tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kosovo Eurovision laulukilpailussa

Kosovo ei ole koskaan osallistunut Eurovision laulukilpailuun. Kosovon televisioyhtiö RTK on hakenut EBU:n jäsenyyttä, mutta Kosovoa ei ole vielä hyväksytty täydeksi EBU:n jäseneksi.
Historia ja kiinnostus.
Kosovon itsenäisyysjulistuksen jälkeen vuonna 2008, sen yleisradioyhtiön Radio Televizioni i Kosovës (RTK) halusi osallistua vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun. Euroopan yleisradiounioni EBU ja RTK allekirjoittivat yhteistyösopimuksen, jossa EBU tukee RTK:n jäsenyyttä. Vuodesta 2013 lähtien RTK:lla on ollut tarkkailijan asema EBU:ssa. Kosovo osallistui vuonna 2011 Eurovision nuorten tanssijoiden kilpailuun.
Intianoliivibulbuli

Intianoliivibulbuli ("Acritillas indica") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Intianoliivibulbulia tavataan Intiassa ja Sri Lankassa. Sen on kuvattu olevan yleinen tai hyvin yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkänokkabulbuli

Pitkänokkabulbuli ("Setornis criniger") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pitkänokkabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa ja Malesiassa. Sen kannaksi arvioidaan 15 000–30 000 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen seurauksena, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Friis

Friis on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Friis, mutta vuonna 1906 he muuttivat sukunimensä Pohjanpaloksi:
Ferdinand Filip

Ferdinand Philippe (); (3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine, Heinäkuun monarkia) oli Ranskan kruununprinssi. 
Hän oli kuningas Ludvig Filipin sekä kuningatar Maria Amalian vanhin poika. Hän käytti vuodesta 1830 lähtien arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua.
Ferdinand Philippe ehti aloittaa lupaavan sotilasuran ja palveli Algeriassa vuosina 1834–1836 ja 1839. Hän kuoli 31-vuotiaana hevosvaunu-onnettomuudessa, minkä jälkeen kruununprinssin asema siirtyi hänen tuolloin nelivuotiaalle vanhemmalle pojalleen.
Avioliitto ja lapset.
Hän avioitui vuonna 1837 Mecklenburg-Schwerinin prinsessa Helene Luise Elisabethin (1814–1858) kanssa, jonka isoisä oli Weimarin suurherttua Karl August. Heille syntyi kaksi poikaa, Pariisin kreivi Philippe ja Chartresin herttua Robert.
Snöstorpin kirkko

Snöstorpin kirkko () on kirkkorakennus Snöstorpissa Halmstadin kunnassa Ruotsissa. Se on Göteborgin hiippakuntaan kuuluvan Snöstorpin seurakunnan seurakuntakirkko.
Kirkkorakennus.
Snöstorpin kuusikulmaisessa kirkossa on muistumia romaanisista kirkoista, mutta myös bysanttilainen rakennustaide on vaikuttanut kirkon arkkitehti Emil Langletiin. Saarnastuoli sijaitsee alttarin vasemmalla puolella ja suuret urut sijaitsevat lehterillä. 
Kirkossa on myös sivukappeli pienemmille jumalanpalveluksille.
Historia.
Paikalla sijaitsi aiemmin keskiaikainen kirkko. Perimätiedon mukaan Norjan Nidarosiin kulkeneet pyhiinvaeltajat käyttivät sitä matkansa varrella. Kirkko on luultavasti ollut pyhitetty Pyhälle Olaville. Vanha kirkko sijaitsi välittömästi uuden eteläpuolella. Mitoiltaan vanha kirkko oli 30 metriä pitkä ja vain 7 metriä leveä. Uusi kirkko vihittiin käyttöön 1883.
Keltaposkibulbuli

Keltaposkibulbuli ("Tricholestes criniger") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltaposkibulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Sen on kuvattu olevan yleinen. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta vähenemisen ei uskota vielä vaarantavan sitä, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Athol Fugard

Athol Harold Lannigan Fugard (11. kesäkuuta 1932 Middelburg, Etelä-Afrikka – 8. maaliskuuta 2025) oli eteläafrikkalainen kirjailija, joka perusti xhosa-heimon näyttelijöiden kanssa teatteriryhmän Serpent Players. Ryhmä esiintyi kiertueella Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja esitti Fugardin näytelmiä. Yhteiskunnallisissa näytelmissään hän käsittelee rotuerottelua ja syyllisyyden ongelmia.
Fugardin näytelmät "A Lesson from Aloes" ja "The Road to Mecca" ovat voittaneet New York Drama Critics’ Circlen palkinnon näytäntökauden parhaina näytelminä. Hänen romaanistaan tehty elokuva "Tsotsi" (2005) sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin.
Louis Philippe Robert d’Orléans

 
Louis Philippe Robert, Orléansin herttua (6. helmikuuta 1869 Twickenham, Middlesex, Iso-Britannia – 28. maaliskuuta 1926 Palermo, Sisilia) oli ranskalaisen Orléans-suvun päämies ja useimpien ranskalaisten rojalistien tunnustama Ranskan kruununtavoittelija vuodesta 1894 kuolemaansa asti.
Louis Philippe Robertin vanhemmat olivat Pariisin kreivi Philippe d’Orléans ja herttuatar Maria Isabel d’Orléans-Montpensier, jotka olivat toistensa serkkuja. Hän oli heidän vanhin poikansa. Hänen äidinisänsä oli Montpensier’n herttua Antoine d’Orléans, ja Ranskaa hallinnut kuningas Ludvig Filip I oli hänen isoisoisänsä. Louis Philippe Robertin sisko Amélie oli Portugalin kuninkaan Kaarle I:n puoliso.
Orléansin herttua karkotettiin isänsä mukana Ranskasta vuonna 1886, koska häntä pidettiin uhkana kolmannelle tasavallalle. Hän palasi luvattomasti vuonna 1890 ja joutui vangituksi. Hän sai vankeustuomion, mutta hänet vapautettiin muutaman kuukauden jälkeen ja saatettiin pois maasta. Sen jälkeen Orléansin herttua matkusteli eri puolilla Eurooppaa ja Lähi-itää. Hänen isänsä kuoltua syyskuussa 1894 pääosa Ranskan rojalisteista tunnusti hänet lailliseksi kruununtavoittelijaksi. Hän oli vuodesta 1896 naimisissa Itävalta-Unkarin arkkiherttuatar Maria Dorothea Amalian kanssa, mutta avioliitto oli lapseton.
Orléansin herttua teki matkoja pohjoiselle napa-alueelle vuosina 1905, 1907 ja 1919 sekä matkusti Brittiläisessä Itä-Afrikassa vuosina 1922–1923. Hän lähetti Ranskaan keräämiään eläintieteellisiä näytteitä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän anoi lupaa palvella Ranskan tai muiden ympärysvaltojen armeijassa, mutta pyyntö evättiin. Koska hänellä ei ollut lapsia, suvun päämiehen asema siirtyi hänen kuoltuaan hänen serkulleen Guisen herttua Jean d’Orléansille.
Olha Savtšuk

Olha Savtšuk (s. 20. syyskuuta 1987 Donetsk) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 79 toukokuussa 2008 ja nelinpelissä sijalla 50 heinäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa Savtšuk on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2006.
Latvianajokoira

Latvianajokoira () on latvialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n virallista tunnustusta, mutta se on hyväksytty mm. Latviassa (Latvijas Kinoloģiskā federācija, LKF), Liettuassa ja Virossa (Eesti Kennelliit, EKL). Se on väritykseltään identtinen liettuanajokoiran kanssa, mutta eroaa tästä huomattavasti pienemmän kokonsa ja matalampien raajojensa osalta.
Ulkomuoto.
Latvianajokoira on pieni, tiivisrakenteinen ja pitkänomainen ajokoira. Sen pää on kiilan muotoinen ja huulet tiiviit. Silmät ovat keskikokoiset, sävyiltään ruskeat tai tummanruskeat. Korvat ovat pitkät, matalalle asettuneet ja lähes soikeanmuotoiset. Selkä on kaareva ja voimakas, raajat lyhyet ja suorat ja käpälät kissamaiset. Lyhyt, sileä karvapeite on väriltään musta ruskein merkein (black &amp; tan). Karva on noin 2–3 cm pitkää. Uroksen säkäkorkeus on 43–50 cm ja nartun 41–48 cm.
Käyttäytyminen ja luonne.
Latvianajokoira metsästää hyvin pienellä, vain noin 490 x 490 metrin kokoisella alueella, minkä vuoksi siitä ei ole tarvinnut jalostaa yhtä kestävää ja sitkeää kuin monista kookkaammista ajokoirista. Se ajaa riistaa nopeasti, ja tämä ominaisuus on yhä yksi jalostuksen keskeisimmistä painopisteistä. Sen tulee myös totella ketä tahansa samassa metsästysseurueessa mukana olevaa, ei pelkästään omistajaansa.
Alkuperä.
Rodun syntyyn on vaikuttanut Latviassa vuonna 1920 voimaan tullut laki, jonka mukaan yli 51 cm korkeita koiria ei saanut käyttää metsästykseen. Koska silloinen kuurinmaanajokoira oli liian kookas, sitä piti pienentää jotta se sopisi vaadittuun kokorajoitukseen. Jalostukseen valittiin normaalia pienikokoisempia, yleensä osittain mäyräkoirataustan omaavia kuurinmaanajokoiria, joita risteytettiin edelleen mäyräkoirien ja beaglejen kanssa tarpeeksi pienen koon saavuttamiseksi. Vuonna 1947 näiden koirien jälkeläisistä päätettiin luoda kokonaan uusi rotu, ja jalostusohjelma saatiin aloitettua. Metsästäjien ja kalastajien valtuusto löysi 40 kantakoiraa, jotka vastasivat haluttua tyyppiä ja olivat kooltaan pienimmästä päästä. Vuonna 1971 rotutyyppi oli saatu vakiinnutettua ja ensimmäinen virallinen rotumääritelmä julkistettiin.
Kuurinmaanajokoira.
Kuurinmaanajokoira oli nimensä mukaisesti kotoisin Kuurinmaalta, ja sillä metsästettiin Latviassa yleisesti vielä 1800-luvulla. Tämä pitkäraajainen, kauriin ja villisian metsästykseen jalostettu koira polveutui puolanajokoirasta, luzerninajokoirasta ja englantilaisista ajokoirista. Sen tehtävä oli ajaa riista ulos tiheästä metsiköstä avoimemmalle maa-alalle metsästäjän ammuttavaksi. Tämä johtui siitä, että tiheään metsään meneminen metsästysaseen kanssa oli lailla kielletty, ja sen vuoksi tottelevaisuus oli sitkeyttä tärkeämpi rotuominaisuus. Ensimmäisen maailmansodan aikana populaatio kävi uhanalaiseksi, ja jäljellä olevista yksilöistä harva oli enää puhdasrotuinen, sillä niiden risteyttäminen mäyräkoiran ja sekarotuisten ajokoirien kanssa alkoi yleistyä. Rodun kohtalon ratkaisi viimeistään Latvian metsätalousministeriön päätös metsästykseen käytettävien koirien koosta.
Linnakallion kalliomaalaus

Linnakallion kalliomaalaus (Linnakallio B) sijaitsee Salajärven itärannalla olevan rautakautisen muinaislinnan juurella Nastolassa Päijät-Hämeessä. Maalaus on hyvin pieni. Sen löysi Hannu Poutiainen vuonna 2003.
Kallio ja sen sijainti.
Salajärven itärannalla sijaitsee Kalkkolan linnakallio, joka on rautakautinen linnavuori. Kallion juurella on kallioseinämä, joka aukeaa länteen järvelle päin. Jyrkänteen ja Salajärven välissä kulkee mökkitie, josta kallio erottuu puiden takaa. Seinämän pohjoisreunassa eli vasemmassa laidassa on havaittavasti punaväriä kohdassa, jossa maalaus on.
Maalauksen kohdalta kallio kaartaa sen yli lipan, joka suojaa maalausta sään vaikutuksilta. Ennen jyränne putosi suoraan veteen, mutta matalikkoon tehtiin 1900-luvulla tie läheisille mökeille. Maalaus sijaitsee 1,65 metriä maanpinnan yläpuolella.
Maalaus.
Maalauskohta on kooltaan vain 56×32 senttimetriä ja se on jo vaalennut heikoksi. Maalauksesta voi hahmottaa kuvion, joka muistuttaa hirvieläintä. Tunnistus jää kuitenkin epävarmaksi.
Oscar-gaala 2014

Oscar-gaala 2014 oli 86. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2013 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 2. maaliskuuta 2014. Tapahtumaa siirrettiin talviolympialaisten vuoksi viikolla eteenpäin perinteisestä ajankohdasta. 3 tuntia 34 minuuttia kestäneen gaalan juonsi koomikko Ellen DeGeneres, joka juonsi myös vuoden 2007 gaalan.
Oscar-ehdokkaat julkistettiin 16. tammikuuta 2014. Eniten ehdokkuuksia saivat "American Hustle" ja "Gravity", jotka kummatkin saivat kymmenen ehdokkuutta. Ehdokkaiden joukossa oli lyhytelokuva "Pitääkö mun kaikki hoitaa?", jonka on ohjannut Selma Vilhunen ja käsikirjoittanut Kirsikka Saari. Se on kaikkien aikojen toinen suomalainen elokuva, joka on asetettu ehdolle Oscareissa. Ensimmäinen oli Aki Kaurismäen elokuva "Mies vailla menneisyyttä" vuonna 2002. "Pitääkö mun kaikki hoitaa?" oli ehdolla parhaan lyhytelokuvan kategoriassa.
Kaksi viikkoa myöhemmin Akatemia päätti hylätä parhaan laulun kategoriassa ehdolla olleen musiikkikappaleen ”Alone Yet Not Alone” samannimisestä elokuvasta katsottuaan, että sen säveltäjä Bruce Broughton oli hyväksikäyttänyt ehdokasmarkkinoinnissa asemaansa Akatemian hallinnossa. Kappaleen tilalle ei asetettu uutta ehdokasta.
Steve McQueenin ohjaama "12 Years a Slave" palkittiin parhaana elokuvana. Matthew McConaughey palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla elokuvasta "Dallas Buyers Club" ja Cate Blanchett palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla elokuvasta "Blue Jasmine". Eniten palkintoja voitti "Gravity", joka voitti yhteensä seitsemän palkintoa muun muassa parhaasta ohjauksesta.
Televisiointi.
Suomessa gaala lähetettiin suorana lähetyksenä Yle Teemalla maanantaiyönä 3. maaliskuuta klo. 03.25 alkaen sekä pikauusintana iltapäivällä, ilman tekstitystä suomalaisten selostajien kommentoidessa USA:n mainostaukojen aikana ja muutaman kerran gaalan tapahtumien aikana. Gaala esitettiin suorana yli 225 maassa.
Voittajat ja ehdokkaat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Ehdokkaiden esittelijät ja esiintyjät.
Seremonioissa John Travoltan väärin "Adele Dazeemiksi" lausuma esiintyjän nimi "Idina Menzel" esittelyssä herätti huomiota ja humoristista kommentointia medioissa.
Ehdokkaiden esittelijät.
Seuraavat henkilöt ovat valittu ehdokkaiden esittelijöiksi.
Thomas W. Ferebee

Thomas Wilson Ferebee (9. marraskuuta 1918 Mocksville, Pohjois-Carolina – 16. maaliskuuta 2000 Windermere, Florida) oli yhdysvaltalainen eversti, joka tunnetaan Little Boy (suom. "Pikkupoika") -atomipommin pudottamisesta Hiroshimaan. Ferebee oli Enola Gayn pommittaja. Hän osallistui myös Vietnamin sotaan, mihin kuitenkin vain lyhyen aikaa vuonna 1965. Ferebee toimi pommitusmiehistöissä Boeingin B-17, B-29, B-47 sekä B-52-tyyppien raskaissa pommikoneissa.
Ferebee vammautui urheillessaan lievästi nuoruudessaan. Hän sai polvivamman pelatessaan amerikkalaista jalkapalloa. Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen hän kunnostautui pommitustehtävissä Euroopan rintamalla, sekä suorittaen 63 pommihyökkäystehtävää. Ferebee osallistui muiden muassa Abbevillen tukikohdan pommitukseen.
Majurin arvoisena Ferebee oli yksikön koulutustehtävistä vastaavia henkilöitä 509. Erillisessä Pommitusrykmentissä aluksi Wendoverissa. Hän myös vastasi omalta osaltaan muiden pommittajien koulutusohjelmasta ja oli samalla yksikön pommittajana eli esimiehenä. Jatkuvien harjoitusten ansiosta Ferebeen tarkkuustulokset eli harjoitusosumat olivat hyvin korkealuokkaisia, ja sen vuoksi hän oli pommittajana Hiroshimassa.
Kun kirjailijat Max Morgan Witts ja Gordon Thomas haastattelivat Thomas Ferebeetä, hän totesi roolistaan pommin pudottajana:"Jonkunhan se oli tehtävä". Haastattelijat julkaisivat kirjan "Enola Gay – pommikone Hiroshiman yllä". 
Vietnamin sodan jälkeen Thomas Ferebee palveli kiinteistönvälittäjänä, jäätyään eläkkeelle ilmavoimista everstinä vuonna 1970. Hän harrasti myös pienviljelyä sekä retkeilyä. Ferebee vieraili Nagasakissa heti toisen maailmansodan jälkeen. Hän menehtyi haimasyöpään.
Henrik Munthe

Henrik Vilhelm Munthe (syntyi 1. marraskuuta 1860 Närin pitäjässä Gotlannissa, kuoli 15. elokuuta 1958) oli ruotsalainen geologi.
Munthe alkoi vuonna 1882 opiskella geologiaa Uppsalan yliopistossa, missä hänestä 1892 tuli filosofian tohtori ja geologian dosentti. Munthe toimi vuosina 1894–1896 mineralogian professorina.
Hän työsti monia selostettuja geologisia karttalehtiä ja tuotti paljon artikkeleita, joista useimmat käsittelivät Ruotsin ja Pohjois-Euroopan kvartäärigeologiaa. 1930-luvulla Munthen tutkimukset vaikuttivat merkittävästi Gotlannin miekanhiontakiviksi kutsutun muinaisjäännöstyypin ajoitukseen.
Oliivibulbuli

Oliivibulbuli ("Iole virescens") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivibulbulia tavataan Bangladeshissa, Intiassa, Myanmarissa ja Thaimaassa. Lajin on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi hyvin paikallinen, mutta sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarallisen vähälukuinen, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaasilmäbulbuli

Harmaasilmäbulbuli ("Iole propinqua") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaasilmäbulbulia tavataan Kambodžassa, Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sixten

Sixten on muinaisskandinaavista alkuperää oleva miehen etunimi. Nimen alkumuoto on "Sighsten", ja se on yhdistetty "voittoa" ja "kiveä" tarkoittavista sanoista.
Suomessa nimi Sixten on heinäkuun 2022 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 603 miehelle.
Sixtenin nimipäivä on suomen­ruotsalaisessa kalenterissa ja aikaisemmin myös Ruotsissa 6. elokuuta. Se on sijoitettu tälle päivälle, koska se muistuttaa samalla päivällä aikaisemmin ollutta latinalaisperäistä nimeä Sixtus, vaikka onkin aivan eri alkuperää. Nimi Sixtus on aikoinaan sijoitettu tälle päivälle katolisen pyhimyskalenterin mukaisesti, koska paavi Sixtus II kärsi marttyyrikuoleman Roomassa sanottuna päivänä vuonna 258.
Kermavatsabulbuli

Kermavatsabulbuli ("Iole olivacea") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kermavatsabulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta hyvin harvinainen Singaporessa. Kermavatsabulbuli on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Kermavatsabulbuli elää ikivihreissä metsissä alangoilla ja mäillä 825 metrin korkeuteen asti. Se tulee toimeen myös hakatuissa metsissä.
Italian Grand Prix 2013

Italian Grand Prix 2013 (virallisesti Formula 1 Gran Premio d'Italia 2013) oli Formula 1 -kauden 2013 12. osakilpailu, joka ajettiin 8. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailun voitti Sebastian Vettel.
Vapaat harjoitukset.
Force Indian kolmoskuljettaja James Calado ajoi perjantain ensimmäiset vapaat harjoitukset Adrian Sutilin tilalla. Caterhamin Heikki Kovalainen ajoi Giedo van der Garden tilalla ja Marussian Rodolfo González ajoi Jules Bianchin tilalla.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa Mercedeksen Nico Rosberg kärsi teknisistä ongelmista, ajaen vain viisi kierrosta jääden tuloslistan viimeiseksi. Talli joutui kesken harjoituksen purkamaan Rosbergin autoa tutkiakseen hydrauliikkajärjestelmän viasta aiheutunutta ylikuumenemisongelmaa. Force Indian Paul di Resta ajoi ulos Parabolica-mutkassa.
Palawaninbulbuli

Palawaninbulbuli ("Iole palawanensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Palawaninbulbulia tavataan vain Filippiineillä. Sen on kuvattu olevan harvinainen, ja sen kannankehitys on laskeva. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska lajin ei uskota olevan vielä vaarallisen vähälukuinen.
Luettelo Suomen diplomaattisista edustajista maanosittain

Tämä on hakemisto luetteloihin Suomen diplomaattisista edustajista maanosittain. Maanosittain jaoteltuja luetteloita on viisi ja lisäksi on erillinen luettelo kansainvälisille järjestöille. Luetteloissa ei ole konsuleita tai kunniakonsuleita. 
Suomen diplomaattiset edustustot löytyvät artikkelista Luettelo Suomen diplomaattisista edustustoista.
Meri-VHF

Meri-VHF on merenkulussa käytettävä lyhyen kantaman kansainvälinen yhteydenpitojärjestelmä. Viestintä tapahtuu kanavilla, jotka ovat taajuusvälillä 156–162 MHz. Kanava 16 (156,800 MHz) on kansainvälinen hätä- ja kutsukanava. Meri-VHF-laitteen avulla voi muodostaa suoran radioyhteyden rannikkoradioasemaan tai toiseen alukseen, joissain tapauksissa myös ilma-alukseen.
Meri-VHF on osa maailmanlaajuista merenkulun hätä- ja turvallisuusradiojärjestelmää (GMDSS). Meri-VHF-radion käyttämistä varten tulee suorittaa rannikkolaivurin radiotodistus ("short range certificate", "SRC") ja hankkia radiolupa Liikenne- ja viestintävirastolta.
Meri-VHF-kanavat Suomessa.
Huvialusten välinen liikenne.
Huvialusten välistä liikennettä varten on varattu kolme radiokanavaa: L1, L2 ja L3. Huvialuskanava on pohjoismainen kanava, ja koskee Norjaa, Ruotsia, Suomea ja Tanskaa. Ruotsissa ja Tanskassa ei saa käyttää kolmatta huvialuskanavaa.
Kalastusalusten välinen liikenne.
Kalastusalusten väliselle liikenteelle on varattu kolme kanavaa Pohjoismaiden alueella: F1, F2 ja F3.
AIS-järjestelmän käyttämät kanavat.
AIS-järjestelmä käyttää kahta meri-VHF-kanavaa.
Umbro

Umbro on englantilainen urheiluvaatteita ja jalkapallovarusteita valmistava yritys. Se on perustettu vuonna 1924 ja toimii maailmanlaajuisesti yli 90 valtiossa.
Yhdysvaltalainen Nike osti Umbron vuonna 2007, jonka se myi vuonna 2012 yhdysvaltalaiselle Iconix Brand Groupille.
Mainonta.
Umbrolla on pitkä historia jalkapallojoukkueiden sekä -pelaajien sponsorina. Yhtiön useat merkittävät yhteistyökumppanit, kuten Manchester City ja Englannin sekä Ruotsin jalkapallomaajoukkueet kuitenkin siirtyivät Niken alaisuuteen ennen loppuvuodesta 2012 tapahtunutta yrityskauppaa.
Umbron peliasuja käyttävät muun muassa Valioliigaseurat West Ham United FC ja Everton FC. Pelaajista Umbron tallissa on esimerkiksi Pepe.
Grenache

Grenache on viinirypälelajike. Sitä viljellään eniten Espanjassa ja Etelä-Ranskassa. Grenache-köynnökset viihtyvät kuumassa ilmastossa ja karussa maaperässä. Lajiketta viljellään myös muun muassa Sardiniassa, Kaliforniassa ja Australiassa. Espanjassa lajikkeen nimi on Garnacha. Grenachea on käytetty perinteisesti roseeviinin tekoon, mutta siitä tehdään myös punaviinejä. Suurin osa Grenachesta päätyy sekoitteena eurooppalaisten alueviinien osaksi, sillä siinä on paljon sokeria ja hillomainen ja mausteinen maku, mikä tekee siitä sopivan kumppanin hapokkaammille lajikkeille. Espanjan Riojassa Grenachea yhdistetään etenkin Tempranilloon, ja Ranskassa siitä tehdään muun muassa Châteauneuf-du-Pape-viiniä. Grenachen valkoinen versio on Grenache Blanc, ja lisäksi tunnetaan muunnos Grenache Gris.
Salman Isa

Salman Isa Ghuloom (; s. 12. heinäkuuta 1977 Bahrain) on bahrainilainen jalkapalloilija, ja Bahrainin valioliigassa pelaavan Al-Riffan kapteeni. Hän pelaa useimmiten puolustajan paikalla, mutta on toiminut laidalla myös hyökkäävämmässä roolissa. Isa onkin laitojen raskaan ja väsymättömän työnsä sekä nopeiden laitanousujensa ansiosta saanut lempinimen "Al Janah Al Taer" eli "Lentävä laituri", ja Al-Riffassa jopa kulttisankarin maineen.
Ura.
Seuraura.
Isa aloitti seurajoukkueuransa Bahrainin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pienessä Madinat Isan joukkueessa. Isan mahtavat suoritukset joukkueessa johtivat Al-Riffan, erään Bahrainin kuuluisimmista joukkueista, tarjoamaan hänelle sopimusta vuonna 1998. Isa allekirjoittikin sopimuksen, ja oli suuressa roolissa, kun seura voitti Bahrainin mestaruuden kaudella 2002–2003.
Vuonna 2005 Isa siirtyi qatarilaiseen Al-Arabin joukkueeseen. Siellä hän onnistui melko nopeasti saavuttamaan luotettavuuden kokoonpanossa, ja tekikin 67 pelaamassaan ottelussa yhteensä yhdeksän maalia, vaikka pelasi puolustajana.
Isa siirtyi takaisin Al-Riffaan vuonna 2011 300 000 euron siirtosummalla.
Maajoukkueura.
Bahrainin joukkueessa Isa alkoi pelata vuonna 2001. Monien mielestä hänen parhaat esityksensä maajoukkueessa nähtiin vuonna 2004, jolloin hän osallistui joukkueen mukana Qatarissa järjestettyyn Gulf Cupiin. Isa teki turnauksen ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan upean maalin, joka oli myös pelin 3–0-voittomaali. Cupin välierässä Bahrain hävisi Omanille, mutta sijoittui lopulta kolmanneksi.
Isa on pelannut A-maajoukkueessa 144 ottelua, mikä on eniten bahrainilaisista jalkapallon historiassa. Globaalissa ottelutilastossa Isa on sijalla 17, takanaan muun muassa Jari Litmanen ja Luis Figo.
Jeroen Verhoeven

Jeroen Verhoeven (s. 30. huhtikuuta 1980, Naarden) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut vuodesta 2012 lähtien kotimaansa pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa FC Utrechtiä.
Verhoeven tunnetaan huipputason jalkapalloilijalle poikkeuksellisesta fyysisestä olemuksestaan. Vuonna 2011 hän painoi 103 kilogrammaa.
Tom Carroll

Thomas James ”Tom” Carroll (s. 28. toukokuuta 1992, Watford) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Englannin valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria, josta siirtyi tammikuussa 2017 Swanseaan.
Carroll teki valioliigadebyyttinsä 3. marraskuuta 2012 ottelussa Wigan Athleticiä vastaan.
Valopistooli

Valopistooli voi tarkoittaa seuraavia:
Laktitoli

Laktitoli on sokerialkoholi. Sitä valmistetaan hydraamalla laktoosia katalyytin avulla.
Laktitolin moolimassa on 334,31 g/mol, sulamispiste 146 °C ja CAS-numero 585-86-4. Se on voimakkaasti hygroskooppista eli sitoo vettä itseensä.
Laktotolin raaka-aineena käytetään maitoheraa. Sen glykokeminen indeksi (GI) on matala, alle 10.
Laktitolia käytetään elintarvikkeiden makeutusaineena ja hygroskooppisuutensa takia parantamassa elintarvikkeiden rakennetta. Sen E-koodi on E966. Tavallinen sokeri on noin puolet laktitolia makeampaa. Laktitolia käytetään myös ummetuslääkkeissä.
Maltitoli

Maltitoli on sokerialkoholi. Sitä valmistetaan hydraamalla maltoosia.
Maltitolin moolimassa on 334,32 g/mol, sulamispiste 146–147 °C ja CAS-numero 585-88-6. Se on kiinteänä lievästi hygroskooppista. Ihmiset kokevat maltitolin aiheuttaman makean aistimuksen olevan 65-90 prosenttia sokerin makeudesta.
Maltitolin raaka-aineena käytetään useimmiten maissisiirappia.
Maltitolia käytetään elintarvikkeiden makeutusaineena. Sen E-koodi on E965..
Adolf Fredrik von Willebrand

Adolf Fredrik von Willebrand (24. maaliskuuta 1766 Nousiainen – 15. helmikuuta 1845 Turku) oli suomalainen juristi, Turun hovioikeuden presidentti ja senaatin oikeusosaston jäsen. 
Elämäkerta.
Willebrand ryhtyi aluksi sotilasuralle (kersantiksi 1781), mutta siirtyi 1782 opiskelemaan Turun akatemiaan. Von Willebrand toimi Turun hovioikeuden auskultanttina 1784–1785, ylimääräisenä kanslistina ja varanotaarina vuodesta 1785 lähtien. Vuonna 1790 hänet määrättiin sotatuomariksi henkikasakkajoukkoon ja 1792 hän siirtyi Tukholmaan, missä sai 1795 laamannin arvon. Tukholmassa hän työskenteli kenraaliadjutantin toimistossa kanslistina ja sihteerinä. Vuonna 1800 hänet nimitettiin Norrköpingin valtiopäivien lakivaliokunnan jäseneksi. Hän toimi Ruotsissa myös pankkiuralla, mutta siirtyi 1805 Turun ja Porin läänin lakikunnan laamanniksi.
Venäjän valloitettua Suomen alueen von Willebrand nimitettiin 1809 hallituskonseljin oikeusosaston jäseneksi. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1812 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1814. Vaikka von Willebrand toimi Turussa sijaitsevan hallituskonseljin (Suomen hallituksen) senaattorina, hänet nimitettiin 1814 myös Pietarissa sijainneen Suomen asiain komitean (sekin pyrki esiintymään Suomen hallituksena) jäseneksi. Vuonna 1821 von Willebrand teki Pietarissa vararikon ja sai muodollisesti eron komiteasta terveydellisten syiden vuoksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi ja korotettiin 1830 vapaaherraksi. Keväällä 1832 von Willebrand erosi omasta pyynnöstään lainkäyttäjän virastaan eläen elämänsä loppuajan yksityishenkilönä koko palkkaa vastaavan elinkautisen eläkkeen varassa.
Von Willebrandin isä oli Turun läänin jalkaväkirykmentin majuri Carl Johan von Willebrand (3. maaliskuuta 1730 – 19. huhtikuuta 1810) ja äiti Carl Johanin ensimmäinen puoliso Agnes Lilliestjerna (18. maaliskuuta 1734 – 30. kesäkuuta 1776). Von Willebrandin puoliso oli Wilhelmina Albertina von Willebrand (17. toukokuuta 1782 – 13. toukokuuta 1824). Wilhelmina oli Turun ja Porin läänin maaherran Ernst Gustaf von Willebrandin ja Wendla Gustava von Wrightin tytär sekä hallituskonseljin jäsenen kenraalimajuri August Fredrik Palmfeltin leski. Eva Gustava von Willebrand oli Wilhelmina Albertinan sisar, joka oli myös Aurora Karamzinin äiti.
Willebrand

Willebrand on Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, Mark Brandenburgin kreivikunnasta lähtöisin oleva suku. Vanhin tunnettu esi-isä on Perlebergin kapteeni Johann Willebrand noin 1500-luvun puolivälistä. Hänen suora jälkeläisensä neljännessä polvessa oli Tauben rykmentin kapteeni Tartosta Ernest Fredrich Willebrand (k. 1679), jonka kuningas Kaarle XI aateloi 15. huhtikuuta 1676 Tukholman kuninkaanlinnassa nimellä "von Willebrandt". Suku esiteltiin 19. kesäkuuta 1731 numerolla 1834.
Sotahovioikeus

Sotahovioikeus () oli Ruotsissa sotilasasioita käsitellyt erityistuomioistuin, joka toimi toisena oikeusasteena. Se perustettiin vuonna 1791, lakkautettiin muutaman vuoden kuluttua ja perustettiin uudelleen vuonna 1797. Se oli ainoa sotilasasioiden ylioikeus niin maalla kuin merelläkin sattuneissa tapauksissa. Vuoden 1798 sota-artiklat määräsivät, että sotahovioikeus oli rauhanaikainen ylioikeus, mutta sodan aikana ylimpänä oikeutena toimi armeijan ylisotaoikeus ("generalkrigsrätt") ja laivaston ylioikeus ("öfverrätt"). Vuoden 1868 sotatuomioistuinasetuksen mukaan sotahovioikeus oli sotaväen toinen oikeusaste. Kuninkaan käskystä voitiin valtakunnan ulkopuolella olevaa armeijaa ja merisotaretkellä olevaa laivastoa varten perustaa ylisotaoikeus ("öfverkrigsrätt"). Vuonna 1948 Ruotsissa lakkautettiin erityiset sotilastuomioistuimet rauhan aikana.
Johannes Fust

Johannes Fust tai Johann Fust (n. 1400 Mainz – 30. lokakuuta 1466 Pariisi) oli saksalainen kirjanpainaja ja kultaseppä sekä kirjapainotaidon keksijän Johannes Gutenbergin rahoittaja. Fust ja hänen vävynsä Peter Schöffer perustivat ensimmäisen taloudellisesti kannattavan kirjapainon. 
Fust oli menestynyt kultaseppä ja lainasi vuonna 1450 Gutenbergille 800 guldenia painokoneen ja irtokirjakkeiden kehitystä varten. Kahden vuoden päästä Fust lainasi toiset 800 guldenia. Fust ja Gutenberg kuitenkin riitaantuivat vuonna 1455, juuri ennen kuin Gutenberg oli saamassa ensimmäistä painettua 42-rivistä Raamattua valmiiksi. Fust syytti Gutenbergia siitä, ettei tämä ollut maksanut velan korkoja sekä siitä, että tämä oli käyttänyt rahat muihin tarkoituksiin kuin mitä oli sovittu. Gutenberg puolestaan ilmoitti, ettei velalle ollut sovittu korkoa. Mainzissa samana vuonna käydyn oikeudenkäynnin perusteella Gutenberg tuomittiin maksamaan Fustille velat korkoineen. Koska Gutenberg oli varaton, siirtyi lainan takuuna ollut Gutenbergin perustama kirjapaino kaikkine laitteineen ja kirjakkeineen Fustin omistukseen. Fustilla ei ollut kokemusta kirjojen painamisesta, ja kirjapainon hoitajaksi ja yhtiökumppaniksi tuli Schöffer, joka oli ollut Fustin todistaja oikeudenkäynnissä. Fustin ja Schöfferin yritys julkaisi 42-rivisen raamatun vuonna 1456. Kirjapaino painoi useita merkittäviä kirjoja. Huomattavin niistä oli vuonna 1457 julkaistu Mainzin psalttari, jossa oli kaksiväriset alkukirjaimet.
Pietro Germi

Pietro Germi (14. syyskuuta 1914 Genova – 5. joulukuuta 1974 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Germi opiskeli Genovan laivastoinstituutissa ja valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta. Hän työskenteli Alessandro Blasettin ja Amleto Palermin assistenttina ja ohjasi vuonna 1945 käsikirjoittamansa elokuvan "Il testimone" (”Todistaja”). Sen jälkeen hän ohjasi sävyltään neorealistisia rikoselokuvia kuten "Tappava suudelma" ("Gioventù perduta", 1947), "Lain nimessä" ("In nome della legge", 1949), "Toiveitten tie " ("Il cammino della speranza", 1950) sekä "Rahan kirous" ("La città si difende", 1951), joka sai Venetsian elokuvajuhlien palkinnon vuoden parhaana italialaisena elokuvana.
Ohjaajan tunnetuin työ on Marcello Mastroiannin tähdittämä italialainen komedia "Avioero italialaiseen tapaan" ("Divorzio all’italiana", 1961), joka voitti kaksi Nastro d’argentoa ja Golden Globea sekä Oscarin parhaasta käsikirjoituksesta. Satiirinen komedia "Vietelty ja hyljätty" ("Sedotta e abbandonata", 1963) sai David di Donatellon ohjauksesta ja episodielokuva "Hyvät naiset ja herrat" ("Signori e signore", 1965) Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun. Germin viimeinen elokuva oli "Amici miei" (”Ystäväni”, 1975), jonka viimeisteli Mario Monicelli.
Dark Days Ahead

Dark Days Ahead on suomalainen groove metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2005. Sen kotipaikka on Jyväskylä. Yhtye on julkaissut kaksi albumia, "The Long Road South" (2012) ja "North Star Blues" (2014), Inverse Recordsin kautta.
Enrico Guazzoni

Enrico Guazzoni (18. syyskuuta 1876 Rooma – 24. syyskuuta 1949 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.
Ura.
Taidetta opiskellut Guazzoni aloitti elokuvauransa Alberini &amp; Santoni -yhtiön lavastajana vuonna 1906. Vuodesta 1909 lähtien hän toimi Cinesin lavastajana ja ohjaajana. Hän nousi maailmanmaineeseen Rooman valtakuntaan sijoittuvilla spektaakkelielokuvilla kuten "Quo vadis?" (1912) ja "Giulio Cesare" (”Julius Caesar”, 1913).
Vuonna 1918 Guazzoni perusti oman tuotantoyhtiön, joka meni pian nurin italialaisen elokuvateollisuuden kriisissä. Ohjaajan Cinesille tekemä suurenmoinen miekka ja sandaali -spektaakkeli "Messalina" (1923) toimi muun muassa Hollywoodin "Ben-Hurin" (1925) esikuvana, mutta johti osaltaan yhtiön konkurssiin. Myöhemmin Guazzoni ohjasi useita viihde-elokuvia.
1,5-syklo-oktadieeni

1,5-syklo-oktadieeni (C8H12) on rengasrakenteisiin dieeneihin kuuluva hiilivety. Yhdistettä käytetään polymeerien valmistuksessa ja ligandina organometallikemiassa.
Ominaisuudet.
1,5-syklo-oktadieeni on huoneenlämpötilassa kirkas neste. Se ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste reagoi tyypillisten alkeenien tavoin, ja klooraus johtaa tetrakloorisyklo-oktaaniin ja selektiivinen pelkistys vedyn avulla muodostaa syklo-okteenia. Korkeassa lämpötilassa ja paineessa vety pelkistää 1,5-syklo-oktadieenin syklo-oktaaniksi.
Valmistus ja käyttö.
1,5-syklo-oktadieeniä valmistetaan syklobutadieenin dimerisaatiolla. Katalyyttinä käytetään nikkelikomplekseja ja sivutuotteena muodostuu 4-vinyylisyklohekseeniä. 1,5-syklo-oktadieenin cis-cis-isomeerin saanto on noin 90 %. Tuotteet erotetaan toisistaan tislaamalla.
1,5-syklo-oktadieenin renkaanavauspolymeroinnilla valmistetaan polyoktenameereja, jotka ovat elastomeereja, joita käytetään muun muassa kumeissa ja termoplastisissa polymeereissä. Eräitä 1,5-syklo-oktadieenin halogenoituja johdannaisia käytetään paloa estävinä aineina. Yhdiste reagoi boraanin kanssa muodostaen 9-borabisyklo[3.3.1]nonaania eli 9-BBN:ää, jota käytetään hydroboraatioreaktioissa.
Organometallikemiassa.
1,5-syklo-oktadieenin π-sidokset muodostavat sidoksen metalliatomien kanssa. Nämä kompleksit ovat hyvin pysyviä ja niitä muodostuu metallikarbonyylien ja 1,5-syklo-oktadieenin välisellä reaktiolla. Metalleja, jotka muodostavat näin kompleksin yhdisteen kanssa ovat muun muassa kromi, volframi, renium ja molybdeeni.
Bis(syklo-oktadieeni)nikkeli(0) on hyödyllinen lähtöaine muiden nikkeliyhdisteiden synteesissä ja syklo-oktadienyyliligandin syrjäytymiseen perustuu eräiden kompleksien, kuten Crabtreen katalyytin käyttö.
Alberto De Martino

Alberto De Martino (12. kesäkuuta 1929 Rooma – 2. kesäkuuta 2015 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
De Martino valmistui juristiksi, teki vuodesta 1948 lähtien dokumenttielokuvia ja työskenteli apulaisohjaajana. 1960-luvun alussa hän käsikirjoitti ja ohjasi joukon peplumelokuvia. De Martino teki myös kauhuelokuvan "Horror" (1962) ja yhden ensimmäisistä spagettiwesterneistä "Gli eroi di Fort Worth" (”Fort Worthin sankarit”, 1964). 1960-luvun spagettiwesternien jälkeen hän ohjasi kansainvälisestikin menestyneitä jännitysfilmejä. Ohjaaja tunnettiin myös taiteilijanimellä Martin Herbert.
Almir Kajumov

Almir Kajumov (30. joulukuuta 1964 Moskova – 7. elokuuta 2013 Smolensk) oli venäläinen jalkapalloerotuomari ja entinen jalkapalloilija.
Hän pelasi muun muassa Moskovan Spartakissa, jossa voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1987. Kaudella 1992 hän edusti Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa.
Pelaajauransa jälkeen Kajumov toimi erotuomarina. Almir Kajumov kuoli Smolenskin kaupungissa 48-vuotiaana elokuussa 2013.
Otteluiden manipulointiepäilyt.
Toimiessaan erotuomarina Vuonna 2009 Kajumovin epäiltiin manipuloineen ZSKA Moskovan ja FK Moskovan välisen ottelun tulosta tšetšeenimafian haluamalla tavalla. Kajumov jätti ottelussa muun muassa tuomitsematta selvän rangaistuspotkun ZSKA:lle. ZSKA:n tappio aiheutti myös espanjalaisvalmentaja Juande Ramosin erottamisen joukkueen päävalmentajan paikalta. Muutamaa viikkoa ottelun jälkeen Kajumov yritti hypätä seitsenkerroksisen moskovalaisen asuinrakennuksen katolta. Poliisi onnistui kuitenkin suostuttelemaan hänet alas ja Kajumov toimitettiin psykiatriseen hoitoon.
Piero Regnoli

Piero Regnoli (19. heinäkuuta 1921 Rooma – 27. huhtikuuta 2001 Rooma) oli italialainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Regnoli toimi Vatikaanin "L'Osservatore Romanon" elokuva-arvostelijana ja "L'Eco del Cinema" -lehden toimittajana sekä aloitti elokuvauransa Paolo Moffan assistenttina. Vuodesta 1951 lähtien hän työskenteli mitä erilaisimpiin tyylilajeihin kuuluvien elokuvien käsikirjoittajana, mainittavina "Maciste nelle miniere del re Salomone" ja "Burial Ground". 1970-luvun alussa Regnoli erikoistui eroottisiin komedioihin ja pornoelokuviin. Hänen vuonna 1957 alkanut ohjaajanuransa käsittää joukon tavanomaisia viihde-elokuvia.
Olen aina rakastanut Sinua

Olen aina rakastanut Sinua ("Il y a longtemps que je t’aime") on Philippe Claudelin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2008. Se on kirjailijana kannuksensa hankkineen Claudelin pitkä esikoisohjaus.
Elokuva on kuvattu Claudelin kotikaupungissa Nancyssa. Se sai Ranskassa Césarin parhaan esikoisohjauksen palkinnon ja Britanniassa Baftan parhaan vieraskielisen elokuvan palkinnon.
Tarinassa vankilatuomion kärsinyt kotiseudulle palaava Juliette saa osakseen epäluuloa ja vihaa; jopa lähiomaiset, sisar Léa ja tämän aviomies Luc, karsastavat häntä.
Malakanviirubulbuli

Malakanviirubulbuli ("Ixos malaccensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Malakanviirubulbulia tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Se on edelleen yleinen tai melko yleinen laji, mutta on vähenemässä elinympäristöjen häviämisen seurauksena. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Malakanviirubulbuli elää alankometsissä 1 200 metrin korkeuteen asti. Yleensä sitä kuitenkin tavataan alemmissa korkeuksissa.
Nikobaarienbulbuli

Nikobaarienbulbuli ("Ixos nicobariensis") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nikobaarienbulbulia tavataan Intialle kuuluvilla Nikobaarien saarilla. Sen kannaksi arvioidaan 2 500–9 999 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen seurauksena, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Nikobaarienbulbuli elää luonnotilaisissa ja hakatuissa metsissä ja metsänreunoilla. Sitä tavataan myös puutarhoissa, kookos- ja kumiplantaaseilla, ihmisasutuksen läheisyydessä ja joskus myös ruohikkoalueilla. Sitä tavataan usein yksittäin tai pareittain.
Giacomo Gentilomo

Giacomo Gentilomo (5. huhtikuuta 1909 Trieste – 16. huhtikuuta 2001 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.
Taiteesta ja teatterista kiinnostunut Gentilomo työskenteli lavastajana ja aloitti elokuvauransa leikkaajana, käsikirjoittajana sekä Carlo Ludovico Bragaglian apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli dokumenttielokuva "Sinfonie di Roma" (”Rooman sinfoniat”, 1937), jossa käytettiin ensimmäistä kertaa Italiassa Technicolor-värejä. Gentilomon ensimmäinen näytelmäelokuva oli "Ecco la radio!" (”Tässä on radio”) vuonna 1940. Vuonna 1945 valmistunut "O sole mio" sekoitti onnistuneesti neorealismia napolilaisperinteeseen.
Toisen maailmansodan jälkeen Gentilomo ohjasi lukuisia komedioita, melodraamoja ja seikkailuelokuvia. Elokuvauransa loppuvaiheessa hän teki joukon peplumfilmejä kuten "Maciste e la regina di Samar" (1964). 1960-luvun puolivälistä lähtien Gentilomo työskenteli taidemaalarina.
Vuoriviirubulbuli

Vuoriviirubulbuli ("Ixos mcclellandii") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vuoriviirubulbulia tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan yleinen koko levinneisyysalueellaan. Bangladeshissa se on kuitenkin harvinainen ja mahdollisesti hävinnyt sieltä kokonaan. Vuoriviirubulbulin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ilkka Talasranta

Ilkka Tapani Talasranta (26. toukokuuta 1964 – 6. elokuuta 2013) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja viihteen monitoimimies. Koulutukseltaan hän oli kasvatustieteen ja teatteritaiteen maisteri. 
Talasranta toimi YLE Viihteen päällikkönä vuodesta 2004 vuoteen 2007.
Talasranta oli mukana muun muassa Stella Polaris -teatteriryhmässä ja Uudessa Iloisessa Teatterissa (UIT), johon hän tuli Jukka Virtasen kutsumana niihin aikoihin, kun Virtanen itse oli jäämässä pois. Talasranta teki sanoituksia ja sovituksia myös Helsingin, Jyväskylän, Turun ja Lahden kaupunginteatterille.
Vuonna 2011 Talasranta kokosi Jukka Virtasen laulusanoitukset kirjaksi "Omat ja käännetyt" (Paasilinna 2011).
Kotikunnassaan Hollolassa Talasranta istui kokoomuksen valtuustoryhmässä. 1990-luvun alussa 25-vuotias peruskoulun musiikinopettaja Talasranta vastusti niinsanotun Hollola-ryhmän johdossa Harri Holkeria ja ajoi voimakkaasti Ilkka Suomisen asettamista Kokoomuksen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1994 vaaleissa ja Pertti Salolaisen tai Sirpa Pietikäisen valitsemista puolueen puheenjohtajaksi.
Simon Gysbers

Simon Gysbers (s. 7. toukokuuta 1987 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-joukkue Medveščak Zagrebia. Suhteellisen isokokoisen Gysbersin vahvuuksiin kuuluu hyökkäyspään pelaaminen, syöttäminen, kärsivällisyys kiekon kanssa sekä rauhallisuus paineen alla. Hän ei ole koostaan huolimatta kuitenkaan kovin fyysinen tai aggressiivinen. Gysbersillä on parannettavaa myös oman pään pelaamisessa. Hän laukoo oikealta.
Ura.
OHL-joukkue Saginaw Spirit varasi Gysbersin 282. pelaajana vuonna 2003, mutta hän ei koskaan siirtynyt CHL:ään. Gysbers pelasi kolme seuraavaa kautta OPJHL:ää Stouffville Spiritissä. Hän oli kahdella jälkimmäisellä kaudellaan joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies. Gysbers palkittiin myös molempina kausina OPJHL:n parhaana puolustajana.
Vuodet 2006–2010 Gysbers kävi Lake Superior State Universitya. Hän oli kolmella jälkimmäisellä kaudellaan joukkueen tehokkain puolustaja, joista kahdella viimeisemmällä Gysbers toimi myös LSSU:n varakapteenina. Viimeisimmän yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2010 hän siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesiin. Pari päivää myöhemmin Gysbers solmi kaksivuotisen tulokassopimuksen NHL-joukkue Toronto Maple Leafsin kanssa. Hän pelasi kuitenkin molemmat sopimuskautensa kokonaan farmijoukkue Marliesissa. Tulokaskausi 2010–2011 toi Gysbersille 60 runkosarjaottelussa tehot 7+24=31, joilla hän oli joukkueen tehokkain puolustaja, kuten myös kaudella 2011–2012 tehoilla 5+24=29. Kevään 2012 pudotuspeleissä Gysbers teki 17 ottelussa tehot 1+1=2. Hänen AHL-uransa toistaiseksi ainoa playoff-maali syntyi 25. toukokuuta 2012 viidennessä konferenssifinaaliottelussa Oklahoma City Baronsia vastaan ja se ratkaisi Marliesille 3-1-voittoon päättyneen ottelun sekä Calder Cup- finaalipaikan. Joukkue hävisi finaalisarjan kuitenkin Norfolk Admiralsille otteluvoiton 4-0. Heinäkuussa 2012 Gysbers teki vuoden mittaisen jatksopimuksen Maple Leafsin kanssa.
Gysbers pelasi myös kauden 2012–2013 kokonaan farmissa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Gysbers nousi joukkueen ykköspuolustajaksi ja oli Ilveksen tehokkain puolustaja tehoilla 6+18=24.. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigassa pelaavaan Turun Palloseuraan. Gysbers oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+14=17, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2015 loppukaudeksi Ruotsin SHL-liigan Djurgårdens IF:ään.
Kaudeksi 2015–2016 Gysbers siirtyi KHL:n kroatialaisjoukkue Medveščak Zagrebiin.
Paciano Aniceto

Paciano Basilio Aniceto (s. 9. maaliskuuta 1937 Santa Ana) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi San Fernandon hiippakuntaan 23. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Tuguegaraon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tlosin titulaaripiispaksi 7. huhtikuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo.
Aniceto sai 20. lokakuuta 1983 nimityksen Iban piispaksi ja 31. tammikuuta 1989 San Fernandon arkkipiispaksi.
Sorvalin Veikot

Sorvalin Veikot (SoVe), oli viipurilainen vuonna 1905 perustettu urheiluseura. Sorvali oli samannimisellä saarella sijainnut Viipurin kaupunginosa. Vuonna 1905 perustettiin Sorvalin työväenyhdistyksen alaosastoksi urheiluseura Sorvalin Veikot. Seura liittyi SVUL:n Viipurin piiriin. Seurassa harrastettiin monia urheilulajeja, mutta jääpallossa seura saavutti suurimman menestyksensä.
Talvella 1933 Veikot pääsi ensimmäisen kerran TUL:n jääpallocupin finaaliin, kun se voitti ratkaisevassa välieräottelussa paikallisvastustajansa Talikkalan Toverit maalein 3-2, ottelun ratkaisemiseen tarvittiin kolme jatkoaikaa. Loppuottelun Veikot kuitenkin hävisi Helsingissä Kullervolle 1-0. Vuosina 1938 ja 1939 Veikot pääsi loppuotteluun, mutta hävisi molempina talvina turkulaiselle Maarian Pyrkivälle maalein 2-3 ja 1-4. Kaikkiaan Veikot saavutti TUL:n jääpallosarjoissa kolme hopeaa.
Sotien jälkeen Sorvalin Veikot jatkoi toimintaansa Lahdessa, samaan kaupunkiin evakuoitiin Viipurista myös Reipas. Päälajiksi Veikoille valikoitui uudessa kotikaupungissa jalkapallo. Vuonna 1962 nimi muutettiin Veikoiksi , vuonna 1963 Peli-Veikoiksi ja viimein 1964 Lahden Peli-Veikoiksi.
Massimo Girotti

Massimo Girotti (18. toukokuuta 1918 – 5. tammikuuta 2003) oli italialainen elokuvanäyttelijä, jonka pitkän uran viimeiseksi rooliksi jäi työ Ferzan Özpetekin elokuvassa "Katseet ikkunassa".
Taustaa.
Marchen alueella Italian keskiosassa syntynyt Massimo Girotti opiskeli ennen näyttelijänuraansa oikeustieteitä sekä kunnostautui useissa urheilulajeissa, erityisesti uimarina, toimien myös vesipallomaalivahtina pääsarjatasolla 1930-luvulla.
Valkokankaalla ja näyttämölla.
Atleettisen olemuksensa ja Teresa Franchinin johdolla suoritettujen näyttelijäopintojen myötä Girotti alkoi saada tilaisuuksia elokuvamaailmassa. Ensimmäistä pientä roolia draamassa "Dora Nelson" (1939) seurasi muutamaa vuotta myöhemmin pääosa Alessandro Blasettiin historiallissävytteisessä fantasiaspektaakkelissa Rautakruunu ("La corona di ferro", 1941).
Näyttelijäntöistä arvostetuin lienee kulkuri Ginon rooli Luchino Viscontin neorealistisessa varhaisteoksessa Riivaajat (1943). Yli kuusi vuosikymmentä kestäneen, ja lukemattomia erilaisia tehtäviä niin elokuvissa kuin teatterissa käsittäneen uransa aikana Massimo Girotti ehti työskennellä Viscontin ohella mm. Pietro Germin, Roberto Rossellinin, Vittorio de Sican, Pier Paolo Pasolinin, Bernardo Bertoluccin ja Ettore Scolan kanssa. Vastanäyttelijöistä voidaan mainita esimerkiksi Clara Calamai, Elli Parvo, Alida Valli, Lucia Bosè ja Silvana Pampanini.
Henkilönä.
Yksityisyydestään tiukasti kiinni pitänyt ja Roomaan juurtunut Marchen kasvatti oli poliittiselta vakaumukseltaan vahvasti vasemmalla.
Arctic Race of Norway

Arctic Race of Norway on kansainvälinen vuosittainen maantiepyöräilyn nelipäiväinen etappikilpailu, joka käydään Pohjois-Norjassa. Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin 8.–11. elokuuta 2013, lähtöpaikkanaan Bodø ja maalialueena 705 kilometrin pyöräilyn jälkeen Harstad.
Arctic Race of Norway 2013.
Vuoden 2013 kilpailu alkoi Bodøstä, kulkien Lofoottien kautta Vesterålenin, ja sieltä Harstadiin. Kilpailuun osallistui 20 joukkuetta sekä 120 pyöräilijää, yhteensä 16 eri maasta.
Kilpailulla oli televisiointioikeudet yli 100 maassa.
Arctic Race of Norway 2014.
Vuoden 2014 kilpailu alkoi Hammerfestista 14. elokuuta ja päättyi Tromssaan 17. elokuuta.
Arctic Race of Norway 2020.
Kilpailua ei järjestetty koronaviruspandemian takia.
Porin venäläinen ortodoksinen kirkko

Porin venäläinen ortodoksinen kirkko eli Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko () on Porissa sijaitseva ortodoksinen kirkko.
Venäjän ortodoksisen kirkon alainen kirkko toimii V kaupunginosassa vanhassa puutalossa, joka aikaisemmin palveli paikallisen ortodoksisen yhteisön rukoushuoneena Porin ortodoksisen kirkon valmistumiseen vuoteen 2002 saakka. Kirkkorakennuksen erottaa ympäröivästä rakennuskannasta ortodoksisille kirkoille tyypillinen kullattu liekkikupoli.
Rakennuksen vihki kirkoksi Moskovan patriarkaatti vuonna 2008. Se on nimetty ja pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonin mukaan.