Rosa Luxemburg

Rosa Luxemburg (; 5. maaliskuuta 1871 Zamość, Venäjän keisarikunta – 15. tammikuuta 1919 Berliini, Saksa) oli puolalais-saksalainen vasemmistopoliitikko, sosialistinen filosofi ja vallankumouksellinen. Hän perusti yhdessä Karl Liebknechtin kanssa marxilaisen ryhmän, joka 1. tammikuuta 1919 tuli tunnetuksi nimellä Saksan kommunistinen puolue (KPD).
Tausta.
Rosa Luxemburg syntyi juutalaiseen perheeseen Zamośćissa, lähellä Lublinia nykyisessä Puolassa. Paettuaan uhkaavaa pidätystä Sveitsiin hän opiskeli Zürichin yliopistossa muiden ajan sosialististen vaikuttajien kanssa, joihin kuuluivat muun muassa Anatoli Lunatšarski ja Leo Jogiches. Vuonna 1897 Luxemburg väitteli Zürichissä tohtoriksi tutkimuksellaan "Polens industrielle Entwicklung" (Puolan teollinen kehitys).
Sosialistinen toiminta.
Luxemburg perusti yhdessä Leo Jogichesin ja Julian Marchlewskin kanssa vuonna 1893 "Sprawa Robotnicza" (Työläisen asia) -nimisen lehden vastustamaan puolalaisen sosialistipuolueen PPS:n nationalismia. Hän uskoi, että Puola voisi itsenäistyä ainoastaan, mikäli Saksassa, Itävalta-Unkarissa ja Venäjällä tehdään vallankumous. Luxemburg piti kuitenkin taistelua kapitalismia vastaan itsenäisyyttä tärkeämpänä. V. I. Lenin katsoi kansallisen vapautusliikehdinnän sosialismin esiasteeksi ja sen vuoksi tuettavaksi. Luxemburg puolestaan oli sitä mieltä, että kansojen itsemääräämisoikeus saattoi toteutua vasta sen jälkeen, kun monarkia ja kapitalismi on voitettu koko Euroopassa.
Luxemburg perusti yhdessä Karl Liebknechtin kanssa internationalistisen ryhmän, josta tuli ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Spartakistiliitto. Se oli ensin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) ja myöhemmin Saksan itsenäisen sosiaalidemokraattisen puolueen (USPD) vasen siipi ennen muuttumistaan kommunistisen puolueen ytimeksi.
Luxemburg ja Liebknecht tuomittiin 28. kesäkuuta 1916 kahden vuoden vankeusrangaistukseen. Tuomionsa aikana Luxemburg kirjoitti useita artikkeleita, mukaan lukien Venäjän vallankumouksesta. Huolimatta bolševikkeihin kohdistamastaan arvostelusta Luxemburg pysyi uskollisena Leninin ja bolševikkien kannattajana.
Spartakistikapina ja kuolema.
Luxemburg oli aktiivinen vuoden 1918 Saksan vallankumouksessa, mutta hän vastusti niin sanottua spartakistikapinaa, koska piti sitä uhkarohkeana yrityksenä. Hän vastusti myös kommunistisen puolueen perustamista 1. tammikuuta 1919, sillä hänestä se oli ennenaikaista, vaikka puolue päätyikin Liebknechtin ja Luxemburgin johtoon, ja Luxemburg luonnosteli sen ohjelman 31. joulukuuta 1918.
Hallitsevan sosiaalidemokraattisen puolueen johtajan Friedrich Ebertin ja puolustusministeri Gustav Nosken käskystä sotaveteraaneista koostuneet Freikorps-vapaajoukot kukistivat marxilaisten spartakistikapinan ja surmasivat sen johtajat Liebknechtin ja Luxemburgin kuulusteltuaan ja pahoinpideltyään heidät.
Murhakäskyn antoi kaartinratsuväen kivääridivisioonan esikunnan tiedustelu-upseeri Waldemar Pabst, ja teon suoritti joukko hänen kokoamiaan nuoria upseereita 15. ja 16. tammikuuta 1919 välisenä yönä. Luxemburg ja Liebknecht olivat pidätettyinä divisioonan esikunnassa Berliinin hotelli Edenissä, josta ensin haettiin surmattavaksi Liebknecht. Kun Luxemburgia oltiin tuomassa ulos hotellista, paikalle ilmaantunut sotamies Otto Runge löi häntä useasti kiväärinperällä päähän, kuten oli tehnyt aiemmin myös Liebknechtille. Tajuntansa menettänyt Luxemburg kannettiin autoon, jonka ajettua vain muutaman sata metriä hotellilta yksi upseereista ampui häntä revolverilla päähän. Luxemburgin ruumis heitettiin Landwehr-kanavaan. Se löydettiin vasta saman vuoden toukokuussa ja haudattiin Liebknechtin tavoin Friedrichsfelden hautausmaalle.
Luxemburgin murhaa käsiteltiin sotilastuomioistuimessa, jossa nuori merivoimien luutnantti Wilhelm Canaris onnistui vaikuttamaan syytettyjen eduksi. Syntipukiksi valittu sotamies Runge tuomittiin kahden vuoden vankeuteen. Hän sai natsien vallan aikana vuonna 1934 tuomiostaan 6 000 reichsmarkin vahingonkorvauksen. Varsinaisena ampujana pidettiin pitkään yliluutnantti Kurt Vogelia, joka tuomittiin vain ruumiin kätkemisestä. Tapausta 1960-luvulla tutkinut toimittaja Dieter Ertel sai selville, että todellisuudessa Luxemburgin ampui luutnantti Hermann Souchon, jolle Pabst kertoi antaneensa käskyn. Asia tuli yleiseen tietoon, kun Ertelin tekemä dokumenttielokuva esitettiin Länsi-Saksan televisiossa murhan 50-vuotispäivänä tammikuussa 1969.
Muistomerkkejä.
Kommunistisen Itä-Saksan hallitus nimesi Berliinin historiallisessa keskustassa sijaitsevan aukion Luxemburgin mukaan Rosa-Luxemburg-Platziksi. Saksalaisen Vasemmisto-puolueen taustasäätiö kantaa hänen nimeään.
Neuvostoliitossa Luxemburgin mukaan nimettiin muun muassa laivoja, esimerkiksi Äänisellä liikennöinyt matkustajalaiva "Rosa Luxemburg", joka päätyi jatkosodan aikana vuonna 1942 suomalaisten haltuun ja sai uudeksi nimekseen "Äänislinna". 
Margarethe von Trotta on ohjannut vuonna 1986 valmistuneen palkitun elämäkertaelokuvan "Rosa Luxemburg".