikkausliigassa pelanneen HIFK:n riveissä.
Kollar siirtyi pysyvästi Ykköseen pudonneen HIFK:n riveihin kaudeksi 2018.
Maajoukkue.
Daniel Kollar debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 15-vuotiaana 25. elokuuta 2009 Norsjössä pelatussa ottelussa Ruotsi–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 31 ottelua sekä yhden ottelun vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa.
The Children in the House

The Children in the House on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Chester M. Franklinin ja Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosassa on Norma Talmadge.
"The Children in the House" -elokuvan käsikirjoituksen laati Roy Somerville, ja se kuvattiin Kalifornian Los Angelesin Hollywoodissa sijaitsevilla tuotantoyhtiö Fine Arts Film Companyn studioilla Sunset Boulevardin varrella. "The Children in the House" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. huhtikuuta vuonna 1916. Elokuvan Yhdysvaltain teatterilevityksestä vastasi Triangle Film Corporation.
"The Children in the House" on säilynyt kokonaisena nykypäivään asti, ja se on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Elokuvasta on julkaistu DVD-versiot vuosina 2006, 2010 ja 2011. Lisäksi elokuvan kopiota säilytetään George Eastman House -museossa ja Los Angelesin Kalifornian yliopistossa.
Juoni.
Cora valitsee rahan rakkauden sijaan. Hän avioituu varakkaan pankinjohtajan pojan Arthur Vincentin kanssa nuoruuden ensirakkauden Charles Brownin sijasta. Aviopari saa kaksi lasta, mutta vaimo ja lapset eivät saa Arthuria irti kabareetanssija Jane Courtenaysta, jonka kanssa hän viettää suurimman osan ajastaan. Cora viettää paljon aikaa lastensa, sisarensa ja hänen aviomiehensä (Charles Brownin veli) kanssa, ja toivoo naineensa paremman aviomiehen. Pian Janen taloudelliset vaatimukset Arthurille alkavat tulla kohtuuttomiksi, ja Arthur alkaa suunnitella muutamien ystäviensä kanssa pankkiryöstöä isänsä pankkiin. Pankkiryöstön jälkeen todisteet viittaavat Charlesiin, joka toimii pankin kassanhoitajana. Viimein poliisi nappaa oikeat ryöstäjät, ja Arthur kuolee takaa-ajon yhteydessä. Lopulta Cora tajuaa virheensä, että miksei hän avioitunut Charlesin kanssa ennen Arthurin kuvioihin astumista, ja kaksikko palaa yhteen.
Kasikko

Kasikko () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven länsipuolella 18 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on kymmenen asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut kylä mainitaan autiona ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 117 vatjalaista ja kaksi savakkoa Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka viereisen kartanon maaorjia, jotka kuuluivat aluksi Soikkolan ja vuodesta 1878 lähtien Valkovitsan ortodoksiseen seurakuntaan. 
Kasikon kartanon perusti 1700-luvun lopussa valtioneuvoksen leski Darja Polenova. Myöhemmin sen omisti sensorina sekä "Vestnik Jevropy" ja "Russkaja starina" -lehtien toimittajana tunnettu Nikolai Kruze, joka rakensi sinne myllyn ja majatalon kapakoineen. Hänen perillisensä perusti vuonna 1911 sahan läheiselle Mustajoelle. Kartanosta muistuttavat nykyään vain sen puiston vanhat puut.
Venäjän keisarikunnan hallintorakenteen puitteissa Kasikko kuului Pietarin kuvernementin Jaaman kihlakunnan Luutsan volostiin.
Neuvostoaikana Kasikko kuului ensin Villikaisin ja myöhemmin Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 siellä oli 28 ja vuonna 2007 kuusi asukasta.
Suuri-Rasi

Suuri-Rasi () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven itäpuolella 13 kilometriä Kattilasta pohjoiseen. Kylässä on 18 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Rasi ("Rasja") mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa esiintyvät Suuri- ja Pieni-Rasi sekä autio ”Keski-Rasi” ("Rasia Seredneia"). Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa eli ”Suomalaisessa” Rasissa ("Tšuhonskaja Rassija") asui 75 savakkoa ja 20 vatjalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka Utesenin (ven. "Utešenije") kartanon maaorjia. Myöhemmin Rasi (Suuri-Rasi) mainitaan inkerinsuomalaisena kylänä, jonka asukkaat kuuluivat Kattilan luterilaiseen seurakuntaan.
Neuvostoaikana Suuri-Rasi kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 siellä oli 48 ja vuonna 2007 27 asukasta.
Suuri-Kontu

Suuri-Kontu eli Suuri-Valkovitsa () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven ja Paapinajärven välisen kannaksen länsipuolella 18 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on 29 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut Valkovitsa mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta malmista. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa-Valkovitsassa asui 135 vatjalaista. Ennen 1860-lukua kylän talonpojat olivat Valkovitsan kartanon maaorjia. 1800-luvun alussa rakennetun kartanon omistaja perusti vuonna 1878 Valkovitsan ortodoksisen seurakunnan, jolle rakennettiin arkkitehti Bulanovin suunnittelema kirkko. Sitä ennen asukkaat kuuluivat Soikkolan seuraukuntaan. Kylässä puhuttiin vatjaa vielä vuonna 1892, mutta toisen maailmansodan aikana se oli jo kokonaan venäläistynyt.
Neuvostoaikana Suuri-Valkovitsa kuului ensin Villikaisin ja myöhemmin Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 23 asukasta. Valkovitsan kartanon päärakennus ja kylän kirkko ovat tuhoutuneet. Osa kartanon puistoalueesta on säilynyt ja sen rinteeltä avautuu komea näköala lähistön järville ja Suomenlahdelle.
Valkovitsan rautatieasema sijaitsee melko kaukana kylästä Kattilasta Laukaansuuhun johtavan radan varrella. Asemalla on kahdeksan asukasta.
Abel Nyholm

Abel Nyholm (25. tammikuuta 1845 Suodenniemi – 2. joulukuuta 1907 Virrat) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja suomentaja.
Henkilöhistoria.
Nyholmin vanhemmat olivat Merikarvian kirkkoherra Gustaf Nyholm (1820–1879) ja Hilma Annell. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1866 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1869. Nyholm vihittiin papiksi 1870. Nyholm toimi kirkkoherrana Vaasassa 1879–1894 ja Virroilla 1894–1907. Hän sai rovastin arvon 1885. Nyholm osallistui valtiopäiville pappissäädyssä 1885 ja 1888.
Nyholm oli naimisissa vuodesta 1874 Ilmajoen kirkkoherran Carl Rudolf Forsmanin tyttären Elisabet Forsmanin (1854–1910) kanssa. Heidän lapsiaan olivat professori Yrjö Airila ja kielentutkija Martti Airila.
Laura Marsin silmät

Laura Marsin silmät ("Eyes of Laura Mars") on Irvin Kershnerin ohjaama psykologinen trilleri vuodelta 1978. Sen pääosissa näyttelevät Faye Dunaway ja Tommy Lee Jones. Käsikirjoituksen muokkasi David Zelag Goodman uraansa aloitelleen kauhuohjaaja John Carpenterin elokuvayhtiölle tarjoamasta tarinasta ”Eyes”, ja "Laura Marsin silmistä" tuli näin ensimmäinen merkittävä elokuva, jossa Carpenter oli mukana. 
Nimirooli oli alun perin tarkoitettu tuottaja Jon Petersin silloiselle naisystävälle Barbra Streisandille, mutta tämä kieltäytyi ottamasta roolia sen väkivaltaisen erotiikan vuoksi. Nimiosaan valittiin Faye Dunaway, joka oli juuri voittanut Oscarin roolistaan elokuvassa "Kasvot kuvaruudussa". Streisand kuitenkin piti elokuvan tunnussävelmäksi valitusta laulusta ”Prisoner” ja esittää sen elokuvan soundtrackillä.
"Laura Marsin silmiä" on luonnehdittu amerikkalaiseksi versioksi italialaisten kauhuelokuvien giallo-lajityypistä. Elokuva tunnetaan myös juonensa monista harhautuksista ja yllättävästä loppuratkaisusta.
Juoni.
Laura Mars (Faye Dunaway) on kuuluisa muotivalokuvaaja, joka on erikoistunut tyylitellyn väkivaltaisiin kuviin. Keskellä hänen kuviaan koskevaa kiistelyä niiden mahdollisesta väkivallan ihannoinnista ja naisten alistamisesta Laura Mars alkaa saada näkyjä, joissa tuntee näkevänsä murhaajan teot tämän silmien kautta.
Poliisimies John Neville (Tommy Lee Jones) näyttää Lauralle kuvia selvittämättömistä henkirikoksista, ja monet niistä muistuttavat yllättävän tarkoin Lauran lavastamia muotikuvatilanteita. Lauran tuttuja muotialan ihmisiä alkaa joutua murhien uhriksi, ja Lauran omat näyt alkavat vaikuttaa siltä, että myös hänen oma henkensä on uhattuna.
Laura ja John Neville rakastuvat, ja vähitellen tilanteet johtavat Lauran kohtaamaan tappajan, joka murtautuu hänen asuntoonsa. Paljastuu, että sarjamurhaaja onkin John Neville. Laura surmaa hänet ja soittaa poliisin.
Vastaanotto.
"The New York Timesin" Janet Maslin piti elokuvan loppuratkaisua typeränä, mutta elokuvaa muuten kekseliäänä. Roger Ebertin mielestä "Laura Marsin silmät" oli kliseinen nainen pulassa -tarina. Vaihtelevista kritiikeistä huolimatta elokuva menestyi hyvin teattereissa ja kerrytti 20 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tuotot seitsemän miljoonan tuotantokustannustensa vastineeksi. "Video-oppaassa" vuodelta 1995 Bello Romano luonnehti elokuvaa tyylikkääksi mutta ei kovin vaikuttavaksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä.
J. A. Maunu

Johan Abraham Maunu (17. lokakuuta 1856 Kemijärvi – 19. joulukuuta 1939 Jyväskylä) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja, valtiopäivämies, kirjailija ja suomentaja.
Henkilöhistoria.
Maunun vanhemmat olivat talollinen Matti Kiviniemi (Maunu) ja Brita Maria Ollila. Maunu oli naimisissa 1889–1931 Helmi Charlotta Kahelinin (1865–1931) kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1879 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1881. Maunu vihittiin papiksi 1882. Hän valmistui vielä filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1887 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1907.
Maunu toimi Tampereen reaalilyseon uskonnon ja ruotsin kielen lehtorina 1891–1906 sekä Tampereen yleisen sairashuoneen saarnaajana 1897–1907 ja sen jälkeen hän oli Kivennavan kirkkoherrana vuodesta 1906 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1909. Maunu osallistui pappissäädyn edustajana valtiopäiville 1904 ja 1905. Hän toimi myös lääninrovastina ja vuosina 1914–1920 Savonlinnan tuomiokapitulin asessorina.
Mitteleuropa

Mitteleuropa (saksaa, ) oli termi, joka 1800-luvun lopulta alkaen kuvasi preussilais-saksalaista vaikutuspiiriä Keski- ja Itä-Euroopassa. Termiä käytettiin myös natsi-Saksassa, ja silloin se tarkoitti Saksan ja Neuvostoliiton välissä ollutta pienten valtioiden aluetta. Kyseisten maiden ei-saksalaiset asukkaat näkivät tämän uhkana omalle asemalleen.
Laajemmin ymmärrettynä Mitteleuropaan voidaan lukea lisäksi kaikki saksankieliset alueet, jolloin "Mitteleuropa" muodostaisi Suur-Saksan Ranskan rajalta Valko-Venäjän ja Ukrainan rajalle. Käytännössä Mitteleuropa-ajattelulla perusteltiin toisten kansojen (esimerkiksi Puolan) alistamista sillä perusteella, että alueen yhteisenä sivistyskielenä oli saksa. Saksankielisen kulttuurialueen nähtiin perustuvan yhteiseen historiaan, kirjallisuuteen ja kulttuuritraditioon. Tosin kulttuurialue ajateltiin vieläkin laajemmaksi ja sisältävän Romanian ja Ukrainan länsiosat.
Uskollinen nainen

Uskollinen nainen (; myös "Corruption") on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Chester M. Franklinin ja Sidney Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Ralph Lewis.
"Uskollisen naisen" käsikirjoitti Bernard McConville, ja se kuvattiin työnimellä "Playmates". Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Fine Arts Film Company ja levittäjäyhtiönä Triangle Film Corporation. "Uskollinen nainen" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 4. kesäkuuta vuonna 1916.
"Uskollinen nainen" on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Grapevine Video julkaisi elokuvan ensimmäisen DVD-julkaisun vuonna 2006. Lisäksi "Uskollisen naisen" kopiota säilytetään muun muassa George Eastman Housen taidemuseon ja British Film Instituten elokuva-arkistoissa.
Juoni.
Kun rikollispariskunnasta Grace (Norma Talmadge) ja John Remingtonista (Ralph Lewis) tuli vanhempia, he alkoivat elää rehellisesti. Nyt jo vuosia he ovat eläneet tunnollisina kansalaisina, joita arvostetaan heidän yhteisössään. Eräänä päivänä heidän entisen rikollisryhmän jäsen, Jimmy Briggs (Eugene Pallette), ilmestyy paikalle ja uhkaa paljastaa Remingtonien menneisyyden, jos he eivät auta häntä ryöstössä.
Chris Menges

Chris Menges (s. 15. syyskuuta 1940 Kington, Herefordshire) on brittiläinen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka on työskennellyt sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa dokumentti- ja televisiokuvauksesta aina suuren luokan Hollywood-tuotantoihin. Hänet on palkittu kahdesti parhaan kuvauksen Oscar-palkinnolla, minkä lisäksi hän on ollut kaksi kertaa ehdolla. Hänen esikoisohjauksensa "Toinen maailma" voitti Cannesissa 1988 tuomariston Grand Prix’n sekä kaksi muuta palkintoa ja oli ehdolla Kultaisen palmun voittajaksi.
Chris Mengesin isä oli kapellimestari-säveltäjä Herbert Menges, joka toimi pitkään lontoolaisen Old Vic -teatterin musiikillisena johtajana. Chris Menges aloitti uransa Adrian Cowellin dokumenttituotantojen kameramiehenä ja kiersi läpi 1960-luvun Burmassa ja muilla maailman konflikti- ja katastrofialueilla. Hänen ensimmäisiä näytelmäelokuvien kuvaustehtäviään olivat nuorisoaiheiset Lindsay Andersonin "Jos..." (1968) ja Ken Loachin "Poika ja haukka" (1969), jossa Menges toimi ensi kertaa pitkän elokuvan pääkuvaajana. Hän kertoo kehittäneensä tuolloin Ken Loachin kanssa kuvaustyylin, jossa tila valaistaan varsin tasaisesti niin, että näyttelijät voivat liikkua tilassa tavallista vapaammin ja suuressa ryhmässä kaikki ovat ”demokraattisesti” valaistuja ilman päähenkilön korostamista. Menges kuvasi myös Stephen Frearsin ensimmäisen pitkän elokuvan "Vainukoira" (1971). Näiden elokuvien jälkeen hän toimi läpi 1970-luvun kuvaajana sekä dokumenteissa, televisioelokuvissa että teatterielokuvissa kuten "Mustan oriin seikkailut" (1971), "Katkera matka vapauteen" (1979) ja "Musta Jack" (1979).
Vuonna 1983 Menges oli Bafta-palkintoehdokkaana Bill Forsythin elokuvan "Local Hero – kylän sankari" kuvauksesta. Seuraavana vuonna hän voitti parhaan kuvauksen Oscarin Roland Joffén elokuvasta "Kuoleman kentät", joka kertoo punaisten khmerien hirmuhallinnosta Kambodžassa. Toisen Oscarinsa Chis Menges sai niin ikään Joffén ohjaamasta, 1700-luvun siirtomaahallinnosta Etelä-Amerikassa kertovasta elokuvasta "Linnake" (1986).
Vuonna 1988 Menges debytoi ohjaajana 1960-luvun Etelä-Afrikkaan sijoittuvalla teinitytön kasvukertomuksella "Toinen maailma". Elokuva voitti Cannesin elokuvajuhlilla kolme palkintoa. Hänen toinen ohjauksensa oli köyhän floridalaisen yksinhuoltajaäidin (Goldie Hawn) ja tämän 12-vuotiaan pojan selviytymistarina "Strippari ja poika" (1992), joka sai hyviä arvosteluja mutta menestyi kaupallisesti heikosti. Vuonna 1996 Menges siirtyi jälleen kuvaajaksi ja teki Jim Sheridanin kanssa elokuvan "The Boxer" ja Neil Jordanin kanssa elokuvan "Michael Collins", jonka kuvauksesta hän oli Oscar-ehdokkaana 1997.
Chris Mengesin muut ohjaustyöt ovat yksinäisestä postimiehestä ja tämän adoptoimasta pojasta kertova "Koeaika" (1994, pääosassa William Hurt) ja lapsikaupasta kertova "The Lost Son" (1999, pääosassa Daniel Auteuil).
Peter Adriaansz

Peter Adriaansz (s. 1966 Seattle, Yhdysvallat) on alankomaalainen säveltäjä. Hänen tuotantonsa koostuu enimmäkseen kamari- ja vokaalimusiikkiteoksista.
Adriaansz opiskeli sävellystä Louis Andriessenin, Brian Ferneyhoughin ja Peter-Jan Wagemansin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Rotterdamin konservatoriossa. Adriaanszin musiikkia on esitetty Alankomaiden lisäksi Kanadassa, Saksassa, Irlannissa, Venäjällä, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Uzbekistanissa. 
Adriaansz on toiminut Slagwerk Den Haag -kokoonpanon taiteellisena johtajana vuodesta 1998. Hän on saanut sävellystilauksia muun muassa Asko/Schönbergiltä, Alankomaiden radion sinfoniaorkesterilta, Nieuw Ensembleltä ja Slagwerk Den Haagilta. Hän on naimisissa säveltäjä Seung-ah Ohin kanssa. Hänen ensisijainen kustantajansa on AsZoh Press.
Adriaansz on työskennellyt vapaana taiteilijana vuodesta 1993. Hänen teoksilleen luonteenomaista on systemaattinen, tutkimusluontoinen lähestymistapa musiikkiin. Hän on säveltänyt useita teoksia sähköisesti vahvistettujen soittimien kokoonpanoille. Hän on saanut useita palkintoehdokkuuksia; esimerkiksi vuosina 2009–11 hänen teoksensa "Waves 5-7", "Verdichtingen" ja "Three Studies on Elevation" asetettiin Toonzetters Prijs -ehdokkaiksi.
Maaliviivateknologia

Maaliviivateknologia on jalkapallossa käytettävä teknologia, jonka avulla havaitaan epäselvässä tilanteessa onko pallo ylittänyt maalilinjan. Teknologia perustuu huippunopeisiin kameroihin, jotka tarkkailevat maalinsuuta ja ilmoittavat ottelun erotuomarille tämän kelloa värisyttämällä välittömästi, jos pallo kävi maalissa.
Maaliviivateknologiaa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2013 kesäkuussa Maanosaliittojen cupissa, johon Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA valitsi kymmenen ehdokkaan joukosta saksalaisen GoalControl-4D-tekniikan. Englannin Valioliigassa maaliviivateknologia tuli käyttöön kaudeksi 2013–2014. Vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa käytettiin GoalControl GmbH -järjestelmää. Siinä stadionien kummallekin maalille oli sijoitettu seitsemän huippunopeuskameraa, joiden kuvasta erikoisohjelmisto laski pallon tarkan sijainnin ja nopeuden.
Suomen jalkapalloliigassa maaliviivateknologian käyttöön ottaminen ei Suomen Palloliiton mukaan ole vuonna 2014 vielä ajankohtaista. Kameroita ei voi asentaa nykyisiin stadioneihin, ja järjestelmä on hyvin kallis.
Celso Borges

Celso Borges Mora (s. 27. toukokuuta 1988 San José, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Göztepe SK:ta ja Costa Rican maajoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Aikalainen (elokuva)

Aikalainen on Timo Linnasalon draamaelokuva vuodelta 1984. Fjodor Dostojevskin pienoisromaaniin "Kirjoituksia kellarista" perustuvan tarinan pääosaa esittää Paavo Piskonen.
Tuotanto.
"Aikalainen" oli alun perin Paavo Piskosen alulle panema hanke sovittaa Dostojevskin teksti teatterissa esitettäväksi monologinäytelmäksi. Hän tilasi Ilpo Tuomarilalta käsikirjoituksen Esa Adrianin suomennoksen pohjalta. Teatteriproduktio ei koskaan valmistunut, mutta harjoituksia seurannut ja niitä kuvannut Timo Linnasalo sai idean laajentaa materiaalia pitkäksi näytelmäelokuvaksi. Elokuvasäätiön tuella lisämateriaalia kuvattiin 16 päivässä sekä nykyajan että 1800-luvun miljöissä.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti "Aikalaisen" ”70 minuutin tuskaista reuhtomista” vahvana elokuvana, nautittavan raisuna, uskaltavana ja pirullisen hauskana. Aamulehden Erkka Lehtolan mukaan teos on synkkä, muttei silti tahmea eikä ahdistava. Paavo Piskosen katsottiin yleisesti onnistuneen roolissaan, ja toisena nimenä Helena Ylänen nosti esiin leikkaaja Anssi Blomstedtin.
Laura Vainionpää

Laura Vainionpää (s. 11. huhtikuuta 1994 Kauhajoki) on suomalainen kilpapyöräilijä ja jääkiekkoilija.
Vainionpää pelasi jääkiekon naisten SM-sarjassa Team Oriflame Kuortaneessa hyökkääjänä kaudet 2010–2013. Hän kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2012. Hänen kasvattajaseuransa jääkiekossa on Kauhajoen Jääkarhut.
Vainionpää saavutti maantiepyöräilyn SM-kilpailuissa 2014 pronssia sekä maantieajossa että aika-ajossa. Hän voitti samana vuonna muun muassa Turun Sanomien kortteliajot ja Porvoon ajot. Hän sai hopeaa maantieajon SM-kilpailussa 2015, 2016 ja 2022 sekä pronssia SM-aika-ajossa 2017..
Hän on edustanut pyöräilyssä Kauhajoen Karhua, Team Medilaseria, vuosina 2016–2017 Isorex Ladies Teamia, 2018 Health Mate - Cyclelive -joukkuetta, 2019 S-bikes - Bodhia ja 2021 S-Bikes - Merckx -joukkuetta.. 
Yksityiselämä.
Myös Vainionpään isä Arto Vainionpää ja veli Oskari Vainionpää ovat maantiepyöräilijöitä.
Sabyinyo

Sabyinyo eli Sabinio on noin 3 500 metriä korkea, kaksihuippuinen sammunut tulivuori Itä-Afrikan Virungavuorilla. Kongon demokraattisen tasavallan, Ruandan ja Ugandan rajat kohtaavat Sabyinyon läntisellä huipulla.
Vuoren rinteillä elää vuorigorilloja.
Dekametyylisyklopentasiloksaani

Dekametyylisyklopentasiloksaani eli D5 (C10H30Si5O5) on rengasrakenteinen siloksaaneihin kuuluva orgaaninen piiyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa silikonipolymeerien valmistuksessa ja kosmetiikkavalmisteissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dekametyylisyklopentasiloksaani on väritöntä veteen liukenematonta nestettä, joka on myös kemiallisesti inerttiä eli ei reagoi helposti. Muiden molekyylimassaltaan pienien syklisten siloksaanien tavoin dekametyylisyklopentasiloksaani on helposti haihtuva yhdiste.
Valmistus ja käyttö.
Dekametyylisyklopentasiloksaania valmistetaan muiden siloksaanien tavoin hydrolysoimalla dimetyylidikloorisilaania happamissa olosuhteissa vedellä. Happona käytetään tyypillisimmin vetykloridia. Reaktiossa muodostuu seos, joka sisältää suoraketjuisia siloksaanioligomeerejä ja syklisiä yhdisteitä kuten dekametyylisyklopentasiloksaania ja oktametyylisyklotetrasiloksaania. 
Pidemmät reaktioajat suosivat rengasrakenteisten tuotteiden muodostumista. Suoraketjuisista siloksaanioligomeereistä voidaan valmistaa rengasrakenteisia yhdisteitä käsittelemällä niitä kaliumhydroksidilla. Reaktiossa muodostuva dekametyylisyklopentasiloksaani tislataan pois reaktorista, mikä ajaa reaktion tasapainoa tuotteiden puolelle.
Dekametyylisyklopentasiloksaania käytetään suoraketjuisten molekyylimassoiltaan suurien silikonipolymeerien valmistukseen renkaanavautumis polymeroinnilla. Muita käyttökohteita ovat kosmetiikkatuotteet kuten shampoot ja ihovoiteet, voiteluaineena, pelkistimenä, kuivapesuaineissa ja eräissä puhdistus- ja kiillotusaineissa.
Deutschland-luokka (1904)

Deutschland-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston viiden vuosina 1903–1908 valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Ne muistuttivat edeltänyttä Braunschweig-luokkaa, mutta niiden panssarisuojaa oli parannettu. Luokan alukset olivat vanhentuneita jo valmistuessaan Britannian kuninkaallisen laivaston laskettua 1906 vesille uuden tyyppisen "HMS Dreadnoughtin".
Luokan alukset mahdollistivat laivastolle kahden taistelulaivueen muodostamisen, jolloin laivastosta muodostettiin avomerilaivastona tunnettu ensimmäisessä maailmansodassa taistellut osasto. Luokan kaikki alukset osallistuivat 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun, jossa "SMS Pommern" upposi torpedoituna. Taistelun jälkeen jäljellä olevat neljä alusta poistettiin ensilinjan tehtävistä. Versailles’n rauha jätti Saksalle ainoastaan joitakin vanhoja taistelulaivoja rannikkopuolustukseen ja näihin kuuluivat luokankin alukset.
"SMS Deutschland" romutettiin 1920–1922. "SMS Hannover" piti muuttaa maalilaivaksi, mitä ei kuitenkaan toteutettu ja alus romutettiin 1944–1946. "SMS Schlesien" ja "SMS Schleswig-Holstein" jatkoivat palvelustaan Reichsmarinessa ja edelleen Kriegsmarinessa. Kumpikin viimeksi mainituista aluksista osallistui sotatoimiin toisessa maailmansodassa ja upposivat sodan lopulla.
Nicholas Ziegler

Nicholas Ziegler on saksalainen balettitanssija. Hän on Suomen kansallisbaletin aiempi tähtitanssija, nykyisin Balettiopiston taiteellinen koordinaattori.
Ziegler on opiskellut Hannoverin musiikki- ja teatterikorkeakoulussa 1988–1994 ja Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakoulussa 1994–1997. Hän on työskennellyt Dresdenin baletissa 1997–2001. Kansallisbalettiin hänet kiinnitettiin 2001 ja tähtitanssijan statuksen hän sai 2009. Hän on valmistunut Hämeenlinnan ammattikorkeakoulusta opettajaksi.
Ziegler on saanut Pro Dance -palkinnon vuonna 2004 ja Edvard Fazer -palkinnon vuonna 2008.
Zieglerin äiti on Ballettschule Wedemarkin johtaja Viola Neumann-Ziegler.
Suuri-Rutja

Suuri-Rutja () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä kolme kilometriä Kattilasta kaakkoon. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuuluneet ”Vanhan” ja ”Uuden” Rutjan kylät ("Staraja" ja "Novaja Rudjela") mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa ne esiintyvät Suurena ja Pienenä-Rutjana. Vatjalaisten asuttamasta Pienestä-Rutjasta poiketen Suuri-Rutja oli 1800-luvulla venäläinen kylä. Sen talonpojat olivat ennen 1860-lukua Pihlaalan lähellä sijainneen Georgijevskajan kartanon maaorjia, jotka kuuluivat Kattilan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuonna 1899 kylässä oli 78 taloutta ja 405 asukasta.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Suuri-Rutja lähikylineen muodosti oman kyläneuvoston. Vuodesta 1954 lähtien se kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 35 ja vuonna 2007 16 asukasta.
Villikaisi

Villikaisi () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syväjärven ja Paapinajärven välisen kannaksen länsipuolella 14 kilometriä Kattilasta luoteeseen. Kylässä on 22 asukasta (vuonna 2010).
Jaaman ujestin Toldogan pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen kieleltään itämerensuomalaiset asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kalastusta sekä valmistivat rautaa paikallisesta malmista. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Villikaisissa asui 84 vatjalaista. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka viereisen kartanon maaorjia, jotka kuuluivat aluksi Soikkolan ja vuodesta 1878 lähtien Valkovitsan ortodoksiseen seurakuntaan. Tarinan mukaan myös Villikaisissa oli joskus ollut kirkko. Kylän pohjoispuolella sijainnut Villikaisin kartano oli seudun vanhimpia ja se mainitaan jo ruotsalaisaikana. Vuonna 1906 entisen kartanonomistajan haudalle rakennettiin arkkitehti Nikonovin suunnittelema pieni tsasouna.
Villikaisissa puhuttiin vatjaa vielä 1800-luvun lopussa. 1920-luvulla se mainittiin vatjalais-venäläisenä sekakylänä. Neuvostoaikana Villikaisi lähikylineen muodosti oman kyläneuvoston. Myöhemmin se kuului Kattilan kyläneuvostoon. Vuonna 1997 kylässä oli 30 ja vuonna 2007 19 asukasta.
High Chaparral (teemapuisto)

High Chaparral on villin lännen teemainen huvipuisto Kulltorpissa Ruotsissa lähellä Gnosjötä, Anderstorpia ja Värnamota. Se avattiin vuonna 1966. Huvipuisto on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun.
Huvipuisto on saanut nimensä 1960-luvun lopulla Suomessakin esitetystä yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta "Karjatila High Chaparral".
Myös Suomen Ähtärissä toimi 1988–1992 lännenkylä, ensin nimellä High Chaparal ja sitten nimellä Bonanza.