tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niobiumkarbidi

Niobiumkarbidi (NbC) on epäorgaaninen yhdiste ja niobiumin karbidi. Yhdiste on kovaa, minkä vuoksi sitä käytetään työkalujen terissä.
Rakenne ja ominaisuudet.
Niobiumin ja hiilen muodostamalla yhdisteellä on kaksi kiinteää faasia: diniobiumkarbidi ja niobiumkarbidi, joita voidaan kuvata kaavoilla Nb2C ja NbC. Näistä diniobiumkarbidi on alkeiskopiltaan heksagonaalinen ja niobiumkarbidi pintakeskeinen kuutiollinen. Niobiumkarbidin rakenne vaihtelee epästoikiometrisestä yhdisteestä, jota voidaan kuvata kaavalla NbC0,7, lähes stoikiometriseen. Ainoastaan niobiumkarbidilla on teollista käyttöä. Niobiumkarbidin väri riippuu yhdisteen hiilipitoisuudesta. Lähes stoikiometrisissä suhteissa hiiltä ja niobiumia sisältävä niobiumkarbidi on laventelinsinistä ja pienemmillä hiilipitoisuuksilla harmaata. 
Niobiumkarbidi on kovaa ja kemiallisesti passiivista. Se ei liukene veteen eikä edes kuningasveteen. Ainoastaan väkevän typpihapon ja vetyfluoridin seos liuottaa yhdistettä. Niobiumkarbidi hapettuu happiatmosfäärissä kuumennettaessa yli 1 100 °C:n lämpötilassa. Ammoniakin ja typen kanssa kuumennettaessa muodostuu niobiumnitridiä.
Valmistus.
Niobiumkarbidia voidaan valmistaa kuumentamalla niobium- ja hiilijauheiden seosta. Teollisesti sitä tuotetaan kuitenkin kuumentamalla hiiltä ja niobiumpentoksidia. Reaktio käynnistyy 675 °C, mutta täydellisen reaktion varmistamiseksi joudutaan käyttämään korkeampia 1 800–2 000 °C:n lämpötiloja.
Nb2O5 + 7 C → 2 NbC + 5 CO
Niobiumkarbidia valmistetaan myös kemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä. Tällöin käytetään metaania ja niobiummetallia tai niobiumpentakloridia, vetyä ja hiilivetyjä tai hiilitetrakloridia. Jälkimmäisellä tavalla voidaan käyttää alempaa lämpötilaa ja laajempia painealueita.
Nb + CH4 → NbC + 2 H2
2 NbCl5 + 2 CCl4 + 9 H2 → 2 NbC + 18 HCl
Käyttö.
Niobiumkarbidia käytetään työkalujen terissä kovuutta lisäävänä materiaalina. Sitä käytetään usein muiden karbidien, kuten tantaalikarbidin, volframikarbidin ja titaanikarbidin kanssa. Tällöin näiden voidaan katsoa muodostavan kiinteän liuoksen. Yhdistettä käytetään myös niobiummetallin pinnoitteena, suprajohdesovelluksissa ja valmistettaessa niobiummetallia kuumentamalla niobiumkarbidin ja niobiumpentoksidin seosta.
5 NbC + Nb2O5 → 7 Nb + 5 CO
Korson helluntaiseurakunta

Korson Helluntaiseurakunta on helluntaiseurakunta, jonka toimipiste sijaitsee Vantaan Korson suuralueen Metsolassa. 
Seurakunnan toimintamuotoina ovat seurakunnan jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, liikunta, ruoka-apu ja Israel-piiri. Seurakunnassa oli 580 jäsentä vuonna 2024.
Historiaa.
Seurakunta on saanut alkunsa 3. maaliskuuta 1946, kun sitä olivat perustamassa Sulo Metsämuuronen, Johannes Kandolin, Edvard Rautiainen, Yrjö Siren ja Frans Forsström. Alussa jäseniä oli 16 ja he kokoontuivat jäsenten kodissa, kunnes vuonna 1952 seurakunta sai omat tilat Myyrätie 6:ssa, jossa seurakunta nykyisinkin sijaitsee. Uskovien määrä lisääntyi ja toiminta ulottui myös Hiekkaharjuun ja Tikkurilaan, jonne muodostettiin oma rukouspiiri. Vuonna 1967 perustettiin Tikkurilan Rukoushuoneyhdistys Elim ry. Noin puolet Korson helluntaiseurakunnan jäsenistä liittyi Tikkurilaan perustettuun helluntaiseurakuntaan. Korson seurakunnan tilojen käydessä pieneksi, alettiin pitää tilaisuuksia Leppäkorven koululla. Tontti Myyrätie 8:sta hankittiin ja vuonna 1984 valmistui uusi rukoushuone.
Aalesund-luokka

Aalesund-luokka piti olla Norjan laivaston kahden hävittäjän muodostama alusluokka, jonka valmistus aloitettiin huhtikuussa 1939. Alukset olivat Norjan laivaston ensimmäisiä todellisia hävittäjiä, vaikka ne olivatkin heikosti aseistettuja verrattaessa Saksan ja Britannian kuninkaallisen laivaston vastaaviin aluksiin. Alusten aseistukseksi oli suunniteltu todennäköisesti Boforsin 120 millimetrin tykit eli vastaavat kuin miinalaiva "KNM Olav Tryggvasoniin" asennetut. Torpedoaseistus koostui ainoastaan kahdesta kaksiputkisesta 553 millimetrin torpedoputkesta, vaikka Norjan rikkonainen rannikko olikin otollista torpedoaseen käyttämiseen.
Alukset.
Alukset olivat edelleen telakalla rakenteillä Saksan hyökätessä maahan huhtikuussa 1940. Saksalaiset suunnittelivat alusten pääaseiden vaihtamista kolmeen 100 millimetrin tykkiin ja täydentävänsä ilmatorjunta-aseistusta kahdella 37 millimetrin ja kuudella 20 millimetrin tykillä. "ZN4:ksi" ja "ZN5:ksi" nimetyt alukset nimettiin pienen kokonsa ja heikon aseistuksensa vuoksi vuonna 1941 "TA7:ksi" ja "TA8:ksi". "TA7" laskettiin vesille 1941 ja "TA8" kesäkuussa 1943. Sabotaasi upotti 26. huhtikuuta 1944 "TA7:n" Hortenissa, kun pommi räjähti turbiinihuoneessa vain tunteja ennen aluksen hinaamista Saksaan. Saksan laivasto ei saanut aluksia valmiiksi, vaikka kumpikin saatiin lasketuksi vesille. Sodan päätyttyä alukset löydettiin, minkä jälkeen ne palautettiin Norjalle. Toinen aluksista nimettiin "KNM Aalesundiksi", mutta sitä ei koskaan otettu palvelukseen. Edelleen keskeneräinen alus myytiin 1956 romutettavaksi Høvding Skibsopphugningille.
Anders Planman

Anders Planman (1724 Hattula – 25. huhtikuuta 1804 Paimio) oli suomalainen professori ja tähtitieteilijä. Hän toimi Helsingin yliopiston edeltäjän Turun Akatemian rehtorina vuosina 1771 ja 1772. 
Planmanin vanhemmat olivat luutnantti Peter Planman ja Ingrid Leufstadius. Hän valmistui maisteriksi Turussa vuonna 1754 ja tuli vuonna 1758 Uppsalan yliopiston tähtitieteen dosentiksi. Turkuun hänet nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1763, mistä virasta hän erosi vasta 1801. Vuosina 1761 ja 1767 hän oli Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta Kajaanissa tutkimassa Venuksen kulkua auringon yli. Hän teki tarkkoja havaintoja auringon parallaksin määrittämiseksi ja laski useiden suomalaisten paikkakuntien leveys- ja pituuspiirin. Planman julkaisi tutkimuksiaan useissa julkaisuissa. Hän esitti tutkimuksessaan vuonna 1753, että ihmisen on mahdollista nousta ilmaan ohjattavan koneen avulla.
Planmanin puoliso vuodesta 1776 oli Abraham Achreniuksen tytär Fredrika Achrenius (k. 1798).
Tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä pikkuplaneetta 2639 Planman on nimetty Anders Planmanin mukaan.
Köyhäintalo

Köyhäintalo oli Suomessa 1800-luvun lopulta lähtien yleistynyt laitos. Köyhäintaloihin sijoitettiin huollettaviksi kaikki köyhäinhoidon elätit vammaisista aviottomiin äiteihin. Nämä talot olivat oman aikansa vastaus sosiaalihuollon ongelmiin: tavoitteena oli esimerkiksi ehkäistä kerjuuta ja kasvattaa “työnvieroksujista” kunnon kansalaisia. Kunnallisten laitosten perustamiseen vaikuttivat myös laillisen suojelun lakkauttaminen ja halu päästä eroon ruotuhoitojärjestelmästä. Ensimmäinen köyhäintalo perustettiin Mikkelin maalaiskuntaan vuonna 1868, ja 1880-luvun lopulla köyhäintaloja oli Suomen suuriruhtinaskunnassa kolmisenkymmentä. 
Köyhäintaloon tai ruotuun.
Ennen pitäjät rakensivat köyhäintaloja köyhimpiä, esimerkiksi iäkkäitä palvelijoita ja asunnottomia vanhuksia varten. Vuonna 1698 synodaalikokouksessa päätettiin, että niissä pitäjissä, joihin ei rakennettu köyhäintaloja, pitäjänkokouksen on jaettava talot ruotuihin. Ruodun tulee ottaa huoltaakseen yksi henkilö, joka ei kykene huolehtimaan itsestään, esimerkiksi köyhä vanhus tai orpo lapsi. "Pysyvästi köyhät olivat ruotuvaivaisia ja tilapäisen avun tarpeessa olevat kirkonvaivaisia, joita avustettiin kirkon köyhäinkassasta."
Huutolaiset.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa huollettavia lapsia huutokaupattiin siten, että viranomaiset antoivat nämä huutolaiset niille huollettaviksi, jotka suostuivat heidät halvimmalla hoitamaan. Huutolaisten kohtelu oli joissain taloissa hyvää, toisissa huonoa, ja heillä saatettiin teettää enemmän töitä kuin talon omilla lapsilla.
Winbrick

Winbrick on peli Windows-tietokoneille. Se on versio Breakout-kolikkopelistä. Peli on shareware, eli käyttäjä saa kokeiluversioksi viisi tasoa, lisätasot vaativat rekisteröitymisen.
Winbrick96.
Ensimmäisessä versiossa on muutamia ominaisuuksia, kuten yksinpeli, kaksinpeli ja tietokonetta vastaan.
Winbrick2000.
Winbrick2000:ssa on enemmän ominaisuuksia, kuten kauppa sekä verkkopeli (mukaan lukien juttelutoiminto). Siinä on myös enemmän tasoja.
3DWinbrick2001.
Uusin versio pelistä on 3DWinbrick2001. Se sisältää 3D-grafiikan sekä enemmän tasoja.
Pony Pony Run Run

Pony Pony Run Run on Angersista kotoisin oleva ranskalainen power pop-yhtye, joka perustettiin Nantesissa vuonna 2003. Yhtyeen kokoonpano on kolme jäsentä, joiden nimet ovat yksinkertaisesti "G" (kitara/laulu), "A" (basso) ja "T" (koskettimet). Kaksi alkuperäistä ryhmän jäsentä "S" (kitara/taustalaulu) ja "F" (rummut), jättivät yhtyeen vuonna 2008 ja 2009.
Ryhmä on julkaissut tähän mennessä kaksi studioalbumia sekä kaksi singleä. Debyyttialbumi You Need Pony Pony Run Run julkaistiin 8. kesäkuuta 2009. Ensimmäinen kappale, joka kuuluu albumiin Hey You, julkaistiin saman vuoden syyskuussa. Seuraava single Walking on a Line julkaistiin 2010. Toinen albumi, Pony Pony Run Run julkaistiin 2012.
Mikkelin työväentalo

Mikkelin työväentalo on Mikkelin Naisvuorella (Mikonkatu 23, Mikkeli) sijaitseva asemakaavalla suojeltu rakennus, joka on alkujaan rakennettu yksityisasunnoksi. Myöhemmin Mikkelin työväenyhdistys osti rakennuksen, josta tuli Mikkelin työväentalo. Työväenyhdistyksen rakentama laajennusosa, joka käsittää muun muassa salin ja näyttämön, valmistui vuonna 1911. Mikkelin työväentalolla on merkittävä historia myös Mikkelin kulttuurielämässä.
Talon omisti pitkään Mikkelin Työväentalo Oy, ja vuosina 2007–2016 SPL-Service Oy hallinnoi toimintaa nimellä Naisvuoritalo. Nykyään talon omistaa ravintolayrittäjä Aki Hänninen, ja toimintaa harjoitetaan nimellä Kulttuuritalo Tempo.
Patrick Galbraith

Patrick Galbraith (s. 11. maaliskuuta 1986 Haderslev, Tanska) on tanskalainen jääkiekkomaalivahti, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Elitserienin Frölundaan.
Ura.
Galbraithin kasvattajaseura on Vojens IK. Hän siirtyi jo juniorina pelaamaan Pohjois-Amerikkaan, jossa Galbraith edusti mm. Port Carling Thunderia kaudella 2002–2003. Seuraavaksi kaudeksi 2003–2004 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi IK Sønderjyllandin joukkueeseen. Galbraith pelasi kauden aikana yhden AL-Bank Ligaenin ottelun. Vuodet 2004–2006 hän edusti SønderjyskE Ishockeyta. Galbraith valittiin kauden 2005–2006 päätteeksi AL-Bank Ligaenin vuoden tulokkaaksi.
Kauden 2006–2007 Galbraith pelasi EJHL-liigaa New Hampshire Junior Monarchsissa, jonka jälkeen hän palasi kaudeksi 2007–2008 SønderjyskEn riveihin. Galbraith voitti keväällä 2008 AL-Bank Ligaenin pronssia. Keväällä 2009 hän torjui joukkueelle Tanskanmestaruuden. 
Toukokuussa 2009 Galbraith teki sopimuksen Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelanneen IF Björklövenin kanssa. Joukkue kuitenkin putosi keväällä 2010 I-divisioonaan, mutta Galbraith jatkoi HockeyAllsvenskan-pelejään kaudella 2010–2011 Leksands IF:ssä, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen kesäkuussa 2010. Hän siirtyi kuitenkin elokuussa 2011 Adler Mannheimiin, jossa pelasi kaksi European Trophy -ottelua, kunnes siirtyi syyskuussa 2011 HC Slovan Bratislavaan. Bratislavasta Galbraith jatkoi jo joulukuussa SM-liigan Bluesiin, jossa pelasi 20 runkosarja- ja 7 pudotuspeliottelua. Hän siirtyi kauden jälkeen Elitserienin Frölundaan.
Maajoukkue.
Galbraith toimi Tanskan ykkösmaalivahtina MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010. Vuoden 2010 turnaus oli Tanskan maajoukkueen historian paras joukkueen sijoittuessa kahdeksanneksi. Tanska selvisi puolivälieriin asti, joissa Ruotsi kuitenkin pudotti joukkueen 4–2-voitolla. Galbraith kuului Tanskan maalivahtiosastoon myös vuonna 2006, jolloin hän jäi kuitenkin ilman torjuntavastuuta.
Galbraith pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006.
Muuta.
Galbraith on toisen polven maajoukkuemaalivahti, sillä hänen kanadalaissyntyinen isänsä George Galbraith edusti Tanskaa II-divisioonan MM-kilpailuissa 1986 ja I-divisioonan MM-kilpailuissa 1994. Pelaajauransa jälkeen George on toiminut Vojens IK:n päävalmentajana sekä Tanskan alle 18-vuotiaiden maajoukkueen maalivahtivalmentajana.
Patrick Galbraithilla on myös pikkuveli Daniel (s. 1991), joka pelaa puolustajana Ruotsissa Tingsryds AIF:n J20-joukkueessa.
Sergei Kaledin

Sergei Jevgenjevitš Kaledin (; s. 28. elokuuta 1949 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija. Hänen kirjallinen läpimurtonsa tapahtui vasta Neuvostoliiton viimeisinä vuosina, Mihail Gorbatšovin valtakaudella.
Suomeksi on julkaistu vuonna 1991 ilmestynyt romaani "Käytävä", (ven. "Koridor", engl. "Corridor"). Virossa teos julkaistiin aikaisemmin vironkielisenä. Alkuteos ilmestyi vuonna 1987, lähdeviitteen mukaan mukana osana uutta tuolloin vallinnutta Perestroika-politiikkaa.
Muita ilmestyneitä teoksia, ainakin englanninkielisinä: ovat sekä "Humble Cemetery" (suom. "Hiljainen hautausmaa", ven. "Smirennoje kladbištše") että "Construction Battalion" ("Rakennuspataljoona", ven. "Stroibat").
Romaani "Stroibat" joutui Neuvostoliiton sensuurin hampaisiin, ja julkaistiin vuonna 1989: sille tuli suuria julkaisuvaikeuksia. Se kuvasi kriittiseen tapaan Neuvostoarmeijan hegemoniaa, ja nousikin nopeaan tahtiin suureksi puheenaiheeksi. Teoksesta laadittiin jopa oma erillinen teatteriesitys, joka sittemmin kiellettiin vielä joulukuussa 1990 - vain noin vuotta ennen Neuvostoliiton hajoamista.
Penrussia.org -sivuston mukaan Kaledinin kirjailijanura olisi alkanut vuonna 1976, mutta vähemmän julkisesti. Kaledin osallistui en-wikin mukaan, kirjailijoitten laatimaan yhteiseen pamflettiin, eli Venäjän hallitukselle laadittuun vetoomukseen vuonna 1993.
1987 alkoi "Novyi Mir" -niminen aikakauslehti julkaista Kaledinin kertomuksia Neuvostoliitossa. Siihen kuului myöskin "Käytävä".
Kirjallinen tyyli on tyypillistä slaavilaisen omaista humoreskia elämänmenon kuvausta, mutta ns. "ei niin sankarillinen, vaan pienen yksittäisen ihmisen" asemaa ja merkitystä korostava. Romaanissa "Käytävä" käsitellään moskovalaisen kerrostalon yhden portaikon asukkaiden, pääasiassa kolmen perheen elämänmenoa peräti viiden vuosikymmenen ajalta (noin vuosilta 1920-70).
Suomen ja viron kielen ohella, Kaledinin tuotoksia on käännetty mm. englanniksi, ranskaksi, ruotsiksi, italiaksi sekä puolaksi.
Lucile Hadžihalilović

Lucile Hadžihalilović (s. 7. toukokuuta 1961 Lyon) on ranskalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Hadžihalilović syntyi Lyonissa. Hänen vanhempansa olivat bosnialaisia siirtolaisia. Hän asui nuorena useita vuosia Marokossa. Hadžihalilović opiskeli elokuva-alaa Pariisissa Elokuvataiteen korkeakoulussa (Institut des hautes études cinématographiques). Hänen päättötyönsä vuonna 1986 oli lyhytelokuva "La première mort de Nono". Valmistuttuaan hän työskenteli elokuvaleikkaajana ja tuotti lyhytelokuvia. Vuonna 1991 Hadžihalilović perusti puolisonsa ja työtoverinsa Gaspar Noén kanssa tuotantoyhtiön Les Cinémas de la Zone.
Hadžihalilovićin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu "Innocence – viattomuus", joka perustuu Frank Wedekindin kertomukseen "Mine-Haha oder Über die körperliche Erziehung der jungen Mädchen" (1903). "Innocence" on palkittu mm. Tukholman ja San Sebastiánin elokuvajuhlilla.
Kalottigibboni

Kalottigibboni ("Hylobates pileatus") on gibboneihin kuuluva ihmisapina, jota esiintyy Thaimaan itäosissa, Kambodžan länsiosissa ja Laosin eteläkärjessä.
Kalottigibboniurokset ja -naaraat erottaa helposti turkin värityksestä. Naaraiden turkki on vatsan ja pään alueilla musta, mutta muualla valkoharmaa. Uroksien turkki on puolestaan täysin musta, lukuun ottamatta pään ympärillä olevaa vaalean ja pörröisen karvoituksen muodostamaa rengasta, joka on yleinen molemmilla sukupuolilla.
Elintavat.
Kalottigibboni on muiden gibboneiden tapaan puustossa viihtyvä päiväeläin, joka elää yksiavioisen pariskunnan ja lasten muodostamissa perhekunnissa. Perhekunnan koko on yleensä 3–4 yksilöä. Kalottigibboneiden lisääntymistavoista ei tiedetä paljon, mutta niiden oletetaan olevan samankaltaisia kuin muidenkin gibboneiden.
Kalottigibboni elää kosteissa ainavihannissa metsissä sekä kesä- ja ainavihantien puiden muodostamissa sekametsissä. Kambodžassa kalottigibboneita on tavattu aina 1 500 metrin korkeudessa saakka ja Thaimaassakin 1 200 metrin korkeudessa. Kalottigibbonien ruokavalio koostuu pääasiassa hedelmistä, versoista, lehdistä ja hyönteisistä. Elintavoiltaan kalottigibbonit muistuttavat lareja eli valkokäsigibboneita, mutta ovat niitä ujompia.
Pappila (Somero)

Pappila (myös Pappilankylä) on Someron keskustaajamaan kuuluva kylä Somerolla Kirkkojärven pohjoisrannalla, Hämeen Härkätien (yhdystie 2810) varrella. 
Sijainti.
Kylän alue rajautuu etelässä Paimionjoen yläjuoksun vesireittiin kuuluviin Kirkkojärven ja Saarentaanjärveen sekä pohjoisessa ja idässä Paimionjokeen sivujokeen Jaatilanjokeen. Kylän lävitse kulkee Hämeen Härkätie(yhdystie 2810), osoitenimeltään Somerolla "Turuntie". 
Pappilan naapurikyliä Somerolla ovat Rautela lännessä, Sylvänä pohjoisessa, Jaatila ja Joensuu lännessä sekä Harju, Härkälä ja Saarentaka etelässä Kirkkojärven ja Saarentaanjärven eteläpuolella.
Osa Someron keskustaajamaa.
Kylä on osa Someron keskustaajamaa ja siellä sijaitsevat muun muassa Okkerin asuinalue Pappilantien varrella Hämeen Härkätien eteläpuolella sekä Someron terveyskeskus ja vanhainkoti Hämeen Härkätien varressa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 780, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron kolmanneksi suurimman kylän heti Joensuun ja Jaatilan jälkeen.
Historia.
Historialtaan kylä on Someron seurakunnan kirkkoherran virkatalona toiminut yksinäistalo. Alkujaan Someron pappilan arvellaan sijainneen kirkon luona Someronjoen vesistön etelärannalla, mutta luultavimmin 1500-luvun alkupuolella se lienee siirretty vesistön pohjoisrannalle, missä sille erotettiin maat Jaatilan ja Rautelan kylistä. Maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävä, vuonna 1887 rakennettu Someron pappila sijaitsee Kirkkojärven rannalla Hämeen Härkätiestä erkanevan Pappilantien päässä ja on nykyään yksityisomistuksessa.
Ereikoússa

Ereikoússa () on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja tarkemmin Diapontisiin saariin. Se sijaitsee Joonianmeressä Korfun saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on 4,4 neliökilometriä ja asukasluku 496 (vuonna 2011).
Saarella on satama etelärannikon Pórton () kylässä. Sinne liikennöi säännöllisesti laivoja Korfun kaupungista ja Sidárista. Lisäksi saarelle pääsee esimerkiksi kalastusveneillä Korfun pohjoisrannikolta.
Ereikoússan nähtävyyksiä ovat esimerkiksi kirkot kellotorneineen sekä öljymyllyt, joissa valmistetaan yhä nykyisinkin oliiviöljyä perinteiseen tapaan. Saarella on myös majakka.
Maantiede.
Ereikoússa on osa Jooniansaaria, ja se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Korfun saaren pohjoisrannikolta. Hallinnollisesti Ereikoússa kuuluu Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren korkein kohta on 120 metriä korkea Merovígli.
Saaren uimarannat sijaitsevat Pórtossa sekä Bragkínissa (). Pórton lisäksi saarella sijaitsevat myös Palaiokálivan, Toúrin, Nikolátikan, Déntran ja Fýkin asutuskeskukset.
Historia.
Kreikkalaisen maantieteilijän Klaudios Ptolemaioksen ja roomalaisen kirjailijan Pliniuksen ajanlaskun alkuvaiheilta peräisin olevissa teksteissä saari mainitaan nimellä "Ericusa". Vanhoissa ulkomaalaisissa kartoissa saaresta käytetään myöskin nimeä "Marlena", joka tulee merta tarkoittavasta sanasta "mare".
Ereikoússan on sanottu autioituneen aikoinaan, mutta Paxóksen saarelta saapuneiden perheiden on kerrottu asuttaneen saaren uudelleen. Keskiaikaisten merikarttojen mukaan saari oli asutettu 1400-luvun loppuun tai 1500-luvun alkuun mennessä, sillä kartat mainitsivat esimerkiksi laivojen ankkurointipaikan ja kirkon. 
Saari oli vuoden 2010 loppuun saakka itsenäinen kyläkunta (), mutta vuoden 2011 alusta lähtien se on ollut osa Korfun kuntaa. Saarella oli vuonna 1981 yhteensä 228 asukasta ja vuonna 1991 puolestaan 334.
Koripallo kesäolympialaisissa 2012

Koripallo oli vuoden 2012 kesäolympialaisissa ohjelmassa 18. kertaa olympialaisten historiassa. Alkusarjan ottelut pelattiin Basketball Arenalla ja pudotuspelit pelattiin North Greenwich Arenalla. 
Osallistujat.
Miehet.
A-lohko
B-lohko
Naiset.
A-lohko
B-lohko
Jaatila (Somero)

Jaatila on kylä Somerolla Hämeen Härkätien (yhdystie 2810) varrella. Kylä on osa Someron keskustaajamaa, ja sen naapurikyliä ovat Pappila lännessä ja Joensuu sekä Ruunala idässä. Kylän ohi idässä, rajana Joensuun ja Ruunalan kyliä vastaan virtaa Someron Kirkkojärveen laskeva, kylästä nimensä saanut Jaatilanjoki. 
Pääosa kylästä on 2000-luvulla taajama-aluetta, johon kuuluvat Jaatilan ja Rankkulan asuinalueet Hämeen Härkätien ja Jaatilantien varsilla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 889, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron toiseksi suurimman kylän heti Joensuun jälkeen.
Jaatilan kylän historiallinen kylätontti on sijainnut Jaatilantien varressa olevalla mäellä. Hämeen Härkätien varressa, Jaatilanjoen rannassa on maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas, Pikkupappilana tunnettu Someron entinen kappalaisenpappila Grankulla eli Rankkula, joka 2000-luvulla oli yksityisomistuksessa. Sitä vastapäätä tien pohjoispuolella Jaatilanjoen rannassa on vuonna 1956 avattu Someron museo, joka käsittää toistakymmentä eri puolilta Someroa ja lähipitäjiä kerättyä vanhaa talonpoikaisrakennusta.
Jaatilan Rankkulassa, Someron pikkupappilan entisillä mailla, on kaava-alueen teitä nimetty somerolaisten merkkihenkilöiden mukaan. Nimikkotiensä alueelle ovat 1900-luvun merkkihenkilöistä saaneet tangosäveltäjä Unto Mononen, laulaja Rauli Somerjoki, pedagogi ja esperantisti Joel Vilkki, kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen sekä maanviljelijä, kansanedustaja ja päätoimittaja Lauri Sariola. Asuinalueen eteläosassa, Hämeen härkätien varressa tiennimiä on annettu Somerolla syntyneiden tai vaikuttaneiden kirkonmiesten mukaan. Näitä ovat herännäispappi ja virsirunoilija Abraham Achrenius, Someron kirkkoherra ja isonvihan aikana Turun väliaikaisen konsistorin esimiehenä toiminut Jacob Ritz sekä Someron kirkkoherroina 1900-luvulla toimineet A. E. Laaksi ja Sulo Tasanko.
Yrsa Sigurðardóttir

Yrsa Sigurðardóttir (s. 1963) on islantilainen kirjailija. Hän on julkaissut viisi lasten- ja nuortenkirjaa vuosina 1998-2003, ja useita rikosromaaneita vuodesta 2005 alkaen. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille, ja lastenkirjat ovat saaneet islantilaisen kirjapalkinnon. Yrsa on koulutukseltaan rakennusinsinööri ja työskentelee kirjailijan työnsä ohella edelleen insinöörinä.
Esikoistrilleri "Kolmas merkki" on käännetty 26 kielelle, myös suomeksi. Sen päähenkilö Thóra Gudmundsdóttir on juristi ja yksinhuoltajaäiti. Yrsa on kirjoittanut myös muita kirjoja, joissa on sama päähenkilö. Suomeksi on käännetty myös "Joka toiselle kuoppaa kaivaa" (Otava 2008).
Johanna Westman

Johanna Cecilia Westman (s. 11. elokuuta 1969) on ruotsalainen televisiojuontaja ja lastenkirjailija.
Westman aloitti televisiojuontajan uransa SVT:n musiikkiohjelmassa "Popitopp" vuonna 1992, minkä jälkeen hän on tehnyt Sveriges Televisionille useita lastenohjelmia. Näihin lukeutuvat "Ekens hemlighet", "Lördagsakuten", "Nu är det nu" ja "Rätt i rutan". Hän on osallistunut myös ohjelman "TV-huset" tekoon. Vuonna 2005 hän juonsi Melodifestivalenin kolmannen alkukarsinnan Skellefteåssa.
Westmanin kirjoittamia lastenkirjoja ovat muun muassa "Resor med Byron" ja "Jesus och jag". Vuonna 2000 hän teki ensimmäisen lapsille suunnatun kokkikirjansa, nimeltään "Första kokboken", jota seurasi pian useita muita, muun muassa "Första bakboken" 2001, "Första kokboken i världen" 2003, "Italienskt hemma hos Johanna" 2005, "Minsta kokboken" vuonna 2006 ja "Första och andra Mosboken" 2007. Hän on tehnyt myös reseptikirjan "Julgodis för små och stora sockerbagare" vuonna 2008.
Trine Bakke

Trine Bakke (s. 11. tammikuuta 1975 Trondheim) on norjalainen entinen alppihiihtäjä. Hän edusti seuratasolla trondheimiläisiä Byåsen IL:ää ja Sportsklubben Freidigiä.
Bakke kilpaili maailmancupissa vuosina 1994–2006. Hän sijoittui kolmen parhaan joukkoon kymmenen kertaa, joka kerralla pujottelussa.
Bakke osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Lillehammerissa 1994. Tuolloin hän oli suurpujottelussa yhdeksästoista, mutta hänet hylättiin pujottelussa. Bakke debytoi MM-kisoissa vuonna 1996, mutta keskeytti pujottelussa ensimmäisellä kierroksella. Hän oli seuraavana vuonna samassa lajissa kahdeksas. Bakke kilpaili pujottelussa myös Naganon olympialaisissa 1998, mutta keskeytti toisella kierroksella. Seuraavan vuoden MM-kisoissa Bakke sai uransa ainoan arvokisamitalin, kun hän oli pronssilla pujottelussa Zali Steggallin ja Pernilla Wibergin jälkeen. Hän osallistui vielä vuoden 2002 olympialaisiin sekä MM-kisoihin vuosina 2003 ja 2005, mutta ei saanut sijoitusta yksissäkään kisoissa.
KNM Sleipner (1936)

KNM Sleipner oli Norjan laivaston Sleipner-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus osallistui Norjan puolustukseen Saksan hyökättyä maahan huhtikuussa 1940.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 3. lokakuuta 1934 telakkanumerolla 120. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1936 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna. 
Palvelus.
"Sleipner" kuului 2. meripuolustusalueen 2. hävittäjäviiriköön, jonka tehtävänä oli suojata Vestlandetin ja Trøndelagin rannikkoa. Huhtikuussa 1940 Saksan hyökätessä Norjaan alus oli ankkurissa Hustadvikan lahdella valvomassa Britannian kuninkaallisen laivaston miinakenttää, joka oli laskettu 7. huhtikuuta operaatio Wilfredin aikana. Alus sai määräyksen liittyä torpedoveneisiin "KNM Trygg" ja "KNM Sild" suojaamaan Romsdalsfjordenia mahdolliselta saksalaisten tunkeutumiselta.
2. meripuolustusalueen komentaja kontra-amiraali Tank-Nielsen määräsi 11. huhtikuuta aluksen päällikön Ullringin ottamaan komentoonsa improvisoidun Romsdalfjordin meripuolustusalueen, jonka "Tryggin" päällikkö Münster oli perustanut vuorokautta aiemmin. Ullringin laivasto-osasto koostui hänen omasta hävittäjästään, kahdesta edellä mainitusta torpedoveneestä ja niiden sisaraluksesta "KNM Skreistä". Alueeseen kuului lisäksi Romsdalsfjordenin lentoryhmä, jossa oli Høver M.F. 11, vallattu saksalainen Arado Ar 196 ja kaksi Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien Supermarine Walrusia. Lentokoneita käytettiin lähinnä tiedustelutoimintaan ja ne evakuoitiin 18. huhtikuuta Britteinsaarille.
Ullringin osasto valtasi Saksan laivaston troolarin "Thüringenin" sekä rahtialus "Ruhrortin" Stettevikassa. "Ruhrortin" oli miehistö tehnyt käyttökelvottomaksi. Saksan ilmavoimien syöksypommittajat tuhosivat sen satamaan. Troolari aseistettiin ilmatorjuntakonekiväärein ja asetettiin vartioalukseksi Moldeen, missä miehistö lopulta upotti aluksen toukokuussa.
"Sleipner" vastaanotti 24. huhtikuuta Åndalsnesissä kenraali Bernard Pagetin, jonka kuljetti maihin. Alus suojasi tämän jälkeen Molden maihinnousua ja joutui useaan otteeseen Saksan ilmavoimien maaliksi. Alus onnistui tuhoamaan ainakin kaksi lentokonetta. Alus lähti 25. huhtikuuta Lerwickiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus lähti seuraavana päivänä edelleen Scapa Flow'hun, mistä se jatkoi Tyneen telakalle. Alus siirrettiin Rosythiin saksalaisten miinoittaessa Tynen aluetta.
Alus palasi 17. kesäkuuta telakalta, minkä jälkeen se suojasi Britannian kuninkaallisen laivaston alaisuudessa Britteinsaarten itärannikon saattueita. Alus suojasi sodan aikana kaikkiaan 156 saattuetta ennen kuin se poistettiin 10. maaliskuuta 1944 palveluksesta.
Sodan päätyttyä alus palasi 10. toukokuuta Norjaan, jossa se siirrettiin reserviin. Alus muutettiin 1948 fregatiksi ja palautettiin palvelukseen, kunnes se romutettiin 1959.
Haaruristi

Haaruristi on heraldinen airutkuvio, joka muodoltaan muistuttaa Y-kirjainta. Tyypillisesti haaruristin leveys on noin kolmasosa tai pienempi koko kilven leveydestä.
Haaruristi yltää aina kilven reunoihin saakka; jos näin ei ole, haaruristiä kutsutaan irtonaiseksi. Suunnassaan 180 astetta kääntynyttä haaruristiä kutsutaan kaateiseksi.
Ruskolakkikolibri

Ruskolakkikolibri ("Anthocephala floriceps") on Kolumbian kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Santa Martan vuoriston ja Magdalena Valleyn Andien itärinteeltä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. John Gould kuvaili lajin holotyypin Sierra de Santa Martalta vuonna 1854.
Ruskolakkikolibri on selästään ja siivistään vihreä. Koiraan otsan etuosa on valkoinen ja takaosa sekä päälaki ovat punaruskeat. Lajin naaraan päälaki on ruskea. Ruskolakkikolibrin rinta ja vatsa ovat ruskehtavan harmaat. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja toisinaan kahviviljelmät. Linnun ravintoa on kasvien mesi. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Castlevania Legends

Castlevania Legends (Japanissa "Akumajō Dorakyura: Dāku Naito Pureryūdo") on Konamin julkaisema ja KCE Nagoyan kehittämä videopeli Game Boylle. Peli kuuluu Castlevania -sarjaan, mutta ei sen viralliseen aikajatkumoon. Peli ilmestyi Japanissa vuonna 1997 ja Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa 1998.
Juoni.
Peli sijoittuu vuoden 1450 Transylvaniaan. On kulunut useampi vuosisata Belmont-klaanin ja kreivi Draculan ensikohtaamisesta. Olettaen Belmontien hävinneen maanpäältä uskaltautuu Dracula taas aloittamaan terroriteot levittääkseen ihmisten keskuudessa pelkoa ja kuolemaa.
Mutta Draculan tietämättä uusi Belmont-klaanin jäsen oli syntynyt, tällä kertaa tyttö nimeltään Sonia. 17 vuotta täytettyään Sonia tapaa eräällä niityllä Alucard nimisen nuoren miehen, joka yrittää etsiä hänet kauan sitten hylänneen isänsä. Sonia päättää auttaa nuorukaista käymällä ensin hakemassa kylästä syntymäpäivälahjansa, joka on Belmont-klaanin maaginen taikaruoska, "Vampyyrintappaja". Mutta kun hän palaa takaisin niitylle, on Alucard tiessään. Lähdettyään etsimään häntä Sonia huomaa edessään siintävän linnan, jonne hän aloittaa vaarallisen matkansa.
Pelistä.
"Castlevania Legends" on tyyliltään samankaltainen kuin kaksi aiempaa Game Boylle ilmestynyttä Castlevania peliä ("Adventure" ja ""), mutta ensimmäistä kertaa Castlevania -pelisarjassa päähahmona olikin nuori nainen nimeltään Sonia Belmont. Myös "Belmont's Revenge"ssä tutut lisäaseet on poissa käytöstä, vaikkakin niitä kerätään pelin aikana. Sen sijaan Sonia voi vastustajia tuhoamalla kerätä niiden sielut ja käyttää vastustajien elementtivoimia aseinaan.
Ruunala

Ruunala on kylä Somerolla. Kylä on osa Someron keskustaajamaa. Sen naapurikyliä ovat Jaatila lännessä ja Joensuu idässä. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 69, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 30. suurimman yhdessä Pyölin kanssa.
Historiallisesti Ruunala on viereisen Joensuun kylän kanssa samaan isonjaon jakokuntaan kuulunut yksinäistalo. Ruunalan historiallinen kylätontti, jolla Ruunalan talo vieläkin sijaitsee, on Jaatilanjoen rannassa hieman Hämeen Härkätien pohjoispuolella Jokioisiin vievän maantien vanhan linjauksen varressa.
Ruunala tuli osaksi Joensuun kylästä naapurikyliin laajentunutta Someron keskustaajamaa jo 1920-luvulla, ja siellä on toiminut muun muassa Someron Osuusmeijeri, jonka maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittävät rakennukset ovat edelleen Someron pääkadun Joensuuntien maamerkkinä sen pohjoispäässä.
Ennen nykyisten valtatien 10 ja valtatien 2 rakentamista Hämeen Härkätien reittiä kulkenut aiempi valtatie 10 (nykyinen yhdystie 2810) ja aiempi valtatie 2 (Someron keskustan kohdalla nykyistä kantatietä 52 vastannut tieyhteys) ristesivät Someron Ruunalassa. Uusien valtateiden myötä valtateiden risteys siirtyi Forssan Paavolaan.
Vares – Huhtikuun tytöt

Vares – Huhtikuun tytöt on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Se on jatkoa elokuvalle "Vares – Pahan suudelma" (2011). Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin "Huhtikuun tytöt". Elokuva kuvattiin Turussa huhtikuun ja lokakuun välisenä aikana 2010.
Elokuva tuli vuokralle DVD:lle ja Blu-raylle 12. lokakuuta 2011 ja myyntiin 14. lokakuuta 2011.
Juoni.
Aino Aaltonen, Teresa Sundin ja Kikka Valasranta katosivat Turussa huhtikuussa 15 vuotta sitten. Tapaus on noussut Kyllikki Saaren ja Bodominjärven veroiseksi mysteereiksi, ja teorioita riittää.
Jussi Vares tekee toimittaja Ruuhiolle juttua kansallisesta murhenäytelmästä ja ajattelee keikan olevan uransa helpoin: vähän arkistojen kaivelua eikä mitään paineita selvittää arvoitusta. Usein on Vares ollut väärässä, mutta harvoin näin väärässä.
Samaan aikaan Turun kaduille palaa Afrikan armeijassa palvellut kylmäverinen tappaja Tristan da Cunha, jolla on mielessään vain yksi asia: kosto. Hän raivaa tiensä kohti suunnitelmansa päämäärää, eikä kaihda rajujakaan keinoja onnistuakseen siinä..
Viktor Kin

Viktor Pavlovitš Kin (, oikea sukunimi Surovikin, Суровикин; 14. tammikuuta 1903 Voronežin läänin Novohopjorsk – 21. huhtikuuta 1938) oli venäläinen neuvostokirjailija ja lehtimies.
Viktor Kin syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1920 ja teki maanalaista puoluetyötä Venäjän kaukoidässä. Vuosina 1928–1930 hän opiskeli punaisten professorien instituutissa Moskovassa ja työskenteli sen jälkeen TASS:n kirjeenvaihtajana Roomassa ja Pariisissa. Vuonna 1937 hänestä tuli "Le Journal de Moscou" -lehden toimittaja. Pian tämän jälkeen hänet pidätettiin ja ammuttiin kansanvihollisena.
Kinin ainoa merkittävä teos on romaani ”Tuolla puolen” ("Po tu storonu", 1928). Se on romanttinen kertomus Venäjän kansalaissotaan Kaukoidässä osallistuneista nuorista. Kirjailijan keskeneräiset romaanit katosivat pidätyksen yhteydessä.
Vladimir Kiršon

Vladimir Mihailovitš Kiršon (, 19. elokuuta 1902 Naltšik – 28. heinäkuuta 1938) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija.
Vladimir Kiršon syntyi juristin perheeseen. Hän osallistui Venäjän kansalaissotaan ja liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1920. Vuonna 1923 hän valmistui Jakov Sverdloville nimetystä Moskovan kommunistisesta instituutista. Vuodesta 1925 lähtien hän toimi yhtenä Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johtajista.
Kiršonin näytelmiä ovat ajankohtaisia yhteiskunnallisia aiheita käsittelevät "Konstantin Terjohin" (A. Upenskin kanssa, 1926), "Relsy gudjat" (”Raiteet humisevat”, 1927), "Gorod vetrov" (”Tuulten kaupunki”, 1928), "Hleb" (”Leipä”, 1930), "Sud" (”Tuomio”, 1933), "Tšudesnyi splav" (”Ihmeellinen seos”, 1934) ja "Bolšoi den" (”Suuri päivä”, 1936). Ne ovat rakenteeltaan perinteisiä ja taiteelliselta tasoltaan vaatimattomia.
Stalinin vainojen aikana Kiršon pidätettiin ja ammuttiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet on haudattu Moskovan lähelle Kommunarkan teloituspaikalle. Kirjailijan maine palautettiin vuonna 1955.
Rašid al-Ghannuši

Rašid al-Ghannuši tai Rašid al-Khriji (myös "Rachid Ghannouchi", s. 1941) on tunisialainen poliitikko ja islamisti-aktivisti. Hän oli vuosia maanpaossa Lontoossa, mutta palasi Tunisiaan Tunisian kansannousun ja Ben Alin hallinnon kaatumisen jälkeen tammikuun lopussa 2011. Hän johtaa Ennahda- eli al-Nahda-liikettä, joka oli kielletty presidentti Ben Alin aikana. Heti palattuaan al-Ghannuši ilmoitti että ei aio asettua presidenttiehdokkaaksi, mutta että puolue osallistuu parlamenttivaaleihin.
Ghannouchi on korostanut moniarvoisuuden sallimista, naisten oikeuksia ja omantunnon vapautta.
Pisteellinen ympyrä

Pisteellinen ympyrä on symboli, joka voi merkitä seuraavia asioita:
Aurinkokunnassa:
Uskonnoissa ja filosofiassa:
Kielissä ja kielitieteessä
Muuta:
Greatest Hits 1970–2002

Greatest Hits 1970–2002 on Elton Johnin kokoelma-albumi hänen suurimmista hiteistään vuoteen 2002 asti. Albumista on olemassa eurooppalainen versio ja amerikkalainen versio. Se julkaistiin marraskuussa 2002.
Kappaleet.
Eurooppalainen versio.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin, ellei toisin mainita.
Tarinoita (Rajattoman albumi)

Tarinoita on lauluyhtye Rajattoman albumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2010. Albumin nimen mukaisesti kappaleet ovat hyvin kerronnallisia. Lähes kaikki laulut ovat yhtyeen jäsenten säveltämiä.
Levyn julkaisukiertueella yhtye esiintyi hieman tavallisesta poikkeavalla kokoonpanolla. Essi Wuorela joutui jäämään selkävaivojen vuoksi pitkälle sairauslomalle, ja hänen tilallaan konserteissa esiintyi Nina Tapio. Lisäksi kiertueella oli erikoisvieraana beatbox-artisti Felix Zenger.
Vladimirintyöhevonen

Vladimirintyöhevonen (venäjäksi "Vladimirskaya tyazhelovoznaya") on Vladimirin ja Ivanovon alueelta kotoisin oleva raskas työhevonen. Rodun jalostus alkoi 1900-luvulla, ja vuonna 1946 rotu oli jo niin yhtenäinen, että se voitiin virallistaa. Hevosta käytetään maatöihin sekä myös jonkin verran vaunuhevosena.
Ominaisuudet.
Vladimirintyöhevonen on raskas ja voimakas, mutta painoonsa nähden nopea. Brittiläisten työhevosten vaikutus rotuun on selvä. Se on nopeakasvuinen ja hedelmällinen, tammojen hedelmällisyysluku on 75–80 %, eli sadasta astutetusta tammasta syntyy 75–80 elävää varsaa.
Säkäkorkeudeltaan vladimirintyöhevoset ovat 152–165 cm, orien paino on 750–800 kg, tammat ovat hieman pienempiä, keskimäärin vajaa 700 kg. Kolhoosien siittoloissa kasvatetut hevoset olivat usein pienempi kokoisia epäsopivien kasvuolojen takia.
Pää on suuri ja pitkä, profiili on yleensä kupera. Kaula on pitkä ja lihaksikas. Rinta on leveä, mutta ei liian syvä. Säkä on pitkä ja korostunut. Selkä on melko pitkä, leveä ja hiukan notko, se ei kuitenkaan ole välttämättä kovin vahva. Lautaset ovat pitkät, leveät ja viettävät, lanne on lyhyt ja leveä. Jalat ovat pitkät ja hyväasentoiset ja kaviot suuret, joillakin yksilöillä on runsaat, muttei kovin pitkät vuohiskarvat. Jouhet ovat runsaat.
Väriltään vladimirintyöhevonen on yleensä ruunikko, harvemmin rautias tai musta. Valkoiset merkit päässä ja jaloissa ovat yleisiä.
Luonteeltaan rotu on rauhallinen ja helppo käsitellä, mutta kuitenkin energinen. Sen sanotaan olevan yleensä muita työhevosrotuja määrätietoisempi.
Historia.
Vladimirintyöhevonen kehitettiin 1900-luvulla Neuvostoliiton hevoskasvatuskollektiiveissa Vladimirin ja Ivanovan alueilla. 1900-luvun alussa Britanniasta ja Ranskasta tuotiin kylmäverisiä hevosia, joita risteytettiin paikallisiin suuriin tammoihin, tarkoituksena oli tuottaa keskikokoinen ja suhteellisen nopea työhevonen. Risteytyksiin käytettiin percheronia, suffolkinhevosta, ardenneria ja clevelandinruunikkoa. Myöhemmin käytettiin lisäksi clydesdalenhevosta ja vähemmissä määrin shireä, jälkimmäistä laajasti vain 1919–1929. Tärkeimpiin perustajaoreihin lukeutuu kolme clydesdalea, 1910 maahan tuodut Lord James ja Border Brand ja 1923 tuotu Glen Albin. Rodun jalostuksessa tärkeä osuus on ollut Gavrilo-Posadin siittolalla, joka pyrki tuottamaan alueelle yhdenmukaisen hevoskannan. Virallisesti vladimirintyöhevonen tunnustettiin roduksi vuonna 1946.
Koneellistumisen myötä rodun tarve ja sitä myöten määrä väheni, vuoden 1980 alussa puhtaita vladimirintyöhevosia oli Neuvostoliitossa 1255 yksilöä. Rotu on yhä harvinainen, nykyään niitä on vain 650 yksilöä, joista alle 200 on siitostammoja. Suurin osa kasvatuksesta tapahtuu Yuryev-Polskin siittolassa. Rodussa on 4 sukulinjaa.
Käyttö.
Vladimirintyöhevosen tärkein käyttötarkoitus on aina ollut toimia raskaana työhevosena maatiloilla. Jonkin verran niitä käytetään myös vaunuhevosina, esimerkiksi venäläisessä troikassa. Rodulla voidaan myös ratsastaa ja sitä kasvatetaan lihaksi.
Rurik Lindquist

Rurik Nestor Lindquist (26. tammikuuta 1870 Mikkeli – 20. marraskuuta 1950) oli suomalainen taiteilija.
Rurik Lindquist kävi Hämeenlinnan normaalilyseon reaaliosaston ja Taideyhdistyksen piirustuskoulun Ateneumissa. Hän oli Gunnar Berndtsonin oppilaana ja myöhemmin Gabriel Ferrierin oppilaana Academie Julianissa Pariisissa sekä Academie Colarossin ateljeessa. Hän sai viisi stipendiä opintomatkoja varten ja teki seitsemän opintomatkaa ulkomaille. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1950. Lindquist toimi johtajaopettajana Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa alkaen vuodesta 1900 aina 40 vuoden ajan. Hän oli myös Viipurin taidemuseon johtaja. Tunnettuna laatukuva- ja maisemamaalaajana Lindquist otti osaa myöskin Helsingissä pidettyihin yleisiin taidenäyttelyihin. Ennen Viipuriin siirtymistä Lindquist Haminan kadettikoulun piirustuksenopettajana vuosina 1896–1900. Viipurin suomalaisen lyseon piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana hän oli vuodesta 1903 alkaen.
Rurik Lindquist vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Hämeenlinnassa ja toimi 1890-luvulla Hämeenlinnan käsityöläiskoulun opettajana. Myöhemmin hän perusti Hämeenlinnan taidemuseon vanhaan viljamakasiiniin. Viipurin taidemuseosta vuonna 1939 evakuoidut teokset loivatkin sitten perustan taidemuseon kokoelmalle. Taideteosten evakoinnista pois sodan jaloista hän vastasi museointendenttinä. Arvokas taidekokoelma evakointiin alkuun Rautalammille Peuran museoon.
Taide.
Lindquist tauluissa näkyy Hämeenlinnan Myllymäen kaupunginosan pihoja, portteja ja puutarhoja sekä Vanajaveden rantamaisemia. Hänen maalaustensa aiheina on mm. Kannaksen, Nauvon ja Korppoon maisemat. Lindquist teki myös asetelmia ja henkilökuvia. Lindquistin taiteessa näkyy perinteiset esteettiset arvot, realistinen ilmaisu ja arkiset aiheet.
Rurik Lindquistin taidetta on nähtävillä Hämeenlinnan taidemuseossa.
TWAS

The World Academy of Sciences (TWAS) tai kattavammin "The World Academy of Sciences for the advancement of science in developing countries", aiemmin "Third World Academy of Sciences" (2004 saakka) ja "The Academy of Sciences for the developing world" (2004–2012), on ansioihin perustuva tiedeakatemia. Sen tavoitteena on parantaa kestävää hyvinvointia tutkimuksen, koulutuksen, politiikan ja diplomatian keinoin.
Tiedeakatemian jäsenistöön kuului vuoden 2021 alussa lähes 1 300 tieteentekijää, joiden joukossa oli 12 nobelistia. Naisten osuus jäsenistöstä oli tällöin 15 prosenttia. TWAS:n viisivuotisessa nuorten tieteentekijöiden ohjelmaan (Young Affiliates) osallistujista puolet oli vaiheessa naisia. Tiedeakatemian päätoimipaikka sijaitsee Triestessä Italiassa. Organisaatiomuodoltaan TWAS on YK:n erityisjärjestö Unescon alaisuudessa toimiva ohjelmayksikkö, ja Unesco on vastannut TWAS:n taloushallinnosta vuodesta 1991.
TWAS:n perusti Nobelin fysiikanpalkinnon voittanut Abdus Salamin johtama ryhmä vuonna 1983. Italialaiset tieteentekijät ja Italian valtio on tukenut järjestöä sen perustamisesta lähtien. Myös Ruotsin ja Iranin valtiot tukevat tiedeakatemiaa useiden yhteisöjen ja yritysten ohella. Kiinan tiedeakatemialla on yhdessä TWASin kanssa kuusi osaamiskeskusta Pekingissä, joiden välityksellä se kouluttaa tutkijoita kehittyvistä maista ja osallistuu tieteellisen osaamisen ja yhteistyön kehittämiseen.
Nuori rakkaus

Nuori rakkaus on Rauli Badding Somerjoen singlejulkaisu, joka ilmestyi loppusyksyllä 1973. Se nousi Suomen singlelistan ykköseksi. Singlen on kustantanut Love Records ja sen luettelotunnus on LRS 2023. Uudelleenjulkaisuvuosi oli 1987.
"Nuori rakkaus" on cover-versio Tab Hunterin vuonna 1957 tunnetuksi tekemästä kappaleesta "Young Love". Vuonna 1973 kappale oli brittilistan ykkösenä Donny Osmondin laulamana. Suomenkieliset koulumaailmaan sijoittuvat sanat kappaleeseen on tehnyt Heikki Harma, jonka oma ura taiteilijanimellä Hector oli tuolloin nousussa.
Kääntöpuolen kappale on "Ja rokki soi", jonka ovat tehneet Matti ja Teppo Ruohonen. Sovitusapua basso- ja kitaraosuuksiin on saatu Albert Järviseltä. Tällä kappaleella Badding osallistui saman vuoden Syksyn sävel -kilpailuun. Hän herätti esiintymisellään 2,6 miljoonan tv-katsojan huomiota, kun hän paiskasi lopuksi rekvisiittamikrofonin lattiaan.
Musiikkilehti Intro valitsi singlen tuoreeltaan kuukauden singleksi ja Suosikin Marco Polo vertasi Baddingia itseensä Olavi Virtaan. Badding esitti kappaleet myös 1. marraskuuta silloisen TV 2:n Iltatähti-ohjelmassa, jonka juontajana oli Markku Poijärvi.
Singlen kansikuvassa Badding esiintyy moottoripyörän kanssa.
Singlen kappaleet ilmestyivät myös Baddingin kokoelma-albumeilla Muotokuva 1 (Love Records LXLP 512 / LXC 512, 1973), Paratiisi – Baddingin parhaat (Love Records LOVER 4, 1983) ja CD-paketilla Kaikki laulut (Siboney LXCD 616, 1997).
Singlen kappaleet.
A. Nuori rakkaus
 (Joyner / Cartey – Bergström – Harma)
B. Ja rokki soi
 (Ruohonen / Ruohonen – Järvinen – Ruohonen / Ruohonen)
WebKit

WebKit on Applen kehittämä selainmoottori, jota Apple käyttää Safari-selaimessaan. Lisäksi kaikkien iOS-älypuhelimille kehitettyjen selainten on käytettävä WebKitiä. WebKitin kehityksen pohja oli KDE-projektin KHTML, josta Apple forkkasi WebKitin vuonna 2001. Google käytti WebKitin WebCore-osaa omassa Chrome-selaimessaan kunnes forkkasi siitä Blink-selainmoottorin. Apple muokkasi KHTML:ää abstraktoimalla siitä KDE- ja Qt-kohtaiset koodit.
Nokia forkkasi WebKitin ja muokkasi sen GTK:lle. Nokian muokkaamaa toteutusta on käytetty arviolta kymmenessä miljoonassa Series 60 -laitteessa.
Applen lisäksi kehitykseen ovat osallistuneet tahoja muun muassa Nokia, Samsung, KDE, Palm sekä RIM.
WebKit on julkaistu avoimen lähdekoodin lisenssillä ja sisältää sekä LGPL- että BSD-lisenssillä olevia osia.
WebKit on kirjoitettu C++-ohjelmointikielellä. 
WebKit sisältää HTML:n ja CSS:n käsittelevän renderöintimoottorin (WebCore), JavaScript-moottorin (JavaScriptCore) ja korkean tason ohjelmointirajapinnan, jolla se sulautetaan verkkoselaimiin (WebKit).
The Souls

The Souls on kouvolalainen rockyhtye, joka julkaisi debyyttialbuminsa "The Grand Confusion" keväällä 2009. Albumin tuotti Pekka Laine. Yhtyeessä soittavat veljekset Jani (laulu, kitara) ja Toni Orpana (rummut) sekä Antti Takalo (basso, koskettimet). The Souls on esiintynyt myös Suomen ulkopuolella muun muassa Saksassa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952 – Louhi

Louhi-luokan purjehdus olympiakisoissa 1952 suoritettiin Harmajalla. Kilpailu käsitti seitsemän osakilpailua, joista kukin venekunta sai laskea hyväkseen kuusi parasta sijoitusta. 50 miestä ja yksi nainen 17 kansakunnasta otti osaa kilpailuun. 
Tulokset.
DNF = keskeytti, DNS= Ei lähtenyt, DSQ = Diskattu 
 = Naisurheilija
Tunisian jalkapalloliiga

Ligue de Tunisie de football oli Tunisian jalkapallosarjojen korkein sarjataso. Ranskan jalkapalloliiton hallinnoima sarja jaettiin kahteen eri lohkoon; pohjoinen, sekä keski- ja etelä-Tunisian joukkueista koostunut yhtenäinen lohko. Molempien lohkojen voittajat kohtasivat toisensa kaksiosaisessa loppuottelussa.
Historian saatossa menestyksekkäimmät joukkueet olivat Italia de Tunis ja CS Hammam-Lif neljällä mestaruudella. Kolmanneksi eniten mestaruuksia voittivat Stade Gaulois, US Tunisienne ja CA Bizertin kolmella mestaruudella.
Paneer

Paneer ( "panīr") tai panir on Pohjois-Intiasta ja Pakistanista peräisin oleva lehmän- tai puhvelinmaidosta valmistettava juusto.
Paneer-juuston tarkkaa alkuperää ei tunneta. Yhden teorian mukaan se saapui Intiaan Afganistanista tulleiden valloittajien mukana 1200- ja 1300-luvuilla.
Paneer on valmistettu perinteisesti kotona. Juustomassa syntyi lisäämällä maitoon etikkaa, sitruunamehua, jugurttia tai kirnupiimää. Juustomassaa kutsutaan hindiksi nimellä "chhana". Juustomassa vaivataan ja valutetaan. Kiinteämpää juustoa voidaan valmistaa myös puristamalla. Juustokimpaleet leikataan neliskulmaisiksi ja upotetaan kylmään veteen useamman tunnin ajaksi niiden kiinteyttämiseksi. Bengalissa chhanaa käytetään myös makeisten valmistuksessa sekoittamalla siihen sokeria ja gheetä. Tunnettuja tähän tapaan valmistettuja makeisia ovat "sandesh" ja "rosogolla".
Paneer-juuston juustomassalla on mieto maitoinen maku, mutta kuivatetulla ja puristetulla juustolla ei ole juurikaan makua. Juuston tarkoitus onkin imeä makua kastikkeesta. Pohjois-Intiassa paneer-juustoa käytetään ruuanlaitossa lihan korvikkeena ja sitä myydään ruokakaupoissa tuoreena ja pakastettuna. Juustoa käytetään esimerkiksi useissa eri curryruuissa. "Paneer kofta" sisältää palloiksi muotoiltua paneer-juustoa ja se tarjoillaan sipuli- tai tomaattikastikkeessa. "Mattar paneer" on pataruoka, joka sisältää paistettua paneer-juustoa ja tulista tomaattikastiketta. Yksi intialaisten ravintoloiden tunnetuin ruokalaji länsimaissa on "palak" tai "saag paneer". Annos valmistetaan pinaatista, paneer-juustosta ja kastikkeesta.
Jérémy Roy

Jérémy Roy (s. 22. kesäkuuta 1983 Tours) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti koko ammattilaisuransa, 2003−2018, samaa tallia, nykyiseltä nimeltään Groupama-FDJ.
Roy sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen maantieajossa Ateenassa 2003. Espanjan ympäriajossa 2007 hän oli kolmas 13. etapilla. Seuraavan vuoden Ranskan ympäriajossa hän sijoittui irtiottokumppaninsa Sylvain Chavanelin jälkeen toiseksi 19. osuudella. 
Ruy voitti Pariisi–Nizza-ajon 2009 viidennen etapin ennen Thomas Voeckleriä. Seuraavana vuonna hän voitti Tro-Bro Léon -kilpailun ja kauden 2011 aluksi Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise -ajon. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän oli 13. etapilla kolmas. Vuonna 2012 hän voitti Tour du Limousin -ajon neljännen etapin ja oli kokonaiskilpailussa toinen.