tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Voimistelu kesäolympialaisissa 1928

Vuoden kesäolympialaisten voimistelu järjestettiin 8. – 10. elokuuta 1928 Amsterdamissa, Alankomaissa. Tämä oli kahdeksas kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 148 osanottajaa 11 eri maasta. Tapahtumia oli kahdeksan, joista seitsemän oli miehille ja yksi naisille. Naiset osallistuivat olympialaisten voimisteluun ensimmäistä kertaa.
Jake Rosenzweig

Jake Rosenzweig (s. 14. huhtikuuta 1989 Lontoo) on englantilaissyntyinen yhdysvaltalainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa, joissa hän kilpaili vuosina 2001–2007. Vuonna 2008 hän kilpaili Daytonan 24 tunnin ajossa ja Formula Renault WEC -sarjassa, jossa hän oli yhdeksäs. Hän ajoi myös Eurocup Formula Renault -sarjassa, Britannian Porsche Carrera Cupissa ja Rolex Sports Cars -sarjassa. Vuonna 2009 Rosenzweig kilpaili Formula 3 Euroseries-, Britannian F3- ja Masters of Formula 3 -sarjoissa. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2009–2010 Super Nova Racing -tallissa saavuttamatta pisteitä.
Vuonna 2010 Rosenzweig kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa Carlin-tallissa saavuttaen neljä pistettä. Rosenzweig jatkoi sarjassa vuonna 2011 sijoittuen loppupisteissä 18:nneksi. Vuonna 2012 Rosenzweig jatkoi kolmannen kauden FR 3.5 -sarjassa saavuttaen kahdeksan pistettä. Samana vuonna hän ajoi GP2-sarjassa Addax-tallissa neljä kilpailua korvaten Josef Králin loppukauden ajaksi. Hän ei saavuttanut pisteitä. Vuonna 2013 Rosenzweig kilpaili täyden kauden GP2:ssa saavuttamatta pisteitä. Parhaaksi sijoitukseksi jäi kymmenes sija.
Sônia Braga

Sônia Maria Campos Braga (s. 8. kesäkuuta 1950) on brasilialainen näyttelijä. Hän on ollut ehdolla Golden Globe- ja Emmy-palkintojen saajaksi. 
Braga oli telenovela-tähti Brasiliassa 1970-luvulla. Hän on näytellyt monissa brasilialaisissa ja yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja vieraillut televisiosarjoissa kuten "Alias", "Sinkkuelämää", "Bill Cosby Show", "", "Aavekuiskaaja" ja "Perhesiteet".
Kaarlo Svärd

Kaarlo Akseli Svärd () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisen armeijan riveissä koillisrintamalla. Myöhemmin hän osallistui vielä talvisotaan muun muassa joukkueenjohtajana rintamajoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Svärdin vanhennat olivat vääpeli Karl Gustaf Svärd ja Susanna Junttila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Hän suoritti Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1935 ja Reservinupseerikoulun vuonna 1940.
Jääkärikausi.
Svärd työskenteli maalarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 23. toukokuuta pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan 13. heinäkuuta 1916 alkaen. Hän palasi takaisin pataljoonaan 13. elokuuta 1917 ja sijoitettiin 1. komppaniaan, mutta laskettiin uudelleen siviilitöihin Saksaan 30 syyskuuta 1917 alkaen. 
Suomen sisällissota.
Svärd saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella aseidenkuljetusmatkalla. Vaasasta hänet määrättiin 11. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi Kuolajärven ryhmän (myöhemmin Sallan rykmentin Kuolajärven pataljoona) 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kilislammella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Svärd palveli sisällissodan jälkeen edelleen Sallan rykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Lapin I rajavartiopataljoona ja sitten Lapin ryhmän II pataljoona sekä lopuksi Lapin rajavartiosto. Edellä mainituissa joukko-osastoissa hän toimi joukkueenjohtajana 3. komppaniassa ja 1. huhtikuuta 1919 alkaen 6. komppanian vääpelinä. Svärd kuului vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan, jossa hän osallistui Salmijärven taisteluun. Hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1920 joukkueenjohtajaksi Lapin rajavartioston Ivalon komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. tammikuuta 1921 Petsamon rajavartiostoon, josta hänet edelleen siirrettiin 1. helmikuuta 1922 alkaen kenttävartiostojen tarkastajaksi Lapin rajavartioston Sallan komppaniaan. Seuraavaksi hänet komennettiin 1. marraskuuta 1926 alkaen koulutusaliupseeriksi Helsingin komennuskomppaniaan. Svärd erosi armeijasta 28. helmikuuta 1929 ja työskenteli myöhemmin Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa Ivalossa vuoteen 1933 saakka, jolloin hän palasi takaisin armeijan palvelukseen ja sijoitettiin koulutusaliupseeriksi 16. syyskuuta 1933 alkaen Joensuun rajavartiostoon.
Talvisota.
Svärd osallistui talvisotaan esikuntavääpelinä ja joukkueenjohtajana Erillinen pataljoona ll:ssa. Hän osallistui talvisodan taisteluihin Ilomantsin rintamalla. Välirauhan aikana hän palveli Jalkaväkirykmentti 35:ssä ja 9. Prikaatissa.
Fosfoseriinifosfataasi

Fosfoseriinifosfataasi on entsyymi, joka katalysoi seriinin biosynteesin viimeistä vaihetta. Reaktiossa fosfoseriini hydrolysoituu seriiniksi ja fosfaatti-ioniksi. Fosfoseriinifosfataasin EC-numero on EC 3.1.3.3 ja CAS-numero 9025-73-4.
Entsyymin toiminta.
Fosfoseriinifosfataasi kuuluu hydrolaaseihin. Aktiivisessa kohdassa tärkeä aminohappo on asparagiinihappo, jonka sivuketjun nukleofiilinen happi hyökkää fosfoseriinin fosforiatomiin. Tällöin syntyy asyylifosfaattivälituote, joka reagoi veden kanssa ja hajoaa muodostaen seriiniä. Seriini on tuoteinhibiittori ja siten säätelee aminohappoaineenvaihduntaa. Entsyymi tarvitsee kofaktorikseen magnesiumionin, joka koordinoituu toiseen asparagiinihapon sivuketjun happiatomeista ja tekee siitä nukleofiilisemmän. Kalsiumioni on sen sijaan fosfoseriinifosfataasin inhibiittori. Toisin kuin kuusikoordinoitunut magnesiumioni, seitsemänkoordinoituneena kalsiumioni muodostaa koordinaatiosidoksen asparagiinihapon sivuketjun kummankin happiatomin kanssa ja estää nukleofiilisen hyökkäyksen.
Fosfoseriinifosfataasin puutosta aiheuttavat geneettiset häiriöt ovat erittäin harvinaisia. Kaksi missense-mutaatiota entsyymin tuotantoa ohjaavassa geenissä aiheuttavat toimivan entsyymin tuotannon vähäisyyttä.
Väinö Tiihonen

Väinö Tiihonen (28. marraskuuta 1912 Helsinki – 27. heinäkuuta 1957 Kuopio) oli suomalainen mäkihyppääjä. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Puijon Peipponen”. Tiihonen sijoittui yhdeksänneksi Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936 ja Lahden MM-kilpailuissa 1938. Hän saavutti myös SM-hopeaa vuonna 1933.
Ura.
Tiihonen oli mäkihyppyuransa aikana yksi Suomen menestyksekkäimmistä mäkihyppääjistä, joka voitti lukuisia kansallisia ja kansainvälisiä kilpailuja. Tiihosen kunniataulu pelkästään Puijon kisoista on huomattava, muun muassa kansainvälisten kilpailujen voitot vuosina 1931, 1932, 1936 ja 1938. Väinö Tiihonen oli edistyksellinen mäkimies, joka kokeili rohkeasti erilaisia hyppytyylejä. Erityisesti Tiihonen oli tunnettu rohkeudesta viedä hyppyjä pitkälle ja saattaa ne kauniisti alas. 
Vasta 16-vuotiaana Väinö Tiihonen suoritti 27. tammikuuta 1929 Puijon uuden hyppyrimäen avaushypyn. Samalla Tiihosesta tuli nuorin yleisen sarjan kilpailun voittaja. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin Puijolle valmistui 90 metrin normaalimäki. Tiihonen sai kunnian suorittaa myös tämän mäen avaushypyn 20. maaliskuuta 1949.
Yksityiselämä.
Väinö Tiihosen pojanpoika on rap-artisti Cheek.
Amber Marshall

Amber Marshall (s. 2. kesäkuuta 1988 London, Ontario) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta "Sydänmailla".
Elämäkerta.
Marshall on käynyt Lester B. Pearsonin taidekoulun. Hän rakastaa hevosia ja on ratsastanut lapsesta saakka.
Marshall asuu pienellä maatilalla lähellä Calgarya kymmenien eläintensä ja aviomiehensä Shawn Turnerin kanssa.
Li Weifeng

Li Weifeng (kiin. 李玮峰, s. 1. joulukuuta 1978 Changchun, Kiina) on kiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi seuratasolla pääasiassa kotimaassaan mutta myös Etelä-Koreassa ja yhden ottelun Englannissa. Li edusti vuonna 1998 alkaneella urallaan Kiinan maajoukkuetta yli sadassa ottelussa.
Li tunnetaan parhaiten hyvästä pääpelistään, jonka mukaan hän onkin saanut lempinimen "Isopää".
Seurajoukkueura.
Li aloitti seurajoukkueuransa vuonna 1998 Kiinan Superliigassa pelaavassa Shenzhen Ping'anissa. Hän pelasi siellä neljä kautta, joiden aikana hän edusti joukkuettaan peräti 92 ottelussa, tehden neljä maalia. Kaudella 2002–2003 hän pelasi yhden ottelun Evertonin joukkueessa, joka pelaa Valioliigassa, Englannin jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla. Li ei pystynyt vakuuttamaan valmennusjohtoa kyvyillään ja siirtyi nopeasti takaisin Shenzheniin, joka oli muuttanut joukkueensa nimen Jianlibaoksi.
Vuonna 2006 Jianlibao kärsi talousvaikeuksista, ja Li joutui jättämään seuran monen muun joukkuetoverinsa tavoin. Hän pysyi edelleen maansa pääsarjassa, ja siirtyi tällä kertaa pelaamaan Shanghai Shenhua FC:hen, vaikka Serie A:n Fiorentina olisi ollut myös kiinnostunut ostamaan hänet.
Peliajan puutteen vuoksi Li vaihtoi kaksi vuotta myöhemmin edelleen seuraa kotimaassaan. Hän osallistui kahteen otteluun Wuhan Guanggun joukkueessa, kunnes se pian vetäytyi liigasta ja lopetti kokonaan toimintansa epäoikeudenmukaiseksi katsomansa kohtelun vuoksi. Li jäi ilman seuraa loppukauden ajaksi. Suuri osa joukkueen pelaajista laitettiin kauden lopuksi siirtolistalle, heidän joukossaan myös Li. Hetken ajan näytti, ettei hän pääsisi pelaamaan mihinkään seuraan, mutta AFC:n mestareiden liigan uusi sääntö muutti kaiken. Säännön mukaan jokaisella joukkueella tulee olla vähintään yksi ulkomaalainen pelaaja. Japanin ja Etelä-Korean pääsarjojen joukkueet kiinnostuivat heti Listä, joka lopulta valitsi joukkueekseen Korean K-Leaguessa pelaavan Suwon Samsung Bluewingsin, jonka kanssa hän teki 400 000 Yhdysvaltain dollarin arvoisen sopimuksen kahdeksi vuodeksi.
Li sai kahden keltaisen kortin myötä ulosajon ensimmäisessä Bluewingsin ottelussaan AC Sparta Prahaa vastaan. Toisessa ottelussa hän kuitenkin hyvitti tilanteen tekemällä ottelun avausmaalin. Ottelu pelattiin japanilaista Kashima Antlersia vastaan, ja Bluewings voitti sen luvuin 4–1.
Tammikuussa 2011 Li palasi takaisin Kiinaan, jossa hän allekirjoitti sopimuksen Tianjin Tedan kanssa.
Maajoukkueura.
Li pelasi ensimmäisen maajoukkueottelunsa Kiinan joukkueessa marraskuussa 1998. Tuolloin kyseessä oli ystävyysottelu Etelä-Koreaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki alle kuukautta myöhemmin Aasian kisoissa Omanin jalkapallomaajoukkuetta vastaan.
Maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 Li pelasi Kiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Kiinan valmentaja Arie Haan nimesi Lin joukkueensa kapteeniksi vuonna 2003. Hänen kapteenin paikkansa luovutettiin myöhemmin Zheng Zhille.
Kulttuurikonservatismi

Kulttuurikonservatismi Yhdysvalloissa syntyi 1960-luvun radikaalissa kulttuurimuutoksessa, joka synnytti kulttuurisodan amerikkalaisuuden olemuksesta ja oikeudesta määrittää sitä. Kulttuurikonservatiivit olivat perinteisiin moraaliarvoihin ja markkinatalousjärjestelmään uskovia konservatiiveja. Heidän vastapuolensa olivat arvoliberaalit ja arvorelativistit, vapaan markkinatalouden kriitikot ja sosiaalipoliittisesti vahvan valtion kannattajat. Kulttuurisesti 1960-luvun kysymykset liittyivät seksuaaliseen vallankumoukseen, hippeihin ja avoimen huumeidenkäytön ihannointiin, vapaan kasvatuksen filosofian nousuun sekä yleiseen nuoren sukupolven kapinaan. Kulttuurikonservatiivit etsivät paluuta heikon valtiovallan Amerikkaan, jossa elettiin uskonnollisten perinteiden ja sen mukaisen lainsäädännön mukaan.
Historia.
Tausta.
Kulttuurikonservatismi rakentui 1800-luvun lopussa syntyneelle perinteelle. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kriittisiä kulttuurikonservatiiveja olivat muun muassa Irving Bappitt (1865–1937) sekä George Santanaya (1863–1952), mutta heidän vaikutuksensa käytännön politiikkaan jäi vähäiseksi. Kriittinen kulttuurikonservatimi vastusti liberalismia, ateistisväritteistä humanismia ja idealistista pragmatiikkaa. Kritiikin kohteena oli erityisesti John Deweyn kasvatusopillinen pragmatismi, jonka katsottiin toistavan Karl Marxin ajatuksia.
Kulttuurikonservatismi suuntautui myös liberaaliksi ja "Manifest destiny" -opin mukaiseksi muuntunutta imperialismia vastaan. Konservatiivit epäilivät ulkopolitiikkaa, sillä he pitivät amerikkalaista yhteiskuntaa liian hedonistisena ja materialistisena. Taustalla vaikutti myös eurooppalainen perintö, jota edustavalle älymystölle amerikkalaisuuden "self made man" -ihanne oli kauhistus. Aikakautta on pidetty konservatiivisten intellektuellien viimeisenä taisteluna, jota puritanismin ja maatalouden Yhdysvallat kävi modernin ajan teollisia voimia vastaan. Konservatiivikriitikot olivat tuolloin haluttomia levittämään yhdysvaltalaista modernia kulttuuria ja suosivat anti-interventionistista politiikkaa. Kriitikkojen vaikutus jäi kuitenkin ennen toista maailmansotaa vähäiseksi.
Ye Shiwen

 
Ye Shiwen (; s. 1. maaliskuuta 1996 Hangzhou) on kiinalainen uimari.
Ye voitti Kantonin Aasian kisoissa 2010 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.09,37 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.33,79. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai samoissa lajeissa hopeaa. Hän voitti 200 metrin sekauinnin pitkän radan maailmanmestaruuden Shanghaissa 2011 ajalla 2.08,90.
Lontoon olympialaisissa 2012 Ye voitti kultaa 400 metrin sekauinnissa maailmanennätysajalla 4.28,43. Yetä vastaan esitettiin uinnin jälkeen doping-epäilyjä, sillä hän ui vapaauintiosuuden samaa vauhtia kuin miesten 400 metrin sekauinnin kärkiuimarit samana iltana: toiseksi viimeisellä altaanvälillä hän oli nopeampi kuin miesten kilpailussa neljänneksi sijoittunut Michael Phelps ja viimeisellä 50 metrillä nopeampi kuin miesten voittaja Ryan Lochte. Yen itsensä mukaan kyse oli uimarien erilaisesta vauhdinjaosta. Kolmea päivää myöhemmin 200 metrin sekauinnissa Ye otti jälleen olympiakultaa, tällä kertaa uudella olympia- ja Aasian ennätysajalla 2.07,57.
Ye saavutti Istanbulin lyhen radan MM-kilpailuissa 2012 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.04,64 ja hopeaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.23,33. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 200 metrin sekauinnissa neljäs ja 400 metrin sekauinnissa seitsemäs. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.08,94, 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,97 ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 200 metrin sekauinnissa kahdeksanneksi.
Ye saavutti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 hopeaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.08,60 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.32,07. Lisäksi hän oli neljäs 200 metrin rintauinnissa.
Hunt to Kill

Hunt to Kill on vuonna 2010 suoraan DVD:lle julkaistu kanadalainen toimintatrillerielokuva. Elokuvan on ohjannut Keoni Waxman ja käsikirjoittanut Frank Hannah. Pääosissa näyttelivät muun muassa Steve Austin, Gil Bellows ja Marie Avgeropoulos.
Juoni.
Rajavartija agentti Jim Rhodes on juuri menettänyt työparinsa ja yrittää kasvattaa kapinallista tytärtään Montanan vuoristoilla. Matkalla hakemaan tyttärensä sheriffin toimistosta, ryhmä roistoja ottaa hänet ja tyttärensä panttivangiksi. Roistot haluavat vain rahakassin itselleen, jota eräs mies on lähtenyt viemään metsään. Rhodes tuntee paikalliset metsät ja joutuu heidän oppaaksi. Löydettyään rahakassin he pettävät Rhodesin ja olettavat hänen kuolleen pudotessaan jyrkänteeltä alas. Yksitellen Rhodes lähtee jahtaamaan roistoja pitkin metsää houkuttelemalla heidät tyttärensä avustuksella ansaan.
Dumdum

Dumdum-luodit ovat luoteja, jotka laajenevat voimakkaasti ja mahdollisesti pirstaloituvat ("räjähtävät") osuessaan kohteeseen. 
Nimi "dumdum" annettiin näille luodeille niiden ensimmäisen valmistuspaikan, Intiassa lähellä Kalkuttaa sijaitsevan Dumdumin mukaan, jossa oli englantilaisten asevarikko ja patruunalataamo "Dum-Dum Arsenal" 1800-luvun lopulla. Siellä valmistettiin sekä onttopäisiä että pehmeäkärkisiä luoteja ".303 British"-ammusta varten.
Luodin keskelle tehty onkalo tekee luodista kevyemmän ja tarkemman, ja luoti pysäyttää tiivisnahkaisen saaliseläimen nopeammin kuin tavallinen luoti, mutta läpäisykyvyn ja kestävyyden vähentymisen kustannuksella.
Kokovaippaisista luodeista tehtiin laajenevia/hajoavia viilaamalla luodin kärjestä millimetri pois, jolloin lyijyinen sisus paljastui ja luoti saattoi laajeta osuessaan.
Dumdum-luodit kiellettiin Haagin sopimuksella sotilaskäytössä 1899.
Hollow-point -luoti.
Dumdum-luodeista ovat kehittyneet modernit "hollow-point" -luodit, jotka laajenevat sienimäiseksi osuessaan, mutta eivät hajoa dumdum-luotien tapaan. Hollow-point-luotien koko liike-energia jää laajenemisen takia saaliseläimeen ja aiheuttaa siten suurempaa vahinkoa kuin kokovaippaluoti, joka voi edetä vaikka norsun läpi muuttamatta muotoaan.
Laajenevia (hollow-point) luoteja myydään muun muassa pienriistan metsästykseen.
Koska laajenevat luodit tappavat tai saattavat kohteen toimintakyvyttömäksi – vaikka niitä ei saakaan käyttää sotilaskäytössä – niiden käyttö on laillista, jopa toivottavaa joissain olosuhteissa. Laajenevia luoteja voi käyttää metsästyksessä, jolloin taataan saaliseläimen nopea pysäyttäminen tai nopea kuolema tuhoeläimelle. Poliisiviranomaisten käytössä kohteeseen jäävä luoti pienentää sivullisille aiheutuvaa vaaraa, jonka kohteen läpäisevä luoti voisi aiheuttaa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa joitain riistaeläimiä "ei saa" ampua sellaisella kokovaippaluodilla, joka ei laajene. Joissain paikoin ampumaradoilla ei saa ampua kokovaippaluodeilla niiden siluettiammunta-maalitauluille tekemien vahinkojen takia.
Alicia Coutts

Alicia Jayne Coutts (s. 14. syyskuuta 1987 Brisbane) on australialainen uimari, joka edustaa seuratasolla Redlands Swim Clubia.
Coutts saavutti junioreiden Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa Mauissa 2005 kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä, hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja pronssia 200 metrin sekauinnissa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 200 metrin sekauinnissa viidenneksi. Irvinen Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2010 hän sai hopeaa 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa Delhissä hän voitti kultaa 100 metrin vapaa- ja perhosuinnissa, 200 metrin sekauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä.
Coutts saavutti Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja 200 metrin sekauinnissa sekä pronssia sekauintiviestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, hopeaa 200 metrin sekauinnissa, 4 × 200 metrin vapaauinti- ja 4 × 100 metrin sekauintiviesteissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Coutts saavutti hopeaa 100 metrin perhosuinnissa, 200 metrin sekauinnissa, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä 4 × 100 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Coutts voitti Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 kultaa kaikissa kolmessa viestissä. Hän ui tosin loppukilpailussa vain 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, sen sijaan 4 × 100 metrin vapaauinti- ja sekauintiviesteissä hän oli mukana alkuerissä. Hän sai lisäksi hopeaa 200 metrin sekauinnissa. Saman vuoden Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa hän saavutti kultaa 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 200 metrin sekauinnissa.
Obidoksiimi

Obidoksiimi on oksiimi, jota käytetään organofosfaattien aiheuttaman kolinergisen oireyhtymän hoitoon atropiinin lisäaineeksi. Obidoksiimi aktivoi asetyylikoliinia hajottavaa asetyylikoliiniesteraasia, jonka lamaamiseen organofosfaattimyrkytys perustuu. Teho on parhaimmillaan, kun lääke annetaan nopeasti myrkytyksen jälkeen. Karbamaattirakenteisiin hyönteismyrkkyihin (butoksikarboksiimi, furatiokarbi ja metiokarbi) obidoksiimi on vasta-aiheinen. Suomessa obidoksiimi on erityisluvalla saatava valmiste.
Obidoksiimin CAS-numero on 7683-36-5, kemiallinen kaava C14H16N4O3+2 ja moolimassa 288,302 g/mol. Obidoksiimikloridin CAS-numero on 114-90-9, kemiallinen kaava C14H16Cl2N4O3 ja moolimassa 359,207 g/mol.
Tulipää

Tulipää on vuonna 1980 ilmestynyt Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama elämäkertaelokuva Algot Untolasta. Elokuva perustuu osittain Untolan Irmari Rantamala -nimellä julkaisemaan omaelämäkertaan, joka käsittelee hänen Pietarin-aikaansa. Elokuva keskittyy kuvaamaan Untolan elämän poliittista vaihetta sivuuttaen kokonaan hänen Maiju Lassila -hahmonsa. Untolaa elokuvassa näyttelee Asko Sarkola ja hänen rakastettuaan Olga Esempiota Rea Mauranen. Elokuvan kuvasi Kari Sohlberg.
Tuotanto.
Kahdeksan vuotta tuotannossa ollut ja toista vuotta kuvattu "Tulipää" oli Suomen siihen asti kallein elokuva. Sitä kuvattiin muun muassa Turussa, Leningradissa, Haapamäellä ja Hyrynsalmella.
Vastaanotto.
"Tulipää" voitti neljä Jussi-palkintoa: parhaasta naispääosasta, kuvauksesta, ohjauksesta ja työryhmästä. Elokuva oli myös Kultainen palmu -ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1981. 
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kehui "Tulipäätä" suomalaisen taide-elokuvan uudeksi mittatikuksi, hienoksi työksi johon muita vastedes verrataan. Hän kuitenkin sanoi "Tulipään" olevan rajattu niin, että Lassilasta muodostuu hiljaisesti käyttäytyvä ilman huumorintajua ja monia muita todellisen esikuvansa ominaisuuksia. Hän toivoi että monessa asiassa onnistunut elokuva olisi antanut Lassilasta särmikkäämmän kuvan. Muiden lehtien ammattikriitikot antoivat myös ristiriitaisia arvioita: "Tulipäätä" pidettiin visuaalisesti komeana ja aineksiltaan runsaana, mutta monessa kohdin toivottoman hitaana ja dialogiltaan kirjallisena. "Helsingin Sanomien" pakinoitsija Mirja Kuisma kirjoitti lehden lauantaisivujen ”Vastahankaan”-palstalla kuukausia ensi-illan jälkeen ärsyyntyneensä elokuvan valtavasta markkinoinnista ja julkisuudesta suhteessa sen sisältöön. Hänestä elokuva on kaunis mutta ikävä mastodontti ilman sisältöä.
Midway-luokka

Midway-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmen lentotukialuksen muodostama alusluokka, jonka alukset olivat palveluksessa vuoteen 1992. Aluksista "USS Midway" on museoitu ja loput on romutettu.
Alukset.
Lisäksi oli suunniteltu CVB-44 (peruutettu 11. tammikuuta 1943), CVB-56 ja CVB-57, joita ei koskaan aloitettu. Kaksi viimeksi mainittua peruutettiin 28. maaliskuuta 1945. Kaikki oli suunniteltu valmistettavaksi Newport Newsin telakalla.
Nostakaa Titanic! (elokuva)

Nostakaa Titanic! () on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, joka perustuu Clive Cusslerin samannimiseen teokseen. Elokuvassa Titanic-nimistä laivaa yritetään nostaa merestä neljän kilometrin syvyydestä, koska sen lastina on sotateollisuuden tarvitsemaa ”bysaniumia”. Nostamiseen tulee kuitenkin ongelmia.
Elokuva ei menestynyt taloudellisesti. On sanottu, että olisi tullut halvemmaksi laskea Atlantin pintaa kuin ”nostaa Titanic” – elokuvan teko maksoi lähes 40 miljoonaa dollaria, mutta tuotti loppujen lopuksi vain runsaat 7 miljoonaa lipputuloina. Osasyynä tähän on pidetty huonosti suoritettua roolijakoa sekä selkeitä virheitä. Visuaalisesti elokuva ei ollut yleisöä kiinnostava. Myös Cussler itse piti elokuvaa "kauheana alusta loppuun".
Juonipoikkeamat.
Elokuvan juoni seuraa varsin orjallisesti kirjan juonta, muutamilla pienillä eroilla. Nämä erot rajoittuvat lähinnä kuvitteellisten paikkojen nimiin. Elokuvan loppuratkaisussa bysanium löytyy Southbyn hautausmaalta, minne se myös jätetään.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Nostakaa Titanic" saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
USS United States (CVA-58)

USS United States (runkonumero CVA-58) oli Yhdysvaltain laivaston tilaama lentotukialus, jonka tilaus kuitenkin peruutettiin hieman kölinlaskun jälkeen. Sen piti kyetä kuljettamaan atomipommein varustettuja pitkän toimintasäteen omaavia lentokoneita.
Valmistus.
Laivasto tilasi 29. heinäkuuta 1948 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta uuden lentotukialuksen, jonka köli laskettiin 18. huhtikuuta 1949. Valmistus kuitenkin keskeytettiin viisi päivää myöhemmin 23. huhtikuuta aselajien välisten kiistojen vuoksi.
Paholainen on nainen

Paholainen on nainen ("The Devil Is a Woman") on Josef von Sternbergin ohjaama ja kuvaama romanttinen elokuva vuodelta 1935. Se on sovitettu Pierre Louÿs’n vuonna 1898 julkaistusta romaanista "La Femme et le pantin". Elokuva pohjautuu John Dos Passosin käsikirjoitukseen ja pääroolissa esiintyy Marlene Dietrich. Muissa rooleissa ovat Lionel Atwill, Edward Everett Horton, Alison Skipworth, Cesar Romero, Luisa Espinal ja Don Alvarado.
Elokuva on intohimotarina Concha Perezistä (Marlene Dietrich) johon miehet rakastuvat päättömästi ja ovat aina valmiina auttamaan tätä rahallisesti. Antonio Galvan (Cesar Romero) on ulkomailla asuva espanjalainen näkee Concha Perezin Etelä-Espanjassa karnevaaliviikon aikana ja rakastuu tähän. Kun hän tapaa ystävänsä Don Pasqualin ja kertoo ihastuksestaan, tämä varoittaa häntä naisesta, ja kertoo kuinka oli toistuvasti auttanut naista jota hän oli rakastanut edelleen vaikka tämä oli aina lopuksi hylännyt hänet. Aina kun nainen oli saanut mitä oli halunnut tämä lähtenyt tiehensä ja särkenyt hänen sydämensä. 
Näyttelijät.
Lähde:
Amazon (vuoden 1990 elokuva)

Amazon on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalais-yhdysvaltalainen draamaelokuva. Kaurismäki käsikirjoitti elokuvan Richard Reitlingerin kanssa. Elokuva kuvattiin Suomessa, Brasiliassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Elokuvan äänisuunnittelija Jouko Lumme sai parhaan äänisuunnittelun Jussi-palkinnon elokuvasta.
Juoni.
Leskeksi jäänyt suomalainen liikemies Kari vie kaksi teini-ikäistä tytärtään kanssaan Brasiliaan. Pilotti esittelee heille ajatuksen kullankaivusta sademetsässä, mutta kaunis ja koulutettu paikallinen nainen varoitti häntä siitä mahdollisesti aiheutuvista seurauksista sademetsälle.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" ensi-iltakriitikko Helena Ylänen sanoi "Amazonia" kauniisti kuvatuksi, mutta tarinaltaan ohueksi ja yllätyksettömäksi. Hänestä sen rytmi on hidas ja henkilöhahmot jäävät ylimalkaisiksi ja keskinäisiltä suhteiltaan elokuvakerronnan mielessä sovinnaisiksi.
Aleksandr Kuprin

Aleksandr Ivanovitš Kuprin (); (7. syyskuuta 1870 Narovtšat, Penzan kuvernementti, Venäjä – 25. elokuuta 1938 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija, lentäjä, toimittaja ja seikkailija. 
Kuprin sai sotilaskoulutuksen ja harjoitti sen jälkeen useita ammatteja. Hän asui vuosina 1907–1919 useaan otteeseen Suomessa ja oli maanpaossa vuodesta 1919, ensin Helsingissä, muutti sittemmin Pariisiin, josta palasi Neuvostoliittoon vuonna 1937.
Kuprin oli kirjailijana realisti ja kirjoitti novelleja ja romaaneja, jotka kuvasivat erilaisten ammattialojen edustajia, kuten sotilaita, kalastajia ja talonpoikia.
Hän oli omana aikanaan erittäin suosittu ja hänet tunnetaan kertomuksista, joissa tapahtumat saavat yllättävän käänteen. Kuprin kirjoitti myös pidempää proosaa. Romaani "Kaksintaistelu" (Pojedinok, 1905, suom. 1906 ja 1968) kuvaa nuoria sotilashenkilöitä ja heidän puolisoitaan. Teos ilmestyi vuonna 1905 ja sen nähtiin heijastavan syitä juuri hävittyyn Japanin-sotaan. Sosiaalista kantaa ottavia teoksia olivat "Moloh" (Moolokin kita, 1896) ja "Kuoppa" (Jama, 1915, suom. 1967). "Moolokin kita" on tehdas, joka imee työläisten voiman. "Kuoppa" puolestaan kertoo bordellin asukkaiden ja asiakkaiden elämästä. Tätä sentimentaalista teosta on joskus kutsuttu naturalismin ilmentymäksi venäläisessä kirjallisuudessa.
Kuprinin teosten suomennoksia on julkaistu tekijänimillä "A. Kuprin", "A. I. Kuprin" ja "Alexander Kuprin".
Musta kissa (elokuva)

Musta kissa ("The Black Cat") on vuoden 1934 kauhuelokuva, josta tuli vuoden suurin kassamenestys studiolleen Universal Picturesille. Se oli ensimmäinen kahdeksasta elokuvasta, joka toi yhteen näyttelijät Béla Lugosin ja Boris Karloffin — näistä elokuvista kuusi tuotti Universal. Elokuvan ohjasi Edgar G. Ulmer ja käsikirjoitti Peter Ruric, joka tunnetaan paremmin kioskikirjailija "Paul Cainina". Heinz Eric Roemheldin säveltämä klassisen musiikin ääniraita oli ajalleen epätavallinen, sillä se soi lähes tauotta taustalla koko elokuvan ajan.
Alamaailma

Alamaailma () on Josef von Sternbergin ohjaama mykkäelokuva, joka julkaistiin vuonna 1927.
Juoni.
Riehakas gangsteripomo Bull Weed kuntouttaa entisen lakimiehensä alkoholismista, mutta ongelmia syntyy kun tämä rakastuu Weedin tyttöystävään.
Tuotanto.
Alun perin Arthur Rossonin piti ohjata elokuva, mutta hän sai potkut Paramount Picturesilta. Elokuvan kirjoitti Ben Hecht sekä sovitti Charles Furthman ja Robert N. Lee. Tuottajina toimivat B. P. Schulberg ja Hector Turnbull, kuvauksesta vastasi Bert Glennon ja leikkauksesta E. Lloyd Sheldon. 
Paramount Pictures oletti etukäteen elokuvan olevan floppi ja julkaisi sen siksi aluksi vain yhdessä teatterissa New Yorkissa. Ben Hecht jopa pyysi poistamaan nimensä elokuvan tekijäluettelosta. Elokuva sai kuitenkin osakseen positiivisen suusta suuhun leviävän maineen ja siitä tuli hitti.
George Bancroftin esittämä gangsterin rooli oli mallinnettu irlantilais-amerikkalaisen rikollisjengiläisen Tommy O’Connorin pohjalta. O’Connor ampui Chicagon poliisipäällikön Padraig O’Neilin vuonna 1923, mutta pakeni kolme päivää ennen teloitustaan eikä häntä saatu enää koskaan kiinni.
Junkkerit

Junkkerit ("Юнкера", Junkera) on Aleksandr Kuprinin vuonna 1932 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi alkujaan ranskalaisessa emigranttilehdessä vuonna 1928.
Teos on osin omaelämäkerrallinen vanhan miehen muistelo, jossa nuori Aleksei Aleksandrovitš lähtee kadettikouluun. Teos ei osoittele epäkohtia, mutta kertomuksesta lukija saa kuvan ankarasta ja rutiininomaisesta elämästä ja se ilmentää Kuprinin sodanvastaisuutta. Suomennoksessa on suomentaja Mika Rassin esipuhe, jossa hän luonnehtii teosta "kiinnostavan modernistiseksi".
Kohtalon tuomio

Kohtalon tuomio ("The Postman Always Rings Twice", 1946) on draama-film noir, joka pohjautuu James M. Cainin vuoden 1934 romaaniin "Vahinko kello kaulassa" (vuoden 1970 suomennos; toinen suomennos vuonna 1990 nimellä "Postimies soittaa aina kahdesti"). Elokuva on romaanin tunnetuin sovitus ja sen rooleissa ovat Lana Turner, John Garfield, Cecil Kellaway, Hume Cronyn, Leon Ames ja Audrey Totter. Ohjaajana toimi Tay Garnett ja musiikin sävelsivät George Bassman ja Erich Zeisl (jälkimmäinen ilman mainintaa).
Elokuva on romaanin kolmas filmatisointi, mutta ensimmäinen sen alkuperäisellä nimellä ja ensimmäinen englanniksi. Tätä ennen elokuva oli kuvattu nimillä "Viimeinen tienhaara" Ranskassa vuonna 1939 sekä "Riivaajat" Italiassa vuonna 1943.
Juoni.
Frank Chambers (John Garfield) on kulkuri, joka pysähtyy aterioimaan maaseudun ruokabaariin ja päätyy työskentelemään siellä. Baaria pyörittää kaunis nuori nainen Cora Smith (Lana Turner) ja hänen huomattavasti vanhempi aviomiehensä Nick (Cecil Kellaway).
Frank ja Cora ajautuvat suhteeseen pian tapaamisensa jälkeen. Cora on kyllästynyt elämäntilanteeseensa: hän on naimisissa miehen kanssa jota ei rakasta, ja töissä ruokabaarissa jonka haluaisi omistaa. Hän ja Frank suunnittelevat murhaavansa Nickin voidakseen aloittaa uuden elämän yhdessä menettämättä baaria. Heidän ensimmäinen murhayrityksensä menee pieleen, mutta ennen pitkää he onnistuvat.
Paikallinen syyttäjä Kyle Sackett (Leon Ames) aavistelee, että jotakin on tapahtunut, mutta häneltä puuttuvat todisteet sen osoittamiseksi. Yrittäen saada Coran ja Frankin kääntymään toisiaan vastaan, hän syyttää vain Coraa rikoksesta. Vaikka pariskunta kääntyykin toisiaan vastaan, Coran asianajajan nokkela juoni estää Coran täyttä tunnustusta päätymästä syyttäjän käsiin. Syyttäjän taktiikan epäonnistuessa tuottamaan uusia todisteita, Cora hyötyy sovitteluratkaisusta, jossa tunnustaa syyllistyneensä tappoon ja saa ehdonalaisen tuomion.
Frank ja Cora saavat myrskyisän parisuhteensa rauhoittumaan ja suunnittelevat yhteistä tulevaisuutta. Mutta juuri kun he valmistautuvat elämään "elämänsä onnellisesti loppuun asti", Cora kuolee auto-onnettomuudessa. Vaikka kyseessä oli oikeasti onnettomuus, sen hämärät olosuhteet johtavat siihen, että Frankia syytetään kolarin lavastamisesta. Hänet tuomitaan kuolemaan Coran murhaamisesta.
Frank on epäuskoinen saadessaan tiedon, että hänen viimeinen armahduspyyntönsä on hylätty — häntä ollaan teloittamassa rikoksesta, johon hän on syytön. Mutta kuullessaan viranomaisten löytäneen viimein kiistämättömiä todisteita siitä, että hän on syyllinen Nickin murhaan, Frank hyväksyy tulevan kuolemansa kaasukammiossa myöhästyneenä rangaistuksena tehdystä rikoksesta, vaikka hänen virallinen tuomionsa tulikin Coran tappamisesta.
Bogue-luokka

Bogue-luokka oli Yhdysvaltain laivaston saattuetukialusluokka toisessa maailmansodassa. Aluksista osa luovutettiin Lend-Lease-sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle, jossa ne palvelivat Attacker- ja Ruler-luokkina.
Taustaa.
Long Island - ja Charger-luokista saadut kokemukset sekä Britannian kasvava tarve saada lisää saattuetukialuksia johtivat Yhdysvaltain päätökseen vuoden 1941 lopulla siirtää lisää C3-tyypin rahtialuksia muutettavaksi tehtävään.
Muutostyöt.
Luokan alukset valmistettiin 20:stä tyypin 3C rahtialuksen rungosta. Muutostöistä pääosa tehtiin Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporationilla ja muutama alkupään muutos tehtiin Ingalls Shipbuildingilla Pascagoulassa Mississipissä ja Western Pipe and Steel Companyllä San Franciscossa Kaliforniassa.
Eroina edeltäneeseen Charger-luokkaan olivat hieman suuremmat hangaaritilat ja lentokansi, 3 tonnin lentokoneen ilmaan saattava katapultti, kaksi 6,5 tonnin hissiä lentokoneiden siirtämiseksi kannelle. Tärkein ero oli turbiinimoottorien käyttöönotto, mikä nosti alusten nopeutta. Hintana oli kuitenkin toimintasäteen pieneneminen, mikä seurasi hieman pienemmästä öljyvarastosta.
Perään asennettiin 5 tuuman tykki ja 20 millimetrin tykit keulaan sekä lentokannen sivuun rakennetuille hyllyille. 20 millimetrin tykkejä oli aluksi 10. Ensimmäisistä aluksista osa jäi aluksi ilman tykkejä, kun odotettiin asennettavaksi kaksiputkisia 40 millimetrin tykkejä. 40 millimetrin aseita asennettiin lopulta vain neljä.
Alukset.
Ensimmäinen ryhmä
Toinen ryhmä
Suomen lennätinlaitos

Suomen lennätinlaitos oli vuosina 1918–1927 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi lennätinasioista.
Autonomian aika.
Suomen lennätinverkoston rakentaminen alkoi sotalaitoksen tarpeita varten Krimin sodan aikana. Helsingin ja Pietarin välinen sähkölennätinyhteys valmistui vuonna 1855, ja samana vuonna annettiin keisarillisella määräyksellä valtiolle yksinoikeus lennätinlinjojen omistukseen. Useimmissa maissa lennätin toimi postilaitoksen yhteydessä, mutta Suomen lennätinosasto (vuodesta 1874 "Suomen lennätinpiiri") oli alkuaan yksi Venäjän lennätinlaitoksen 18:sta piiristä, ja sitä johdettiin Pietarista käsin. Sen asemapaikaksi määrättiin vuonna 1859 Turku, mutta se siirrettiin jo vuonna 1864 Helsinkiin.
Lennätinlaitoksen palvelukseen otettiin ensi sijassa naisia. He olivat ensimmäisiä virkapukuisia naisvirkailijoita. Naisten palkkaaminen muihinkin virastojen, konttorien, kauppapuotien ja teollisuuden tehtäviin lisääntyi 1870-luvulta alkaen.
Itsenäisen Suomen lennätin.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Vaasan senaatti päätti 13. helmikuuta 1918 lennätinlaitoksen ottamisesta Suomen valtion haltuun. Myöhemmin samana vuonna perustettiin keskusvirastona Suomen lennätinlaitos, jolle alistettiin myös puhelintoimi. Lennätinlaitos yhdistettiin 1. kesäkuuta 1927 alkaen Postihallituksen kanssa uudeksi Posti- ja lennätinhallitukseksi.
Pääjohtajat.
"Titteli vuoteen 1918 päällikkö; vuodesta 1918 pääjohtaja"
Postihallitus

Postihallitus oli vuosina 1881–1927 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka johti maan postilaitosta. Postihallituksen pääjohtaja (vuoteen 1919 "postitirehtööri") oli samalla myös postilaitoksen johtaja.
Historia.
Suomen postilaitoksen väliaikainen järjestely vahvistettiin 9. syyskuuta 1811, jolloin perustettiin postitirehtöörin virka, ja seuraavana vuonna postitirehtöörinvirasto. Postilaitoksen johto-organisaatio vakinaistettiin 5. lokakuuta 1816 annetulla keisarillisella julistuksella, jolla perustettiin Postijohtokunta. Se korvattiin 15. maaliskuuta 1881 perustamalla Postihallitus. Virasto ja koko postilaitos toimi vuosina 1809–1869 senaatin kansliatoimituskunnan, 1869–1892 siviilitoimituskunnan ja vuodesta 1892 kulkulaitostoimituskunnan alaisena. Vuoden 1890 Postimanifesti määräsi Suomen postilaitoksen Venäjän sisäasiainministeriön posti- ja lennätinlaitoksen valvontaan, mutta käytännössä viraston toiminta Suomessa ei sanottavasti muuttunut.
Postihallitus yhdistettiin kesällä 1927 alkaen Lennätinlaitoksen kanssa uudeksi Posti- ja lennätinhallitukseksi.
Pääjohtajat.
Titteli vuoteen 1919 postitirehtööri, vuodesta 1919 pääjohtaja
Tappajat

Tappajat () on Robert Siodmakin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1946. Se pohjautuu Ernest Hemingwayn samannimiseen novelliin. Elokuvan rooleissa ovat Burt Lancaster ensiesiintymisessään, Ava Gardner, Edmond O’Brien ja Sam Levene. John Huston ja Robert Brooks työskentelivät käsikirjoituksen parissa, vaikka käsikirjoittajaksi on ilmoitettu yksin Anthony Veiller.
"Tappajat" valittiin vuonna 2008 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Joukkolaina

Joukkolaina eli joukkovelkakirjalaina (JVK-laina), joskus myös bondi (), on yrityksen tai muun yhteisön yleisöltä ottama laina. Joukkolaina on yleensä jälkimarkkinakelpoinen.
Sana joukkolaina on vakiintumassa lainan viralliseksi termiksi. Aiemmin joukkolainat laskettiin yleisesti liikkeelle paperimuodossa, jolloin lainasta annettiin todistukseksi joukkovelkakirja. Nykyisin paperimuoto on harvinainen; joukkolaina voidaan laskea liikkeelle arvo-osuuksina. 
Tavallisia joukkolainoja ovat debentuuri ja obligaatio.
Keskeiset ehdot.
Joukkolainan keskeisiä ehtoja ovat laina-aika, kuponkikorko, koronlaskentaperusta, valuutta ja emissiokurssi. Laina-ajat vaihtelevat muutamasta vuodesta kymmeniin vuosiin. Kuponkikorko on usein kiinteä, mutta se voi olla myös sidottu johonkin viitekorkoon tai inflaatioon. Kuponkikorko maksetaan Euroopassa usein kerran vuodessa ja Yhdysvalloissa useamman kerran vuodessa. Kuponkikorko lasketaan lainan nimellisarvosta. Lainan takaisinmaksu tapahtuu yleisimmin vuosittaisina lyhennyksinä tai kertasuorituksena laina-ajan päättyessä ("bullet-laina").
Efektiivinen korko.
Todellinen eli efektiivinen korko riippuu lainan emissiokurssista eli hinnasta, jonka lainan ostaja maksaa lainasta. Mikäli lainan emissiokurssi on 100 prosenttia, maksaa lainan ostaja lainasta sen nimellisarvon. Jos emissiokurssi on vähemmän kuin 100 prosenttia, maksaa lainan ostaja lainasta vähemmän kuin sen nimellisarvon.
Tyypilliset liikkeellelaskijat.
Joukkolainat ovat suosittuja suuryritysten ja julkishallinnon rahoitusmuotoja. Joukkolainojen omistamisesta tekee suosittua lainojen verrattain likvidit markkinat. Jälkimarkkinoilla joukkovelkakirjan arvo riippuu erityisesti lainaan liittyvistä luottotappioriskeistä sekä markkinakorkojen muutoksista.
Ympäristöystävälliset bondit.
Ympäristöystävälliset tai vihreät bondit, englanniksi "Green Bond", ovat kestävän kehityksen mukaisesti ympäristön hyvinvoinnin tai suojelemisen mahdollistaviin kohteisiin kohdistettuja joukkolainoja. Esimerkiksi Euroopan investointipankki tekee toimintaa vihreillä bondeilla.
Suomessa Kuntarahoitus on myös laskenut liikkeelle vihreän bondin.
Käsitteitä.
Nollakuponkilaina tarkoittaa joukkovelkakirjalainaa, jolle ei makseta korkoa. Sijoittaja saa tuottonsa myynti- ja ostohinnan erotuksena. Nollakuponkilainan emissiokurssi alittaa nimellisarvon.
Yleisölaina tarkoittaa joukkovelkakirjalainaa, jota myydään yleisölle eikä vain tietylle kohderyhmälle.
Juoksuaika tarkoittaa joukkolainan laina-aikaa.
Kovenantti tarkoittaa lainaan liittyvää lisäehtoa. Kovenanteilla suojataan usein lainanantajan asemaa. Kovenantti voi esimerkiksi velvoittaa lainanottajan pitämään luottoluokituksensa tiettyä tasoa parempana tai muuten laina erääntyy heti.
High yield -laina tarkoittaa sellaista korkeatuottoista joukkolainaa, jonka on laskenut liikkeelle yritys, jonka luottokelpoisuusluokitus on alle tietyn tason.
Historia.
Venetsialaiset kehittivät joukkovelkakirjamarkkinat 1110-luvun lopulla.
Bigas Luna

Juan José Bigas Luna (19. maaliskuuta 1946 Barcelona, Espanja – 6. huhtikuuta 2013 Riera de Gaia, Espanja) oli espanjalainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuviaan ovat muun muassa eroottisesti latautuneet teokset "Kinkkua, kinkkua" sekä "Tissi ja kuu".
Ura.
Bigas Luna aloitti työuransa teollisena muotoilijana. Elokuvaohjaajana hän debytoi 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1978 ensi-iltansa saanut "Bilbao" huomioitiin myös kansainvälisesti. Bigas Lunan elokuville tyypillisiä aiheita ovat erotiikka, seksi, väkivalta ja intohimo. Tematiikkansa puolesta häntä on verrattu Pedro Almodóvariin. Hänen ohjaustöidensä kautta maailmanmaineeseen ovat nousseet muun muassa näyttelijät Ariadna Gil, Javier Bardem, Penélope Cruz ja Jordi Mollà. Bigas Lunan tunnetuin teos on "Kinkkua, kinkkua" ("Jamón Jamón"), joka voitti Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisen leijonan.
Bigas Lunan taiteellisen uran monipuolisuutta ilmentää esimerkiksi hänen ”Microcosmos”-niminen projektinsa, joka oli esillä Galería Metropolitana de Barcelonassa vuonna 1990. Shanghain maailmannäyttelyn Espanjan paviljongissa vuonna 2010 oli esillä Bigas Lunan suurisuuntainen multimediainstallaatio ”Origins”.
Yksityiselämä.
Bigas Luna avioitui Celia Orósin kanssa syyskuussa 1996. Hän kuoli syöpään 6. huhtikuuta 2013.
Sangamon-luokka

Sangamon-luokka oli Yhdysvaltain laivaston neljän saattuetukialuksen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Alukset.
Yhdysvaltain C3-rungot loppuivat, joten luokan alusten valmistamiseksi valittiin T3-tyypin tankkereita, jotka lunastettiin niiden alkuperäisiltä omistajilta. Muutostyöt vastasivat Bogue-luokan aluksille tehtyjä, mutta erilaisista rungoista johtuen erojakin oli, kuten pidempi hangaari (vaikkakin kummastakin päästä kapeneva). Samoin pidempi runko mahdollisti pidemmän lentokannen. Alusten tehokkaampi propulsiojärjestelmä mahdollisti paremman liikuntakyvyn ja suuremman nopeuden. Konehuoneiden sijainti oikealle taakse mahdollisti lyhyempien savuhormien käytön ja niiden yhdistämisen.
Alusten etukannelle asennettiin kolme 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, taakse tykkihyllyille kaksi kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja lentokannen etukulmiin tykkihyllyille kaksiputkiset 40 millimetrin tykit ja 20 millimetrin tykkejä lentokannen reunaan. Viisituumaiset sijoitettiin kannen takaosaan. Alukset oli suunniteltu 30 lentokoneelle, mutta myöhemmin todettiin, että aluksilla oli tilaa jopa 36 koneelle.
Sähkömagneettinen katapultti

Sähkömagneettinen katapultti ("sähkömagneettinen/elektromagneettinen massalinko/katapultti", "massalinko", "massanajolaite") on avaruuskäyttöön ajateltu katapultin tapainen laite, jolla lingotaan 
ainetta jonkin taivaankappaleen pinnalta pois. Siinä esimerkiksi Kuun pinnalta ammutaan sähkömagneettisella katapultilla kuussa tuotettuja mineraaleja avaruuteen. Katapultissa on sähkömagneettiset kiskot, joiden lähellä oleva hyötykuorma kiihdyttää vauhtiaan. Massalinkoa on myös ajateltu käytettäväksi Maan pinnalta laukaisuun, mutta silloin ilmanvastus on suuri ongelma. Normaalien rakettien tapauksessahan raketin vauhti kiihtyy vasta ilmakehän yläkerroksissa suureksi, tässä nopeuden on oltava jo alussa suuri.
Toiminta.
Sähkömagneettinen massalinko on sähköllä toimiva käämitykki tai raidetykki.
Sähkömagneettisessa katapultissa on kiihdyttimenä toimiva raidepari, jonka
päällä leijuva ammus lentää sähkömagneettisen aallon avulla. Suuri katapultti on vaikeampi tehdä kuin pieni. Katapultti on helpoin toteuttaa ja käyttää pienipainovoimaisella taivaankappaleella, jolla ei ole kaasukehää. Katapultti saa voimansa aurinkokennoista, Energian tuottolaite viekin laitteen massasta puolet. Esimerkiksi 1000 kg sinkoaminen Kuuta kiertävälle radalle vaatii 11 MW voimalan ja 200 tonnia painavan laitteen. Tällaisessa 1,1 km pitkä raidepari kiihdyttäisi 100 kg:n hyötykuorman 130 g:n voimalla. Tällöin katapultti ei sovi ihmisille, koska he eivät kestä niin suurta kiihtyvyyttä. Kyseinen katapultti voisi lähettää vuodessa avaruuteen 1000 tonnia esimerkiksi kuussa tuotettuja kaivannaisia, nestehappea tai muita vastaavia hyödykkeitä.
Eräässä toisessa ratkaisussa raideparin pituus olisi 10 kilometriä, ja olennaista olisi siinä sanko, joka aukeaisi sopivassa kohdassa ja päästäisi lastinsa noin 10 kg menemään avaruuteen. Tämän jälkeen kiihdytysjärjestelmä toimisi toisin päin ja hidastaisi sangon, joka palaisi lähtöpisteeseensä. Näin linko toimisi jatkuvasti
Nuoliankeriaat

Nuoliankeriaat (Cyematidae) on ahmattiankeriaskaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajeja tavataan valtamerten syvistä vesistä. Se on alalahkonsa Cyematoidei ainoa heimo.
Taksonomia ja anatomia.
Aikaisemmin heimo sijoitettiin ankeriaskalojen lahkoon, mutta siirrettiin sittemmin kuuluvaksi ahmattiankeriaskaloihin. Nuoliankeriaisiin kuuluu kaksi lajia: nuoliankerias ("Cyema atrum") ja punanuoliankerias ("Neocyema erythrosoma"). Poikasmuotoja on useita, ja lajeja on mahdollisesti enemmänkin. Molemmat lajit ovat lyhyehköjä, pituudeltaan korkeintaan noin 15 cm, ja ruumis on ankeriasmaisen pitkulainen ja suomuton. Leuat ovat pidentyneet ja kaartuvat erilleen. Kalojen hampaita on useita rivejä, ja ne ovat pienet. Lajien selkä- ja pystöevien viimeiset ruodot ovat pidentyneet ja muistuttavat nuolen sulkaa. Nuoliankeriaiden silmät ovat hyvin pienet. Nuoliankeriaiden rakenne ei ole yhtä surkastunut kuin monien muiden ahmattiankeriaskalojen.
Levinneisyys.
Nuoliankeriaita tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät syvissä vesissä tyypillisesti 1 500–3 000 metrin syvyydessä. Lajien käyttäytymisbiologiasta tiedetään vain hyvin vähän.
Silhuettiauto

Silhuettiautolla tarkoitetaan kilpa-autoa, joka muistuttaa ulkoisesti katukäyttöön tarkoitettua esikuvaansa, mutta eroaa tästä tekniikaltaan ja rakenteeltaan huomattavasti. Myös ulkonäön vastaavuus katuauton kanssa vaihtelee luokkakohtaisesti, lähes vakioautosta aina hyvin etäisesti esikuvaansa muistuttaviin esimerkiksi vanhat 5-ryhmän erikoisvakioautot. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta, kuten rallin B-ryhmä, silhuettiauton etu katuautoa aihiona käyttävään kilpa-autoon on, ettei säännöissä yleensä ole vaadittu minimimäärää ns. luokitteluautoille (engl.homoglation special). Tällaisia sarjoja ovat esimerkiksi NASCAR ja DTM. Näin ollen esimerkiksi Opel pystyi jälkimmäisessä käyttämään Astran silhuettiautossa V8-moottoria, vaikka sellaista ei ollut Opelin mallistossa tarjolla.
Silhuettiauton eduksi koituu näin suurempi hyöty kilpa-autoon käytetyistä kustannuksista. Kilpailumenestystä voidaan käyttää hyväksi markkinoinnissa, koska katsojat voivat nähdä tuttujen automallien kilpailevan, samalla kun autotehtaan ei tarvitse valmistaa tekniikaltaan identtisiä autoja katukäyttöön.
Moottoriurheilun maailmassa tunnetuin silhuettiauton tyyppi lienee ajoneuvo, jossa putkirunkoa peittävät siviilimallia etäisesti muistuttavat koripaneelit. Tekniikka kuitenkin on tehty vain kilpailukäyttöön ja jopa moottorin sijainti saattaa vaihtua katuautoon nähden. Koriosat on usein tehty teräksen sijaan kevyemmistä materiaaleista kuten lasikuidusta, hiilikuidusta tai Kevlarista. Joissain luokissa on vaadittu, että katto pilarit ja mahdollisesti paloseinä ovat alkuperäisestä autosta
Commencement Bay -luokka

Commencement Bay -luokka oli Yhdysvaltain laivaston saattuetukialusluokka, johon piti kuulua kolmekymmentäkolme alusta. Aluksista kuitenkin peruutettiin toisen maailmansodan päättyessä neljätoista, jolloin ainoastaan yhdeksäntoista valmistui. Luokka oli Yhdysvaltain laivaston ainoa alusta alkaen saattuetukialukseksi suunniteltu alusluokka.
Taustaa.
Ainoastaan neljällä tankkerista valmistetulla Sangamon-luokan saattuetukialuksella oli pidempi lentokansi kuin C-3 ja Casablanca-mallisilla aluksilla. Vuonna 1942 muutostöitä hidasti tarvittavien tankkerirunkojen puute ja valmiiden alusten muuttamisen esti sama syy eli korvaavien tankkereiden puute. Sen sijaan rungot Bogue-luokan CV-31 - CV-54 olivat toisintoja C3 muutoksista, joista kaikki ensimmäistä lukuun ottamatta luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Luovutettujen korvauksena Yhdysvaltain laivasto piti kaikki Casablanca-luokan alukset itsellään. Kuitenkin vuoden 1944 laivasto-ohjelman paranneltu Sangamon-luokka tilattiin Commencement Bay -luokkana.