tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moskva (lehti)

Moskva () on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kirjallisuus- ja kulttuurilehti. Se on perustettu vuonna 1957. Vuodesta 1959 lähtien lehteä julkaistiin Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton ja Moskovan kirjailijajärjestön äänenkannattajana.
Lehden päätoimittajina työskentelivät Nikolai Atarov (1957–1958), Jevgeni Popovkin (1958–1968), Mihail Aleksejev (1968–1990), Vladimir Krupin (1990–1992), Leonid Borodin (1992–2008) ja Sergei Sergejev (2009–2010). Nykyään päätoimittajan sijainen on A.N. Pozin.
Neuvostoaikana konservatiivisena pidetty lehti keskittyi etupäässä Moskovan kaupunkiin liittyvään tematiikkaan. Se muistetaan parhaiten Mihail Bulgakovin "Saatana saapuu Moskovaan" -romaanin ensimmäisestä julkaisusta vuosina 1966–1967. Nykyään lehti luonnehtii linjaansa ”ortodoksis-valtiolliseksi”.
Kerran kuukaudessa ilmestyvän Moskvan painos oli aikoinaan hyvin suuri: 160 000 kappaletta vuonna 1964, 275 000 vuonna 1975 ja 500 000 vuonna 1986. Vuonna 1989 painosmäärä nousi 775 000:een kappaleeseen, mutta laski sen jälkeen nopeasti. Nykyään lehden levikki on kolme–neljä tuhatta.
Luolaihminen

Luolaihminen tai luolamies on nimitys stereotyyppiselle mielikuvalle esihistoriallisena aikana eläneistä ihmisistä tai ihmisten esivanhemmista, joiden on oletettu asuneen luolissa. Muinaisten luolamaalausten löytyminen lienee vaikuttanut mielikuvan kehittymiseen. Arkkityyppisen luolamiehen keskeiset tunnusmerkit ovat eläimen taljaan pukeutuminen ja nuijan käyttäminen aseena. 
Nykyään luolaihmisiä kuvataan lähinnä populaarikulttuurissa, kuten elokuvissa ja sarjakuvissa, joissa heidät usein todellisuuden vastaisesti esitetään elämässä samaan aikaan dinosaurusten kanssa.
Anna-Kaarina Aalto

Anna-Kaarina Aalto (o.s. Vihinen, 12. elokuuta 1920 Toivakka – 16. huhtikuuta 1994 Lappeenranta) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko. 
Aallon vanhemmat olivat metsänhoitaja Lauri Vihtori Vihinen ja Martta Lyydia Lanne. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1943 lääketieteen lisensiaatti Oma Risto Olavi Aalto. Aalto tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Hän työskenteli lääkärin tehtävissä Lemillä, Taipalsaaressa, Nuijamaalla ja Lappeessa.
Aalto nousi kansanedustajaksi Juha Rihtniemen yllättävän kuoleman jälkeen helmikuussa 1971. Eduskunnassa hän istui vuoden 1972 vaaleihin saakka. Aalto edusti Kymen läänin vaalipiiriä, ja hän oli Maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen. Lisäksi Aalto toimi Lappeenrannan kaupunginvaltuutettuna ja oli vuoden 1968 vaalissa presidentin valitsijamiehenä. Hän oli Naisten raittiuskeskuksen puheenjohtaja ja Raittiuden ystävien varapuheenjohtaja.
I Don’t Want to Be

”I Don’t Want to Be” on Gavin DeGraw’n kappale hänen vuoden 2003 debyyttialbumiltaan "Chariotilta". Se julkaistiin singlenä Australiassa vuonna 2004 ja Britanniassa vuonna 2005.
Singlestä tuli DeGraw’n suuri läpimurto – pääasiassa siksi, että kappale valittiin "Tunteet pelissä" -televisiosarjan tunnuskappaleeksi. Kappale ylsi kymmenen parhaan joukkoon Yhdysvalloissa alkuvuodesta 2005, ja se myi tuplaplatinaa yli 2 000 000 myydyllä kopiolla.
Boris Žitkov

Boris Stepanovitš Žitkov (: 11. syyskuuta 1882 Novgorod – 19. lokakuuta 1938 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.
Boris Žitkov syntyi matematiikan opettajan perheeseen. Hän valmistui Odessan Novorossijskin yliopiston luonnontieteellisestä osastosta vuonna 1906 ja Pietarin polyteknisen instituutin laivanrakennuslinjalta vuonna 1916. Hän työskenteli luonnontieteilijänä, tutkimusaluksen kapteenina, insinöörinä, opettajana ja monissa muissa ammateissa. Vuonna 1923 Žitkov muutti Pietariin, jossa hän tutustui Kornei Tšukovskiin ja Samuil Maršakiin ja alkoi kirjoittaa lastenkirjoja.
Vuosina 1924–1938 Žitkov julkaisi noin 60 kielensä ja sisältönsä puolesta tunnustusta saanutta lastenkirjaa. Hän kirjoitti kertomuksia, näytelmiä, tiedettä ja tekniikkaa käsitteleviä kirjoja sekä lasten tietosanakirjan "Tšto ja videl" (”Mitä näin”, 1939). 
Pääteoksenaan Žitkov piti vuoden 1905 vallankumousta kuvaavaa romaania "Viktor Vavitš". Kirja painettiin vuonna 1941, mutta sen koko painos tuhottiin Aleksandr Fadejevin vaatimuksesta. Romaani ilmestyi vasta vuonna 1999.
Sakari Huima

Paavo Vilho Sakari Huima (6. huhtikuuta 1914 Kokkola – 18. huhtikuuta 1983 Kokkola) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan pappi; hän sai vihkimyksensä vuonna 1940 ja toimi samana vuonna Puolustusvoimien kenttäpappina. Myöhemmällä urallaan hän toimi muun muassa Kokkolan suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1970–1977. Hän sai rovastin arvon vuonna 1964.
Huima istui Vaasan läänin vaalipiiristä valittuna kansanedustajana vuosina 1966–1970. Hän toimi myös Kokkolan kaupunginvaltuutettuna ja oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968.
Sovetiš heimland

Sovetiš heimland (סאָוועטיש הײמלאַנד, suomeksi ”Neuvostokotimaa”) oli Neuvostoliitossa vuosina 1961–1991 ilmestynyt jiddišinkielinen kaunokirjallinen aikakauslehti.
Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana Moskovassa julkaistu "Sovetiš heimland" oli aikanaan maan ainoa juutalainen aikakauslehti. Se perustettiin Hruštšovin suojasään aikana sen jälkeen, kun kaikki juutalainen kulttuuritoiminta oli kielletty vuosina 1948–1952. Aluksi kuudesti vuodessa ja vuodesta 1965 lähtien kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden päätoimittaja oli Aron Vergelis.
"Sovetiš heimlandista" muodostui Neuvostoliiton uuden jiddišinkielisen kirjallisuuden tärkein julkaisukanava. Sen toimituskuntaan kuuluivat muun muassa Note Lurje, Hirš Ošerovitš, Josef Rabin, Moisei Teif ja Haim Beider. Lehdessä ilmestyi myös juutalaisvainojen aikana menehtyneiden kirjailijoiden teoksia, kieltä, kansanperinnettä ja kirjallisuutta käsitteleviä tutkimuksia sekä pakollisia sionismin vastaisia kirjoituksia, jotka lisääntyivät erityisesti vuodesta 1970 lähtien. Lisäksi lehdessä julkaistiin ulkomailla asuvien jiddišinkielisten kirjailijoiden teoksia sekä venäjän kielestä tehtyjä käännöksiä.
1970-luvun puolivälin jälkeen monet "Sovetiš heimlandin" kirjoittajista muuttivat Israeliin. Lehden tilaajakunta supistui jatkuvasti jiddišinkielisen väestön vähentyessä. Vuodesta 1978 lähtien siinä julkaistiin jiddišinkielisen aineiston ohella venäjän- ja englanninkielisiä tiivistelmiä. Vuosina 1983–1989 lehden rinnalla ilmestyi venäjänkielinen vuosikirja "God za godom" (”Vuosi vuodelta”). Vuodesta 1989 lähtien siinä oli laaja venäjänkielinen liite.
Sovetiš heimlandin ilmestyminen lakkasi rahoituksen puutteessa vuoden 1991 lopussa, jolloin sen painos oli neljä tuhatta kappaletta. Vuosina 1993–1999 sen tilalla julkaistiin Vergelisin toimittamaa "Di jidiše gas" (”Juutalaiskatu”) -lehteä. Ulkomaisten sponsorien rahoittama lehti lakkasi sen päätoimittajan kuoleman jälkeen.
Orfordin linna

Orfordin linna on Suffolkissa Englannissa sijaitseva linna, joka on rakennettu 1165–1173 välisenä aikana kuningas Henrik II:n käskystä. Monikulmaista tornia pidetään arkkitehtonisesti varsin erikoisena ja siihen on luultavasti otettu mallia Bysantin arkkitehtuurista.
Historia.
Hugh Bigod oli yksi kapinaan nousseista paroneista Tapanin valtakaudella riehuneen sisällissodan aikana. Henrik II halusi lujittaa kuninkaan valtaa alueella ja rakennutti oman linnan Orfordiin lähelle Framlinghamia. Työt alkoivat 1165 ja linna, joka kirjanpidon mukaan maksoi 1 400 puntaa, oli valmis vuonna 1173. Linnan rakentaminen johti kaupankäynnin vilkastumiseen paikkakunnalla
Eteläiseen kulmatorniin tehtiin toisen maailmansodan aikana betonilattia, koska siihen aiottiin sijoittaa ilmatorjuntatykki, mutta sitä päätettiin käyttää tutkavalvontaan.
Cosmic Voyage

Cosmic Voyage on vuonna 1996 julkaistu, Imaxin tuottama 36-minuuttinen dokumenttielokuva, joka kertoo maailmankaikkeudesta selittäen muun muassa Big Bang -teorian, mustista aukoista ja aurinkokunnasta. Elokuvan kertojana toimii Morgan Freeman. Elokuvan on ohjannut Bayley Silleck. Elokuva on kuvattu 3D-muodossa. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Smithsonian Institution's National Air and Space Museumissa ja oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi Best Documentary Short Subject -kategoriassa.
But Not for Me

”But Not for Me” on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1930 teatterimusikaalista "Girl Crazy". Ginger Rogers esitti kappaleen alkuperäisessä musikaalissa, ja vuoden 1943 elokuvaversiossa sen lauloi Judy Garland.
"Girl Crazyn" naispääosan esittäjä Ginger Rogersin jätti musikaalissa varjoonsa Ethel Merman, joka lauloi Gershwinien kirjoittaman kappaleen ”I Got Rhythm”. ”But Not for Me” ei osoittautunut suureksi hitiksi. Se on noussut singlelistalle vain kerran, vuonna 1942 Harry Jamesin orkesterin esittämänä. Jazzmuusikot ovat ottaneet kappaleen omakseen, ja siitä on useiden muiden George Gershwinin sävellysten tavoin tullut yksi tyylilajin usein soitetuista standardeista. Kappaleen nauhoittaneisiin jazzmuusikoihin kuuluvat muun muassa Miles Davis, Billie Holiday, Ahmad Jamal, John Coltrane ja Lee Wiley.
Music Within

Music Within on vuonna 2007 kuvattu draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Steven Sawalich, joka voitti Audience Awardin ohjauksesta. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle.
Juoni.
Tosi tapahtumiin perustuva elokuva sijoittuu 1970-lukuun ja kertoo Richard Pimentelistä (Ron Livingston) joka huomaa yliopistossa olevansa lahjakas puhuja ja kirjoittaja. Hän liittyy armeijaan ja joutuu Vietnamiin jossa Yhdysvallat käy sotaa. Siellä hänen ryhmänsä joutuu kranaattitulituksen kohteeksi, hänen lähellään räjähtää kranaatti ja hän menettää kuulonsa täysin ja pysyvästi. Hän palaa Vietnamista vammaisena ja yritää saada töitä mutta ei vammansa vuoksi saa. Hän palaa yliopistoon jossa hän tapaa Art Honeymanin (Michael Sheen) jolla on aivovamma. Vammansa vuoksi hän on pyörätuolissa jossa istuu baretti päässä. Vammastaan huolimatta Art on sanallisesti lahjakas, hilpeä vitsailija. He alkavat liikkua yhdessä, heidän ja heidän muiden vammaisten ystäviensä kokemansa syrjintä saa Pimentelin ryhtymään aktivistiksi. Hänellä oli oma osansa siinä että vuonna 1990 Yhdysvalloissa hyväksyttiin laki "Americans with Disabilities Act" (ADA). Sen on tarkoitus varmistaa että vammaisilla samanlainen suoja syrjintää vastaan kun yksilöillä on rodun, ihonvärin, sukupuolen, kansallisen alkuperän, iän ja uskonnon perusteella tapahtuvaa syrjintää vastaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Leppävirta-Liike

Leppävirta-Liike on Leppävirran kunnassa toimiva poliittisesti sitoutumaton ryhmittymä. Leppävirta-Liikkeen valtuustoryhmä perustettiin alkuvuonna 2004, jolloin Pekka Itkonen, Katrina Rajakannas ja Jorma Nyyssönen (nyk. Rajakannas) erosivat poliittisista ryhmistään.
Leppävirta-Liike merkittiin yhdistysrekisteriin joulukuussa 2005.
Valtuustokaudella 2005-2008 liikkeellä oli 4 valtuutettua. Vuoden 2008 kunnallisvaaleihin ryhmittymä asetti toiseksi eniten ehdokkaita (19), keskustan (34) jälkeen. Kaudella 2009–2012 Leppävirta-Liikkeellä on 3 valtuutettua. Katrina Rajakannas istuu Leppävirran kunnanhallituksessa ja varajäsenenä on Pekka Itkonen. Kunnanvaltuuston jäseniä ovat Katrina Rajakannas, Pekka Itkonen ja Jorma Rajakannas.
Kunnallisvaaleissa 2012 Katrina Rajakannas tuli valituksi Vihreiden listoilta. Vasemmiston listalta ehdolla ollut Jorma Rajakannas ja Perussuomalaisten listalta ehdolla ollut Pekka Itkonen eivät tulleet valituiksi valtuustoon.
Sung-Hak Mun

Sung-Hak ”Tom” Mun (s. 28. heinäkuuta 1990) on eteläkorealainen moottoriurheilija. Hän aloitti karting-uran jälkeen kilpa-uransa vuonna 2007, jolloin hän ajoi Formula Renault 2.0 UK BARC -sarjassa, jossa hän keräsi 34 pistettä ja sijoittui kerran palkintokorokkeelle. Loppupisteissä hän oli sarjan yhdeksäs. Vuonna 2008 Mun ajoi Britannian Formula Renault -sarjaa keräten 68 pistettä ja sijoittuen sarjan 21:nneksi. Vuonna 2009 Mun ei ajanut missään sarjassa ja palasi vuonna 2010 Aasiaan kilpailemaan Formula BMW Pacific -sarjassa. Hän sijoittui loppupisteissä sarjan kymmenneksi keräten 49 pistettä ja sijoittuen kerran palkintokorokkeelle. Vuonna 2011 Mun ajoi FIA Formula 2 -sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Sofía Poumpourídou

Sofía Poumpourídou (, s. 12. kesäkuuta 1980 Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kreikkalainen naispainija, maailman-, ja euroopanmestari.
Poumpourídou voitti sarjan 51 kg maailmanmestaruuden Khalkisissa 2002. Loppuottelussa hän voitti japanilaisen Chiharu Ichōn. EM-mitaleita Poumpourídou on voittanut neljä kappaletta, joista yhden kultaisen. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän hävisi Ranskan Anna Gomis'lle ja Etelä-Korean Lee Na-laelle ollen lopulta 11:s.
Békásmegyer

Békásmegyer on Budapestin kaupunginosa sen III osa-alueella. Vuonna 2011 siellä oli 38 169 asukasta.
Historia.
Ensimmäiset maininnat Békásmegyerin kylästä on vuodelta 1363. Kylä tuhoutui osmaniaikana, noin 1600-luvun puolivälissä, eikä kylästä ole mainintoja 1690-luvun väestönlaskennassa. Saksalaisia uudisraivaajia asettui alueelle 1740-luvulla. Saksalaiset kutsuivat kylää Krottendorfiksi. Se alkoi kasvaa hiljalleen, ja vuonna 1830 siellä oli 839 asukasta. Vuonna 1941 siellä oli jo 13 089 asukasta, ja vuonna 1950 se liitettiin Budapestiin.
Mika Lamminsivu

Mika Lamminsivu "Lamppari", "Sir Lambard", "Sir Lampola" (s. 30. syyskuuta 1969) on suomalainen kitaristi, joka toimii nykyisin Popedassa äänimiehenä. Ennen Popedaa Lamminsivu on miksannut muun muassa Negativea ja Hanoi Rocksia. Hän soittaa kitaraa bändissä Transworld Identity. Hän on soittanut Michael Monroen ja Dave Lindholmin -yhtyeessä, sekä vierailijana Hanoi Rocksissa, sekä lukuisissa cover-yhtyeissä. Lamminsivu on soittanut myös Graham Bonnetin ja Joe Lynn Turnerin kanssa. Hän on soittanut myös useilla levyillä studiomuusikkona.
Peter Reynolds (poliitikko)

Peter Reynolds (s. 12. syyskuuta 1957) on brittiläinen kirjailija ja Cannabis Law Reform -puolueen (CLEAR) johtaja. Hänet valittiin Legalise Cannabis Alliancen johtoon jäsenten äänestyksellä helmikuussa 2011, minkä jälkeen ryhmän nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Se rekisteröitiin poliittisena puolueena tuona vuonna.
Reynolds on toiminut mainosalalla. Hän on oikeistolibertaristi ja on kuulunut Britannian konservatiivipuolueeseen. Hän on lähettänyt teini-ikäisestä alkaen kannabisaiheisia kirjeitä lehtiin ja parlamentaarikoille. Hän on tullut tunnetuksi Press Complaints Commissioniin lähettämistään valituksista, jotka ovat liittyneet hänen epäasianmukaisina pitämiinsä kannabiskirjoituksiin lehdistössä.
Reynolds kirjoitti 1990-luvulla "On Your Bike" -nimistä kolumnia "The Independentiin". Hän aloitti "Life and Times of Peter Reynolds" -blogin kirjoittamisen vuonna 2007; muun muassa kannabista käsittelevä blogi herätti niin laajaa mielenkiintoa, että Reynolds päätti hakeutua Legalise Cannabis Allianceen, joka valitsi hänet johtoonsa. Reynolds julkaisi netissä ensimmäisen valmistuneen romaaninsa ("London Games") vuonna 2011.
Reynolds syntyi viidestä lapsesta vanhimpana Newportissa, Walesissa. Hän kävi Englannissa Rickmansworth Schoolia. Hän asui kahden vuoden ajan Amsterdamissa. Ensimmäisen avioliittonsa Reynolds solmi ollessaan 19-vuotias. Puoliso oli viisitoista vuotta vanhempi Christine Mary Theresa; avioliitto kesti viisi vuotta ja päättyi eroon. Siitä syntyi lapsi, Thomas, johon isä ei kuitenkaan ole yhteydessä. Reynolds meni uusiin naimisiin vuonna 1985; hän sai toisen puolisonsa, Sharron Myra Janen, kanssa kaksi lasta, Richardin ja Evenin. Pari erosi vuonna 2000. Nykyisin Reynolds asuu Weymouthissa.
Sulaojan lähde

Sulaojan lähde ( tai "Galbmagáldu") on suuri, lampimainen lähde Utsjoella. Se sijaitsee kantatie 92:n varrella kymmenisen kilometriä Karigasniemestä itään. Lampi on noin 250 metriä pitkä ja leveimmillään 50 metriä leveä.
Lähde on purkautuvalla vesimäärällä mitattuna Suomen suurin. Se on myös saamelaisten vanha pyhä paikka, ja lähteen vedellä on uskottu olevan parantavia vaikutuksia.
Lähde.
Lähteen vesi on peräisin Luomusjoesta, josta se imeytyy hiekka- ja sorakerrosten läpi. Pohjavettä purkautuu lähdelampeen noin 400 litraa sekunnissa (35 000 m³/vrk). Purkautuvan veden lämpötila on noin 3 °C ympäri vuoden. Lammesta lähtee talvipakkasillakin auki pysyvä Sulaoja ( tai "Suttesája"), joka laskee tien eteläpuolelle Basijávriin.
Sulaojan rannoilla on monimuotoista lähdekasvillisuutta, erityisesti lähdesammalia sekä runsaasti väinönputkea, jota on pidetty pyhänä ja tärkeänä rohtokasvina.
Retkeily.
Sulaojalta koilliseen lähtee 63 kilometriä pitkä Kevon retkeilyreitti Kenesjärvelle. Reitiltä haarautuu rengasmainen Kuivin reitti, joka käy Guivilla.
Sulaojalla on myös kaksi kilometriä pitkä luontopolku, jolla kerrotaan lähteestä ja tunturimittarin aiheuttamista tuhoista.
Vedenottohankkeet.
Vuonna 2001 Utsjoen kunta käynnisti hankkeen, jossa suunniteltiin pohjaveden ottoa pullotettavaksi Sulaojan lähteen läheisyydestä. Vettä oli tarkoitus ottaa 1 300 m³/vrk ja pumppauskaivon oli määrä sijaita 120 metrin päässä lähteestä. Hanke herätti voimakasta vastustusta ja kunta vetäytyi hankkeesta.
Vuonna 2016 suunniteltiin huomattavasti pienempää vedenottoa, noin 20–30 m³/vrk, jonka hydrologinen vaikutus olisi käytännössä olematon. Metsähallitus hylkäsi maanvuokraushakemuksen keväällä 2017 muinaismuistolain perusteella. Uusi hakemus tehtiin kesäkuussa 2017. Vuonna 2020 Metsähallitus päätti jälleen, ettei Sulaojalle tule vedenottamoa.
Tyynenmerenpöllönen

Tyynenmerenpöllönen ("Megascops cooperi" aiemmin "Otus cooperi") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, mangrovemetsät, jotka ovat nousvesirajan yläpuolella, ja suot.
Se on pelkästään yölintu ja saalistaa lähinnä suuria hyönteisiä, kuten yöperhosia, kovakuoriaisia ja skorpioneja sekä toisinaan pieniä jyrsijöitä.
Alalajit.
Sillä on kaksi alalajia:
Kuulutetun kuoleman kronikka

Kuulutetun kuoleman kronikka ("Cronica de una muerte anunciada") on Gabriel García Márquezin tosipohjainen kaunokirjallinen teos vuodelta 1981. Se on ilmestynyt Matti Brotheruksen suomennoksena 1982.
Márquez on käyttänyt kertomuksessa aineistona Miguel Reys Palencian elämää kirjan keskeisen henkilön Bayard San Románin kuvaamisessa. Palencia nosti Márquezia vastaan oikeusjutun, jossa hän vaati itselleen puolet tekijänoikeustuloista ja nimensä kirjaan toiseksi tekijäksi. Asiasta käytiin oikeutta 17 vuotta, ja loppujen lopuksi Palencia hävisi jutun. Korkein oikeus katsoi, että todellisen elämän ainekset eivät muuta sitä, että kirjoittajalla on tekijänoikeus ja myös tulot kuuluvat hänelle.
Tarinassa Román avioituu köyhän naisen kanssa, mutta havaittuaan ettei vaimo olekaan koskematon, palauttaa tämän vanhemmille. Naisen veljet surmaavat miehen, jonka he katsovat syylliseksi neitsyyden menettämiseen.
Bopha!

Bopha! on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka on näyttelijänä paremmin tunnetun Morgan Freemanin esikoisohjaus. Elokuvan pääosia näyttelevät Danny Glover, Malcolm McDowell, Alfre Woodard, Marius Weyers, Maynard Eziashi, Malick Bowens ja Michael Chinyamurindi. Elokuva kertoo eteläafrikkalaisesta poliisista apartheidin aikana.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa hajanaisena ja liian mustavalkoisena ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Gyöngyöspata

Gyöngyöspata on kylä Pohjois-Unkarissa. Sen pinta-ala on 60,75 km² ja väkiluku on 2 520 (1.1.2011).
Kylässä on etnisiä valtaväestön ja romanien välillä ristiriitoja, joita muualta tulleet oikeistolaiset järjestöt ovat ratkoneet väkivaltaisin keinoin. Romaneja paikkakunnalla asuu noin 400.
MV Rena

MV Rena oli kreikkalaisen rahtivarustamon Costamaren tytäryhtiönsä Dainan kautta omistama rahtialus, joka ajoi karille lokakuussa 2011 Uuden-Seelanin edustalla.
Laiva katkesi tammikuun 2012 myrskyissä, ja kontit levisivät mereen. Karilleajossa mereen valui 350 tonnia raskasta polttoöljyä. 1 000 tonnia öljystä on pumpattu pois, mutta laivassa on sitä vielä jäljellä 382 tonnia.
Jacques Dupont (elokuvaohjaaja)

Jacques Dupont (21. huhtikuuta 1921 Ruelle-sur-Touvre – 10. maaliskuuta 2013) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän oli Institut des hautes études cinématographiquesin jäsen ja eksoottisen elokuvan spesialisti. Hänen ohjaustensa joukossa ovat "Aarniometsän salaisuus" (1950), "Crèvecoeur" (1955) ja "Les distractions" (1960).
Donald Sinden

Donald Sinden (9. lokakuuta 1923 – 11. syyskuuta 2014) oli brittiläinen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1948. Hänen merkittäviin elokuvarooleihinsa lukeutui esiintyminen "Julmassa meressä" (1953), joka johti sopimukseen Rank Organisationin kanssa. Sinden oli Rankin johtavia tähtiä vuosina 1954–1958 ja ansioitui varsinkin kevyissä komediarooleissa. Sindenin eräs menestys oli rooli Ralph Thomasin elokuvassa "Leivottiin lääkäri" (1954).
Sinden omistautui Rank-uransa jälkeen teatterille, ja hän liittyi vuonna 1963 Royal Shakespeare Companyyn. Hän esiintyi 1960-luvulta lähtien myös joissain elokuvissa, televisioelokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Two's Company". Sindenistä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1979, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1997.
Näyttelijät Jeremy ja Marc Sinden ovat Donaldin lapsia.
Kathryn Adams Doty

Kathryn Adams Doty (s. Kathryn Elizabeth Hohn; 15. heinäkuuta 1920 New Ulm, Minnesota, Yhdysvallat – 14. lokakuuta 2016 Mankato, Minnesota, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kilpaili vuonna 1939 Jesse L. Laskyn ”Gateway to Hollywood” -radiokilpailun kansallisessa finaalissa ja aloitti elokuvauransa nimellä Kathryn Adams. Eräs hänen merkittävistä rooleistaan oli nuoren äidin rooli Alfred Hitchcockin elokuvassa "Viidennen kolonnan mies" (1942).
Adams meni naimisiin näyttelijä Hugh Beaumontin kanssa vuonna 1942, ja hän sai avioliitosta lapset Hunter, Kristy ja Mark. Myöhemmin hän sai maisterinarvon kasvatuspsykologiassa ja työskenteli psykologina. Erottuaan Beaumontista vuonna 1974 hän meni naimisiin Fred Dotyn kanssa.
Adams Doty kirjoitti kaksi romaania: "A Long Year of Silence" ja "Wild Orphan". Ensimmäisenä mainittu kirja sijoittuu ensimmäisen maailmansodan aikaiseen Minnesotaan, ja se voitti Midwest Book Awardin vuonna 2005 ja oli lisäksi Minnesota Book Award -finalisti. Kolmas kirja, "Becoming the Mother of Me", kuvaa Adams Dotyn omia elämänvaiheita.
Kathryn Adams

Kathryn Adams (s. "Ethalinda Colson"; 25. toukokuuta 1893 – 17. helmikuuta 1959) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvissa esiintynyt näyttelijä. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja aloitti elokuvauransa vuonna 1915 työskenneltyään aiemmin lyhyesti musikaaleissa ilman kummempaa menestystä. Adams esiintyi muun muassa elokuvissa "The Shooting of Dan McGrew" (1915), "Divorce and the Daughter" (1916), "Raffles, the Amateur Cracksman" (1917) ja "The Man from Downing Street" (1922). Hän lopetti elokuvissa esiintymisen vuoden 1925 jälkeen lukuun ottamatta lyhyttä esiintymistä "The Squaw Manissa" vuonna 1931.
Adams kuoli Hollywoodissa sydäninfarktiin.
HMS Daring (D32)

HMS Daring (viirinumero D32) on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 45 ilmatorjuntahävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin BAe Systems Naval Shipsiltä (nykyisin BAE Systems Surface Ships) Scotstounista, missä köli laskettiin 28. maaliskuuta 2003. Se laskettiin vesille 1. helmikuuta 2006 kello 14.21 GMT kumminaan Wessexin kreivitär Sophie. Wessexin kreivitär saapui 16. marraskuuta alukselle ja käynnisti seuraavana päivänä aluksen dieselgeneraattorit osana niiden testausta.
Alus aloitti 18. heinäkuuta 2007 koeajojen avomeriosuuden (stage 1.1), joka päättyi neljä viikkoa myöhemmin 14. elokuuta. Luokkansa ensimmäisenä aluken piti suorittaa tyyppihyväksyntäkokeet ja erityisesti rasitustestit pääaseen kanssa. Koeajojen aikana alus saavutti suunnitellut 29 solmun nopeuden 70 sekunnissa sekä 31,5 solmun nopeuden 120 sekunnissa. Alus aloitti 30. maaliskuuta 2008 seuraavan koeajosarjan (stage 1.2), josta se palasi 2. toukokuuta. Koesarjaan kuului muun muassa tutkan ja navigointijärjestelmän testaukset, apuaseiden painevaikutusten testaus, aseiden sijaintitestit sekä toimintasäteen testaus. Kolmas testivaihe (stage 1.3) alkoi 26. elokuuta ja päättyi 22. syyskuuta, jolloin testattiin viestijärjestelmät. Alus luovutettiin Kuninkaalliselle laivastolle joulukuussa 2008, jolloin päästiin aloittamaan miehistön koulutus aluksella. Laivasto aloittaisi sen jälkeen vastaanottotestit (stage 2) 2009.
Palvelus.
Alus saapui 28. tammikuuta 2009 kotisatamaansa Portsmouthiin. Se otettiin virallisesti palvelukseen 23. heinäkuuta, jolloin Wessexin kreivitär tarkasti aluksen. Alus aloitti operatiivisen palveluksen 31. heinäkuuta 2010 ja pian sen jälkeen 7. syyskuuta 2010 alus kolaroi saapuessaan Marchwood Military Portiin hinaajan kanssa.
Alus laukaisi ensimmäisen Sea Viper -ohjuksensa toukokuussa 2011 Ulko-Hebridien edustalla ja sille on asennettu Phalanx CIWS -järjestelmä kummallekin puolelle kansirakenteita. Kuninkaallinen laivasto ilmoitti 6. tammikuuta 2012, että alus lähtee 11. tammikuuta 2012 Portsmouthista ensimmäiseen operaatioonsa. Alus lähetetään Suezin kanavan kautta Persianlahdelle, jossa sen tehtävänä on vapauttaa alueella partioinut tyypin 23 fregatti.
Nämforsen

Nämforsen on Ruotsissa Ångermanlandin maakunnassa sijaitseva voimatalouteen valjastettu koski, joka kuuluu Ångermanjokeen. Kosken ympärille on syntynyt Näsåkerin taajama, joka kuuluu Sollefteån kuntaan ja Ådals-Lidenin pitäjään. Ennen kosken valjastamista se oli kuuluisa kuohuistaan ja suuresta kalliopiirrosalueestaan. Voimalaitoksen suunnittelussa ja toteutuksessa huomioitiin muinaiset kalliopiirrokset hyvin.
Voimalaitos.
Nämforsen sijaitsee Ångermanjoessa, jossa sijaitsee 15 vesivoimalaa ja joen valuma-alueella on 50 voimalaa. Ne tuottavat sähköä yhteensä 1 248 megawatin (MW) teholla, mikä tekee vuodessa 6 006 gigawattituntia (GWh) energiaa.
Nämforsen oli noin 500 metriä pitkä koski, johon rakennettava voimalaitos valmistui vuonna 1947. Patoaltaan aikaansaama putoamiskorkeus on 22 metriä ja voimalassa on kolme generaattoria, joissa pyörivät Kaplan-turbiinit. Voimalaitos uusittiin vuonna 1973 ja nykyään se tuottaa sähköä 114,6 MW teholla, mikä on noin 9% Ångermanjoen kokonaistuotannosta. Laitoksen vuosituotanto on keskimäärin 604,151 GWh. Sen omistaa Vattenfall Ångermanälven AB.
Kalliopiirrokset.
Kalliopiirrosalue on eräs Pohjois-Euroopan suurimpia. Nykyään tunnetaan vajaa 2 600 piirrosta tai kuviota , mutta yhä edelleen niitä löydetään lisää. Kuvapiirrosalue on kooltaan 350m×250m ja se sijaitsee 500 m pitkän kosken varrella ja kosken alapuolella olevissa saarissa ja rantakallioilla. Kuvakentät ovat jakaantuneet eri kohteisiin seuraavasti: "Notönissa" on noin 1 100 piirrosta, "Brådönissa" noin 470 piirrosta, "Laxönissa" ja kosken pohjois- ja etelärannalla yhteensä noin 950 piirrosta. Kuva-aiheita ovat muun muassa hirvet, veneet, ihmishahmot ja pienet eläimet. Piirroksia tehtiin kivikaudelta pronssikaudelle saakka.
The Civil War

The Civil War on vuonna 1990 esitetty yhdeksänosainen televisioon tehty dokumentaarinen minisarja, joka kertoo Yhdysvaltain sisällissodasta. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran julkisen tv-kanavan PBS:n televisioverkossa 23. syyskuuta 1990 viitenä peräkkäisenä iltana. Sen jaksojen kesto on yhteensä noin 11 tuntia ja sillä oli 40 miljoonaa katsojaa. Historioitsija David McCullough toimii tarinoiden kertojana, ja kommenttattoreina ovat Ed Bearrs, Barbara Fields, Shelby Foote, Stephen B. Oates ja James Symington.
Sarja käsittelee Yhdysvaltain sisällissotaa, ja se ei ota kantaa sodan syihin, eikä esitä siitä tulkintoja systä vaan keskittyy taisteluihin. Se on saanut kuitenkin kiitosta siitä että se on herättänyt ihmisten kiinnostuksen historiaan. Se on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa kaksi Emmy- ja Grammy-palkintoa.
Tuotanto.
Sarjan ohjaaja Ken Burns oli myös yksi sen käsikirjoittajista, veljensä Ric Burnsin ja Geoffrey C. Wardin ohella. Burns alkoi hankkia rahoitusta sarjalle vuonna 1984, ja kuvauksiin päästiin vuonna 1986. Tuolloin heillä oli alustava käsikirjoitus jo valmiina. Kuvauksien aikana käsikirjoitusta jatkettiin, ja sitä tarkennettiin ja leikkaamaan päästiin vuoden 1987 lopussa. Leikkauksen ohella jatkettiin käsikirjoituksen työstämistä, sekä live- ja arkistomateriaalin kuvaamista vuoteen 1989 asti.
Sarjassa käytetään sen ohjaajan paljon käyttämää tekniikkaa, joka ei ole hänen kehittämänsä mutta jota on alettu kutsua hänen mukaansa Ken Burns -efektiksi ("Ken Burns effect"). Sitä on käytetty dokumenteissa usein jos aiheesta ei ole liikkuvaa kuvaa saatavana. Sillä elävöitetään liikkumatonta kuvaa zoomaamalla ensin valokuvan osaan, jonka jälkeen saatetaan panoroida esimerkiksi valokuvan toiseen kiinnostavaan kohteeseen.
Jaksot.
Lähde:
Ääninäyttelijät.
Lähde:
Cornelis de Jager

Cornelis ("Kees") de Jager (29. huhtikuuta 1921 – 27. toukokuuta 2021) oli alankomaalainen tähtitieteilijä. Hän on tehnyt huomattavaa tutkimustyötä hyperjättiläisistä. Hän syntyi Den Burgissa, kävi koulua Alankomaiden Itä-Intiassa ja opiskeli vuosina 1939–1945 matematiikkaa, fysiikkaa ja tähtitiedettä Utrechtin yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1952 ohjaajanaan Marcel Minnaert.
De Jager oli perustamassa "Solar Physics" -lehteä. Hän toimi vuosina 1960–1986 Utrechtin yliopiston professorina ja 1967–1973 Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin pääsihteerinä. Hän on Sonnenborghin observatorion entinen johtaja. Hän kuuluu kansainväliseen skeptikkoliittoon Csicopiin (nykyisin The Committee for Skeptical Inquiry, CSI).
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.
Tunnustuksia.
De Jagerin mukaan on nimetty asteroidi 3798 de Jager.
Red Bull (yritys)

Red Bull GmbH on itävaltalainen Red Bull-energiajuomaa valmistava yritys. Vuonna 2010 myytiin yli 4,2 miljardia tölkkiä yli 161 maassa. Yrityksessä työskenteli 7 758 henkilöä, ja sen liikevoitto oli 3,78 miljardia euroa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Fuschl am Seessä, Itävallassa.
Historia.
Itävaltalainen yrittäjä Dietrich Mateschitz halusi tuoda thaimaalaisen Krating Daeng -juoman Euroopan markkinoille. Mateschitz työskenteli saksalaisen hammastahnavalmistajan Blendaxin markkinointijohtajana, ja ollessaan vierailulla Thaimaassa vuonna 1982 hän huomasi, että Krating Daeng (kirjaimellisesti käännettynä "red bull" eli "punainen härkä") auttoi häntä toipumaan aikaerosta. Vuosina 1984–1987 Mateschitz kehitteli juomasta eurooppalaisille kuluttajille sopivaa versiota. Samaan aikaan Mateschitz ja Chaleo Yoovidhya, Krating Daengin omistaja, perustivat Red Bull GmbH:n sijoittamalla kumpikin 500 000 dollaria, ja he saivat haltuunsa 49 prosentin omistuksen.
Ylimääräiseksi jäänyt kahden prosentin osuuden sai Chaleon poika Chalermin, mutta Mateschitz valittiin yrityksen johtajaksi thaimaalaisten jäädessä äänettömiksi yhtiömiehiksi. Red Bull GmbH julkisti "itävaltalaisen" version Red Bullista vuonna 1987. Red Bull ei ole yhtä makea kuin Krating Daeng ja sisältää hiilihappoa. Red Bullilla on lähes puolet Yhdysvaltain energiajuomamarkkinoiden markkinaosuudesta, ja joissain maissa sen markkinaosuus on jopa 80 %.
Vuonna 2006 "Forbes" listasi Chaleon maailman 292. rikkaimmaksi ihmiseksi ja arvioi hänen omaisuudekseen yli 2,5 miljardia dollaria. Mateschitz oli sijalla 317.
Lielahden kirkko

Lielahden kirkko on evankelisluterilainen kirkko Tampereella Lielahden kaupunginosassa. Punatiilinen kirkkorakennus on arkkitehti Pentti Turusen suunnittelema. Lielahti kuului vuoteen 1950 asti Ylöjärveen. Harjun seurakuntaan liittymisen jälkeen Enqvistin tehtaalta ostetulle tontille rakennettiin seurakuntatalo, jonka piispa Eelis Gulin vihki tilan kirkoksi huhtikuussa 1961.
Kirkkosali sai vuonna 1991 pienet urut, jotka osaltaan auttoivat jumalanpalveluselämän säännöllistymistä Lielahdessa. Kirkossa pidetään jumalanpalvelusten ohella iltahartauksia. Saliin mahtuu 160 henkeä ja kirkko on avoinna toiminnan mukaan.
Shenzhen FC

Shenzhen Ruby FC on vuonna 1994 perustettu kiinalainen jalkapalloseura Shenzhenin kaupungista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Kiinan ykkösliigassa. Seura on voittanut historiansa aikana yhden Kiinan mestaruuden.
Historia.
Shenzhen Ruby on perustettu tammikuussa 1994 nimellä Shenzhen FC ja seura on sen jälkeen vaihtanut nimeään useaan otteeseen. Se oli kaudella 1994 Kiinan 3. divisioonan pronssilla ja nousi sarjatasoa korkeammalle. Seura debytoi pääsarjassa kaudella 1996 nimellä Shenzhen Feiyada, mutta putosi kauden 1997 ajaksi 2. divisioonana palaten jälleen pääsarjaan nimellä Shenzhen Ping'an. 
Shenzhenin menestysvuodet ajoittuivat 2000-luvun alkuun, kun Zhu Guanghun valmentama joukkue voitti kauden 2002 mestaruushopean jatkoksi historiansa ensimmäisen mestaruuden kaudella 2004 talousvaikeuksista huolimatta. Menestysvalmentaja Zhu jätti seuran vuonna 2005 siirtyen Kiinan maajoukkueen peräsimeen. Valmentajavaihdoksista huolimatta Shenzhen Jianlibao eteni AFC Champions Leaguessa kaudella 2005 historiallisesti välieriin saakka. 
Vuoden 2009 alussa pitkään talousvaikeuksista kärsinyt seura siirtyi hongkongilaisten sijoittajien omistukseen. Seura otti käyttöön nykyisen nimensä Shenzhen Ruby kauden 2010 alussa.
Kaudella 2011 Shenzhen Ruby sijoittui Kiinan Superliigassa viimeiseksi ja putosi sarjasta.
WYSIWYM

WYSIWYM on sanoista "What" You" See" Is" What" You" "Mean"" ("näet mitä tarkoitat") muodostettu akronyymi. Se on vaihtoehtoinen tekstinkäsittelytapa paremmin tunnetulle WYSIWYG-muokkaukselle, jossa dokumentti näytetään ruudulla siinä muodossa, jossa se tulostetaan paperille.
WYSIWYM-editorissa käyttäjä kirjoittaa tekstiä rakenteellisella tavalla merkiten tekstiin sen tarkoituksen sen sijaan, että tekstiä muotoiltaisiin suoraan. Esimerkiksi WYSIWYM-editorissa käyttäjä voi merkitä tekstin otsikoksi tietyllä koodilla ja kirjoittajan omalla koodillaan. Tämä edellyttää sitä, että dokumentin rakenne on tiedossa ennen kirjoittamista. Kirjoittajan on myös jollain tapaa kyettävä muodostamaan tekstistä lopullinen muotoiltu versio.
Päähyöty WYSIWYM-ajattelusta on esityksen ja sisällön erottaminen. Kirjoittaja voi keskittyä tekstin rakenteeseen ja itse kirjoitustyöhön, sen sijaan, että hänen täytyisi kiinnittää huomiota lopullisen tekstin ulkoasuun ja muotoiluun. Toinen hyöty on se, että samaa sisältöä voidaan helpommin viedä eri tavoin muotoilluiksi dokumenteiksi.
Laulu Igorin sotaretkestä

Laulu Igorin sotaretkestä tai Igorin tarina ( tai , "Slovo pro Ihoriv poh’id" , muinaisven. , "Slovo o plŭku Igorevě") on tuntemattoman tekijän kirjoittama sankariruno, joka kertoo ruhtinas Igor Svjatoslavitšin sotaretkestä kumaaneja vastaan vuosina 1185–1186. Se on 1100-luvun lopun Kiovan Rusin (Kiovan Venäjän) kirjallisuuden merkkiteos, ja arvokas myös historiallisena lähteenä.
"Laulu Igorin sotaretkestä" on vaikuttanut monien kirjailijoiden, taiteilijoiden ja säveltäjien teoksiin. Siihen pohjautuu muun muassa Aleksandr Borodinin ooppera "Ruhtinas Igor".
Sisältö ja historia.
Tuntemattoman tekijän proosarunoelma kuvaa tappioon päättynyttä sotaretkeä, jonka Novgorod-Severskin ruhtinas Igor Svjatoslavitš teki vuonna 1185 kumaaneja vastaan. Sen pääajatuksena on venäläisten lähteiden mukaisesti hajanaisen Venäjän yhdistäminen taisteluun paimentolaisia vastaan. Teos on luonteeltaan sekä lyyrinen että eeppinen. Sen kuvakieli perustuu pitkälti kansanperinteeseen. Taiteellisesti korkeatasoinen runoelma on vaikuttanut Kulikovon taistelusta kertovaan "Zadonštšinaan" ja sen kautta eräisiin muihin 1400–1600-luvun kirjallisuuden merkkiteoksiin.
"Laulu Igorin sotaretkestä" säilyi vain yhtenä käsikirjoituskopiona, joka 1790-luvun alussa joutui käsikirjoituskokoelmistaan tunnetun kreivi Aleksei Musin-Puškinin käsiin. Sen ensimmäinen painettu julkaisu ilmestyi vuonna 1800. Alkuperäinen käsikirjoitus tuhoutui Moskovan palossa vuonna 1812. Epäilyt teoksen aitoudesta on kumottu myöhemmissä tutkimuksissa.
Yhdistäminen eri kansojen kulttuuriperintöön.
Runoelma on syntynyt aikana, jolloin itäslaavit eivät vielä olleet jakautuneet venäläisiksi, ukrainalaisiksi ja valkovenäläisiksi. Siksi sitä voidaan pitää näiden kansojen yhteisenä perintönä.
Svjatoslav Hordynskyin ja Marko Robert Stechin mukaan kukaan vakavasti otettava tutkija ei kiistä sitä, että laulu on kirjoitettu Ukrainassa ja että semanttisesti ja poeettisesti sen ominaispiirteet ovat ukrainaa. Koska se on Kiovan Rusin kirjallinen merkkiteos, kaikki kolme itäslaavilaista kansakuntaa katsovat sen kuuluvan omaan kirjallisuuteensa. Hordynskyi ja Stech huomauttavat, että poliittisen tilanteen vuoksi tutkimusta ovat kuitenkin hallinneet venäläiset tutkijat.
Teos on käännetty useita kertoja nykyukrainaksi, nykyvenäjäksi ja muille kielille. Jaakko Rugojevin venäjästä tekemä suomennos ilmestyi Petroskoissa vuonna 1953.
Eurostar (juna)

Eurostar-junat ovat Kanaalin tunnelin eli Eurotunnelin kautta Lontoon ja Manner-Euroopan väliä kulkevia Eurostar International -yhtiön suurnopeusjunia.
Ensimmäiset eurojunat ovat muunnelmia ranskalaisista TGV-junista. Niiden poikkileikkaus on hieman tavallista pienempi, jotta ne sopivat liikennöimään brittiläisen standardin mukaisissa tunneleissa. Junat on alun perin sovitettu myös toimimaan virtakiskon avulla ja niissä on parannettu palosuojausta. Junat ovat pisimpiä ja nopeimpia Britanniassa liikennöiviä junia. Junista käytetään tyyppimerkintöjä TGV TMST, British Rail Class 373 tai "Eurostar e300".
Eurostar International otti marraskuussa 2015 käyttöön ensimmäisen Siemensiltä tilaamansa uuden tyyppisen Velaro-suurnopeusjunan ("Eurostar e320"). Junan huippunopeus on 320 km/h. Junia on tilattu kaikkiaan 17 kappaletta, ja niissä on kussakin tilaa 902 matkustajalle.
Vesisätkin

Vesisätkin ("Ranunculus aquatilis", syn. "Batrachium aquatile") on pienissä vesistöissä ja joissa kasvava leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksi- tai monivuotinen vesisätkin kasvaa 10–100 cm pitkäksi. Sen varsi on melko paksu ja väriltään vihreä. Muodosta riippuen laji on joko kelluslehdellinen tai kelluslehdetön. Korvakkeellisten kelluslehtien ruoti on 2,5–7 cm pitkä. Lehtilapa on pyöreähkö, 0,7–1,5 cm leveä, 3-halkoinen tai -osainen ja liuskainen. Lehtilavan tyvilovi on alle 120°. Lavan sivuliuskat ovat keskiliuskaa leveämpiä sekä pitkä- ja suippohampaisia. Uposlehdet ovat harittava- ja velttoliuskaisia, ja ne menevät suppuun vedestä nostettaessa. Uposlehdet ovat 2–4 cm pitkiä ja tiheään hienoliuskaisia. Veden pinnan yläpuolelle kokoavat kukkaperät ovat hedelmäasteella 1,5–7 cm pitkiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Valkoiset, tyvestä keltaiset terälehdet ovat enintään 10 mm pitkiä. Heteitä on 10–25 kappaletta, emejä 15–30 kappaletta. Vesisätkin kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä koostuu 1,1–1,9 mm pitkistä, siipipalteettomista pähkylöistä. Pähkylät ovat karvaisia ja niissä on pieni ota. Vesisätkin on myrkyllinen kasvi muiden leinikkien tapaan.
Vesisätkimestä tunnetaan kaksi muunnosta, ojasätkin (var. "aquatilis") ja purosätkin (var. "diffusus"). Merkittävin ero muunnosten välillä on se, että ojasätkin on lähes aina kelluslehtinen, kun taas purosätkimeltä kelluslehdet puuttuvat. Lisäksi purosätkimen kukat ja kukkaperät ovat hieman ojasätkintä pienemmät. Ojasätkimellä kukan terälehdet yleensä koskettavat toisiaan ja niissä on lähes pyöreä mesikuoppa, kun taas purosätkimellä terälehdet eivät kosketa toisiaan ja mesikuoppa on sirppimäinen.
Vesisätkin voi risteytyä järvisätkimen ("R. peltatus" ssp. "peltatus") kanssa.
Levinneisyys.
Vesisätkin on hyvin laajalle levinnyt laji. Muunnoksista purosätkintä tavataan lähes koko Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita ja vuoristoseutuja. Lisäksi purosätkintä tavataan Pohjois-Afrikassa sekä Etelä-Australiassa. Ojasätkin on muunnoksista huomattavasti pienemmälle alueelle levinnyt. Euroopassa sitä tavataan Ranskasta ja Keski-Italiasta Britteinsaarille, Saksaan, Pohjois-Puolaan, Baltiaan, Etelä-Suomeen ja -Ruotsiin sekä Tanskaan. Lisäksi lajia kasvaa Portugalissa ja paikoin Itä-Euroopassa. Ojasätkin on Aasiassa harvinainen, missä sitä kasvaa paikoitellen Keski-Aasiassa, Kiinassa ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa ojasätkintä tavataan Alaskassa ja mantereen länsiosissa. Lisäksi laji on levinnyt Etelä-Amerikkaan.
Suomessa vesisätkimen levinneisyys painottuu maan luonais- ja eteläosiin. Ojasätkintä tavataan lähinnä Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, purosätkin on levinnyt Ahvenanmaalle, Varsinais-Suomeen, Satakuntaan, Etelä-Hämeeseen ja Uudellemaalle. Ahvnanmaalla on esiintyy sekapopulaatioita, joissa muunnoksia yhdistää liukuva välimuotosarja.
Elinympäristö.
Vesisätkin on makean veden laji. Sitä tavataan ojissa, puroissa, lammikoissa ja lammissa. Muunnoksista purosätkin viihtyy usein myös sellaisissa pienvesissä, jotka kuivuvat loppukesästä.
Tetranitrometaani

Tetranitrometaani eli TNM (CN4O8) on metaanin johdannainen, jossa vetyatomit ovat korvautuneet nitroryhmillä. Yhdistettä käytetään rakettien polttoaineena, orgaanisessa synteesissä ja biokemiallisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tetranitrometaani on kellertävää nestettä, joka liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin. Tetranitrometaanin nitroryhmät vetävät voimakkaasti elektroneja puoleensa, mikä tekee yhdisteestä elektrofiilisen ja se reagoi nukleofiilien kanssa. Se on myös hyvin vahva hapetin. Tetranitrometaani ei itsessään ole kovin helposti räjähtävää, mutta pelkistimien, esimerkiksi hiilivetyjen, läsnä ollessa ja korotetussa lämpötilassa se voi räjähtää.
Tetranitrometaani on mahdollisesti ihmiselle karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava yhdiste. Se ärsyttää keuhkoja ja on myrkyllinen maksalle ja munuaisille.
Valmistus.
Laboratorioissa tetranitrometaania valmistetaan tyypillisimmin etikkahappoanhydridin ja väkevän typpihapon välisellä reaktiolla ja tämä menetelmä oli teollisessakin käytössä Saksassa toisen maailmansodan aikaan. Halvempi tapa valmistaa yhdistettä on kuitenkin etyynin ja typpihapon välinen reaktio. Tetranitrometaania muodostuu myös sivutuotteena nitrattaessa eräitä aromaattisia yhdisteitä, kuten tolueenia valmistettaessa TNT:ä ja väkevän typpihapon ja keteenin välisen reaktion tuotteena.
Käyttö.
Voimakkaana hapettimena tetranitrometaania käytetään avaruusrakettien polttoaineissa. Sitä voidaan lisätä myös dieseliin nostamaan setaanilukua. Tetranitrometaania käytetään nitraavana reagenssina. Se nitraa emäksisissä olosuhteissa nukleofiilisia yhdisteitä ja tietyissä yhdisteissä siitä muodostuu elektrofiilinen ja voimakkaasti nitraava nitroniumioni. Tetranitrometaani on erittäin elektrofiilinen ja luovuttaa nitroryhmänsä helposti nukleofiilien kuten ammoniakin ja muiden emästen vaikutuksesta. Näin voidaan valmistaa muun muassa trinitrometaania eli nitroformia.
Yhdiste reagoi proteiinien kanssa nitraten erityisesti tyrosiiniaminohappoja aminohappoketjussa. Nitrausta yhdisteen avulla käytetään biokemiallisessa tutkimuksessa joko estämään tai muuntamaan tutkimuksen kohteen olevan entsyymin toimintaa.
Renée Asherson

Renée Asherson (oik. Dorothy Renée Ascherson; 19. toukokuuta 1915 Lontoo – 30. lokakuuta 2014) oli englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi teatterissa ensi kertaa vuonna 1935, ja hänellä oli urallaan rooleja muun muassa Shakespearen näytelmissä. Hän esiintyi muun muassa Old Vicissä, Liverpool Playhousessa ja Westminster Theatressa. Ensimmäisen merkittävän elokuvaesiintymisensä hän teki "Kohtalon miehissä" vuonna 1944. 
Myöhemmin Asherson esiintyi esimerkiksi elokuvassa "Näkemiin, Mr. Greene" (1951), televisioelokuvassa "Riikinkukot kuriin" (1993) ja viimeisimmin elokuvassa "The Others" (2001).
Asherson syntyi Kensingtonissa, Lontoossa, juutalaisille vanhemmille, Charles Stephen Aschersonille ja Dorothy Lilian Aschersonille (o.s. Wiseman). Hän varttui Gerrards Crossissa, Sveitsissä ja Anjoussa ja opiskeli Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa.
Aron Vergelis

Aron Alterovitš Vergelis (, 7. toukokuuta 1918 nykyisen Žitomirin alueen Ljubar – 7. huhtikuuta 1999 Moskova) oli neuvostoliittolainen jiddišinkielinen runoilija ja lehtimies.
Aron Vergelis kävi keskikoulun Birobidžanissa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1932. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1935 ja ensimmäinen runokokoelma vuonna 1940. Samana vuonna Vergelis valmistui Leninille nimetystä Moskovan pedagogisesta instituutista. Hän osallistui toiseen maailmansotaan, toimitti jiddišinkielisiä radiolähetyksiä ja työskenteli sodan jälkeen Neuvostoliiton kirjailijaliiton juutalaisen osaston sihteerinä. 
Vergelis oli yksi harvoista juutalaiskirjailijoista, joiden onnistui välttää vuosien 1948–1953 vainot. Vuonna 1955 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuodesta 1961 lähtien hän työskenteli jiddišinkielisen "Sovetiš heimland" -kirjallisuuslehden päätoimittajana.
Runoilijana Vergelis kertoo lähinnä ajankohtaisista aiheista tai kuvaa juutalaisten perinteistä kulttuuria ja lähihistoriaa. Hän kirjoitti myös kirjallisuuskritiikkiä, matkakuvauksia ja näytelmiä. Romaaneissaan ja lehtikirjoituksissaan hän puolusti neuvostojärjestelmää ja hyökkäsi sionismia ja Israelia vastaan. "Sovetiš heimlandin" toimittajana hän pyrki edistämään juutalaisten historian, kulttuurin ja kirjallisuuden tuntemusta. Elämänsä loppuvaiheessa Vergelis toimitti yhdysvaltalaisten sponsorien rahoittamaa "Di jidiše gas" (”Juutalaiskatu”) -lehteä.
Kiangi

Kiangi ("Equus kiang") on suurin villiaaseista. Se on elinvoimainen laji, joka luokiteltiin aiemmin aasianvilliaasin alalajiksi. Lajia tavataan Tiibetin ylängön ja lähialueiden vuoristoniityillä ja aavikkoarojen keitailla. Se syö niittyheinää, saraa ja suokasveja.
Kiangin säkäkorkeus on noin 150 cm. Eläimen pää on muodoltaan tylppä, ja päästä harteille ulottuva harja on tuuhea ja jäykkä. Väriltään kiangi on muita Aasiassa eläviä villiaaseja tummempi. Karvoitus on selässä ja kyljillä punertavanruskeaa ja vatsapuolella valkeaa. Väriraja tummien kylkien ja vaalean vatsan välillä on jyrkkä.
Claren linna

Claren linna on Claressa Englannissa sijaitseva keskiaikainen linna, joka rakennettiin normannivalloituksen jälkeen.
Historia.
Pian normannivalloituksen jälkeen Vilhelm Valloittaja lahjoitti Richard fitz Gilbertille paronikunnan, johon sisältyi maata Kentissä ja Suffolkissa. Puolustaakseen maitaan Richard rakensi linnan Kentin Tonbridgeen ja Claren Suffolkiin. Paikalla mainitaan olleen aidattu mäkilinna vuonna 1090. Nykyisin pelkät perustukset ovat jäljellä.
Linnasta on jäljellä kukkula, jonka huipulla on tornin jäänteet. Sitä on ympäröinyt vallihauta. Suuri osa sisempää muuria tuhottiin rautatien ja asemarakennuksen tieltä. Ulkomuurista on jäljellä vain itäkaari.
Salmen silta

Salmen silta on kivinen museosilta Haminassa. Haminan ja Vehkalahden raja kulki sillan kohdalla ennen kuntien yhdistymistä vuoden 2003 alussa. Silta ylittää Salmenvirran, joka on Kirkkojärven laskujoki. Salmen silta on kaksiaukkoinen holvisilta, joka valmistui vuonna 1904 ja otettiin museosillaksi vuonna 1982. Sen suurin aukko on 8,4 m ja hyötyleveys 6,7 m. 
Kiviholvisillan edeltäjä oli puinen silta, joka paloi vuonna 1902. Uusi silta rakennettiin kivestä rakennusmestari M. Byskatan suunnitelmien pohjalta. Sitä on korjattu ainakin vuosina 1958 ja 1984. Silta on hyväkuntoinen, ja sen liikenne on vilkasta. 
Salmen siltapaikan kautta kulki Suuri Rantatie ainakin 1700-luvulla.
Shandong Taishan

Shandong Luneng Taishan FC on vuonna 1988 perustettu kiinalainen jalkapalloseura Jinanin kaupungista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla. Shandong Luneng kuuluu 1990- ja 2000-lukujen menestyneimpiin kiinalaisseuroihin.
Historia.
Shandong Luneng on perustettu vuonna 1988 pitkän historian omaavan Shandong Provincialin pohjalle. Shandong Provincial oli pelannut pääsarjassa kaudesta 1973 alkaen ja sijoittunut parhaimmillaan hopealle. Uuden seuran alku ei ollut yhtä lupaava, sillä se putosi liigasta kauden 1989 päätteeksi. Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt Shandong Luneng putosi aina 3. divisioonaan saakka, kunnes nousi kaudeksi 1994 takaisin pääsarjaan. 
Shandong Luneng on menestynyt pääsarjataipaleellaan loistavasti heti debyyttikaudestaan saakka, jolloin se sijoittui viidenneksi. Seuran huonoin liigasijoitus on 12:s kaudelta 2003. Ensimmäisen liigamestaruutensa Shandong Luneng nappasi kaudella 1999 serbialaisvalmentaja Slobodan Santračin johdolla.