tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Put (lehti)

Put (, ”Tie”) oli Helsingissä vuosina 1921–1922 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Helmikuussa 1921 aloittanut "Put" oli puolueettomaksi ilmoittautunut päivälehti, joka käsitteli etupäässä Neuvosto-Venäjän tapahtumia. Sen ideologinen tausta liittyy Smena veh -liikkeeseen, joka kannatti venäläisemigranttien paluuta kotiin ja osallistumista isänmaansa jälleenrakentamiseen. Samanhenkiset lehdet perustettiin lähes samanaikaisesti Riikaan ja Berliiniin, ja emigranttilehdistössä niitä kaikkia syytettiin neuvostohallituksen äänitorviksi.
Kuudesti viikossa ilmestyneen "Putin" vastaaviksi toimittajiksi ilmoitettiin Paul Leontjeff ja K. I. Šarin. Varsinainen päätoimittaja oli kuitenkin Nikolai Iordanski. Lehti lakkasi ilmestymästä tammikuussa 1922, kun Suomen viranomaiset karkottivat maasta vakoilijoiksi epäillyn Iordanskin ja kaksi muuta lehden toimittajaa.
Plasco-rakennus

Plasco-rakennus (myös nimellä "Plasko", ) oli Iranin pääkaupunkiin Teheraniin vuonna 1962 valmistunut 17-kerroksinen asuin- ja toimistorakennus. Se syttyi palamaan ja romahti 19. tammikuuta 2017. Onnettomuudessa kuoli yli 20 tulipaloa sammuttanutta palomiestä. Talon nimi juontui sen rakennuttajan Habib Elghanianin omistamasta muovialan yhtiöstä. Hallitus antoi huhtikuussa 2017 raportin rakennuksen romahtamisesta, jossa todettiin, että Mostazafan-säätiö oli toiminut huolimattomasti viranomaisten varoittaessa onnettomuuden mahdollisuutta. Raportissa todettiin myös, että ministeriöt eivät olleet panneet täytäntöön 22 kansallista rakennusmääräystä, jotka koskevat rakennusten turvallisuutta ja kunnossapitoa, mitkä olivat tekijöitä Plascon romahtamiseen.
Joseph Stadler

Joseph Francis Stadler (12. kesäkuuta 1880 Cleveland – 25. helmikuuta 1950 Temple City) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti.
Stadler osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1904 St. Louisissa. Hän saavutti kisoista hopeaa vauhdittomasta korkeushypystä tuloksella 1,44 metriä ja pronssia vauhdittomasta kolmiloikasta tuloksella 9,60 metriä.
Leena Malkki

Leena Malkki (s. 1975 Helsinki) on suomalainen terrorismin tutkija, joka työskentelee Eurooppa-tutkimuksen keskuksessa Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa.
Malkki on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän on Eurooppa-tutkimuksen yliopistonlehtori sekä politiikan tutkimuksen dosentti, ja hänen asiantuntemukseensa kuuluvat erityisesti terrorismi ja poliittinen väkivalta, kouluammunnat sekä terrorismintorjuntapolitiikka länsimaissa. Hän on myös työskennellyt vierailevana tutkijana Leidenin yliopistossa.
Malkin kirja "Mitä tiedämme terrorismista" oli ensimmäinen suomeksi kirjoitettu terrorismista kertova yleisteos, ja se ilmestyi syyskuussa 2020. Kirja oli ehdolla vuoden 2020 Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajaksi. Malkki on myös yksi "Politiikasta"-verkkolehden päätoimittajista.
Russkaja žizn

Russkaja žizn (, ”Venäjän elämä”) oli Helsingissä vuonna 1919 perustettu venäjänkielinen sanomalehti. Joulukuusta 1919 lähtien sen nimenä oli "Novaja russkaja žizn" (Но́вая ру́сская жизнь, ”Uusi Venäjän elämä”), kesäkuusta 1922 "Russkije vesti" (Ру́сские ве́сти, ”Venäjän viestit”) ja joulukuusta 1923 vuoteen 1926 saakka "Novyje russkije vesti" (Но́вые ру́сские ве́сти, ”Uudet Venäjän viestit”).
Lehti syntyi maaliskuussa 1919, kun Andrei Igelströmin "Severnaja žizn" ja Konstantin Arabažinin "Russki listok" yhdistettiin. Samalla molemmat syrjäytettiin "Russkaja žiznin" toimituksesta. Uutta lehteä toimittivat entisen Venäjän ministerit ja poliitikot ja sen linjan määräsi Venäjän valkoisten sotapolitiikka. Ajan mittaan "Russkaja žizn" muuttui entistäkin taantumuksellisemmaksi, ja loppuvuodesta 1919 sen kilpailijaksi perustettiin uusi lehti "Rassvet".
Lehden tärkeimpiä tehtäviä olivat Neuvosto-Venäjän, Venäjän sisällissodan ja venäläisen emigranttiyhteisön tapahtumista kertominen. Sillä oli omat kirjeenvaihtajat Prahassa, Lontoossa, Berliinissä, Pariisissa ja muissa emigranttien keskuspaikoissa. Lehti toimi myös Suomen venäläisyhteisön yhdyssiteenä ja pyrki luomaan yhteisymmärrystä ja kulttuurisuhteita suomalaisten ja venäläisten välille. Se julkaisi emigranttikirjailijoiden runoja, kuvauksia, kirjallisuus- ja taideartikkeleita sekä kirjallisuus-, teatteri- ja musiikkiarvosteluja.
Kuudesti ja välillä kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaiseminen kävi taloudellisesti raskaaksi, mikä heijastui useina keskeytyksinä ja nimenmuutoksina. Vastaaviksi toimittajaksi ilmoitettiin Paul Leontjeff (1919), Georg (Juri) Grigorkoff (1919–1922) ja Valerian Voutilainen (1922–1926). Toimituskuntaan kuuluivat "Novaja russkaja žiznin" aikaan Anton Kartašov, David Grimm, Vladimir Kuzmin-Karavajev, Aleksandr Kuprin, Ivan Bunin, Aleksandr Jablonovski, Valerian Voutilainen ja Jevgeni Ljatski. Suurin osa toimittajista muutti muualle Eurooppaan keväällä 1922.
"Novyje russkije vestin" lakattua kesäkuussa 1926 Russkaja kolonija -yhdistys yritti vielä keväällä 1927 julkaista "Listok russkoi kolonii" -nimistä lehteä, johon Suomen venäläisen emigranttisanomalehdistön historia päättyi.
Aerolit

Aerolit () oli venäläinen rahtilentoyhtiö. Vuonna 1992 perustetun yhtiön solmukohtia olivat Puškinin lentoasema lähellä Pietaria ja Tušinon lentokenttä Moskovassa. Sen toimintalupa peruttiin 29. kesäkuuta 1995.
Laivasto.
Aerolitin laivastoon kuului viisi lentokonetta.
RKW Finland

RKW Finland Oy on suomalainen muoviteollisuusyritys. Se on saksalaisen RKW:n tytäryhtiö. Yhtiön kotipaikka on Pori ja tuotantotilat sijaitsevat Porin Ulasoorissa. RKW Finland on erikoistunut teollisuuden muovisiin joustopakkauksiin. Tuotevalikoimaan kuuluvat muovisäkit, erilaiset pakkauskalvot ja päällystetyt tuotteet, kuten aluskatteet.
Tilikaudella 2016 RKW Finlandin liikevaihto oli 46,7 miljoonaa euroa ja tilikauden tulos 1,3 miljoonaa euroa. Työntekijöitä tilikaudella 2015 oli 173. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Pekka Saariluoma ja hallituksen puheenjohtajana Matthias Kaufmann.
Vuonna 2015 RKW Finland oli Porin 11. suurin osakeyhtiömuotoinen työllistäjä.
Historia.
Monialaperheyritys Rosenlew aloitti Porissa paperisäkkien valmistuksen vuonna 1923. Myöhemmin yrityksestä muodostui yksi Euroopan suurimmista muovisäkkien valmistajista. Vuonna 1987 Rauma-Repola osti Rosenlewin.
Vuodenvaihteessa 2000–2001 saksalainen RKW osti Porin tehtaan UPM-Kymmeneltä, jolloin perustettiin uusi yhtiö Rosenlew RKW Finland Oy. Vuonna 2012 yrityksen nimeksi muutettiin konsernin yhtenäisen käytännön mukaisesti RKW Finland Oy.
Alfaketovoihappo

α-Ketovoihappo eli alfaketovoihappo (C4H6O3) on ketokarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy välituotteena aminohappojen biosynteesi- ja hajotusreaktioissa.
α-Ketovoihappoa muodostuu treoniinista treoniinideaminaasin katalysoimana. Yhdistettä muodostuu myös kysteiinin biosynteesin sivutuotteessa, kun kystationiini hajoaa kysteiiniksi ja α-ketovoihapoksi kystationaasin katalysoimana. Näissä reaktioissa muodostunut α-ketovoihappo voidaan prosessoida edelleen propionyylikoentsyymi-A:ksi α-ketohappodehydrogenaasikompleksin katalysoimana. Eräät eliöt kykenevät syntetisoimaan isoleusiinia α-ketovoihaposta.
Sotoloni on laktoneihin kuuluva aromiyhdiste, joka antaa ranskalaiselle viinille Vin jaune sen tyypillisen maun. Sotolonia muodostuu viiniin käymisprosessin aikana asetaldehydistä ja α-ketovoihaposta.
Olli Tikka

Olli Yrjö Julius Tikka (3. lokakuuta 1923 Viipuri – 11. tammikuuta 2012) oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin ja Panssariprikaatin komentajana.
Tikan vanhemmat olivat eversti Yrjö Tikka ja Martta Wennström. Hänen puolisonsa vuodesta 1947 oli Anneli Kaisla. 
Ylioppilaaksi Tikka tuli Helsingin normaalilyseosta 1945. Talvisodassa Tikka toimi Kannaksen Armeijan esikunnan lähettinä ja jatkosodassa ennen varusmiespalvelustaan suojeluskuntasotamiehenä. Varusmiespalveluksen hän suoritti Jalkaväen koulutuskeskus 17:ssä ja Jalkaväkirykmentti 50:ssä, jossa hän reserviupseerikurssilta valmistuttuaan toimi nuorempana upseerina jatkosodan loppuun asti ja osallistui myös Lapin sotaan. 
Kadettikoulun 28. kadettikurssin Tikka suoritti 1946–1947, minkä jälkeen hän toimi nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 3:ssa. Vuodesta 1949 hän toimi Kadettikoulun opetusupseerina ja vuodesta 1953 koulun jääkärikomppanian päällikkönä. Vuodesta 1957 hän oli komppanianpäällikkö Porin prikaatissa ja toimi vuodesta 1958 pataljoonan komentajan sijaisena. Tikka oli toimistoupseeri 2. Divisioonan esikunnassa 1960–1961, Tampereen läntisen sotilaspiirin esikunnan järjestelytoimiston päällikkö 1961–1967, Panssariprikaatin esikunnan päällikkö 1970–1971, Hämeen jääkäripataljoonan komentaja 1973–1975, Pohjan prikaatin komentaja 1975–1976 Eero Eräsaaren jälkeen, Panssariprikaatin komentaja 1976–1979 ja Huoltokoulutuskeskuksen päällikkö 1979–1983. 
Tikka erosi aktiivipalveluksesta vuonna 1983. Hänen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1961, everstiluutnantiksi 1968 ja everstiksi 1975.
Tikka kuoli 88-vuotiaana 11. tammikuuta 2012.
Jussi Lehmusvesi

Jussi Lehmusvesi (s. 1972 Vantaa) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Vainikkala" ilmestyi helmikuussa vuonna 2017. Toinen kirja Operaatio Zuckerberg ilmestyi vuoden 2019 maaliskuussa. Lehmusvesi työskentelee Helsingin Sanomissa kulttuuritoimittajana.
Lehmusvesi on työskennellyt aiemmin Nelosen uutisissa uutis- ja kulttuuritoimittajana (1999–2013) ja sitä ennen MTV:n ajankohtaistoimituksessa. Hän on ollut tekemässä Dokumenttiprojektin dokumenttielokuvaa "Rakastaa, rakastaa, ei rakasta", 
Hän on ollut myös ohjaamassa, käsikirjoittamassa ja leikkaamassa musiikkivideoita Radiopuhelimet-yhtyeelle.
Lehmusvesi on filosofian maisteri. Hänen pääaineensa on journalistiikka. Hän on käynyt Sanoman toimittajakoulun.
Hän on naimisissa Ylen Aamu-tv:n juontajan Anna Lehmusveden kanssa. Lehmusvedellä on kaksi lasta ja hän asui vuonna 2017 Helsingin Hakaniemessä.
Baikal Airlines

Baikal Airlines (; IATA: X3, ICAO: BKL) oli venäläinen lentoyhtiö. Se muodostettiin vuonna 1991 Neuvostoliiton hajottua Aeroflotin Itä-Siperian osastosta. Se lensi sekä Venäjän sisäisiä että ulkomaan reittilentoja Irkutskin lentoasemalta ja kuljetti lisäksi rahtia tilauslennoilla.
1990-luvun lopulla yhtiö ajautui talousvaikeuksiin. Huhtikuussa 1998 ilmoitettiin aiotusta yhdistymisestä Chitaavian kanssa. Vuoden 1998 pankkikriisin jälkeen suunnitelmista luovuttiin, ja Baikal Airlines hakeutui konkurssiin syyskuussa. Seuraavan vuoden keväällä yhtiö aloitti toimintansa uudelleen pienemmällä mittakaavalla, mutta joutui pian lopettamaan toimintansa. Sen toimintalupa peruttiin vuonna 2002.
Laivasto.
Baikal Airlines käytti toimintansa aikana seuraavia 49 lentokonetta ja helikopteria:
El efecto mariposa

El efecto mariposa (; ) on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Fernando Colomon ohjaama ja Beatriz de la Gándaran tuottama espanjalais-ranskalais-brittiläinen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat María Barranco, Coque Malla ja Rosa María Sardá. Elokuvan käsikirjoittivat Fernando Colomo, Joaquín Oristrell ja Anna Klamburg.
Juoni.
Luis (Coque Malla) on 20-vuotias espanjalaisopiskelija, joka matkustaa Madridista Lontooseen suorittamaan taloustieteen kurssin. Hän matkustaa määräilevän äitinsä Noelian (Rosa María Sardá) kanssa ja asuu hetken Oswaldin (James Fleet) kanssa asunnossa, joka on hänen tätinsä Olivian (María Barranco) naapurissa. Vaikka Luis ei ole koskaan tavannut tätiään ennen, hän muuttaa hänen luokseen. Olivialla on myrskyisä parisuhde televisionäyttelijä Duncan McHalen (Peter Sullivan) kanssa, joten asunnossa tilanne on usein aika kaoottinen. Pian Noelia palaa takaisin kotiinsa Madridiin ja Duncan, joka jää kiinni pettämisestä, muuttaa pois asunnosta. Luis ja Olivia jäävät kahdestaan ja huomaavat pian olevansa rakastumassa toisiinsa.
Tuotanto.
"El efecto mariposan" kuvaukset alkoivat 24. heinäkuuta 1995 ja päättyivät 9. syyskuuta 1995. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Madridin kaupunki Espanjassa ja Lontoon kaupunki Britanniassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat espanjalainen Fernando Colomo Producciones Cinematográficas, ranskalainen Mainstream S.A. ja brittiläinen Kestrel Two Limited. Elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös espanjalaiset Televisión Española ja Canal+ España sekä ranskalainen Canal+.
Julkaisu.
"El efecto mariposa" sai ensi-iltansa Espanjassa 20. joulukuuta 1995 ja oli Universal Pictures International Spain S.L.:n teatterilevittämä. Elokuva tuotti Espanjassa 973 006 euron lipputulot.
MagadanAeroGruz

MagadanAeroGruz (; ICAO: MGG) oli venäläinen rahtilentoyhtiö. Vuonna 1993 perustetun yhtiön kotikenttä oli Sokolin lentoasema Magadanissa. Sen toimilupa peruttiin 27. toukokuuta 1998.
Laivasto.
MagadanAeroGruzin laivastoon kuului kymmenen lentokonetta.
Bryostatiinit

Bryostatiinit ovat joukko makrolideihin kuuluvia laktoneja jotka ensimmäisenä löysi George Pettit 1960 luvulla sammaleläimistä ("Bugula neritina"). Bryostatiini 1:n rakenne saatiin selvitettyä 1982. Bryostatiinien vaikutuskohteen arvellaan olevan proteiinikinaasi C. Bryostatiinit ovat AIDSia ja syöpää tutkivien tiedemiesten voimakkaan mielenkiinnon kohteena.
Bryostatiineja on nykyisin ainakin 21 erilaista.
Moscow Airways

Moscow Airways (; IATA: M8, ICAO: MSC) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1991 perustetun yhtiön kotikenttä oli Šeremetjevon lentoasema Moskovassa.
Yhtiön toimilupa peruttiin, kun sen Air Africalle vuokraama An-32 syöksyi epäonnistuneen lentoonlähdön jälkeen torille Kinshasassa vuonna 1996 tappaen yli 220 ihmistä.
Laivasto.
Moscow Airways käytti toimintansa aikana seuraavia 16 lentokonetta.
Polititšeskije izvestija

Polititšeskije izvestija (, ”Poliittiset uutiset”) oli Helsingissä vuosina 1919–1920 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Helmikuussa 1919 aloittanut "Polititšeskije izvestija po inostrannym i russkim gazetam" oli noin viidesti viikossa ilmestynyt monistettu lehti, joka seuraavan vuoden alussa muuttui painetuksi viikkolehdeksi. Nimensä mukaisesti se sisälsi venäläisistä ja ulkomaisista lehdistä lainattuja poliittisia uutisia. Lehden rahoittaja ja toimittaja oli Suomeen paennut kadettilehti "Retšin" julkaisija Josif Hessen. Vastaavan toimittajan piti lain mukaan olla Suomen kansalainen, joten sellaisiksi ilmoitettiin Torsten Strandberg (1919) ja Andrei Igelström (1920). Lehden toimittamiseen osallistui myös ukrainalaissyntyinen Vladimir Tukalevski. 
"Polititšeskije izvestija" lakkasi heinäkuussa 1920 Hessenin siirryttyä Saksaan.
Entre rojas

Entre rojas on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Azucena Rodríguezin ohjaama espanjalainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Penélope Cruz, Cristina Marcos ja María Pujalte. Elokuvan käsikirjoittivat Azucena Rodríguez, Myriam De Maeztu ja Mercedes de Blas sekä tuottivat Fernando Colomo ja Beatriz de la Gándara.
Juoni.
"Entre rojas" sijoittuu vuoden 1974 Madridiin ja kertoo nuoresta Lucíasta (Penélope Cruz), joka tuomitaan kymmeneksi vuodeksi vankilaan yhteydestään poliittiseen militanttiin, joka on Francisco Francon diktaatuuria vastaan. Vankilassa Lucía joutuu elämään erilaisten naisten, niin intellektuellien kuin murhaajienkin, kanssa.
Tuotanto.
"Entre rojasin" kuvaukset alkoivat 18. toukokuuta 1994 ja päättyivät 15. syyskuuta 1994. Elokuvan kuvauspaikkana oli Yeseríasin entinen vankila Madridissa, Espanjassa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Fernando Colomo Producciones Cinematográficas S.L. ja Lucas Ediciones S.A.. Elokuvan tuottamiseen osallistui myös Antena 3 Televisión.
Julkaisu.
"Entre rojas" sai ensi-iltansa Espanjassa 21. huhtikuuta 1995 ja oli Alta Filmsin teatterilevittämä. Elokuva tuotti Espanjassa 146 171 euron lipputulot.
Rassvet

Rassvet (, ”Sarastus”) oli Helsingissä vuosina 1919–1920 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Konstantin Arabažinin toimittama "Rassvet" perustettiin marraskuussa 1919 Venäjän valkoisten sotapolitiikkaa ajaneen "Russkaja žiznin" kilpailijaksi. Sen tehtävänä oli tuoda ”vallankumouksellisen demokratian valoa taantumuksen pimeyteen”. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden rahoittajana toimi Arnoldt Orntlich. Vastaaviksi toimittajiksi ilmoitettiin Konstantin Samsonoff (1919–1920) ja Paul Leontjeff (1920). Toimituskuntaan kuuluivat Karl Tiander, Fjodor Falkovski, Sergei Životovski ja Vadim Andrejev.
Myöhemmin vuonna 1921 Orntlich selitti rooliaan lehden rahoittajana: "Kun Judenitšin joukot marssivat Pietaria kohti, useat venäläiset toimittajat painostivat minua rahoittamaan hyvän venäjänkielisen sanomalehden. Pitkän epäröinnin jälkeen myönnyin ja annoin rahaa 'Rassvetin' perustamiseen professori Arabažinin johdolla olleelle ryhmälle. En itse poliittisesti sitoutumattomana henkilönä osallistunut lehden toimintaan ja jouduin Judenitšin tappion ja lukuisten ongelmien jälkeen, erityisesti virolaisten piirien taholta, lopettamaan koko hankkeen helmikuussa 1920."
Lehden lakkaamisen syyksi helmikuussa 1920 kerrottiin bolševikkien vastaisen taistelun painopisteen siirtyminen Itämeren alueelta Keski-Eurooppaan.
Miguel Hernández

Miguel Hernández Gilabert oli espanjalainen runoilija. 
Hernándezin isä työskenteli karjankasvatuksen ja -laidunnuksen parissa. Hänen äitinsä oli kotiäiti. Perheen huonon taloudellisen tilanteen takia Hernández vietti lapsuudessaan ja kasvuiässään paljon aikaa isänsä apuna karjapaimenena. Hän aloitti koulun yhdeksänvuotiaana. Lukuvuonna 1924–1925 hän aloitti Colegio Santo Domingossa Orihuelassa, jossa oppilaana oli myös Ramón Sijé. Maaliskuussa 1925 hän joutui keskeyttämään koulun perheen taloudellisen ahdingon takia, mutta jatkoi opiskelua itsenäisesti viettäessään aikaa paimenessa Alicanten ylänkömailla. Ramón Sijén opastuksella hän tutustui klassisiin espanjalaiskirjailijoihin samoin kuin kreikan- ja latinankieliseen kirjallisuuteen. Hän osallistui ahkerasti Orihuelan kirjallisuuspiiriin.
Hernández julkaisi vuonna 1930 ensimmäisiä säkeitään paikallisissa sanomalehdissä. Marraskuussa 1930 hän matkusti ensimmäisen kerran Madridiin. Hän tapasi Federico García Lorcan vuonna 1932. Vuonna 1933 ilmestyi Hernándezin runokokoelma "Perito en lunas". 
Vuonna 1934 Hernández julkaisi runot "Eclipse celestial" ja "Profecía sobre el campesino" Sijén toimittamassa julkaisussa "El Gallo Crisis". Hän tapasi Pablo Nerudan heinäkuussa 1934. Nerudasta tuli Madridn kirjallisuuspiireissä yksi Hernándezin tärkeimmistä neuvonantajista. Syyskuussa 1934 hän kihlautui Josefina Manresan kanssa Orihuelassa. He avioituivat 9. maaliskuuta 1937.
Hernández asettui vuonna 1935 asumaan Madridiin. Kuuluisa runo "Elegía a Ramón Sijé" runoteoksessa "El rayo que no cesa" ilmestyi 1936 Ramón Sijén kuoleman muistoksi. Hän kirjoitti samana vuonna näytelmän "El labrador de más aire" sekä runot "Égloga a Garcilaso" ja "Sino sangriento". 
Runoilija Vicente Aleixandre kävi Hernándezin kanssa intiimiä kirjeenvaihtoa vuosina 1935–1938. 
Hernández osallistui vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella ja oli mukana muun muassa Madridin puolustamisessa. Hän vieraili Neuvostoliitossa espanjalaisen kulttuuridelegaation kanssa 1937. Samana vuonna julkaistiin "Viento del Pueblo", "El labrador de más aire" ja "Teatro en la guerra" sekä näytelmä "Pastor de la muerte".
Hernándezin ensimmäinen lapsi syntyi joulukuussa 1937 ja kuoli lokakuussa 1938. Lapsen kuolema kyllästi monet hänen myöhemmistä runoistaan kaihomielisellä sävyllä. Toinen lapsi syntyi 1939. 
Francon julistettua sodan päättyneeksi Hernández ylitti Portugalin rajan 29. toukokuuta 1939. Portugalin poliisi palautti hänet Espanjan viranomaisille. Torrijosin vankilassa Madridissa hän kirjoitti kuuluisan runonsa "Nanas de la cebolla". Kesäkuussa hänet tuomittiin kuolemaan ja myöhemmin heinäkuussa 30 vuodeksi vankeuteen. Syyskuussa hänet siirrettiin vankilaan Palenciaan ja sieltä Ocañan vankilaan. Hernándezin viimeinen vankila oli Alicanten aikuisten kasvatuslaitos, jossa hän sairastui tuberkuloosiin. Hän kuoli Alicantessa 28. maaliskuuta 1942.
Your Latest Trick

Your Latest Trick on Dire Straitsin kappale, joka esiintyi heidän "Brothers in Arms" -studioalbumillaan, ja myös livealbumilla "On the Night"; sama liveversio on myös ' -albumilla. Täyspitkä albumiversio sisällytettiin heidän viimeisimpään ' -kokoelmalbumiin.
Musiikki.
Randy Becker soitti trumpetti-intron CD-versiossa, mutta se puuttuu vinyyliversiosta. Tämän jälkeen tulee saksofoni-intro, jota soittaa Michael Brecker, joka soittaa myös saksofonisoolon. Chris White soittaa saksofonia liveversioissa "Brothers in Arms -ja "On Every Street" -kiertueilla.
Saksofoni-introa käytettiin myös File of Justice -sarjan tunnusmusiikkina.
Singlen julkaisu.
"Your Latest Trick julkaistiin 12 tuuman maxi-singlenä 28. huhtikuuta 1986. Se julkaistiin "Brothers in Arms" -albumin viidentenä singlenä Yhdysvalloissa, kuten myös muissa valikoiduissa alueissa, kuten Brasiliassa. Singleä ei julkaistu Yhdysvalloissa. Se pääsi parhaimmillaan sijalle 26 Ison-Britannian listoilla.
Listasijoitukset.
¹ "Your Latest Trick" / "Encores" -EP
Gnostikoi Ha-Shaitan

Gnostikoi Ha-Shaitan on Saturnian Mistin ensimmäinen studioalbumi. Levyn on julkaissut vuonna 2011 suomalainen underground levy-yhtiö Ahdistuksen Aihio Productions.
Levyn nimi on yhdistelmä hepreaa ja muinaiskreikkaa, joka löyhästi kääntyy ""He, jotka kykenevät tuntemaan Saatanan". Termi "Gnostikoi" juontaa juurensa Platonin teoksiin, ja tarkoittaa "He, jotka kykenevät tietämään"". 
Albumilta tehtiin myös musiikkivideo kappaleesta "Aura Mystica". 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Zetekh, ellei toisin mainittu.
Arvostelut.
Levy sai julkaisun aikaan varsin ristiriitaisia arvioita kriitikoilta, johtuen voimakkaista death metal, hardcore ja heavy metal vaikutteista, jotka kaikki esimerkiksi kuuluivat vahviten Zetekhin laulutyöskentelyssä.
Chaos Magick

Chaos Magick on Saturnian Mistin toinen studioalbumi. Levyn on julkaissut vuonna 2015 brittiläis-amerikkalainen levy-yhtiö Candlelight Records. Levy nauhoitettiin ja miksattiin Blackvox Studiolla, Tampereella huhtikuu-syyskuu välillä vuonna 2014, sekä masteroitiin Turan Audio studiolla Oxfordissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa Tim Turanin toimesta lokakuussa 2014. 
Levyn nimi ja teema viittaa kaaosmagiaan, joka on Peter J. Carrollin ja Ray Sherwinin kehittämä post-moderni okkulttinen traditio, jonka perustamiseen vaikuttivat vahvasti Aleister Crowleyn ja Austin Osman Sparen teokset.
Albumilta tehtiin kaksi musiikkivideota, molemmat ohjasi ja käsikirjoitti fra. Zetekh itse. Ensimmäinen "The True Law" julkaistiin myös singlenä joulukuussa 2014 ja toinen musiikkivideo "Bloodsoaked Chakrament" julkaistiin viikkoa ennen albumia. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Zetekh, ellei toisin mainittu.
Todo es mentira

Todo es mentira on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Álvaro Fernández Armeron ohjaama ja käsikirjoittama espanjalainen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Penélope Cruz ja Coque Malla, joka sävelsi myös elokuvan musiikin. Elokuvan tuottajina olivat Enrique Cerezo ja Carlos Vasallo.
"Todo es mentira" on kolmesta Álvaro Fernández Armeron elokuvasta ensimmäinen, joka käsittelee monimutkaisia parisuhteiden ongelmia, kompromisseja ja kaunistelemattomia totuuksia. Kaksi muuta elokuvaa ovat "Nada en la nevera" (1998) ja "El juego de la verdad" (2004). "Todo es mentira" -elokuvasta tehtiin teatteriin näytelmäsovitus, joka sai ensi-iltansa Lara-teatterissa Madridissa vuonna 2016.
Juoni.
"Todo es mentira" kertoo neljän pariskunnan elämistä, rakkauksista ja ongelmista. Elokuvan keskipisteenä on Pablo (Coque Malla), jolla on kielteinen asenne elämään. Kun Lucía (Penélope Cruz) astuu hänen elämäänsä, hän ajattelee tämän olevan unelmiensa nainen ja vastaus kaikkiin hänen ongelmiinsa. Manipuloiva Lucía on kuitenkin juuri sitä, mikä saa Pablon pään räjähtämään. Pablo eikä kukaan hänen ystävistään usko ihanteelliseen pariskuntaan. Pablon ystävät ovat myös parisuhteissa ja jokaisella heistä on omat ongelmansa. Arielin (Jordi Mollà) ja Lolan (Christina Rosenvinge) välillä on ammatillinen kilpailu, mitä he eivät osaa käsitellä. Claudio (Gustavo Salmerón) elää Natalian (Irene Bau) siivellä, mikä ei tunnu kenestäkään hyvältä. Alejandron (Fernando Colomo) ja Beatrizin (Mónica López) välillä on suuri ikäero, joka aiheuttaa heidän välilleen isoakin kuilua. Kukaan ei ole täysin tyytyväinen kumppaniinsa, mutta kaikki antavat asian kuitenkin olla – on syynä sitten konformisuus, pelko, laiskuus tai koska kaikki on valetta.
Tuotanto.
"Todo es mentiran" kuvaukset alkoivat 18. huhtikuuta 1994 ja päättyivät 30. toukokuuta 1994. Elokuva kuvattiin Cuencassa sekä Madridissa ja sen lähialueilla. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Atrium Productions, S.A..
Julkaisu ja vastaanotto.
"Todo es mentira" sai ensi-iltansa Espanjassa San Sebastiánin elokuvajuhlilla 16. syyskuuta 1994. Elokuva sai kotimaan teatteriensi-iltansa 10. lokakuuta 1994 ja oli Sony Pictures Releasing de España, S.A.:n teatterilevittämä. "Todo es mentira" tuotti Espanjassa 1 085 570 euron lipputulot.
Open Software Foundation

Open Software Foundation (OSF) oli toukokuussa 1988 perustettu yleishyödyllinen organisaatio, jonka tavoitteena oli kehittää avoin standardi UNIX-käyttöjärjestelmälle.
Historia.
Organisaation alkuperäiset sponsorit olivat Apollo Computer, Groupe Bull, Digital Equipment Corporation (DEC), Hewlett-Packard (HP), IBM, Nixdorf Computer, ja Siemens AG.
Myöhemmin mukaan liittyivät Philips ja Hitachi, mutta HP osti Apollon ja Siemens Nixdorfin.
Organisaatio perustettiin seurauksena AT&amp;T:n ja Sun Microsystemsin yhteistyölle UNIX System V kehityksessä. Tämän seurauksena AT&amp;T ja Sun perustivat vuonna 1988 Unix Internationalin (UI), joka oli vastaavanlainen kuin OSF. Vuonna 1993 sekä UI että OSF ilmoittivat "Common Open Software Environment" (COSE) hankkeesta.
Mukaan COSE-hankkeessa liittyivät myös Univel (Novell ja AT&amp;T yhteistyö) ja Santa Cruz Operation (SCO). COSE-hankkeen seurauksena UI ja OSF yhdistyivät vuonna 1994.
Helmikuussa 1996 OSF yhdistyi X/Openin kanssa ja muodostivat The Open Groupin.
OSF/1.
Open Software Foundationin (OSF) Research Instituten (RI) referenssitoteutus UNIX-käyttöjärjestelmästä oli tunnettu nimellä OSF/1, joka julkaistiin lokakuussa 1990 ja DEC otti sen käyttöön Digital OSF/1:n kehityksessä (myöhemmin nimellä Tru64 UNIX).
Käyttöjärjestelmässä on myös OSF:n Distributed Computing Environment (DCE) ympäristön toteutus.
Organisaation perustuksessa IBM luovutti AIX käyttöjärjestelmän organisaation käyttöön aikomuksena välittää se suoraan jäsenille. Käyttöjärjestelmän siirtäminen kuitenkin aiheutti huolta ja uuteen referenssitoteutukseen valittiin erilaisia tekniikoita valmistajariippumattomuuden osoittamiseksi.
Uuteen käyttöjärjestelmään valittiin mm. Carnegie Mellon -yliopistossa kehitetty Mach 2.5 mikroydin; IBM:n tiedostojärjestelmä; BSD verkko-ohjelmisto; täysin uusi virtuaalimuistikäsittely.
OSF/1:n pohjalta kehitettiin MK (OSFMK) ja AD (OSF/1 AD).
Motif.
Open Software Foundationin johdosta julkaistiin myös Motif, josta julkaistiin IEEE standardi 1295. Motif päätyi myös Sunin käyttöön ja Common Desktop Environmentiin.
Amerikkalainen pastoraali

Amerikkalainen pastoraali ("American Pastoral") on yhdysvaltalaisen kirjailijan Philip Rothin romaani. Rothia on kuvattu amerikkalaisen yhteiskunnan kriitikoksi ja tulkiksi.
Kirjan tapahtumat-sijoittuvat Yhdysvaltoihin 1960-luvulle, ja Roth käsittelee maata ravistelevaa vuosikymmentä eri puolilta. Hän tutkii maailman muuttumista esittämällä argumentteja eri näkökulmista. Tarina kerrotaan ihanteellisen ydinperheen kautta, jossa tytär radikalisoituu ja ryhtyy terroristiksi. Tarinan kertoja on Rothin "alter ego" Nathan Zuckerman, kuten monissa muissakin Rothin teoksissa.
Roth on saanut kirjasta Pulitzer-palkinnon.
Sovitukset.
Ewan McGregor on ohjannut kirjan pohjalta elokuvan "American Pastoral" (2017), joka kriitikko Kari Salmisen arviossa "jää sieväksi ja sliipatuksi melodraamaksi". Tarina on karsittu ja supistettu kuvaamaan perheen ongelmia, kertomukseksi isän, amerikanjuutalaisen bisnesmiehen Seymour "Swede" Levovin ja hänen tyttärensä Merryn suhteesta, jossa tragedian taustalla ovat mielenterveysongelmat.
Johanna Vehkoo

Johanna Vehkoo (s. 1976) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän on julkaissut neljä tietokirjaa ja kirjoittaa Yleisradiolle "Valheenpaljastaja"-blogia. Vehkoo on itse tutkinut journalismin faktantarkistusta Washington DC:n Wilson Centerissä ja laatujournalismia Oxfordin Reuters Institutessa. Hänet on valittu Tampereen yliopiston journalistiikan työelämäprofessoriksi lukuvuodeksi 2022–2023.
Vehkoo on Long Play -verkkojulkaisun perustajia ja kuuluu feministisen Ajatushautomo Hatun johtajistoon. Hän oli Julkisen sanan neuvoston jäsen kolmivuotiskauden 2016–2018.
Kunnianloukkaustuomio ja vapautus.
Lokakuussa 2018 Johanna Vehkoota vastaan nostettiin syyte oululaisen kaupunginvaltuutetun Junes Lokan halventamisesta. Huhtikuussa 2019 Vehkoo sai tuomion kunnianloukkauksesta, koska käräjäoikeuden mukaan Vehkoo oli nimittänyt Lokkaa "natsiksi", "natsipelleksi" ja "rasistiksi". 
Vehkoo piti rikosilmoitusta osana Lokan häneen kohdistamana häirintänä, joka johtui hänen työstään toimittajana. Käräjäoikeus tuomitsi Vehkoon kunnianloukkauksesta sakkoihin. Vehkoo valitti tuomiosta hovioikeuteen.. Hovioikeus piti käräjäoikeuden tuomion voimassa syyskuussa 2020 antamassaan ratkaisussa.
Toimittajien ammattijärjestö Journalistiliitto maksoi Vehkoon oikeudenkäyntikulut ja piti hänen saamaansa tuomiota kohtuuttomana. Vehkoo haki Rovaniemen hovioikeuden tuomiolle valituslupaa korkeimmasta oikeudesta ja sai sen huhtikuussa 2021. Korkein oikeus kumosi tuomion tammikuussa 2022. Se hylkäsi kunnianloukkaussyytteen ja vapautti Vehkoon rangaistuksesta, vahingonkorvausvelvollisuudesta ja Lokan oikeudenkäyntikulujen korvausvelvollisuudesta. Tuomion mukaan ottaen huomioon Lokan julkisuudessa esittämät tiettyjä ihmisryhmiä halventavat ja vihamieliset kannanotot kirjoitusta kokonaisuutena arvioitaessa siinä käytettyjen ilmaisujen ei katsottu selvästi ylittäneen sitä, mitä voidaan pitää hyväksyttävänä.
Tunnustukset.
Tutkivan journalismin yhdistys myönsi Johanna Vehkoolle Jääraappa-tunnustuspalkinnon yhteiskunnan avoimuuden edistämisestä vuonna 2016.
Johanna Vehkoolle myönnettiin helmikuussa 2019 Suomen PENin sananvapauspalkinto. Palkintoraati totesi: ”Toimittaja ja tietokirjailija Johanna Vehkoo on sanankäytön ammattilainen, joka on tehnyt pitkää ja vakuuttavaa työtä tutkivana journalistina, ja puolustanut johdonmukaisesti sananvapauden, totuudellisuuden ja hyvän journalistisen tavan arvoja. Hänen kenties tunnetuin julkaisukanavansa on Yle:n medialukutaitoa ja lähdekriittisyyttä edistävä Valheenpaljastaja-blogi, jossa valemedioiden ja nettihuhujen maailmaa katsotaan kriittisin silmin, ja samalla oiotaan villeimpiä valeuutisia.”
Vuonna 2022 Vehkoo sai kansainvälisen lehdistöinstituutin (IPI) Suomen ryhmän sananvapauspalkinnon ja Suomen Journalistiliiton Sananvapauden kunniastipendin ja Sananvapauden miekan.
Jatkosodan muistomitali

Jatkosodan muistomitali (lyhenne Jsmm) on suomalainen vuosina 1957–1992 jaettu muistomitali. Sen oli oikeutettu saamaan jokainen jatkosodassa tai Lapin sodassa 1941–1945 kenttäarmeijaan tai kotijoukkoihin kuulunut tai muuten maan puolustamiseen osallistunut henkilö. Mitalin suunnitteli taiteilija, jääkärikapteeni Lauri Leppänen.
Mitali perustettiin vasta 12 vuotta sotien päättymisen jälkeen tasavallan presidentti Urho Kekkosen 24. toukokuuta 1957 antamalla asetuksella. Muistomitali myönnettiin tasavallan presidentin nimissä henkilön omasta hakemuksesta. Jakoon liittyvät käytännön asiat kuuluivat sotilasläänien esikunnille. Koska muistomitalin saamiseen tarvittiin hakemus, otaksutaan että on paljon mitaliin oikeutettuja miehiä ja naisia, jotka eivät ole sitä saaneet. Mitali voitiin myöntää Suomen kansalaiselle tai ulkomaalaiselle henkilölle, joka oli osallistunut sotaan tai toiminut muuten maanpuolustuksen hyväksi 25. kesäkuuta 1941 – 27. huhtikuuta 1945 välisenä aikana. Mitaliin olivat oikeutettuja myös osa sotilaspoikana tai pikkulottana toimineista henkilöistä, koska näitä toimintoja johti Kotijoukkojen esikunta. Mitalin jakelu päättyi vuoden 1992 lopussa.
Pronssista valmistetun ympyränmuotoisen muistomitalin läpimitta on 31 millimetriä. Mitalin etusivulla on kohokuviona vaakasuorassa asennossa oleva miekka, jota verhoavat kaksi tammenlehvää. Etusivun reunaa kiertää kohokirjoitus, jossa on teksti ”Isänmaa 1941•1945”. Ruotsinkieliselle henkilölle tarkoitetussa mitalissa on sanan isänmaa sijasta sana fosterlandet. Muistomitalin takasivulla on kohokuviona Suomen vaakuna. Mitalia kannetaan rinnan vasemmalle puolelle kiinnitetyssä tummansinisessä nauhassa. Nauha on 32 mm leveä ja siinä on keskellä ja 2 mm kummastakin reunasta olevat 1 mm levyiset valkoiset pystyjuovat. Kolme pystyjuovaa kuvaavat kotia, uskontoa ja isänmaata. Sellaisessa juhlatilaisuudessa, jossa ei kanneta itse mitalia, voidaan kantaa nauhaa 10 mm korkuisena nauhalaattana.
Tasavallan presidentti Mauno Koivisto antoi 1987 asetuksen muutoksen, jolla perustettiin Lapin sota -solki. Mitalin nauhaan kiinnitettävä hopeanvärisestä metallista valmistettu solki on 8 mm leveä ja 32 mm pitkä. Soljessa on kohokirjaimin teksti ”Lapin sota” tai ruotsinkielisille tarkoitetussa soljessa teksti ”Lapplandskriget”. Soljen käyttöön ovat oikeutettuja henkilöt, jotka osallistuivat 15. syyskuuta 1944 ja 27. huhtikuuta 1945 välisenä aikana sotatoimiin Lapissa. Soljen antoi kunkin sotilaspiirin esikunta. Muunlaisia solkia tai tunnuksia muistomitalin nauhassa ei käytetä. Jatkosodan muistomitalista ei ole versiota, joka olisi tarkoitettu vapaaehtoisesti sotaan osallistuneille ulkomaalaisille, vaikka talvisodan muistomitalista sellainen valmistettiin.
Patti Scialfa

Vivienne Patricia "Patti" Scialfa (s. 29. heinäkuuta 1954 Long Branch, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Soolouransa ohella Scialfa on Bruce Springsteenin The E Street Bandin jäsen ja naimisissa Springsteenin kanssa.
Scialfa aloitti musiikkiuransa 1970-luvulla valmistuttuaan New Yorkin yliopistosta. Hän esiintyi aluksi Sheridan Squarella Greenwich Villagessa. 1980-luvun alussa hän alkoi esiintyä New Yorkin klubeilla ja lauloi taustoja rock-albumeilla ja kiertueilla esimerkiksi David Johansenin, The Rolling Stonesin ja Southside Johnny &amp; the Asbury Jukesin kanssa. Hän liittyi E Street Bandiin vuonna 1984 ja esiintyi sen mukana ensi kertaa "Born in the U.S.A." -kiertueella. Scialfa ja Springsteen menivät naimisiin 1991.
Scialfan ensimmäinen oma albumi "Rumble Doll" ilmestyi 1993, minkä jälkeen hän on julkaissut albumit "23rd Street Lullaby" (2004) ja "Play It as It Lays" (2007).
Metsulfuroni-metyyli

Metsulfuroni-metyyli (C14H15SN5O6) on sulfonyyliurearakenteinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa herbisidinä.
Ominaisuudet.
Metsulfuroni-metyyli on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus kasvaa voimakkaasti pH:n kasvaessa. Metsulfuroni-metyyli liukenee muun muassa etanoliin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Metsulfuroni-metyylin rikkaruohoja tappava ominaisuus johtaa siitä, että se estää proteiinisynteesiä soluissa ja soluja jakaantumasta. Metsulfuroni-metyyli ei ole erityisen myrkyllistä eläimille, mutta voi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö.
Metsulfuroni-metyyliä voidaan valmistaa 2-sulfamoyylikloridibentsoehapon metyyliesterin ja 2-amino-4-metoksi-6-metyyli-1,3,5-triatsiinin välisellä reaktiolla.
Metsulfuroni-metyyliä voidaan käyttää useiden rikkakasvien torjuntaan muun muassa viljapelloilla, riisiviljelmillä ja sokeriruokoviljelmillä. Yhdistettä käytetään rakeina.
City Hallin metroasema (MRT)

City Hall on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema lähellä Singaporen kaupungintaloa Singaporen keskusta-alueella. Sitä käyttävät North South Linen ja East West Linen junat. Se avattiin 12. joulukuuta 1987.
Asema on yksi neljästä juna-asemasta, jotka ovat "Monopoly"-pelin singaporelaisversiossa.
Täydennyslentorykmentti (jatkosota)

Täydennyslentorykmentti oli Suomen ilmavoimien jatkolentokoulutuksesta vastannut lentorykmentti jatkosodassa. Rykmentin ja sen alaisten laivueiden tehtävät vastasivat hyvin pitkälti talvisodassa toimineiden ja pääasiassa välirauhan aikana lakkautettujen vastaavien joukko-osastojen tehtäviä.
Historia.
Lentorykmentti 1:n lakkauttamisesta ja lentokoulutusta antavan täydennyslentorykmentin sekä sen alaisten lentolaivueiden perustamisesta seuraavan liikekannallepanon sattuessa päätettiin ilmavoimien esikunnan heinä-elokuussa 1940 tekemillä päätöksillä. Talvisodan täydennyslentorykmenttien tapaan suunnitelmassa esitettyjen täydennyslentorykmentin ja sille alistettujen lentolaivueiden tehtävänä olisi reservistä tulevien lentäjien jatkokouluttaminen rintamalaivueiden vaatimuksia vastaavalle tasolle.
Täydennyslentorykmentti ja sen alaiset täydennyslentolaivueet 17, 25 ja 35 perustettiin jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä 18. kesäkuuta 1941. Rykmentin komentajaksi määrättiin everstiluutnantti Viljo Rekola. Rykmentin laivueista T-LLv 17 vastasi tiedustelu- ja pommituslentäjien ja kaksi muuta hävittäjälentäjien koulutuksesta. T-LLv 35:lle alistettiin 25. kesäkuuta myös aiemmin lentorykmentti 3:n alainen lentolaivue 34.
Reservistä tulleiden lentäjien koulutus saatiin valmiiksi 2–3 kuukauden kuluessa, ja koulutustarpeen vähennyttyä selvästi LLv 34 ja T-LLv 25 yhdistettiin 1. lokakuuta 1941 T-LLv 35:een.
Täydennyslentolaivue 17.
Täydennyslentolaivue 17 perustettiin jatkosodan liikekannallepanossa Karviaan, mistä se siirrettiin jo seuraavan kuukauden alulla Poriin. Laivueen tehtävänä oli pääasiassa antaa jatkokoulutusta reservistä palaaville tiedustelu- ja pommituslentäjille. Kaksimoottorisista koneista koostunut lentue siirrettiin Luonetjärven lentokentälle syyskuussa 1941 ja alistettiin alkuun lentolaivue 46:lle. Laivue lakkautettiin kokonaisuudessaan jonkin aikaa myöhemmin. Koko laivueen entinen kalusto ja henkilöstö siirrettiin Luonetjärvelle 1. marraskuuta 1941. Lakkautetun laivueen kalustosta muodostettiin lentolaivue 46:n kolmas lentue, joka tosin siirrettiin saman kuukauden puolivälissä lentolaivue 48:n kolmanneksi lentueeksi.
Kaksimoottorikonekannan kasvun seurauksena ilmavoimien lentävän henkilöstön jatkokoulutustarve kasvoi merkittävästi. Täydennyslentolaivue 17 (T-LeLv 17) perustettiin uudelleen 28. marraskuuta 1942 lentorykmentti 4:n alaisuuteen, ja se jatkoi toimintaansa Luonetjärven lentokentältä. Uudelleen perustettu laivue koulutti kaksimoottorilentäjien lisäksi ilmavoimien konekivääriampujia ja tähystäjiä.
T-LeLv 17:n lakkautettiin viimeisen kerran 11. syyskuuta 1944, viikko jatkosodan päättymisen jälkeen. Laivueen jäljellä olevat osat siirtyivät pommituslentolaivue 46:lle, joka keskeytti käynnissä olleet jatkokoulutuskurssit runsas kuukausi myöhemmin.
Open Source Virtual Reality

Open Source Virtual Reality eli OSVR on avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojekti, jonka tavoitteena on mahdollistaa kaikkien valmistajien virtuaalilasien ja peliohjainten toimivuus kaikissa peleissä. Projektilla on myös Razerin ja Sensicsin kehittämät virtuaalilasit joiden projekti väittää olevan avoin laite ja jonka käyttämän ohjelmiston lähdekoodi on avoin, mutta tammikuuhun 2017 mennessä projekti ei ole julkaissut FPGA:n RTL-firmwarea eikä mikrokontrollerin firmwarea. Tähän mennessä julkaistut laitetiedot ovat Razerin omisteisen lisenssin alaisuudessa.
Virtuaalilasien ensimmäinen versio, Hacker Development Kit 1.0, julkistettiin CES-messuilla tammikuussa 2015. Razer julkisti kaksi paranneltua versiota ja alkoi toimittaa niitä valituille kehittäjille saman vuoden heinäkuussa. Ennakkotilaukset avattiin kuluttajille lokakuussa ja toimitukset alkoivat marraskuussa 2015. Virtuaalilasien 2.0-versio julkaistiin kesäkuussa 2016. Valve lisäsi Steam-pelialustaansa OSVR-tuen 23. marraskuuta 2016.
Virtuaalitodellisuuslasit

Virtuaalitodellisuuslasit eli virtuaalilasit tai keinotodellisuuslasit (lyhyesti VR-lasit tai VR-laite, ennen virtuaalitodellisuuskypärä) ovat silmille laitettava laite, joka mahdollistaa virtuaalitodellisuuteen uppoutumisen eli immersion. Niitä käytetään videopelien pelaamiseen sekä erilaisiin simulaatoihin. 
VR-lasien lisälaitteena käytetään usein liikeohjaimia, joiden avulla VR-lasien käyttäjä voi käyttää käsiään virtuaalitodellisuudessa. Silmänliikkeiden seurantaa on myös esitetty. Monet VR-lasit vaativat toimiakseen tehokkaan henkilökohtaisen tietokoneen tai pelikonsolin. Joitakin VR-laseja voi käyttää myös älypuhelimen kanssa, jolloin VR-lasit ovat halvempia eikä VR-lasien kiinnittämiseen muutoin vaadittavia kaapeleita tarvita. Puhelimen kanssa toimivien VR-lasien haittapuolena on puhelinten tietokoneita sekä pelikonsoleita heikompi suorituskyky ja akunkesto.
Historia.
Ensimmäisinä kuluttajakäyttöön suunniteltuina virtuaalilaseina voidaan pitää Nintendon Virtual Boy -konsolia tai Forte VFX1 -laitetta.
1980- ja 1990-luvuilla laseja kehittivät tusinat yhtiöt, jotka eivät onnistuneet tekemään niistä kaupallista menestystä. Lasit olivat liian kalliita, eivät toimineet kelvollisesti ja tietokoneiden tehot eivät riittäneet pelaamiseen.
Laseista kiinnostunut Palmer Luckey keräsi vanhoja laseja ja teki omia kokeiluita, joista John Carmack kiinnostui. Carmack esitteli "Doom 3" -peliä E3 2012 -tapahtumassa prototyyppilaseilla ja VR-laseihin kiinnitettiin paljon huomiota. Tämä johti Oculus VR -yhtiön perustamiseen, jolloin yhtiöön tulivat mukaan Brendan Iribe ja Mike Antonov. Valven Gabe Newell ja Michael Abrash kiinnostuivat myös laseista.
Vuonna 2012 Oculus Rift keräsi Kickstarter-joukkorahoituksessa tavoitteena olleen rahoituksen ensimmäisen neljän tunnin aikana. Rahoituskampanja päättyi 974 prosenttia yli tavoitteen 2,5 miljoonan dollarin rahoituksella. Vuonna 2014 Facebook osti Oculus-laseja kehittävän Oculus VR:n kahdella miljardilla dollarilla. Vuonna 2014 Sony esitteli PlayStation 4:lle "Project Morpheus" -laseja, joiden nimeksi tuli myöhemmin PlayStation VR. HTC:n ja Valven HTC Vive -laseja esiteltiin vuonna 2015.
Vuonna 2021 virtuaalitodellisuuslasien markkinat olivat 11,2 miljoonaa kappaletta vuodessa.
Kritiikkiä.
Eräisiin laseihin liittyen on sanottu niiden aiheuttavan ihoärsytystä ja laseja on kutsuttu takaisin sekä korvattu toisilla laseilla. Lasien käyttöön on liitetty matkapahoinvointia johtuen tilanteesta, jossa käyttäjä on paikoillaan mutta näkee liikkuvansa lasien kautta. Myös muita oireita kuten silmien rasittumista ja päänsärkyä on kerrottu esiintyvän. Kiinteän taustan esittäminen viitekehyksenä liikkeelle on havaittu vähentävän pahoinvointia.
Anton Leonard von Knorring

Anton Leonard (Lennart) von Knorring (24. toukokuuta 1853 Helsinki – 21. heinäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen laamanni ja Mikkelin läänin kuvernööri.
Von Knorringin vanhemmat olivat senaattori Eugen Theodor von Knorring ja Helena Catharina Schwenzon (1822-1901). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta vuonna 1870 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon vuonna 1874 ja yleisen oikeustutkinnon vuonna 1875. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1877. Von Knorring toimi senaatin ylimääräisenä kopistina vuosina 1877–1878, lääkintöhallituksen kanslistina vuosina 1878–1884, senaatin siviilitoimituskunnan kanslistina vuosina 1884–1886, Viipurin läänin lääninsihteerinä vuosina 1886–1902, Mikkelin läänin kuvernöörinä vuosina 1905–1910 ja oli sittemmin liikemiehenä Helsingissä. Hän sai laamannin arvon vuonna 1897.
Von Knorring oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905.
Anton Leonard von Knorring oli naimisissa vuodesta 1879 kreivitär Hedvig Louise Armfeltin (1854–1923) kanssa, joka oli kenraalimajuri, valtiopäivämies Gustaf Wilhelm Artur Armfeltin (1821-1888) ja Mariana Gustava Armfeltin (1823-1921) tytär. 
Heidän lapsiaan olivat: Hedvig Mariana (Lullu) von Knorring Selin (1880-1941), Axel Erik von Knorring (1882-1949), Märta Helena von Knorring Rosenlew (1886-1946), Inga Eugenie von Knorring (1888-1888), joka kuoli sylilapsena sekä Signe Mary von Knorring Ilse (1891-1974).
AF Corse

AF Corse on italialainen kilpatalli, jonka perusti entinen kilpa-ajaja Amato Ferrari vuonna 1995. Ferrari toimii myös AF Corsen tallipäällikkönä. Vaikkakin AF Corse käyttääkin pääosin Ferrari-merkkisiä autoja, ei Amato Ferrari kuitenkaan ole sukua autotehtaan perustajalle Enzo Ferrarille. Nykyään talli kilpailee FIA World Endurance Championship, European Le Mans Series, Asian Le Mans Series ja International GT Open -sarjoissa.
Suomalainen Toni Vilander on voittanut FIA WEC -sarjan mestaruuden GTE Pro -luokassa ajaessaan tallissa kaudella 2014.
AF Corse voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 2025 Ferrarin autolla Robert Kubican toimiessa ykköskuskina, yhdessä Ye Yifein ja Phil Hansonin kanssa.
Talli on osallistunut kilpailuihin myös nimillä Advanced Engineering, AT Racing, Pecom Racing, Spirit of Race ja Formula Racing.
Le Reposoir

Le Reposoir on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1151 perustettu kartusiaaniluostari "Chartreuse du Reposoir". Luostari on avoinna vierailijoille ja siellä on myynnissä erilaisia käsitöitä.
Débo

Débo on Nigerjoen muodostama matala järvi Malin keskiosassa Moptin alueen Youwaroun piirissä. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuistossa 80 kilometriä Moptista pohjoiseen.
Débo on pinta-alaltaan laajin Nigerin sisämaasuiston tulvajärvistä. Tulva-aikaan marras-joulukuussa se yhtyy lähellä sijaitseviin Walado Débo ja Korientzé -järviin, joiden yhteispinta-ala on enimmillään 600 neliökilometriä. Débojärven omaksi pinta-alaksi on mainittu 250 ja 190 neliökilometriä. Järveen virtaavat Nigerjoen lisäksi sen sivuhaarat Diaka ja Mayo Dembé. Sen laskujoet ovat Nigerin päähaara Issa Ber ja sivuhaarat Bara Issa ja Koli Koli.
Järvi on tärkeä vesilintujen asuinympäristö. Se julistettiin Ramsar-alueeksi vuonna 1987. Débojärvellä elää myös virtahepoja ja harvinaisia manaatteja. Järven rannoilla asuvat bozot harjoittavat kalastusta ja kuivana aikana se toimii fulbejen karjalaumojen laidunmaana.
Saint-Jeoire

Saint-Jeoire on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva linna "Château de Beauregard".
Les Gets

Les Gets on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Kunta on suosittu vapaa-ajanviettopaikka, jonka lähellä on Portes du Soleilin talviurheilukeskus.
Immigration and Nationality Act of 1965

Immigration and Nationality Act of 1965, (), joka tunnetaan myös nimityksellä Hart-Celler Act, muutti tavan jolla Yhdysvallat hyväksyi maahanmuuttajia lakkauttamalla National Origins Formulan () käytön. Alahuoneen edustaja Emanuel Celler ehdotti lakia, jota senaattorit Philip Hart ja Ted Kennedy sponsoroivat. 
Asetus poisti käytöstä maahanmuuttajien kansalliseen alkuperään perustuneen kiintiöjärjestelmän. Uusi laki säilytti maakohtaiset rajoitukset, mutta se vaihtoi etnisyyteen pohjautuvan hyväksymismenettelyn maahanmuuttajien taitoihin sekä perhesuhteisiin perustuvaksi. Asetus sääti kaikkien myönnettävien viisumeiden ylärajaksi 170 000 vuodessa. Yhdysvaltain kansalaisten suorat sukulaiset sekä ”tärkeät maahanmuuttajat”, kuten aiemmat kansalaiset, eivät kuitenkaan olleet rajoitusten alaisia.
Tausta.
Uusi maahanmuutto- ja kansalaisuuslaki oli radikaalisti erilainen aiempiin maahanmuuttopoliittisiin linjauksiin verrattuna. Aiemmat lait rajoittivat maahanmuuttoa Aasiasta ja Afrikasta ja antoivat ylimmän etusijan maahanmuutolle etnisesti pohjois- ja länsieurooppalaisille, ohi itä- ja eteläeurooppalaisten.
Yhdysvallat koki sekä sisäistä että ulkoista painetta muuttaakseen maahanmuuttojärjestelmäänsä. Ulkomailla entiset sotilasliittolaiset sekä uudet itsenäiset valtiot pyrkivät tuhoamaan Yhdysvaltojen voimassa olleen maahanmuuttolainsäädännön kansainvälisten järjestöjen kuten Yhdistyneiden kansakuntien kautta. Yhdysvaltain sisällä presidentti Harry Truman oli vuonna 1952 ohjeistanut Yhdysvaltain maahanmuutto- ja naturalisaatiokomission ("engl." Commison on Immigration and Naturalization) järjestämään tutkimuksen ja tuottamaan raportin silloisesta maahanmuuttolainsäädännöstä. Tästä syntynyt raportti toimi mallineena vuoden 1965 maahanmuutto- ja kansalaisuuslaille. Vuonna 1963 presidentti John F. Kennedy kutsui puheessaan olemassaolevaa lainsäädäntöä ”lähes sietämättömäksi” ja aloitti seuraavalla viikolla työn uuden maahanmuuttolain aikaansaamiseksi
Säädöksen vaikutukset.
Vuoden 1965 maahanmuutto- ja kansalaisuuslaki korvasi vuoden 1952 vastaavan lain mutta säilytti silti monia vuoden 1924 lain pykäliä. Muutoksia olivat seuraavat:
Taninges

Taninges on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta oleva luostari "Chartreuse de Mélan".