tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jerevan

Jerevan (: ; ) on Armenian pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 1 060 138, kymmentä vuotta aiemmin asukkaita oli 1 103 488 (vuonna 2001). Kaupunki sijaitsee "Hrazdan"-joen varrella.
Jerevan on Kaukasian alueen teollinen, kulttuurinen ja tieteellinen keskus. 
Historia.
Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että nykyisen Jerevanin paikalla sijaitsi jo ainakin 700-luvulla eaa. sotilaslinnoitus nimeltään Erebuni. Sen jälkeen paikka on ollut tärkeä karavaanireittien risteyskohta Euroopan ja Intian välillä. Kaupunkia on kutsuttu nimellä Jerevan ainakin 600-luvulla, jolloin se oli Persian vallan alla olleen Armenian pääkaupunki.
Strategisesti tärkeänä, Jerevanista taisteltiin useasti vuosisatojen aikana ja välillä se kuului osaksi Persiaa ja välillä kaupunkia hallitsivat ottomaanit. Vuonna 1826 kaupunki joutui Venäjän haltuun, seuraavana vuonna persialaiset luovuttivat sen virallisesti venäläisille. Venäjän vallankumouksen 1918 jälkeen kaupunki oli kolme vuotta itsenäisen Armenian pääkaupunkina tullakseen Armenian Neuvostotasavallan pääkaupungiksi osana Neuvostoliittoa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen 1991 Jerevanista tuli itsenäisen Armenian pääkaupunki.
Liikenne.
Jerevanin rautatieasema on Armenian rautateiden tärkein henkilöliikenteen rautatieasema. Se sijaitsee 14 kilometriä Masisista pohjoiskoilliseen vievällä rataosuudella. Rataosuuden pääasemat ovat Masis (risteysasema)–Jerevan–Arabkir–Abovjan–Nurnus (risteysasema). Jerevanin kaukojunayhteydet ovat kärsineet merkittävästi maan ja Azerbaidžanin välisestä jännitteestä, jonka johdosta kansainvälinen liikenne on poikki monella rataosuudella.
Armenian päälentoasema, Zvartnotsin kansainvälinen lentoasema, sijaitsee kaupungin keskustasta 12 kilometriä länsilounaaseen.
Nähtävyyksiä.
Jerevanissa on lukuisia museoita, kuten Kansallisgalleria ja käsikirjoitusmuseo Matenadaran. Oopperatalon aukiolla, jota kutsutaan myös Vapauden aukioksi, on 1933 valmistunut ooppera. Oopperatalon lähettyvillä on Cascades-patsaspuisto. Jerevanin kuuluisimpia muistomerkkejä ovat Äiti Armenia sekä Kansanmurhan muistomerkki Tsitsernakaberd.
Eläintarhat ja huvipuistot.
Jerevanin eläintarha perustettiin vuonna 1940. Eläintarha on korjattu sen päästyä 1990-luvulla menemään heikompaan kuntoon. Eläintarhassa on norsuja, kotkia, karhuja, kameleita ja 260 muuta eläinlajia.
Waterworld on vesipuisto Jerevanissa. Puistossa on useita altaita, baareja ja ravintoloita. 
Jerevanista Sevan järvelle vievän tien varrella sijaitsee Play City -huvipuisto. Huvipuistossa on keilarata, elokuvateatteri, paintball-rata, mikroautorata ja videopelihuone.
Nassau

Nassau on Bahaman pääkaupunki. Nassau sijaitsee Bahamasaarten New Providence -pääsaarella. Se on maan suurin kaupunki ja talouselämän ja kulttuurin keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 246 329.
Historia.
Britit perustivat Nassaun 1600-luvun puolessavälissä nimellä "Charles Towne", ja se nimettiin uudelleen vuonna 1695 Vilhelm III Oranialaisen mukaan (). 1700-luvulla kaupunki oli suosittu merirosvojen, erityisesti Mustaparran, piilopaikka. 1700-luvun lopulla espanjalaiset yrittivät valloittaa kaupungin useasti, ja vuonna 1776 se oli lyhyen aikaa yhdysvaltalaisten vallankumouksellisten hallussa.
Ilmasto.
Nassaussa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 24,6 °C. Lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen lämpötila on 28,0 °C. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen lämpötila on 21,0 °C. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Sateisinta on kesäkuussa, jolloin sataa keskimäärin noin 220 millimetriä. Kuivin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 30 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 1 240 millimetriä.
Sisarkaupungit.
Nassaulla on kolme sisarkaupunkia Yhdysvalloissa:
Allen Ginsberg

Irwin Allen Ginsberg (3. kesäkuuta 1926 Newark – 5. huhtikuuta 1997 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän oli beat-liikkeen johtohahmoja ja oli myös vahvasti mukana 1960-luvun hippiliikkeessä.
Ginsberg identifioi itsensä juutalais- ja homorunoilijaksi. 
Elämä ja ura.
Ginsbergin isä oli runoilija Louis Ginsberg. Mielenterveysongelmista kärsineelle äidilleen Naomille Ginsberg kirjoitti runon ”Kaddish” (1961).
Ginsbergin tuotantoon vaikutti erityisesti William Carlos Williams. Opiskellessaan 1940-luvulla Columbian yliopistossa Ginsberg tutustui William S. Burroughsiin, Jack Kerouaciin, Lucien Carriin, Gregory Corsoon ja Gary Snyderiin. Ginsbergistä tuli beat-runouden johtohahmo. Työskenneltyään muun muassa markkinatutkijana ja merimiehenä Ginsberg julkaisi esikoiskokoelmansa "Howl And Other Poems" vuonna 1956. Kokoelma ja sen runo ”Huuto” ("Howl") vei kustantaja-runoilija Lawrence Ferlinghettin useisiin sensuurioikeudenkäynteihin. Kohun ansiosta Ginsbergin teos tuli kuitenkin kuuluisaksi.
Avoimesti homoseksuaalinen Ginsberg oli mukana monenlaisessa kansalaistoiminnassa. Vuonna 1965 hänet kruunattiin Prahassa Toukokuun kuninkaaksi ja karkotettiin Tšekkoslovakiasta, ja hän joutui FBI:n tarkkailulistalle. Ginsberg oli hippiliikkeen esikuva, joka teki myös yhteistyötä monien muusikoiden ja säveltäjien kanssa, joihin lukeutuivat Bob Dylan, Paul McCartney, The Clash ja Philip Glass. Ginsberg asui New Yorkin Lower East Sidella.
Ginsberg oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian (American Academy of Arts and Letters) jäsen. Vuonna 1993 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin. Vuonna 1994 hänet valittiin Harvardin yliopiston Phi Beta Kappa -runoilijaksi. Ginsberg oli mukana perustamassa Jack Kerouac -runokoulua Naropa-instituuttiin Boulderissa Coloradossa.
Ginsberg oli myös aikuisten miesten ja nuorten poikien välisten seksisuhteiden sallimista ajavan NAMBLAn jäsen.
Mir

Mir (, voi tarkoittaa sekä "maailmaa" että "rauhaa") oli neuvostoliittolainen (myöhemmin venäläinen) avaruusasema. Se rakennettiin kiertoradalla moduuleista, jotka kaikki laukaistiin erikseen alkaen 19. helmikuuta 1986 vuoteen 1996 asti. Mir perustui Neuvostoliiton laukaisemaan Saljut-avaruusasemasarjaan. Se oli myös maailman ensimmäinen jatkuvasti miehitettynä ollut avaruusasema, ja Maan suurin keinotekoinen kiertolainen ennen seuraajansa Kansainvälisen avaruusaseman rakentamista.
Mir poistui käytöstä, kun 23. maaliskuuta 2001 se ohjattiin ilmakehään lähellä Fidžin Nadia, josta se pudotettiin eteläiseen Tyyneenmereen. Ennen Mirin tuhoamista oli esillä mielenkiintoa Mirin ostamisesta ja sen käyttämisestä kaupalliseen käyttöön, mutta asema koettiin liian epävakaaksi, jotta se olisi voinut enää palvella tarpeeksi turvallisesti. Lisäksi valmisteilla oli uusi kansainvälinen avaruusasema, ISS, joten Mirin rahoittamiseen ei ollut lopulta mielenkiintoa.
Käyttötarkoitus.
Mir-sukkulaohjelman aikaan Mir yhdisti voimansa Yhdysvaltojen avaruussukkuloiden kanssa. Maata kiertävä Mir tarjosi suuret ja elinkelpoiset mahdollisuudet tieteellisille tutkimuksille avaruudessa. Mirillä vierailleet avaruussukkulat tarjosivat kuljetuksia ja tarvikkeita sekä väliaikaisia laajennuksia elin- ja työskentelytiloja muodostaen näin oman aikansa suurimman avaruusaluksen yhteismassaltaan 250 tonnia. Vierailevat yhdysvaltalaiset sukkulat käyttivät muokattua välineistöä kyetäkseen telakoitumaan avaruusasemalle, joka oli suunniteltu ensisijaisesti neuvostoliittolaista Buran-sukkulaa varten.
Mirillä toimi kansainvälisiä tiedemiehiä ja yhdysvaltalaisia astronautteja.
Sisältä Mir näytti ahtaalta labyrintilta täynnä kaapeleita, letkuja ja tieteellistä välineistöä. Mukana oli myös arkipäiväisiä tavaroita kuten kitara, valokuvia, lasten piirustuksia sekä kirjoja. Yleensä Mir majoitti kolmea miehistön jäsentä, mutta joskus siellä majaili jopa kuusi henkeä kuukaudessa, mukaan luettuna ensimmäinen afganistanilainen kosmonautti Abdul Ahad Mohmand. Lukuun ottamatta kahta lyhyttä jaksoa Mir oli jatkuvasti miehitettynä elokuuhun 1999 asti.
Rakenne.
Mir rakennettiin moduuleista, jotka laukaistiin yksittäin Proton-kantoraketilla lukuun ottamatta telakointimoduulia, joka kuljetettiin asemalle Yhdysvaltain NASAn avaruussukkulalla. 
&lt;br clear="all"&gt;
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto

Kansainvälinen ilmakuljetusliitto () on maailmanlaajuinen lentoyhtiöiden etu- ja yhteistyöjärjestö. 
IATA voidaan nähdä Haagissa vuonna 1919 perustetun "International Air Traffic Association" -ilmailujärjestön seuraajana. IATA perustettiin huhtikuussa 1945 Kuuban Havannassa. Perustamisvaiheessa järjestöön liittyi 57 jäsentä 31 valtiosta; edustettuina olivat lähinnä Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta tulleet lentoyhtiöt. Kesällä 2019 Kansainväliseen ilmakuljetusliittoon kuului jäsenenä 290 lentoyhtiötä (120 maasta), ja ne edustivat noin 82 prosenttia maailmanlaajuisesta lentoliikenteestä. Järjestön päämaja sijaitsee Montréalissa, Kanadassa.
IATA määrittelee lentoasemille kolmikirjaimiset lentoasemakoodit ja lentoyhtiöille kaksikirjaimiset lentoyhtiökoodit.
Lentoasemakoodeja.
Kolmikirjaimisia lentoasemakoodeja voi hakea esimerkiksi IATA:n haun avulla. Esimerkkejä:
Kielisoitin

Kielisoitin eli kordofoni on soitin, jonka soivana materiaalina on lankamainen jännitetty kieli. Useimmissa kielisoittimissa on monta kieltä, jotka on viritetty eri korkeuksille. Soittimen ääni syntyy kielen värähtelystä. Kaikukoppa voimistaa kielen ääntä.
Tyypit.
Yksinkertaisille kielisoittimille eli sitrasoittimille on tyypillistä, ettei kieliä tavallisesti viritetä eikä äänenkorkeutta muuteta soiton aikana. Yksinkertaisia kielisoittimia ovat esimerkiksi cembalo ja piano.
Yhdysrakenteiset kielisoittimet rakentuvat kiinteästi toisiinsa liitetyistä kielirungosta ja kaikupohjasta. Niissä on yleensä otelauta, jota vasten painamalla kielen soivaa pituutta voidaan lyhentää. Yhdysrakenteisia kielisoittimia ovat esimerkiksi kitara, viulu ja harput. Yhdysrakenteiset kielisoittimet jaetaan näppäilysoittimiin ja jousisoittimiin sen mukaan, miten niitä soitetaan. Näppäilyyn voidaan käyttää esimerkiksi sormia, plektraa tai vasaran- tai lusikanmuotoista puikkoa. Joitakin kielisoittimia, kuten viulua, voidaan soittaa sekä jousella että näppäilemällä.
Kielet ja viritys.
Kieli saadaan värähtelemään halutulla tavalla jännittämällä se soittimeen. Mitä kireämmälle kieli on jännitetty, sitä korkeampi sen säveltaso. Viritykseen vaikuttavat myös kielen paksuus (paksu kieli soi matalammalta kuin ohut), pituus (pitkä kieli soi matalammalta kuin lyhyt) sekä kielen materiaali ja sen ominaistiheys. Soidessaan kieli tuottaa osavärähdystensä tuloksena järjestyksessä kaikki osaäänekset. Joissakin kielisoittimissa on soitettavien kielien lisäksi myös resonanssi- eli alikvoottikieliä, jotka värähtelevät mukana jotain toista kieltä soitettaessa.
Kielet viritetään yleensä vakioviritykseen, jossa matalin kieli saa tietyn korkeuden ja korkeammat kielet viritetään samoin intervallivälein.
Vanhoissa ja alkukantaisissa kulttuureissa kielisoitinten kielet on valmistettu esimerkiksi kasvikuidusta, hiuksista, jouhista ja silkistä. Euroopassa kieliin on käytetty eläinten jänteitä, suolia ja suonia sekä 1200-luvulta alkaen myös metallilankaa. Nykyisin kieliä valmistetaan myös erilaisista keinokuiduista.
Kaikukoppa.
Kielisoittimen resonanssipohjana toimiva kaikukoppa vahvistaa kielen värähtelyn kuultavaksi ja kantavaksi sekä antaa soittimen äänelle sointivärin. Kielen värähtely johdetaan laatikkomaiseen suureen pintaan, joka on yleensä avoin vain pienistä ääniaukoista. Pinnan myötä- eli resonanssivärähtely ja sen aiheuttama suljetussa tilassa tapahtuva ilman värähtely saavat ympäröivän ilman värähtelemään kantavalla tavalla.
Varhaisimmat kaikukopat olivat luonnosta saatuja onttoja esineitä, kuten puunrunkoja tai hedelmänkuoria. Kaikukoppia ryhdyttiin myös kovertamaan ontoiksi jo varhain.
Viisas Kana Kananen

Viisas Kana Kananen () on vuonna 1934 valmistunut lyhyt piirroselokuva, jossa Aku Ankka esiintyi ensi kerran. Animaatio kuuluu Walt Disneyn "Silly Symphonies" -sarjaan, ja se perustuu satuun "The Little Red Hen". Elokuva sai ensi-iltansa 9. kesäkuuta 1934, jota pidetään Aku Ankan virallisena syntymäpäivänä.
Juoni.
Maissia viljelevä rouva Kana tarvitsisi apua erilaisiin työtehtäviin ja pyytää apua naapureiltaan Aku Ankalta ja Petteri Possulta ("Peter Pig"), mutta molemmat teeskentelevät sairasta välttyäkseen työltä. Kun rouva Kana saa maissisadosta valmistamansa ruoat valmiiksi, Aku ja Petteri olisivat innokaita syömään niitä, mutta huijauksen tajunnut rouva Kana päättääkin sen sijaan antaa heille opetuksen.
Suomessa elokuvaa esitettiin alun perin nimellä "Pieni viisas kana".
Sormuksen Saattue

Sormuksen Saattue () perustettiin J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta" viemään Valtasormus Mordoriin tuhottavaksi.
Rivendellissa pidettiin Elrond Puolhaltian johdolla neuvonpito, jonka lopuksi Frodo Reppuli päätti viedä Sormuksen Mordoriin tuhottavaksi Tuomiovuoren liekeissä. Saattue matkasi Keski-Maan halki, kunnes Moriassa Saattuetta johtanut Gandalf putosi kuiluun balrogin kanssa. Aragornista tuli Saattueen johtaja ja hän johdatti muut Saattueen jäsenet Lothlórieniin. Saattue jatkui Raurosin putousten lähistölle, missä Saattue hajosi Sauronin ja Sarumanin örkkien hyökkäykseen. Boromir sai surmansa, Merri ja Pippin joutuivat örkkien vangeiksi, Aragorn, Legolas ja Gimli lähtivät örkkien perään pelastamaan ystävänsä ja Frodo lähti Samin kanssa Mordoriin.
Saattueeseen kuului yhdeksän jäsentä vastavoimana Yhdeksälle Ratsastajalle, nazgûlille. Itse Elrond kutsui heitä Yhdeksäksi Kulkijaksi. 
Sormuksen sodan päätyttyä ja Mordorin tuhouduttua elossa olevat jäsenet erosivat toisistaan viimeisen kerran Rautapihassa; Aragorn palasi Minas Tirithiin ja Legolas sekä Gimli ratsastivat Fangornin metsän läpi omien kansojensa luo.
Hobitit 
Velhot 
Ihmiset
Haltiat 
Kääpiöt
Väli-Amerikka

Väli-Amerikka on Yhdysvaltain eteläpuolinen osa Pohjois-Amerikkaa. Se käsittää Meksikon, Keski-Amerikan sekä Karibian. Rajaus perustuu erityisesti Pohjois-Amerikan merkittävimpään kieli- ja kulttuurieroon: Väli-Amerikka kuuluu Latinalaiseen Amerikkaan, kun taas muu Pohjois-Amerikka Grönlantia lukuun ottamatta muodostaa Anglo-Amerikan. 
Luonto ja ilmasto.
Väli-Amerikan pinnanmuodoille tyypillisiä ovat terävähuippuiset vuoret ja tulivuoret. Myös monet saarista ovat tuliperäisiä. Ilmasto vaihtelee maanpinnan korkeuden mukaan trooppisesta lähes lauhkeaan. Väli-Amerikan pohjoisimmassa osassa, Meksikossa, esiintyy aavikkoa ja puoliaavikkoa, etelämpänä Keski-Amerikassa trooppista sademetsää. Väli-Amerikkaa koettelevat usein hurrikaanit ja El Niño -ilmiö.
Väestö.
Mantereella asuu yhteensä noin 130 miljoonaa asukasta ja saarilla lähes 37 miljoonaa (luvut vuodelta 1998). Mantereella elinajanodote miehillä on 68,8 vuotta ja naisilla 74,6 vuotta, saarilla miehillä 67 vuotta ja naisilla 71,4 vuotta. Väli-Amerikassa sijaitsee myös maailman yksi väkirikkaimmista kaupungeista, Ciudad de México.
Talous.
Väli-Amerikan maiden talous rakentuu pitkälti maatalouden varaan, suurimpana asiakkaana on Yhdysvallat. Tärkeimpiä viljakasveja ovat maissi, vehnä, riisi. Plantaaseilla tuotetaan sokeriruokoa, kahvia, kaakaota ja banaaneja. Alueella on paljon naudanlihan tuotantoa, ja lisäksi kalateollisuus on runsasta.
Bridgetown

Bridgetown on Barbadoksen pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennassa 91 665; vuoden 2010 arvio on noin 94 000 asukasta. Kaupunki on suosittu matkailukohde Länsi-Intian saaristossa.
Bridgetownin perustivat britit vuonna 1628. Siitä tuli merkittävä kauppasatama, jonka kautta kulki sekä orjia että tavaraa. Sillä on merkittävä rooli myös brittiläisen imperiumin leviämisessä alueella.
Bridgetownissa on nykyaikainen ja toimiva infrastruktuuri: langattomia internetpalveluita, internetkahviloita ja muutenkin tehokas tietoliikenne, maakaasuverkko ja juomakelpoinen vesijohtovesi. Kaupungin laidalla on suuri Sherbournen kokouskeskus, jossa järjestettiin 1994 YK:n kansainvälinen konferenssi kestävästä kehityksestä pienissä saarivaltioissa.
Bridgetownin krikettistadion on yksi Karibian alueen hienoimmista. Stadion uusittiin vuoden 2007 maailmancupia varten. Vuonna 2007 kriketin maailmancupin loppuottelu pelattiin Bridgetownissa.
Historiallinen Bridgetown ja sen varuskunta, Garrison Historic Area, on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2011.
Ilmasto.
Bridgetownissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen savanni-ilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, syksyllä on sateista ja keväällä kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 26 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 330 millimetriä. Kesäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 25 °C. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 40 millimetriä.
Belmopan

Belmopan on Keski-Amerikassa sijaitsevan Belizen pääkaupunki ja asukasluvultaan maan toiseksi suurin kaupunki Belize Cityn jälkeen. Se sijaitsee Cayon alueella maan keskiosissa. Belmopanin arvioitu asukasluku vuonna 2018 oli 23 038, kun vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 13 931.
Kaupungin pormestari on ollut vuodesta 2015 Khalid Belisle.
Maantiede.
Belmopan sijaitsee Belizejoen laaksossa maan keskiosissa Cayon alueella. Se sijaitsee sisämaassa, 80 kilometriä länteen entisestä pääkaupungista Belize Citystä. Kaupunki on melko lähellä Mountain Pine Ridgen luonnonpuistoa.
Ilmasto.
Belmopanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen monsuuni-ilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa ja sateista, mutta keväisin on parin kuukauden mittainen kuiva kausi. Vuoden keskilämpötila on noin 25 °C ja keskimääräinen sademäärä 2 000 millimetriä. Toukokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 27 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 22 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 320 millimetriä. Huhtikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 49 millimetriä. Päivisin on kuuma, mutta öisin on viileää.
Kaupunkikuva.
Monien muiden tarkoituksenmukaisesti pääkaupungeiksi rakennettujen kaupunkien tapaan Belmopanissa on leveitä päällystettyjä katuja, puistoja ja ankeita toimistorakennuksia. Poikkeuksena toimii kaupungin eloisa keskusmarkkina-alue.
Historia.
Hurrikaani Hattien tehtyä pahoja tuhoja Belize Cityyn vuonna 1961 Belmopan valittiin maan uudeksi pääkaupungiksi, kun maa oli vielä Yhdistyneen kuningaskunnan vallan alla. Paikka valittiin riittävän kaukaa rannikolta, jotta tulvien aiheuttamat vahingot vältettäisiin. Kaupungin sijainnin valinnassa otettiin huomioon myös maasto. Belmopanin rakentaminen alkoi vuonna 1966 Yhdistyneen kuningaskunnan tuella. Pääkaupungin asema virallistui vuonna 1970, jolloin myös maan hallitus muutti Belmopaniin rakentamisen ensimmäisen vaiheen valmistuessa. Asuntojen rakentaminen jatkui vielä 1970-luvulla. 
Hallinto.
Belmopanissa sijaitsee Belizen parlamenttitalo.
Talous.
Belmopanissa toimii useita pankkeja. Vaikka Belmopan on Belizen pääkaupunki, Belize City on yhä talouden keskus.
Liikenne.
Belmopanissa on joitakin linja-autolinjoja sekä lentokenttä, josta on lentoja Belize Cityyn.
Väestö.
Belmopan on Belizen nopeimmin kasvava kaupunki muuttovoiton ansiosta. Aiemmin kaupungin väestö koostui lähinnä julkisen sektorin työntekijöistä, mutta myöhemmin kaupunkiin on muuttanut yhä enemmän väestöä, joista monet ovat asettuneet kaupungin laitamille.
Luettelo Ranskan hallitsijoista

Tämä on luettelo Ranskan hallitsijoista. Luettelo alkaa merovingikuninkaista ja loppuu Bonaparten suvun keisareihin.
Karolingien hallitsijasuku (751–987).
Seuraavassa mainituista Eudes, Robert I ja Rudolf eivät kuuluneet karolingien sukuun. Eudes ja Robert olivat samaa sukua kuin tulevat kapetingit. Heidän edustamastaan sukulinjasta ajalta ennen Hugo Capetia käytetään nimitystä Robertien-dynastia.
Kapetingien hallitsijasuku (987–1792, 1814–1848).
"Kapetingi-dynastian miespuoliset jäsenet hallitsivat Ranskaa vuosina 987–1792 ja vuosina 1814–1848. Dynastian eri sukuhaarat hallitsivat vuoden 1328 jälkeen nimillä Valois ja Bourbon"
Suorat kapetingit (987–1328).
"Luettelossa ei ole Hugues Magnusta Robert II:n vanhinta poikaa eikä Filipiä Ludvig VI:n vanhinta poikaa, koska he olivat yhteishallitsijoita isiensä kanssa."
Bourbon-hallitsijasuku (1814–1815).
Juhana I (Ranska)

Juhana I Postuumi (); (15. marraskuuta 1316 – 19. / 20. marraskuuta 1316) oli Ranskan ja Navarran kuningas elämänsä ainoat viisi päivää. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat kuningas Ludvig X Itsepäinen ja kuningatar Clémence d'Anjou (Klementia Unkarilainen). Hän kuului Kapeting-dynastiaan, mutta äitinsä isoäidin, Napolin kuningatar Marian kautta hän polveutui myös Unkarin Árpád-dynastiasta (jonka mieslinja oli Unkarissa sammunut 1301). Hänen isänsä oli kuollut jo viisi kuukautta ennen pojan syntymää ja maassa hallitsi sijaishallitus.
Jean eli vain viisi päivää ja monet uskoivat, että hänen setänsä Filip V aiheutti kuoleman päästäkseen itse valtaistuimelle. Lapsikuningas haudattiin Saint-Denisin basilikaan.
Perintö.
Lapsikuninkaan kuoltua levisi huhuja, joiden mukaan Filip V olisi siepannut lapsen ja vaihtanut tämän tilalle kuolleen vauvan, mutta mitään ei voitu todistaa. 1350-luvulla Provenceen ilmestyi mies, joka väitti olevansa kuningas Juhana I. Hänet teljettiin nopeasti vankilaan, jossa hän kuoli.
Toisten huhujen mukaan lapsikuninkaan suojelemiseksi, kun hänet piti viedä esiteltäväksi hoviin, hänen tilalleen vaihdettiin imettäjän samanikäinen poika, joka sitten surmattiinkin. Todellinen Juhana olisi kasvanut turvassa imettäjän perheessä, mistä sitten imettäjän lapsen isä, kauppias Guccio Sienasta olisi hakenut lapsen Italiaan kasvatettavakseen. Tämä lapsi, Giannino Baglioni, eli Sienassa kangaskauppiaana, mutta sai lopulta kuulla syntyperästään (tarinan mukaan erään asianosaisen tunnustettua asian ripissään) ja lähti 1357 Unkariin, missä hallitsi Clémence d'Anjoun veljenpoika, kuningas Ludvig I. Tämä tunnusti kirjallisesti tukevansa Baglionin vaatimusta Ranskan kruunuun, mutta ei muuten ryhtynyt edistämään asiaa. Giannino Baglioni karkotettiin Ranskasta, Avignonissa paavi Innocentius VI ei suostunut ottamaan häntä vastaan, ja lopulta hänet vangittiin ja vietiin Napoliin. Ranskan kuningaskin piti häntä niin vaarallisena, että tarjosi leskeksi jääneelle Napolin kuningatar Johannalle Ranskan prinssiä puolisoksi, jos tämä luovuttaisi Baglionin Ranskaan. Baglioni kuitenkin kuoli vankilassa Napolissa vuonna 1363, ja hänen sukunsa mieslinja Sienassa sammui 1520. Tarinan mukaan hänen jälkeläisillään oli olkapäässään ristinmuotoinen syntymämerkki, jota pidettiin Árpád-suvun perintönä.
Ludvig

Ludvig (Ludwig) on germaanisperäinen miehen etunimi, jonka alkumuoto "Clodowech" merkitsee "kuuluisaa soturia". Nimi muunnelmineen on ollut myös monien hallitsijoiden nimenä. Nimen ranskankielinen vastine on Louis, mutta Ranskan Louis-nimisistä kuninkaista käytetään suomessa vakiintuneesti nimeä Ludvig. 
Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1390 henkilölle muodossa Ludvig ja 289 henkilölle muodossa Ludwig. Nimeä ei ole suomenkielisessä almanakassa, mutta suomenruotsalaisessa almanakassa samoin kuin Ruotsissa Ludvigin nimipäivä on 2. lokakuuta.
Kaarle

Kaarle on suomalainen muoto alkuaan vapaata miestä tarkoittavasta germaanisesta sanasta "charal", joka on toiminut etunimenä jo varhain. Kaarlen nimipäivä on 28. tammikuuta, Kaarle Suuren kuolin- ja muistopäivänä. Nimen suomalaisia muunnoksia ovat Kaarlo ja Kalle. 
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Kaarle on Suomessa annettu 1900-luvun alusta toukokuuhun 2025 mennessä 4 878 henkilölle.
Nimi eri muunnelmineen on keskiajalta saakka ollut yleinen monien Euroopan maiden hallitsijoilla. Suomen kielessä nimimuotoa Kaarle on ollut tapana käyttää useista ulkomaiden historiallisista hallitsijoista, joista kotimaassaan tietenkin käytettiin nimen paikallista muotoa, esim. Carolus, Charles tai Karl.
Vastineita eri kielissä.
Samaan tapaan kuin ’keisaria’ ja ’tsaaria’ merkitsevät sanat monissa kielissä palautuvat historiallisen hallitsijan Julius Caesarin nimeen, Kaarle Suuren etunimi on lainautunut slaavilaisiin kieliin ’kuninkaan’ merkityksessä (esim. venäjän король "korol'," puolan "król," tšekin "král") ja jostain slaavilaisesta kielestä edelleen unkariin ("király" ’kuningas’).
Tunnettuja Kaarleja.
Hallitsijoita.
Suluissa olevat vuosiluvut tarkoittavat hallitsijakausia.
Baijerin vaaliruhtinaita ()
Belgian sijaishallitsija ()
Braunschweigin herttua
Burgundin herttua
Englannin kuninkaita () 
Espanjan kuninkaita ()
Frankkien kuninkaita: (katso myös Ranskan kuninkaat)
Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaita:
Itävallan keisari ja Unkarin kuningas (, unk. "Károly")
Monacon ruhtinaat ()
Norjan kuninkaat ("Carl")
Portugalin kuningas () 
Ranskan kuninkaita ja frankkilais-roomalaisia keisareita () 
Lothringenin herttuoita
Napolin ja Sisilian kuninkaita
Romanian kuninkaita () 
Ruotsin kuninkaita ()
Kaarlet I–VI olivat historioitsija Johannes Magnuksen 1500-luvulla keksimiä tarukuninkaita. Hänen teokseensa perustuen Kaarle-herttua otti kuitenkin kuninkaaksi tullessaan järjestysnumeron IX, minkä jälkeen muistakin Kaarle-nimisistä kuninkaista, sekä varhaisemmista että myöhemmistä, on käytetty sen mukaisia järjestysnumeroita.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita 
Kaarle-nimisten keisarien järjestysluvut alkavat IV:stä, sillä frankkien hallitsijat Kaarle Martel, Kaarle Suuri ja Kaarle Paksu olivat myös Saksan hallitsijoita.
Sardinian kuninkaita ()
Kaarle Emanuel -nimisten hallitsijoiden järjestysluvut alkavat III:sta, koska ensimmäiset kaksi olivat Sardinian kuningaskuntaa edeltäneen Savoijin herttuoita.
Savoijin herttua 
Suomen kuningas
Unkarin kuninkaita ()
Valois’n kreivi
Weimarin herttua
Württembergin kuningas
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Etunimet]]
Tacitus

Publius Cornelius Tacitus (noin 55–120) oli roomalainen senaattori ja historioitsija. Häntä pidetään Rooman merkittävimpänä historioitsijana ja eräänä huomattavimmista roomalaisista kirjailijoista.
Elämä.
Tacituksen elämästä tiedetään hyvin vähän. Hän syntyi ehkä Galliassa tai Pohjois-Italiassa senaattori- tai ritarisäätyyn kuuluvaan perheeseen. Hän opiskeli Roomassa ja kävi läpi tavanmukaisen virkauran ("cursus honorum"). Hänestä tuli senaattori ja vuonna 97 konsuli. Vuosina 112-113 hän toimi Asian provinssin kuvernöörinä. Hän kuoli luultavasti joskus vuoden 115 jälkeen.
Teokset.
Tacituksen tyylillinen esikuva oli Sallustius ja hän arvosteli terävästi keisarivaltaa. Hänen historiannäkemyksensä keisarinhovin juonitteluista on ironinen ja pessimistinen. Tacituksella oli omaperäinen, selkeä ja koruton kirjoitustyyli, joka poikkesi sekä hopea- että kultakauden valtavirrasta.
Tacituksen pääteokset ovat kirjat Rooman keisarien historiasta. "Taistelu keisarivallasta" ("Historiae", ”historiankirjat”) kertoo Rooman historian Rooman keisari Neron kuolemasta vuonna 69 eteenpäin. Vain neljä ensimmäistä ja osa viidennestä kirjasta ovat säilyneet. "Keisarillisen Rooman historia" ("Annales", ”vuosikirjat”) kertoo keisari Tiberiuksen valtaannoususta vuonna 14 aina Neron kuolemaan. Kirjoja teoksessa oli ilmeisesti kuusitoista mutta vain kolmannes niistä on säilynyt. Osia 5. ja 16. kirjasta puuttuu ja kirjat 7–10 puuttuvat kokonaan. 
Tacituksen pienempiin töihin kuuluu "Germania", joka kertoo germaaniheimoista, jotka elivät Rooman valtakunnan ulkopuolella. Tacitus kirjoitti "Germanian" vuonna 98 jaa. Tacitus korosti luonnonvaraisten kansojen turmeltumattomuudessa olevaa voimaa, mikä on usein tulkittu varoitukseksi germaanien uhasta veltostuneille roomalaisille. Kirjassa Tacitus myös kuvaa alkukantaiset ja kurjuudessa elävät "fennit", jotka on perinteisesti yhdistetty saamelaisten esivanhempiin. Teoksesta on kolme suomennosta vuosilta 1904, 1953 ja 1976.
Toinen Tacituksen pienemmistä teoksista on elämäkertateos "Agricola", jossa hän kertoo apestaan, roomalaisesta kenraalista Gnaeus Julius Agricolasta. Tacitus kuvaa Britanniassa sotineen valloittajakenraalin toimintaa ja luo henkilökuvan vanhan hyvän ajan roomalaisesta.
Rautaesirippu

Rautaesirippu () on länsivaltojen käyttämä nimitys rajalle, joka jakoi Euroopan kahteen osaan, itään ja länteen. Euroopan jako kahteen osaan kesti toisesta maailmansodasta aina kylmän sodan loppuun (noin 1945–1990). Itä käsitti Neuvostoliiton ja sen hallinnassa olleet sosialistiset valtiot, ja länsi muut Euroopan valtiot, joista useimmat olivat Yhdysvaltain liittolaisia.
Aasiassa oli vastaava raja, niin sanottu bambuesirippu, joka jakoi sosialistiset ja kapitalistiset valtiot.
Nimen alkuperä.
Vaikka nimitystä oli käytetty neuvostovaltion eristyksestä jo 1918 ja sillä oli roolinsa myös natsi-Saksan propagandassa, nimen yleisti lopullisesti Ison-Britannian entinen pääministeri Winston Churchill 5. maaliskuuta 1946 Fultonissa, Missourissa pitämässään puheessa:
Neuvostoliiton valtionpäämies Josif Stalin reagoi Churchillin puheeseen voimakkaasti syyttämällä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattajalle "Pravdalle" antamassaan lausunnossa Churchillia sodanlietsojaksi ja vertaamalla häntä Adolf Hitleriin.
Ideologiset ristiriidat.
Rautaesirippu ei ollut pelkkä Euroopan jakava raja; se jakoi myös kaksi erilaista maailmaa. Idässä kommunismi ja sosialismi olivat vallitsevia aatteita. Länsivallat näkivät idän epädemokraattisena diktatuurina. Itä näki lännen vastaavasti porvarillisina imperialisteina ja riistäjinä. Kummallakin puolella valtiokoneisto vaikutti propagandalla yleiseen mielipiteeseen, ja teki ideologioista tunnepitoisia katkaisten yhteyden todellisiin poliittisiin ja taloudellisiin teorioihin.
Sotilasliitot.
Rautaesirippu ja kylmä sota johtivat Euroopassa kahden sotilasliiton syntyyn. Vuonna 1949 12 länsimaata perusti puolustusliitto Naton. Saksan liittotasavalta liittyi Natoon vuonna 1955, mikä sai Neuvostoliiton pelkäämään Saksan sotilasmahdin uutta nousua. Sen seurauksena sosialistiset maat perustivat oman puolustusjärjestönsä, Varsovan liiton. Euroopan sosialistista maista ainoastaan Jugoslavia ja vuodesta 1968 Albania olivat Varsovan liiton ulkopuolella. Nato ja Varsovan liitto olivat vastakkain Euroopassa aina vuoteen 1991 asti, jolloin Varsovan liitto purettiin Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena.
Fyysinen raja.
Rautaesirippu muodosti puolustusrajan länsi- ja itäblokin välillä. Esiripun läheiset alueet olivat eräitä maailman aseistetuimpia alueita. Varsinkin Saksassa raja näkyi selvästi Saksan liittotasavallan ja Saksan demokraattisen tasavallan välillä. Saksassa raja oli merkitty tolpin ja kyltein, ja molemmilla puolilla rajaa oli lukuisia vartiotorneja.
Euroopan halki kulkeva raja aiheutti monien ihmisten karkaamisen rajan toiselle puolelle. Saksassa lukuisat ihmiset saivat surmansa yrittäessään paeta länteen.
Savio

Savio on Keravan 6. kaupunginosa, joka sijaitsee Keravan Keskustan kaupunginosasta etelälounaaseen. Saviolla asui 5 906 ihmistä (31.12.2014) ja se on Keravan toiseksi väkirikkain kaupunginosa. Savion naapurikaupunginosia ovat idässä Alikerava ja pohjoisessa Sompio. Etelässä Savio rajoittuu Vantaan ja lännessä Tuusulan kunnanrajoihin.
Savio sijaitsee Helsingin–Riihimäen rautatien varrella 26 kilometriä Helsingistä pohjoiseen. Savion rautatieasema on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen käytössä. Siellä pysähtyvät K-junat ruuhka-aikoina 10 minuutin välein ja hiljaisina aikoina T-junat. Asukasluku vuonna 2004 oli 5 856. Melko väljästi rakennetulla alueella on kerrostaloja ja pienkerrostaloja sekä paljon rivi- ja omakotitaloja. Ympäristö on vehreää, ja alueella on runsaasti jalankulku- ja pyöräilyväyliä, kuten Saviontaival. Saviolla sijaitsee myös alueen virkistysalue Sielunrajankallio joka on kovassa käytössä. Kalliolla sijaitsi aiemmin hyppytorni. Savion palvelut sijaitsevat pääasiassa aseman lähettyvillä, ja niitä ovat mm. lähikauppa, R-kioski, asiamiesposti, eläinlääkäri, kolme kampaamoa, kaksi pizzeriaa, vapaaehtoinen palokunta, fysikaalinen hoitolaitos, baari, apteekki, tekonurmikenttä ja kuntosali. Saviolla on myös koulu, Savion ala-aste sekä useita päiväkoteja ja leikkipuistoja.
Helsingin ja Hämeenlinnan välisen rautatien avaaminen 1862 toi alueelle teollisuutta. Nykyisin teollisuus on keskittynyt radan itäpuolelle Alikeravalle, jossa toimivat muun muassa Sinebrychoff, Ifolor ja Sairaalapesula, sekä erilaisten erikoisliikkeiden keskittymä. Alikeravan puolella, välittömästi rautatieaseman vieressä sijaitsee Klondyke-talo, suuri 30 000 kerrosneliömetrin tiiliverhoiltu teollisuusrakennus, jossa toimii nykyään muun muassa lukuisia eri pienyrityksiä. Vuosina 1990–1992 talossa toimi ensin sisähuvipuisto Fanfaari, jonka toimintaa jatkoi vuoteen 1995 saakka Planet FunFun, jonka keulakuva oli Renny Harlin. 
Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Savion vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 2003.
Masala

Masala () on kylä ja kunnanosa Kirkkonummen kunnan itäosassa. Se sijaitsee Kehä III:n ja rantaradan varrella lähellä Espoon rajaa. Masala on myös aiempi taajama, mutta se on vuoden 1990 taajamarajauksesta lähtien ollut osa kuntarajat ylittävää Helsingin keskustaajamaa.
Masalan kirkko on vuonna 2000 käyttöön vihitty tiilikirkko.
Palvelut.
Masalan keskustan palveluihin kuuluu muun muassa kaksi päivittäistavarakauppaa, italialaisherkkukauppa, terveysasema, apteekki, asiamiesposti, muutama ravintola sekä muutama parturi-kampaamo.
Päivähoito ja koulutus.
Masalassa on useita päiväkoteja sekä kaksi peruskoulua. Masalan koulu on 1.–6. luokkien alakoulu ja Nissnikun koulu 1.–9. luokkien yhtenäiskoulu. Masalan oppilaaksiottoalueeseen kuuluu myös Sundsbergin alueella sijaitseva alakoulu Kartanonrannan koulu. Läheisellä Luoman alueella toimii ruotsinkielinen alakoulu Bobäcks skola. Ruotsinkielinen yläkoulu sijaitsee Kirkkonummen keskustassa. Masalassa on aiemmin toiminut myös lukio. Masalan lukio yhdistettiin Porkkalan lukioon vuonna 2011, ja Porkkalan lukion Masalan toimipiste lopetti toimintansa vuonna 2015.
Masalassa on myös Kirkkonummen kirjaston Masalan lähikirjasto, jonka yhteydessä on nuorisotila.
Liikunta ja urheilu.
Masalan urheilupuisto sisältää pelikenttiä sekä kuntopolun. Urheilupuistoa on tarkoitus laajentaa ja lisätä siihen virikkeitä. Masalassa toimii myös muutama liikuntakeskus. Masalalaisia urheiluseuroja ovat Masalan Kisa ry, Kirkkonummen palloseura ry ja ITF Masala ry.
Liikenne.
Masala sijaitsee lähellä Kehä III:n ja Länsiväylän liittymää sekä Helsingin ja Turun välisen rantaradan varrella. Masalan asemalla pysähtyvät Helsingin ja Kirkkonummen välillä kulkevat U- ja L-junat sekä Helsingin ja Siuntion välillä kulkevat Y-junat. Matkaa Kirkkonummen keskustaan on noin seitsemän kilometriä ja Helsinkiin noin 25 kilometriä.
Muuta.
Masalassa toimivat Masalan nuorisoteatteri ja Masalan elävän musiikin unioni MELU ry.
Masalassa sijaitsee myös Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskus.
Death

Death oli yhdysvaltalainen death metal -yhtye, jota pidetään yhtenä tyylilajin ensimmäisistä edustajista. Deathin vuoden 1987 esikoisalbumi "Scream Bloody Gore" on death metalin yksi merkkipaaluista ja sen vaikutus tyylilajin kehitykseen on kiistaton.
Vuoteen 2008 mennessä Death on myynyt maailmanlaajuisesti noin kaksi miljoonaa albumia, jonka ansiosta se on eräs kaupallisesti menestyneimmistä death metal -yhtyeistä.
Historia.
Kuusitoistavuotias Chuck Schuldiner perusti Deathin vuonna 1983, tosin aluksi nimellä "Mantas". Nimen Death yhtye sai vuonna 1984. Schuldinerin veli Frank oli aikaisemmin kuollut auto-onnettomuudessa, ja tämän kokemuksen Schuldiner halusi kääntää positiiviseksi nimeämällä bändinsä Deathiksi. Schuldiner hoiti Deathissa kaiken sävellystyön, lauloi ja soitti sekä rytmi- että soolokitaraa. Schudiner osasi soittaa myös bassokitaraa.
Death julkaisi ensimmäisen albuminsa "Scream Bloody Gore" vuonna 1987. Floridan underground-piireissä ennakkoon saadun maineen myötä "Scream Bloody Gore" vakiintui yhdeksi suoraviivaisen death metalin merkittävimmistä julkaisuista. Deathin alkuajat ensimmäisistä demoista toiseen täyspitkään studioalbumiin "Leprosy" tunnetaankin raa'asta musiikista, sanoituksista ja vokalisoinnista. Vaikka Schuldinerin murinalaulu onkin medioissa ja fanien keskuudessa tunnustettu ja eräänlainen death metalin tavaramerkki, Schuldiner oli hyvin itsekriittinen oman äänensä ja laulutyöskentelynsä suhteen. 
"Spiritual Healing" -albumin jälkeen Schuldiner kyllästyi vakituisten jäsenten etsimiseen. Schuldiner onnistuikin tarvittaessa keräämään studiosessioihin muusikkoja, jotka pystyivät toteuttamaan Schuldinerin vaikeat sävellykset ja sovitukset tämän haluamalla tavalla. Deathin myöhemmät albumit "Humanista" alkaen ovat erittäin progressiivisia ja sanoitukset painottuvat enimmäkseen eksistentialismiin ja muihin filosofisiin aiheisiin.
Schuldiner perusti yhtyeen Control Denied vuonna 1999, sillä hän halusi tehdä enemmän kokeellista musiikkia ja etsiä progressiivisen metallin rajoja. Uusi yhtye oli eräänlainen kompromissi, sillä Death oli tietyllä tavalla genrensä vanki. Viimeiseksi jäänyt Death-albumi "The Sound of Perseverance" oli Schuldinerin ja levy-yhtiö Nuclear Blastin välinen kompromissi: Schuldiner sai levyttää uuden yhtyeensä esikoisalbumin sillä ehdolla, että hän julkaisisi myös Death-nimellä uuden albumin.
Chuck Schuldiner taisteli pitkään pahanlaatuisen aivokasvaimen aiheuttamia oireita vastaan, mutta kuoli kasvaimen heikentämänä keuhkokuumeeseen 13. joulukuuta 2001. Samalla sekä Deathin että Control Deniedin toiminta loppui.
Steradiaani

Steradiaani ω (lyhenne sr) on SI-järjestelmän mukainen avaruuskulman suuruuden mittayksikkö. Täysi avaruuskulma on 4π sr.
Geometrisesti avaruuskulman suuruus steradiaaneina ilmoitettuna on yhtä suuri kuin avaruuskulman määrittelevän kartion pallomaisen pohjan pinta-ala pallon säteen ollessa 1.
Avaruuskulman laskeminen:
ω=formula_1, A=formula_2πformula_3, h=formula_4
h =pallosegmentin korkeus, α =kulma asteina, r =säde
Jos r =1, ω=formula_2πformula_6
Newtonmetri

Newtonmetri (tunnus Nm, myös N m tai N · m) on SI-järjestelmän mukainen momentin yksikkö. Newtonmetrin suuruinen momentti syntyy esimerkiksi vääntämällä metrin pituisella varrella newtonin voimalla.
Newtonmetri on yleisesti auton moottoreille tehon lisäksi annettu suoritusarvo, jolla kuvataan moottorin tuottamaa vääntömomenttia.
Ruuvien ja muttereiden kiristysmomentit ilmoitetaan newtonmetreissä. Kiristys tiettyyn momenttiin hallitaan momenttiavaimella.
Newtonmetri on myös lujuusopissa taivutusmomentin yksikkö. 
Newtonmetrin dimensio on sama kuin joulen dimensio (J = Nm), ja sitä voidaan käyttää energian yksikkönä, erityisesti kun tarkastellaan kappaleeseen kohdistuvan voiman "F" tekemää mekaanista työtä "W" = "Fs", kappaleen liikkuessa matkan "s" voiman suuntaisesti. Sen sijaan joulea ei suositella käytettävän momentin yksikkönä, sillä momentti ja energia ovat eri laatuisia suureita. Toisaalta, momentin tekemä työ on momentin ja kiertokulman tulo, joten jossain tapauksissa on luonnollista ottaa momentin yksiköksi joule per radiaani (J/rad).
Aikaisempi SI-standardi suositti newtonmetrille kirjoitusasua N · m, mutta vuoden 2019 standardin mukaan tulon muotoiset johdannaissuureet kirjoitetaan ilman kertomerkkiä, jolloin erityisesti newtonmetrin suositeltu kirjoitusasu on Nm.
Toukokuun neljännen päivän liike

Toukokuun neljännen päivän liike (五四运动 Wǔ-sì Yùndòng) oli merkittävä uudistusliike Kiinassa, 4. toukokuuta 1919. Se merkitsi nationalismin nousua yhdistäen kiinalaisia. Sytykkeenä liikkeelle toimi tyytymättömyys Versailles’n rauhansopimukseen ja taustavoimana uuden kulttuurin liike.
Liikkeen taustaa.
Kiina liittyi ensimmäiseen maailmansotaan toivoen saavansa tukea Japanin ylettömiä vaatimuksia vastaan ja saadakseen takaisin Kiinan suoraan hallintaan Saksan hallussaan pitämät sopimussatama-alueet Shandongissa. Versaillesin sopimuksen 156. artikla siirsi alueet vastoin kiinalaisten odotuksia Kiinan tapaan ympärysvaltoihin liittyneen Japanin haltuun. Japanin motiivina liittyä ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolelle oli hankkia itselleen Saksan Kiinassa olevat toimilupa-alueet. Ympärysvalloista Britannia oli jo vuodesta 1902 osoittanut ymmärtämystä Japanin pyrkimyksille padotakseen Venäjän pyrkimyksiä Aasiassa.
4. toukokuuta 1919.
4. toukokuuta 1919 yli 3 000 opiskelijaa 13 yliopistosta ja korkeakoulusta Pekingissä kokoontui mielenosoitukseen Taivaallisen rauhan aukiolle. Tiedon levitessä levisivät mielenosoituksetkin ympäri maata. Lisäksi järjestettiin lakkoja ja boikotteja japanilaisia tuotteita kohtaan.
Toukokuun neljännen päivän liike oli merkittävä käännekohta Kiinassa. Se radikalisoi Kiinan intellektuellit. Woodrow Wilsonin moralistiset kannanotot koettiin tyhjäksi tekopyhyydeksi ja hylättiin. Marxismi-leninismi alkoi saada sijaa vasemmistossa ja vastaavasti fasismi oikeistossa. Suuri osa tulevista Kiinan kommunistisen puolueen perustajista ja johtohahmoista, kuten Mao Zedong, toimi toukokuun neljännen päivän liikkeen johtohahmoina ja aktiiveina. Vuoden 1919 mielenosoitukset toimivat avainkokemuksina uudelle sukupolvelle, joka toisen maailmansodan ja vuosien 1946–1949 sisällissodan jälkeen muokkasivat – Maon johdolla – Kiinan kansantasavallan politiikan vuosikymmeniksi eteenpäin. Mielenosoitus nosti esiin paitsi uuden poliittisen sukupolven, myös useita kulttuurivaikuttajia, ennen kaikkea kiinalaisen kirjallisuuden suuren nimen, Lu Xunin.
Kamaripop

Kamaripop on popmusiikin laji, jonka hallitseva tunnuspiirre on kamarimusiikin vaikutus. Se näkyy sovituksissa ja orkestroinnissa, johon liittyy usein paljon jousia tai puhaltimia sekä muita perinteisiä kamarimusiikkisoittimia. Englannin kielessä tyylistä käytetään myös barokki-johdannaisia nimityksiä kuten "baroque pop", "baroque rock" tai "English baroque". Kamaripop sai alkunsa 1960-luvun puolivälissä, jolloin rock and roll -kappaleisiin alettiin lisätä elementtejä klassisesta musiikista. Tyylin harjoittajat alkoivat käyttää rockille epätyypillisiä instrumetteja kuten cembaloa, oboeta tai käyrätorvea. Tyyli oli eniten suosiossa aikana, jolloin käytössä ei ollut syntetisaattoreita tai samplereita, joten levyillä käytettiin ”oikeita”, tavallisesti studiomuusikoiden soittamia instrumentteja. Kamaripop eroaa progressiivisen rockin klassisista orkestroinneista yksinkertaisemmilla kappalerakenteillaan, jotka ovat lähempänä tavanomaisempia popkappaleita, sekä lähempänä valtavirtaa olevilla sanoituksillaan.
Nykykamaripop ammentaa vahvasti muun muassa Brian Wilsonin, Burt Bacharachin ja Lee Hazlewoodin tuotannosta. Se syntyi paljolti vastareaktiona 1990-luvun vaihtoehtomusiikissa vallinneelle lo-fi-estetiikalle.
Belle &amp; Sebastian

Belle &amp; Sebastian on tammikuussa 1996 perustettu indie pop-yhtye Glasgow'sta, Skotlannista. Yhtyeessä on seitsemän jäsentä. Aluksi he levyttivät Jeepster Recordsille, mutta ovat nykyisin tehneet sopimuksen Rough Trade Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa ja Matador Recordsin kanssa Yhdysvalloissa. Molemmat levy-yhtiöt ovat itsenäisiä eli eivät toimi suurimpien ja markkinoita hallitsevien levy-yhtiöiden avustuksella tai alaisuudessa.
Yhtye on nimetty 1960-luvun suositun televisiosarjan "Belle ja Sebastian" mukaan.
Maastricht

Maastricht on noin 122 000 asukkaan kaupunki Alankomaissa. Se on Limburgin maakunnan pääkaupunki ja sijaitsee Maasjoen varrella maan eteläosassa, Belgian ja Saksan väliin jäävällä kapealla alueella. Matkaa Belgian rajalle on vain pari kilometriä.
Esittely.
Kaupunki on perustettu roomalaisten leiripaikalle. Se oli piispanistuin vuosina 382–721. Brabantin herttua, espanjalaiset ja ranskalaiset ovat vallanneet sen useita kertoja historian varrella. Toisessa maailmansodassa saksalaiset hyökkäsivät sinne Alankomaiden valtauksen ensimmäisenä päivänä, ja se oli myös ensimmäinen kaupunki joka vapautettiin saksalaisista 1944. Vuonna 1992 kaupungissa allekirjoitettiin Maastrichtin sopimus.
Kaupungin eteläpuolella on hiekkakivilouhoksia, joiden käytävissä on piiloteltu pakolaisia ja karjaa sotien aikana. 
Maastrichtin yliopistossa on lähes 16 tuhatta opiskelijaa. Sen opetusmenetelmä on "problem based learning", ja se sanoo olevansa Alankomaiden yliopistoista kansainvälisin.
Maastrich pyrki vuoden 2018 Euroopan kulttuuripääkaupunkien joukkoon. Times Higher Education-listalla Maastricht nousi sadan parhaan joukkoon lukuvuodelle 2013–2014.
Urheilu.
Jalkapalloseura MVV Maastricht on kotoisin Maastrichtista. Seura pelaa Eerste Divisiessa. Kaupungista on kotoisin myös amerikkalaisen jalkapallon seura Maastricht Wildcats, joka pelaa Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla.
Ystävyyskaupungit.
Maastrichtin ystävyyskaupungit ovat Liège Belgiassa, Koblenz Saksassa ja Rama Nicaraguassa.
God Save the King

God Save the King (), kuningattaren hallitessa God Save the Queen, on Yhdistyneen kuningaskunnan kansallislaulu ja samalla kuningashymni. Englantilaisen säveltäjän Henry Careyn poika väitti tämän kuoleman jälkeen isänsä säveltäneen ja sanoittaneen laulun, ja tämä tieto löytyy useimmista lähdeteoksista. Tiedon todenperäisyyttä on kuitenkin myös epäilty, ja laulun säveltäjiksi on arveltu esimerkiksi englantilaista John Bullia tai ranskalaista Jean-Baptiste Lullya, sanotaanpa laulun jossain perustuvan jopa vanhaan sveitsiläiseen marssiin. God Save the King on eräs maailman vanhimpia kansallislauluja, se esitettiin ensi kerran 28. syyskuuta 1745 kuningas Yrjö II:n kunniaksi. Laulu oli julkaistu jo vuotta aiemmin kirjassa "Thesaurus Musicus".
Osa laulun sanoista vaihtelee sen mukaan, onko Britanniaa hallitseva monarkki kuningas vai kuningatar. Laulun alkuperäinen nimi on God save the King, mutta naisen ollessa hallitsijana, viimeksi kuningatar Elisabet II:n aikana, sana ”King” (kuningas) korvataan sanalla ”Queen” (kuningatar), ja samalla laulun pronominit "he" ja "him" (hän ja hänet miestä tarkoitettaessa) vaihdetaan pronomineihin "she" ja "her" (hän ja hänet naista tarkoitettaessa).
Laulusta lauletaan yleensä vain ensimmäinen säkeistö tai ensimmäinen säkeistö ja ”Thy choicest gifts in store” -alkuinen säkeistö, sillä eräissä muissa säkeistöissä kehotetaan muun muassa ”murskaamaan kapinalliset skotit”. On siis ymmärrettävää, että tällaisia sanoituksia ei voida käyttää koko valtion kansallislaulussa. Monarkki itse ei koskaan laula kansallishymniä.
Frans Mikael Franzén on suomentanut laulun vuonna 1805. Sen nimi on ”Weisu Kuningalle Suomen kansalda”.
Muissa maissa.
Careyn melodia on ollut suosittu myös Britannian ulkopuolella. Liechtenstein on käyttänyt sitä kansallishymninään vuodesta 1920 nimellä ”Oben am jungen Rhein”. Vuoteen 1961 sama melodia oli myös Sveitsin kansallislaulu nimellä ”Heil dir Helvetia” tai alkusanojen mukaan ”Rufst du, mein Vaterland”. Samalla sävelmällä laulettiin myös monien saksalaisten ruhtinaskuntien ruhtinashymnejä, ja vuodesta 1871 vuoteen 1918 sama melodia oli Preussin kuningashymnin ominaisuudessa myös Saksan keisarikunnan epävirallinen kansallislaulu nimellä ”Heil dir im Siegerkranz”. Myös Norjan kuningashymni ”Kongesangen” lauletaan God Save the Queenin melodialla. Samoin laulua on käytetty Venäjän keisarihymninä: "Molitva russkih". Myös Yhdysvalloissa hyvin suosittu isänmaallinen (ja brittiläisvastainen) laulu ”My Country, ’Tis of Thee” lauletaan samalla sävelmällä.
Frans Mikael Franzén kirjoitti vuonna 1804 samalle sävelmälle tekstin "Ruhtinaalle", joka ylisti Suomeakin hallinnutta Ruotsin kuningasta ja on tiettävästi Franzénin ainoa suomeksi kirjoittama teos. Jaakko Juteini sanoitti samaan säveleen suomalaisille tarkoitetun laulun ”Laulu Suurelle Ruhtinaalle ja Suomelle”, jonka aiheena on Venäjän keisari Suomen suuriruhtinaana. Juteinin laulua esitettiin aktiivisesti 1800-luvun Suomessa.