tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
NHL-kausi 1947–1948

NHL-kausi 1947–1948 oli NHL:n 31. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli Toronton toinen peräkkäinen ja kaikkiaan kolmas mestaruus neljän vuoden sisällä. 
Runkosarjan pistepörssin ja ensimmäisen kerran jaetun Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensia edustanut Elmer Lach. Lach keräsi 60 ottelussa yhteensä 61 tehopistettä, joista 30 oli maaleja ja 31 syöttöpisteitä. Ted Lindsay puolestaan voitti maalitilaston 33 osumallaan. Hart Trophyn sai New York Rangersissa keskushyökkääjänä pelannut Buddy O’Connor. O’Connorille myönnettiin myös Lady Byng Trophy. 
Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wingsin Jim McFadden, joka teki kauden aikana 24 maalia ja antoi 24 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis yhteensä 48 tehopistettä. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Toronto Maple Leafsin Ted Kennedy. Hän teki 9 pudotuspeliottelussa 14 tehopistettä, joista 8 oli maaleja ja 6 maaliin johtaneita syöttöjä. 
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Noël Simard

Noël Simard (s. 25. marraskuuta 1947 Saint-Aimé-des-Lacs) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Quebecin arkkihiippakuntaan 28. toukokuuta 1972 ja nimitettiin Sault Sainte Marien hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Nova Sinnan titulaaripiispaksi 16. heinäkuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Louis Plouffe, jota avustivat Joseph Paul Pierre Morissette ja Ronald Peter Fabbro.
30. joulukuuta 2011 Simard sai nimityksen Valleyfieldin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 23. helmikuuta 2012.
Organovanadiiniyhdisteet

Organovanadiiniyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, joissa metalliatomina on vanadiini. Nämä yhdisteet sisältävät siis hiilen ja vanadiinin välisen sidoksen.
Ominaisuudet.
Vanadiini muodostaa organometalliyhdisteitä hapetusluvuilla +II, +III, +IV ja +V. Vanadiinista tunnetaan alkyyli- ja aryylivanadiiniyhdisteitä sekä erilaisia alkylideenikarbeenikomplekseja erityisesti korkeammilla hapetusluvuilla. Näillä on kuitenkin taipumus hajota helposti alkeeneiksi, muun muassa β-eliminaatiolla. Tämä voidaan estää myös käyttämällä voimakkasti steerisesti estyneitä ryhmiä, kuten trimetyylisilyylimetyyliryhmiä. Tällaisia yhdisteitä ovat muun muassa [V{CH(SiMe3)2}3], [V(CH2SiMe3)4] ja [VO(CH2SiMe34], joissa vanadiinin hapetusluvut ovat +III, +IV ja +V. Erityisesti alempien hapetuslukujen organovanadiiniyhdisteitä stabiloivat karbonyyliligandit ja näitä yhdisteitä valmistetaan lähtien heksakarbonyylivanadiinista.
Tärkeimmät organovanadiiniyhdisteet ovat metalloseeneihin kuuluvan vanadoseenin johdannaisia. Vanadoseeni on rakenteeltaan ensimmäinen yksinkertainen metalloseeni ja väriltään violettia ja herkästi ilman vaikutuksesta reagoivaa. Vanadoseenia voidaan valmistaa pelkistämällä vanadoseenidikloridista. Vanadoseeni ja eräät sen johdannaiset ovat osoittaneet syöpäkasvaimia tuhoavia ominaisuuksia. Vanadiini muodostaa sandwich-rakenteisia yhdisteitä myös muiden rengasrakenteisten hiilivetyjen kuten bentseenin kanssa dibentseenivanadiinin.
Yoshiaki Takayama

Yoshiaki ”Aki” Takayama (2. lokakuuta 1952 Japani – 22. helmikuuta 2010 Helsinki) oli japanilaissyntyinen suomalainen ravintoloitsija ja kokki. 
Vuonna 1972 Suomeen muuttaneen Takayaman vaimo Pirjo Takayama perusti 1980-luvun lopulla Helsinkiin Kabuki-nimisen japanilaisen ravintolan, jossa Aki toimi keittiömestarina. Ravintolasta muodostui nopeasti eri alojen taiteilijoiden, urheilijoiden ja muiden julkisuuden henkilöiden suosima paikka. Ravintolan asiakaskuntaan kuuluivat muun muassa Ville Valo, Renny Harlin ja Kimi Räikkönen.
Vuonna 2006 Like-kustannus julkaisi Takayaman yhdessä Jukka Kankaan ja Tommi Tukiaisen kanssa toimittaman keittokirjan, joka sisälsi ruokaohjeiden lisäksi keskusteluja ravintolan tunnettujen asiakkaiden kanssa. Hänet tunnettiin myös useiden ravihevosten omistajana ja kasvattajana. 
Takayama kuoli syöpään 57-vuotiaana helmikuussa 2010.
Chiyoda (1937)

Chiyoda () oli keisarillisen Japanin laivaston Chitose-luokan kevyt lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vesilentokoneiden emälaivana ja sen köli laskettiin 26. marraskuuta 1934. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1936 ja se valmistui 25. heinäkuuta 1938.
Palvelus.
Alus siirrettiin Yokosukan laivastontelakalle maaliskuussa 1943 muutettavaksi lentotukialukseksi. Se palasi palvelukseen 21. joulukuuta 1943, jolloin alus liitettiin koillisen puolustusalueen 2. tukikohtaosastoon aluksen lentokoneiden muodostaessa 12. ilma-armeijan 14. lennostoon. Se viipyi kuitenkin Yokosukassa.
"Chiyoda" osallistui Filippiinienmeren taisteluun, jossa alus vaurioitui. Korjausten jälkeen alus osallistui Leytenlahden taisteluun, jossa alus upotettiin 25. lokakuuta 1944 Cape Engañon taistelussa. Ensin Yhdysvaltain laivaston lentotukialusten "USS Franklinin" ja "USS Lexingtonin" pommikoneet vaurioittivat alusta, minkä jälkeen risteilijät "USS Santa Fe", "USS Mobile", "USS Wichita", "USS New Orleans" ja yhdeksän hävittäjää upottivat aluksen tykkitulella.
M/S Stena Germanica (2001)

M/S Stena Germanica on Stena Linen omistama matkustaja-autolautta. Ss liikennöi tällä hetkellä reitillä Göteborg-Kiel. Se liikennöi aiemmin reitillä Hoek Van Holland-Harwich nimellä "Stena Hollandica".
Valmistus.
Laiva on rakennettu vuonna 2001 Astilleros Españoles -nimisellä telakalla, Puerto Realissa, Espanjassa. Kuollutta painoa "Stena Hollandicalla" on 10 630 tonnia. Alus tilattiin nimellä "Stena Seapacer IV". Sen köli laskettiin 4. kesäkuuta 1999 telakkanumerolla 81 ja alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 2000. Alus luovutettiin 9. helmikuuta 2001 Dubliniin Irlantiin Baobab limitedille.
Stena Hollandican sisaraluksia ovat M/S Finnclipper, M/S Finneagle ja M/S Finnfellow.
Palvelus.
Alus luovutettiin 9. helmikuuta 2001 Baobab Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Irlannin lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Dublin. Saman päivän aikana Stena Rederi Ab vuokrasi aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin alusrekisteriin, kotisatamanaan Göteborg. Tämän jälkeen Stena Ferries Ltd. osti Stena Hollandican. Kotisatama säilyi Göteborgina. 13. helmikuuta alus lähti telakalta Cadizista kohti Rotterdamia, jossa alus siirrettiin United Shipyardsille ja sen ramppeja kunnostettiin. 16. helmikuuta Stena Line B.V. vuokrasi laivan ja rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle, kotisatamanaan Hoek van Holland. Maaliskuun alussa Stena Hollandica aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään Hoek van Hollandin ja Harwichin välillä. Alus saapui 6. maaliskuuta ensimmäisen kerran Stenan terminaaliin Hoek Van Hollandissa. Se sijoitettiin 9. maaliskuuta Hoek Van Hollandin ja Harwichin väliselle reitille. Alus siirrettiin 9. maaliskuuta 2002 Rotterdamissa Shipsyard Niehuis &amp; v.d. Bergin telakalle, mistä se palasi liikenteeseen 17. maaliskuuta.
Maaliskuussa 2007 alus meni Lloyds Werft -nimiselle telakalle, Bremerhaveniin, Saksaan. Telakalla alusta pidennettiin. 15. toukokuuta Stena Hollandica palasi takaisin liikenteeseen.
Palvelut.
Aluksella on seuraavat palvelut:
Lainojen yhdistäminen

Lainojen yhdistäminen tarkoittaa kahden tai useamman rahalainan yhdistämistä yhdeksi suuremmaksi lainaksi. 
Lainojen yhdistämisen voi tehdä ottamalla uuden lainan pankista tai luottolaitoksesta tai sosiaalisen luoton avulla. Lainan voi saada myös Takuusäätiöltä.
Lainojen yhdistämisen tavoite on maksaa uudella lainalla erilliset velat pois niin, että lyhennettäväksi jää yksi laina. Tavoitteena on myös saada aiempia lainoja pidempi maksuaika ja matalampi korko.Lainojen yhdistämistä käytetään yleensä tilanteissa, joissa lainanhakija on joutunut velkakierteeseen ja haluaa helpottaa tilannettaan.
Lainojen yhdistämisen kanssa tulee kuitenkin olla tarkkana, sillä mikäli esimerkiksi takaisinmaksuaikaa pidennetään, korkokustannukset kasvavat. Mitä nopeammin lainan pystyy maksamaan pois, sitä vähemmän joutuu maksamaan korkokustannuksia, joten lainojen yhdistämisellä ei tulisi kasvattaa lainojen maksuaikaa ainakaan merkittävästi.
Uutta lainaa hakiessa tärkeää on huomioida myös uuden lainan sivukulut. Pelkkä korkojen vertailu ei siis riitä selvittämään edullisinta tapaa maksaa velat pois, sillä uudessa lainassa voi piillä sivukuluina esimerkiksi avausmaksu. Tärkeää onkin selvittää lainojen todellinen vuosikorko, johon on laskettu mukaan myös lainan sivukulut. Yhdistelylainan ottaminen kannattaa vain, kun sen saa nykyistä lainaa edullisemmin ja kuukausierä on oman talouden maksuvaraan nähden sopivalla tasolla.
Lainojen yhdistämisen voi olla riskialtista myös silloin, mikäli vakuudettomia lainoja yhdistetään vakuudellisella lainalla. Tällöin voi menettää asuntonsa, mikäli ei maksa vakuudellista yhdistelylainaa takaisin ajallaan. Joskus parempi strategia lainojen poismaksuun voikin olla niin sanottu velkojen lumipallottaminen.
Lainojen yhdistämisen tavoite on useimmiten pienentää kuukausierää hakijan talouteen paremmin sopivaksi.
On kuitenkin tärkeätä miettiä myös koko lainan juoksuajan kustannuksia, sillä yhdistelylainojen pienempi kuukausierä perustuu pidempään laina-aikaan.
Mitä pidempi on laina-aika, sitä enemmän lainanhaltija joutuu maksamaan korkoja ja kuluja.
Murray Chatlain

Murray Chatlain (s. 19. tammikuuta 1963 Saskatoon) on kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Saskatoonin hiippakuntaan 15. toukokuuta 1987 ja nimitettiin Mackenzie-Fort Smithin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 23. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Ventura, jota avustivat Denis Croteau ja Albert LeGatt. 
Chatlainista tuli Mackenzie-Fort Smithin piispa 10. toukokuuta 2008. Hän sai 6. joulukuuta 2012 nimityksen Keewatin-Le Pasin arkkipiispaksi ja Mackenzie-Fort Smithin apostoliseksi hallitsijaksi.
Tie 10 (Ahvenanmaa)

Tie 10 () on Ahvenanmaalla kulkeva tie. Se kulkee Maarianhaminan kaupungin laidalta keskustaan.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa päätie 1:n ja kaupungin pohjoisesta osasta tulevan Svibyvägenin risteämäkohdan liikenneympyrästä. Tie kulkee suoraan kohti etelää ja jatkaa Rossenin liikenneympyrästä toisesta liittymästä. Tie päättyy Nyängenin liikenneympyrään, josta toiset tiet jatkuvat kohti keskustaa ja itäsatamaa.
Tie 20 (Ahvenanmaa)

Tie 20 () on Ahvenanmaalla kulkeva tie. Se kulkee Strandnäsistä keskustaan.
Tien kulku.
Tie alkaa valtateiden 1, 2 ja 3 sekä Strandnäsistä tulevan tien risteyksessä. Se jatkuu suoraan etelään ja kaartuu itäsataman jälkeen oikealle. Tie päättyy Torgatanin risteykseen, jonka jälkeen suoraan jatkuu Storagatan.
Nähtävää.
Tie ohittaa Mariebad-kylpylän sekä Maarianhaminan itäsataman. Ne näkyvät keskustaan ajettaessa vasemmalla. Samaan suuntaan ajettaessa oikealle jää Pafin kasino.
Tie 30 (Ahvenanmaa)

Tie 30 () on Ahvenanmaalla kulkeva tie, joka kulkee Maarianhaminan keskustasta Järsön saarelle.
Tien kulku.
Tie alkaa Svedenin kaupunginosasta, Maarianhaminasta. Se kulkee kohti etelää. Tie etenee mutkittelevaa pengerrystä Styrsöfjärdenin ja Nåtö Strömmenin yli Nåtön saarelle. Nåtöstä se jatkaa edelleen kääntymättä minnekään. Se ylittää siltaa pitkin Nåtö Sundin ja päättyy Järsössä Langnäsvägenin ja Nårrakersvägenin risteykseen.
Tie 40 (Ahvenanmaa)

Tie 40 () on Ahvenanmaalla kulkeva tie. Se kulkee Jomalasta Hammarlandiin.
Tien kulku.
Tie alkaa Jomalan keskustasta, Gölbystä. Se eroaa Gölbystä tullessa oikealle Godbyvägenistä. Tiestä eroaa Tingsbackan jälkeen vasemmalle tie Östanåkeriin. Tämän jälkeen se kulkee Emkarbyn, Bjärströmin ja Furulundin kylien sekä peltoalueiden läpi, kulkematta Kullaan tai Björknäsiin. Tie päättyy Djäkenbölen kylän jälkeen yhdistyessään päätie 1:een.
Seututie 642

Seututie 642 on Äänekoskelta Suolahden kautta Laukaan Kuusan kylään johtava seututie. Tie alkaa nelostien Äänekosken pohjoisesta liittymästä, ja yhdistyy Kuusaassa seututiehen 637. Nelostie kulki 1950-luvulla Jyväskylän ja Äänekosken välillä seututeiden 637 ja 642 linjaa. 
Tie on kokonaan päällystetty.
Reitti.
Äänekoski–Suolahti–Kuusa
Tie 50 (Ahvenanmaa)

Tie 50 () on Ahvenanmaalla kulkeva tie. Se kulkee koko matkansa Saltvikin kunnan alueella.
Tien kulku.
Tie alkaa Kvarnbovägenin erotessa päätie 2:sta Maarianhaminasta päin tullessa vasemmalle. Se jatkaa suoraan ja siihen liittyy oikealta tuleva Kullagatan. Tämän jälkeen se kulkee Saltvikin keskustan läpi. Keskustan liikenneympyrästä tie poistuu toisesta liittymästä. Saltviksfjärden-järven ohitettuaan tie saapuu peltoalueelle, joka päättyy vasta Ödkarbyssä. Siellä tie kaartaa oikealle, eikä käänny vasemmalle, kohti Hagaa. Kroklundin ohitettuaan tie päättyy yhdistyessään päätie 4:ään.
Anton Odabasi

Ozan Anton Odabasi (s. 8. elokuuta 1995 Espoo) on suomalais-turkkilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Odabasi pelasi Tapiolan Hongassa, Fenerbahçessa, Helsinki Seagullsissa ja Trabzonsporissa. Hänet valittiin alle 20-vuotiaiden nuorten Euroopan-mestaruuskisojen B-sarjassa parhaaksi pelaajaksi vuonna 2015 Suomen voittaessa sarjan. Odabasi pelasi myös seitsemän miesten maaottelua.
Ura.
Odabasin kasvattajaseura oli Tapiolan Honka, jossa hän saavutti B-nuorten Suomen mestaruuden vuonna 2011 ja A-poikien SM-hopeaa vuonna 2012. Heinäkuussa 2012 Odabasi siirtyi turkkilaiseen Fenerbahçe Ülkersporiin, jossa hän oli viisi kuukautta loukkaantuneena rasitusvamman vuoksi. Seuran kanssa loppukesällä 2013 käydyissä neuvotteluissa Odabasin todettiin tarvitsevan enemmän peliaikaa kehityksen edellytyksien takaamiseksi. Hän tekikin syyskuussa Hongan kanssa pelaajasopimuksen.
Kauden 2013-2014 päätteeksi Odabasi palkittiin Korisliigan vuoden tulokkaana. Odabasi viimeisteli ensimmäisellä Korisliiga-kaudellaan 8,0 pistettä ja 3,9 levypalloa ottelua kohden. Lisäksi Odabasi oli Korisliigan neljänneksi tarkin kahden pisteen heittäjä 59,7 % tarkkuudella. Kauden jälkeen hän teki Hongan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Syksyn 2014 Odabasi kärsi selän rasitusmurtumasta. Helmikuussa 2015, juuri ennen Korisliigan siirtoikkunan sulkeutumista, hän siirtyi Helsinki Seagullsin riveihin yksivuotisella sopimuksella. Ennen Seagullseihin siirtymistä Odabasi viimeisteli 13,3 pistettä ja 6,8 levypalloa ottelua kohden.
Elokuussa 2015 Odabasi siirtyi Turkin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Denizli Basketiin. Hänestä oltiin kiinnostuneita myös muun muassa espanjalaisissa ja italialaisissa seuroissa, ja siirron Turkkiin ratkaisi seuran nuoria pelaajia yksilökohtaisesti kehittänyt valmennus.
Syyskuussa 2016 Odabasi siirtyi Turkin pääsarjaan Trabzonspor Kulübü Basketbol Takımıin. Kaudella 2017–2018 Odabasi teki läpimurtonsa sarjassa. Tabzonspor oli säästösyistä luopunut amerikkalaisvahvistuksista, ja Odabasista tuli vastuunkantaja. Hän pelasi 14 tehdyn pisteen ja kuuden levypallon keskiarvoilla.
Kesällä 2018 Odabasin sopimus oli katkolla. Hän sai tarjouksia, mutta päätti pitää välivuoden ja pohtia uransa jatkoa. Kesällä 2019 Odabasi ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa perustellen päätöstään muun muassa sillä, ettei koripalloammattilaisuus vastannut hänen arvomaailmaansa.
Maajoukkue.
Odabasi kuului Suomen nuorisomaajoukkueisiin vuodesta 2011 lähtien. Yhteensä hän pelasi nuorisomaajoukkueissa 51 ottelua ja haastajamaajoukkueessa yhdeksän ottelua. Odabasi voitti alle 20-vuotiaiden nuorimaajoukkueen kanssa EM-kisojen B-divisioonan mestaruuden heinäkuussa 2015. Hänet palkittiin koko turnauksen arvokkaimpana pelaajana kirjattuaan keskimäärin 17,7 pistettä ja 9,4 levypalloa ottelua kohden.
Suomen miesten maajoukkueessa Odabasi debytoi Bulgariaa vastaan 24. marraskuuta 2017 tehden kuusi pistettä. Hän kuului tuona ja seuraavana vuonna yhteensä seitsemässä maaottelussa maajoukkueen kokoonpanoon pelaten 1,7 pisteen keskiarvolla.
Andrzej Czaja

Andrzej Konrad Czaja (s. 12. joulukuuta 1963 Olesno) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki Opolen hiippakuntaan diakoniksi Gerard Alfons Kusz 25. lokakuuta 1987 ja papiksi Jan Bagiński 11. toukokuuta 1988. Hänet nimitettiin saman hiippakunnan johtoon 14. elokuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfons Nossol, jota avustivat Damian Zimoń, Jan Wieczorek ja Jan Bagiński.
Jan Wieczorek

Jan Walenty Wieczorek (8. helmikuuta 1935 Bodzanowice – 13. syyskuuta 2023) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Franciszek Jop 22. kesäkuuta 1958. Hänet nimitettiin Opolen hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thimida Regian titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1981, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfons Nossol, jota avustivat Stefan Barela ja Józef Benedykt Kurpas.
Wieczorek sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Gliwicen piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2011.
NHL-kausi 1946–1947

NHL-kausi 1946–1947 oli National Hockey Leaguen historian 30. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Toronton seurahistorian kuudes Stanley Cup -mestaruus. 
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Max Bentley. Hän keräsi 60 ottelussa yhteensä 72 tehopistettä, joista 29 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Maalitilaston puolestaan voitti Montreal Canadiensin Maurice Richard 45 osumallaan. Richard myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn ja voitti pudotuspelien pistepörssin. Hän teki 10 pudotuspeliottelussa 11 tehopistettä, joista 6 oli maaleja ja 5 maaliin johtaneita syöttöjä. 
Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Toronto Maple Leafsin Howie Meeker. Meeker teki kauden aikana 27 maalia sekä antoi 18 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis kaikkiaan 45 tehopistettä. 
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
NHL-kausi 1945–1946

NHL-kausi 1945–1946 oli National Hockey Leaguen historian 29. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin viides ja seuran koko historian kuudes Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksia edustanut Max Bentley. Hän keräsi 47 ottelussa yhteensä 61 tehopistettä, joista 31 oli maaleja ja 30 syöttöpisteitä. Bentley myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn. Maalitilaston puolestaan voitti Toronto Maple Leafsin Gaye Stewart 37 osumallaan. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Montreal Canadiensin Elmer Lach. Lach teki 9 pudotuspeliottelussa 17 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 12 maaliin johtaneita syöttöjä. 
Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai New York Rangersin Edgar Laprade. Hän keräsi kauden aikana 34 tehopistettä, joista 15 oli maaleja ja 19 syöttöpisteitä. 
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Villa Jeanneret-Perret

Villa Jeanneret-Perret (tunnettu myös nimellä Maison Blanche) on La Chaux-de-Fondsin kaupungissa sijaitseva vuonna 1912 valmistunut Le Corbusier’n suunnittelema asuinrakennus. Se oli hänen ensimmäinen itsenäinen projektinsa.
Rakennus.
Villa Jeanneret-Perret on Le Corbusier’n ensimmäinen rakennus, jossa hän hylkäsi sveitsiläisen chalet-tyylin ja siirtyi hillittyyn klassiseen arkkitehtuuriin, johon hän otti vaikutteita sekä antiikista että nykyajasta. Tieltä rakennukseen pääsee käytävää pitkin, jonka alkuosaa peittää pergola. Käytävä kääntyy oikeaan, ja sitä reunustaa puut, kunnes se päättyy katseilta kätkettyyn ulko-oveen.
Rakennuksen ulkoasu on saanut vaikutteita muun muassa välimerellisestä perinteestä, josta tuli sen ulkopinnan väritys. Paikalliset ovat sen takia antaneet rakennukselle lisänimen ”Maison Blanche” (”valkoinen talo”). Pianosalongin neljä pylvästä puolestaan viittaavat klassiseen arkkitehtuuriin aina Pompejista Andrea Palladioon. Ullakon ikkunoihin, nelilapekatto ja akselittain muodostettu pohjapiirros ovat todennäköisesti saaneet vaikutteita Peter Behrensiltä, Josef Hoffmanilta ja Frank Lloyd Wrightin Winslow Housesta.
Historia.
Le Corbusier palasi Itä-Eurooppaan suuntaantuneelta matkalta 1911 ja perusti oman suunnitteluyrityksen. Hän suunnitteli vuosien 1912 ja 1917 välisenä aikana kolme rakennusta, ja vanhemmilleensa rakennettu Villa Jeanneret-Perret oli niistä ensimmäinen. Rakennuksen kustannukset olivat kuitenkin keskituloisille vanhemmille liian suuret, ja he joutuivat myymään sen seitsemän vuoden päästä kellonvalmistusteollisuuden ajauduttua lamaan.
Villa Jeanneret-Perret oli 1900-luvun aikana useilla eri omistajilla. Rakennuksen perusarkkitehtuuri on säilynyt, mutta esimerkiksi alkuperäinen Eternit-katto on korvattu uudella kattomateriaalilla. Lisäksi puutarhaa ja puutarhataloa on muokattu huomattavasti. Neuchâtelin kantoni luokitteli 1979 Villa Jeanneret-Perret’n historialliseksi rakennukseksi, ja Sveitsin valtio tunnusti vuonna 1994 sen kansallisen arvon. Association Maison Blanche -järjestö perustettiin vuonna 2000, ja se osti rakennuksen ja pyrki keräämään rahaa sen korjaamiseen. Rakennus restauroitiin vuosina 2004 ja 2005.
Esko Saha

Esko Saha (aik. Eero Esko, 9. joulukuuta 1917 Pori – 13. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli Fenno-Filmin ja ohjaaja Yrjö Nortan vakionäyttelijöitä.
Saha oli tunnettu isojen sankariroolien näyttelijä useissa 1940-luvun elokuvissa. Hän teki tunnetuimmat osansa elokuvissa "Matkalla seikkailuun" (1945), "Kyläraittien kuningas" (1945), "Sankari kuin sankari" (1948) sekä "Suomalaistyttöjä Tukholmassa" (1952), jossa hän teki viimeisen pääosaroolinsa.
Saha näytteli sekä draamoissa että komedioissa. Urheiluelokuvassa "Sisulla ja sydämellä" (1947) hänellä oli Matin osa, jota hän arvion mukaan näytteli "leppoisan koomillisin piirtein ja kunnostautui etenkin nyrkkeilykunnossaan ja todella iskevästi kehässä." Saha oli jo vanhastaan nyrkkeilyn harrastaja. Elokuvadebyytissään "Suviyön salaisuus" (1945) hän esiintyi vielä nimellä Eero Esko. Vielä 1960-luvun alussa Saha teki sivuroolin elokuvassa "Se alkoi omenasta".
Corvina

Corvina (myös Corvina Veronese) on viinin valmistukseen käytettävä tumma rypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike. 
Viljelyalue.
Rypälettä kasvatetaan Koillis-Italiassa Veneton alueella noin 75 neliökilometrin alueella. 
Rypälettä käytetään pääasiallisena rypälelajikkeena useissa Gardajärven–Veronan alueen laatuviineissä (Amarone della Valpolicella DOCG, Bardolino DOC, Bardolino Superiore DOCG, Garda DOC, Recioto della Valpolicella DOCG, Valpolicella DOC, Valpolicella Ripasso DOC), joissa sitä voi olla jopa 95 prosenttia.
Tomorrow’s Harvest

Tomorrow’s Harvest on Boards of Canada -yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 5. kesäkuuta 2013.
Ensimmäinen singlejulkaisu "Reach For The Dead" julkaistiin 23. toukokuuta 2013. Kappaleen julkaisua oli edeltänyt
internetissä ollut mainoskampanja, joka alkoi "Record Store Day" -tapahtumapäivänä 20. huhtikuuta 2013. Tällöin eräs henkilö
oli löytänyt ja ostanut levykaupasta 12"-singlen, joka sisälsi äänitteenä kuuden numeron sarjan. Numerosarja oli osa kokonaisuutta, johon kuului yhteensä kuusi numerosarjaa. Koodisarjan muodosti kokonaisuudessaan salasanan, jonka syöttämällä yhtyeen internet-sivuille pääsi tilaamaan etukäteen uuden albumin.
Lakimiehet

Lakimiehet () on John Grishamin kirjoittama lakitrilleri. Teos on Grishamin 25. romaani. Englanninkielinen alkuteos "The Litigators" ilmestyi vuonna 2011 ja suomennos vuonna 2012. 
Juoni.
Finley &amp; Figg on pieni kahden miehen lakitoimisto, jonka toimeksiannot koostuvat lähinnä paikallisten pika-avioerojen ja rattijuopumusten hoiteluista. Kahdenkymmenen yhteisen vuoden jälkeen Oscar Finley ja Wally Figg kinastelevat kuin vanha aviopari, mutta onnistuvat aina jotenkin raapimaan elantonsa kasaan.
Eräänä päivänä muutos kuitenkin saapuu nuoren huippuasianajajan hahmossa. David Zinc on loppuun palanut, huippupestin jättänyt nälkäinen lakimies, joka ottaa mielellään vastaan paikan pienestä toimistosta. Pian Finley &amp; Figg päätyy ryhmäkanteen muodossa haastamaan suurta "Varrick Labs" -nimistä lääkeyhtiötä.
NHL-kausi 1944–1945

NHL-kausi 1944–1945 oli National Hockey Leaguen historian 28. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Hap Dayn valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli Toronton seurahistorian viides Stanley Cup -mestaruus.
Runkosarjan piste- ja syöttöpörssin voitti Montreal Canadiensia edustanut Elmer Lach. Lach keräsi 50 ottelussa yhteensä 80 tehopistettä, joista 26 oli maaleja ja 54 syöttöpisteitä. Hän myös sai arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävän Hart Trophyn. Keskushyökkääjänä pelannut Lach ja vasen laitahyökkääjä Toe Blake muodostivat yhdessä Maurice Richardin kanssa erittäin tehokkaan, myöhemmin lempinimellä ”Punch Line” tunnetun ketjun, jonka toimivuuden ansiosta Richard onnistui ensimmäisenä jääkiekkoilijana tekemään 50 maalia 50 NHL-ottelussa. Seuraavan kerran saavutukseen pystyi Mike Bossy 36 vuotta myöhemmin kaudella 1980–1981.
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Detroit Red Wingsin Joe Carveth. Hän teki 14 pudotuspeliottelussa 11 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 6 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Toronto Maple Leafsin maalivahti Frank McCool.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Carmen Carrozza

Carmen Carrozza (20. heinäkuuta 1921 Solano, Calabria, Italia – 17. kesäkuuta 2013 Thornwood, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen harmonikansoittaja. 
Carrozzan perhe muutti Yhdysvaltoihin Carmenin ollessa 9-vuotias. Perhe asettui New Yorkin osavaltion Chappaquaan. Carmenin ensimmäisiä soittimia olivat piano ja viulu, mutta hän valitsi varsin pian soittimekseen harmonikan ihastuttuaan soittimen joustavuuteen.
Carmen Carrozza oli Pietro Deiron oppilas. Hän oli tunnettu konserttiohjelmistostaan ja esiintyi muun muassa Boston Pops Orchestran (Arthur Fiedlerin johdolla), Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Buffalon filharmonisen orkesterin sekä Yhdysvaltain kansallisorkesterin solistina. Carrozza teki konserttikiertueita myös Eurooppaan esiintyen Ranskassa, Saksassa, Britanniassa, Ruotsissa, Suomessa, Venäjällä ja Italiassa. Carrozzan konserttimuusikkouran kohokohtia oli New Yorkin The Town Hallissa pidetty konsertti, missä hän esitti erityisesti harmonikalle sävellettyä konserttimusiikkia, sisältäen muun muassa Robert Russell Bennettin, Paul Crestonin ja Virgil Thompsonin teoksia.
Carrozza lopetti kiertueet joksikin aikaa 1980-luvulla, mutta palasi kesällä 1994 tehden konserttikiertueen Ruotsiin Jörgen Sundeqvistin kanssa. 
Carrozza toimi urallaan American Accordionists' Associationin puheenjohtajana ja teki harmonikkaa soittimena tunnetuksi opettaen kouluissa, yliopistoissa ja yksityisissä musiikkioppilaitoksissa. Carrozza oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta vaimonsa Jeanin kanssa.
Benoît Tréluyer

Benoît Tréluyer (s. 7. joulukuuta, 1976 Alençon) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on voittanut kolmesti Le Mansin 24 tunnin ajon.
Ura.
Treluyerin ura alkoi motocross ja karting -sarjoissa. Vuonna 1995 Tréluyer aloitti kilpa-uransa Ranskan Formula Renault Campus -sarjassa. Vuonna 1996 hän voitti kilpailuja Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen vuonna 1997 sarjan kuudenneksi. Sen jälkeen Tréluyer siirtyi Formula 3:siin vuonna 1998 sijoittuen tulokaskaudellaan loppupisteissä yhdeksänneksi ja seuraavana vuonna sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän voitti Ranskan Paun Grand Prixin.
Vuonna 2000 Tréluyer siirtyi kilpailemaan Aasiaan ja kilpaili Japanin Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2001 hän voitti sarjan mestaruuden saavuttaen kaiken kaikkiaan 15 voittoa ja 13 paalupaikkaa 19 kilpailusta. Vuonna 2002 Tréluyer osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon ollen omassa luokassaan kilpailun kolmas. Vuonna 2003 Tréluyer siirtyi Japanin Formula Nippon -sarjaan, jossa sijoittui sarjan toiseksi saavuttaen kaksi voittoa. Vuonna 2006 hän onnistui voittamaan Formula Nippon -sarjan mestaruuden. Samana vuonna Trélyer kilpaili Japanin Super GT -sarjassa. Vuonna 2008 hän voitti sarjan mestaruuden yhdessä Satoshi Motoyaman kanssa.
Vuonna 2010 Trélyer hän sijoittui Le Mansin 24 tunnin kilpailussa toiseksi yhdessä Marcel Fässlerin ja André Lottererin kanssa. Vuonna 2011 he voittivat yhdessä koko kilpailun. Vuonna 2012 Tréluyer kilpaili uudessa FIA World Endurance Championship -sarjassa, jossa hän voitti yhdessä Fässlerin ja Lottererin kanssa sarjan mestaruuden. Samana vuonna he ajoivat toiseen peräkkäiseen voittoon Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Vuonna 2013 Trélyer jatkoi FIA WEC -sarjassa jossa he sijoittuivat sarjan toiseksi. Vuonna 2014 Tréluyer voitti saman porukan kanssa jo kolmannen kerran Le Mansin 24 tunnin kilpailun. Le Mansin ohella Treluyer on ajanut kestävyysajoja myös Endurance- ja Blancpain GT -sarjoissa.
Chūyō

Chūyō () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1942 palvelukseen otettu Taiyō-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Matkustaja-alus "Nittamarun" () tilasi Nippon Yusen Kaisha Mitsubishin Nagasakin telakalta, missä köli laskettiin 9. toukokuuta 1938. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1939.
Aluksen muutostyöt saattuetukialukseksi aloitettiin 1. heinäkuuta 1942 Kuren telakalla ja samalla aluksen muutostöistä vastaavaksi upseeriksi nimettiin Okura Tomasaborou. Työt saatiin päätökseen 25. marraskuuta. Alus nimettiin "Chūyōksi" ja liitettiin yhdistyneeseen laivastoon Tomasaboroun jatkaessa aluksen päällikkönä.
Palvelus.
Alus saapui 28. marraskuuta Yokosukaan, missä se siirrettiin kuivatelakalle. Alus poistui 4. joulukuuta telakalta ja se lähti 12. joulukuuta Trukille ensimmäiselle kolmestatoista matkastaan kuljettaen lentokoneita, tarvikkeita ja matkustajia. Yleensä aluksen suojana olivat 7. hävittäjädivisioonan "Akebono", "Sazanami" ja "Ushio". Trukille alus saapui 18. joulukuuta ja se lähti paluumatkalle 21. joulukuuta.
Viimeiselle matkalleen alus lähti 30. marraskuuta 1943 Trukilta Yokosukaan "Zuihon" johtamassa laivasto-osastossa, johon kuuluivat myös "Unyo" ja "Maya" sekä saattajina "Akebono", "Sazanami", "Urakaze" ja "Ushio". "Chūyōlla" oli 21 ja "Unyolla" 20 sukellusvene "USS Sculpinilta" vangittua merimiestä. "Chūyōn" osui 4. joulukuuta keulamakasiiniin sukellusvene "USS Sailfishin" laukaisema torpedo. Tulipalon seurauksena lentokannen etuosa romahti, mutta alus kykeni jatkamaan matkaansa puolella nopeudella peruuttamalla. Alukseen osui kuutisen tuntia myöhemmin kaksi uutta torpedoa konehuoneeseen. Kolme tuntia myöhemmin alukseen osui jälleen torpedo, jotka aiheuttivat massiivisen vuodon. Alus kaatui ja upposi keula edellä vieden mukanaan aluksen päällikön ja 513 miehistönjäsentä sekä yli 730 matkustajaa. Ainoastaan yksi sotavangeista pelastui, kun hävittäjät pelastivat merestä 160 aluksella ollutta.
Unyō

Unyō () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1942 palvelukseenotettu Taiyō-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Aluksen tilasi Nippon Yusen Kaisha eli Japanin postihöyrylaivayhtiö Mitsubishi Shipbuilding and Engineering Companyltä Nagasakista ja sen köli laskettiin 14. joulukuuta 1938 telakkanumerolla 751. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1939 nimellä "SS Yawatamaru" ja se valmistui 31. heinäkuuta 1940.
Palvelus.
"Yawatamaru" lähti neitsytmatkalleen 31. heinäkuuta. Alus oli suunniteltu matkustaja-alukseksi, mutta Japanin liityttyä toiseen maailmansotaan keisarillisen Japanin laivasto lunasti aluksen lokakuussa 1941. Alus muutettiin joukkojenkuljetusalukseksi kuljettamaan sotavankeja Japaniin. Alus poistettiin käytöstä, ja se siirrettiin 25. marraskuuta 1941 telakalle muutettavaksi saattuetukialukseksi.
Muutostyöt.
Muutostöiden aikana alukselle valmistui lentokansi, jonka pituus oli 150 metriä ja leveys 23 metriä. Alukselle asennettiin kaksi hissiä lentokoneiden siirtämiseksi hangaarista lentokannelle, mutta kannelle ei rakennettu komentosiltaa, katapultteja eikä jarruvaijereita. Sen suunniteltuina tehtävinä olivat tukialuslentäjien koulutus sekä lentokoneiden kuljetus.
Unyō.
Alus otettiin palvelukseen saattuetukialuksena 31. toukokuuta 1942 nimellä "Unyō". Alus osallistui useisiin lentokoneidenkuljetustehtäviin. Siihen osui Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Halibutin" laukaisema torpedo Trukin edustalla 10. heinäkuuta 1943. Korjausten jälkeen 19. tammikuuta 1944 aluksen ollessa matkalla Yokosukaan siihen osui kolme "USS Haddockin" laukaisemaa torpedoa, jotka eivät kuitenkaan upottaneet alusta. Alus matkasi korjattavaksi Saipanille.
Alus upposi 17. syyskuuta 1944 "USS Barbin" torpedoitua aluksen Hongkongin lähistöllä. Aluksen 1 000 hengen miehistöstä 239 hukkui ja 761 pelastettiin merestä.
Taiyō

Taiyō oli keisarillisen Japanin laivaston Taiyō-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Matkustaja-alus "Kasugamaru" tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta, missä köli laskettiin vuonna 1938. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1940. Vielä varustettavana ollut alus siirrettiin toukokuussa 1941 Sasebon laivastontelakalle muutettavaksi saattuetukialukseksi. Alus otettiin palvelukseen 2. syyskuuta 1941 nimellä "Taiyō".
Palvelus.
Sodan aikana alus osallistui lukuisiin lentokoneidenkuljetustehtäviin. Alukseen osui sodan aikana useita torpedoita. Ensin Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Trout" torpedoi aluksen Trukin edustalla 28. syyskuuta 1942, "USS Tunny" 9. huhtikuuta 1943 ja "USS Cabrilla" 24. syyskuuta 1943. Joka kerta alus korjattiin. Alus upposi Cape Bolinaon lähistöllä 18. elokuuta 1944, kun "USS Rasher" torpedoi aluksen sen ollessa matkalla Manilaan. Torpedo-osuma aiheutti polttoaineräjähdyksen. Aluksen 1 200 hengen miehistöstä 747 hukkui ja 400 selvisi hengissä.
L’Esprit nouveau

L’Esprit nouveau oli ranskalainen aikakauslehti, joka ilmestyi 1920–1925. Sen perustivat arkkitehti Le Corbusier, taidemaalari Amédée Ozenfant ja runoilija Paul Dermée, ja siitä ilmestyi yhteensä 28 osaa.
Le Corbusier oli pitänyt Ozenfantin kanssa vuonna 1918 yhteisnäyttelyn Pariisissa ja julkaisseet "Après le cubisme" -nimisen manifestin. Kaksi vuotta myöhemmin he perustivat L’Esprit nouveau -lehden, jonka alaotsikko oli "Revue internationale d’esthétique" (”Estetiikan kansainvälinen lehti”). Runoilija Paul Dermée toimi myös kuuden numeron ajan lehden toimittajana. Lehden nimi oli lainattu Guillaume Apollinairen runosta. Alaotsikko vaihdettiin pian muotoon "Revue internationale illustrée de l'activité contemporaine", ja Dermée ajettiin lopulta ulos dadaististen taipumustensa takia.
Le Corbusier ja Ozenfant kirjoittivat pääosan artikkeleista, ja ensimmäisessä numerosta lähtien he alkoivat käyttää pseudonyymejä. Tuolloin vielä oikealla nimellään Charles-Édouard Jeanneret tunnettu Le Corbusier muokkasi pseudonyyminsä isoisästään Le Corbezier’stä. Ozenfant puolestaan käytti äitinsä tyttönimeä Saugnier.
L’Esprit nouveaun jokaisessa numerossa oli taidekritiikkiä ja artikkeleita kirjallisuudesta, musiikin estetiikasta, arkkitehtuurista ja joskus politiikasta ja tieteestä sekä raportteja muista lehdistä ja kirjoista. Ainoa poikkeus oli lehden numero 26, joka oli omistettu Apollinairelle.
Sivuvaunullinen moottoripyörä

Sivuvaunullinen moottoripyörä on moottoripyörä, jonka oikealle tai vasemmalle puolelle on sijoitettu tavaran- tai henkilökuljetukseen soveltuva, yhden pyörän päällä oleva sivuvaunu.
Suomen tieliikennelainsäädännön mukainen määritelmä.
Suomessa voimassa oleva asetus ajoneuvojen rakenteesta määrittelee, että sivuvaunullisen moottoripyörän (L4-luokan moottoripyörän) moottorina on oltava yli 50 cm3:n polttomoottori taikka sen suurimman rakenteellisen nopeuden käyttövoimasta riippumatta on oltava yli 45 km/h. Lisäksi sivuvaunun saa kytkeä vain yli 100 kg:n omamassan omaavaan kaksipyöräiseen moottoripyörään. Suomessa rekisteröidyn moottoripyörän sivuvaunun on sijaittava ajosuuntaan nähden moottoripyörän oikealla puolella. Jos sillä kuljetetaan tavaraa tai useampaa kuin yhtä henkilöä, se on varustettava jarrulla. Kaksi henkilöä on samalla myös henkilökuljetuksen yläraja. Moottoripyörän oikeanpuoleiset suuntavilkut on siirrettävä sivuvaunun oikealle puolelle.
Sivuvaunun pyörä on sijoitettava epäsymmetrisesti moottoripyörän pyöriin nähden, muutoin kyseessä olisi nk. kolmipyöräinen eli trike. Ajoneuvoasetuksesta ja tieliikennelaista löytyy muitakin sivuvaunullisia moottoripyöriä koskevia erityissäännöksiä.
Antonio Marino

Antonio Marino (s. 13. maaliskuuta 1942 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 12. marraskuuta 1971 ja nimitettiin La Platan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bastin titulaaripiispaksi 11. huhtikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Héctor Rubén Aguer, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja Mario José Serra. 
Marino sai 6. huhtikuuta 2011 nimityksen Mar del Platan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 4. kesäkuuta.
José Américo Orzali

José Américo Orzali (13. maaliskuuta 1863 Buenos Aires – 18. huhtikuuta 1939) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1883 ja nimitettiin San Juan de Cuyon hiippakunnan johtoon 30. joulukuuta 1911. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. maaliskuuta 1912. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Antonio Espinosa, jota avustivat Juan Nepomuceno Terrero y Escalada ja Abel Juan Bazán y Bustos. Orzali asetettiin virkaansa 14. huhtikuuta. 
20. huhtikuuta 1934 San Juan de Cuyo korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Orzali jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes kuoli 76-vuotiaana virassa.
Zack Greinke

Donald Zackary "Zack" Greinke (s. 21. lokakuuta 1983 Orlando, Florida) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä.
Greinke edusti MLB-liigan Arizona Diamondbacksia kausina 2016-2019. Arizonasta Greinke vaihdettiin Houston Astrosiin kaudella 2019. Lisäksi Greinke on pääsarjaurallaan edustanut vuosina 2004–2010 Kansas City Royalsia, 2011–2012 Milwaukee Brewersiä, kaudella 2012 Los Angeles Angels of Anaheimiä sekä vuosina 2013–2015 Los Angeles Dodgersia, jonka kanssa hän teki joulukuussa 2012 kuusivuotisen sopimuksen, arvoltaan 147 miljoonaa dollaria. 
Greinke palkittiin American Leaguen parhaana syöttäjänä Cy Young -palkinnolla vuonna 2009 ja hänet on valittu American Leaguen tähdistöjoukkueeseen vuonna 2009 sekä National Leaguen tähdistöjoukkueeseen vuosina 2014, 2015, 2017 ja 2018.
Mario José Serra

Mario José Serra (12. maaliskuuta 1926 Buenos Aires – 9. heinäkuuta 2005) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 4. joulukuuta 1949 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mentesan titulaaripiispaksi 28. toukokuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Vicente Faustino Zazpe ja Eduardo Francisco Pironio. 
Serra jäi eläkkeelle 8. helmikuuta 2002.
Luigj Bumçi

Luigj Bumçi (7. marraskuuta 1872 Shkodër – 1. maaliskuuta 1945) oli albanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. toukokuuta 1903 ja nimitettiin Lezhën hiippakunnan johtoon 18. syyskuuta 1911. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. joulukuuta. Bumçi erosi tehtävistään 1. syyskuuta 1943, jolloin hän sai nimityksen Cantanuksen titulaaripiispaksi.
Bumçi oli mukana konsekroimassa Pjetër Gjuraa.
José Miguel Medina (piispa)

José Miguel Medina (31. tammikuuta 1916 Buenos Aires – 7. maaliskuuta 1990) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1939 ja nimitettiin Mendozan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Termessuksen titulaaripiispaksi 9. kesäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Umberto Mozzoni, jota avustivat Alfonso María Buteler ja Antonio Rocca.
Medina sai 8. syyskuuta 1965 nimityksen Jujuyn piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 19. maaliskuuta 1966. Hänet nimitettiin 30. maaliskuuta 1982 lisäksi Argentiinan sotilaspiispaksi, jona hän toimi loppuikänsä. Jujuyn piispan tehtävistä hän erosi 7. heinäkuuta 1983. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Kasagi (1945)

 
Kasagi () oli keisarillisen Japanin laivaston keskeneräiseksi jäänyt Unryū-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta ja sen köli laskettiin 14. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1944. Rakennustyöt lopetettiin 1. huhtikuuta 1945 materiaalipuutteiden vuoksi, jolloin alus oli 84-prosenttisen valmis. Keskeneräinen alus romutettiin 1. syyskuuta 1946 – 31. joulukuuta 1947.
José Marcos Semeria

José Marcos Semeria (19. maaliskuuta 1855 Tacuarembó – 11. lokakuuta 1934) oli uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 18. tammikuuta 1880 ja nimitettiin Melon hiippakunnan johtoon 3. heinäkuuta 1919. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Vassallo di Torregrossa, jota avustivat Ricardo Isaza y Goyechea ja Pio Gaetano Secondo Stella.
Semeria erosi tehtävistään 9. kesäkuuta 1922, jolloin hän sai nimityksen Prusan titulaaripiispaksi.
Miguel Paternain

Miguel Paternain (16. marraskuuta 1894 Minas – 19. lokakuuta 1970) oli uruguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 19. helmikuuta 1921 ja nimitettiin Melon hiippakunnan johtoon 19. huhtikuuta 1929. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Filippo Cortesi, jota avustivat Juan Francisco Aragone ja Tomás Gregorio Camacho. 
Paternain erosi Floridan (entisen Melon) piispan tehtävistä 27. helmikuuta 1960, jolloin hänet nimitettiin Madeksen titulaaripiispaksi. 21. syyskuuta 1960 hänet nimitettiin Achridan titulaariarkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Lisa – unelmien nainen

Lisa – unelmien nainen () on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut John Hughes. Elokuvan pääosissa esiintyvät Anthony Michael Hall, Ilan Mitchell-Smith ja Kelly LeBrock.
Elokuvassa kaksi nörttiä, Gary Wallace ja Wyatt Donnelly, luovat tietokoneella unelmiensa naisen, jonka he nimeävät Lisaksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" tv-sivulla Pertti Avola piti elokuvaa John Hughesin siihen asti huonoimpana ohjaustyönä, josta puuttuu tämän aiemmissa elokuvissa osoittama myötätunto päähenkilöitään kohtaan. Avolasta "Lisa" on tavanomainen yhdysvaltalainen teinielokuva, fantasiana väkinäinen ja ratkaisuiltaan jopa arveluttava. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen luonnehtii elokuvaa älyttömäksi teinikomediaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Juan Francisco Aragone

Juan Francisco Aragone (24. toukokuuta 1883 Carmelo – 7. toukokuuta 1953) oli uruguaylainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. lokakuuta 1908 ja nimitettiin Montevideon arkkipiispaksi 3. heinäkuuta 1919. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Vassallo di Torregrossa, jota avustivat Ricardo Isaza y Goyechea ja Pio Gaetano Secondo Stella.
Aragone erosi tehtävistään 20. marraskuuta 1940, jolloin hänet nimitettiin Melitenen titulaariarkkipiispaksi.
Fabio Mamerto Rivas Santos

Fabio Mamerto Rivas Santos (11. toukokuuta 1932 Cabirmota – 11. elokuuta 2018) oli dominikaanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 25. maaliskuuta 1965 ja nimitettiin Barahonan hiippakunnan johtoon 24. huhtikuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Octavio Antonio Beras Rojas, jota avustivat Juan Antonio Flores Santana ja Tomás Francisco Reilly.
Rivas Santos erosi tehtävistään piispana 7. joulukuuta 1999.
Rusnė

Rusnė (saksaksi "Ruß") on kauppala Länsi-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Šilutėn kunnallispiirissä, lähellä Itämeren rannikkoa ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 642 asukasta. Rusnė sijaitsee 9 kilometriä lounaaseen Šilutėn kaupungista. 
Rusnė mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä 1300-luvulla. Vuonna 1419 alueelle rakennettiin ensimmäinen kirkko ja kirkon ylläpitämä koulu vuonna 1553.
Vainutas

Vainutas on kauppala Länsi-Liettuassa Klaipėdan läänissä Šilutėn kunnallispiirissä. Se sijaitsee lähellä Itämeren rannikkoa ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 993 asukasta.
Carina Witthöft

Carina Witthöft (s. 16. helmikuuta 1995) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 48 tammikuussa 2018. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen ja 11 ITF-turnausta kaksinpelissä.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Witthöft pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2013, johon hän selvitti tiensä karsintojen kautta.
Ensimmäisen kaksinpelin WTA-turnausvoittonsa Witthöft saavutti Luxemburgissa vuonna 2017. Grand Slam -turnauksissa hän on viisi kertaa edennyt kolmannelle kierrokselle.
Anna Karolína Schmiedlová

Anna Karolína Schmiedlová (s. 13. syyskuuta 1994) on slovakialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 26 lokakuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta ja 12 ITF-turnausta kaksinpelissä.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Schmiedlová pelasi ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2013 voittaen ensimmäisellä kierroksella Yanina Wickmayerin. Toisella kierroksella hän hävisi Jamie Hamptonille. Hän on edennyt kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2014 ja Yhdysvaltain avoimissa 2015.
Schmiedlová on voittanut kaksinpelissä WTA-turnauksen Bukarestissa ja Katowicessa vuonna 2015 sekä Bogotássa vuonna 2018.
Mosėdis

Mosėdis on kauppala Luoteis-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Skuodasin kunnallispiirissä, lähellä Latvian rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 379 asukasta.