tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Craig Smith (jääkiekkoilija)

Craig Smith (s. 5. syyskuuta 1989 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Detroit Red Wingsissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidalla. Smith pelaa oikealta. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu monipuolisuus, hyökkäyspään pelaaminen ja pelinäkemys. Smithin heikkouksiin kuuluu ailahtelevaisuus. NHL:n työsulun aikana hän edusti kahdeksan ottelun verran SM-liigaseura KalPaa.
Ura.
Seuraura.
Smith kävi lukion kotikaupungissaan Madisonissa, jonka jälkeen hän pelasi vuodet 2006–2009 USHL-joukkue Waterloo Black Hawksissa. Siellä viimeisellä kaudellaan 2008–2009 Smith pelasi ssa ja jakoi tehopisteillä 28+48=76 liigan pistepörssin toisen sijan Mike Cichyn kanssa. Kauden päätteeksi Smith valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Nashville Predators varasi Smithin neljännellä kierroksella 98. pelaajana . Hän palasi kotikaupunkiinsa ja pelasi vuodet 2009–2011 Wisconsin-Madisonin yliopiston jääkiekkojoukkueessa. Smith valittiin ensimmäisen yliopistokautensa 2009–2010 päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Toisella kaudellaan hän oli tehopisteillä 19+24=43 joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Justin Schultzin jälkeen. Smith toimi myös Wisconsin-Madisonin kapteenina.
Heinäkuussa 2011 Smith teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Nashvillen kanssa. Hän sai harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueesta ja teki NHL-uransa avausmaalin heti kauden ensimmäisessä ottelussa 7. lokakuuta 2011 Columbus Blue Jacketsia vastaan.
Lokakuussa 2020 Smith teki vapaana agenttina Boston Bruinsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 9,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Helmikuussa 2023 Bruins kauppasi Smithin Washington Capitalsiin. Hänen mukanaan Washingtoniin meni ensimmäisen kierroksen varausvuoro vuoden 2023 varaustilaisuudessa, toisen kierroksen varausvuoro vuoden 2025 varaustilaisuudessa ja kolmannen kierroksen varausvuoro vuoden 2024 varaustilaisuudessa. Vastaavasti Bostoniin matkasivat Garnet Hathaway ja Dmitri Orlov.
Heinäkuussa 2023 Smith teki vapaana agenttina Dallas Starsin kanssa yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2024 Smith teki vapaana agenttina Chicago Blackhawksin kanssa vuoden mittaisen ja miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Blackhawks kauppasi Smithin ja Petr Mrázekin Detroit Red Wingsiin vaihdossa Joe Velenoon.
Maajoukkueura.
Smith on edustanut Yhdysvaltoja miesten MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013, joista ensimmäisenä mainitussa turnauksessa hän oli tehopisteillä 3+3=6 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Derek Stepanin jälkeen. Smith palkittiin Yhdysvaltojen top-3 -pelaajana.
Juutalaisasutus keisarillisessa Japanissa

Ennen toisen maailmansodan alkua ja sen aikana Japaniin ja sen miehittämille alueille Kiinassa asutettiin juutalaisia. Samaan aikaan Euroopassa juutalaisuusvastaisuus kasvoi ja johti lopulta holokaustiin.
Huolimatta siitä, että on vain vähän todistusaineistoa siitä, että japanilaiset missään vaiheessa suunnittelivat juutalaisvaltion tai autonomisen juutalaisalueen perustamista, rabbi Marvin Tokayer ja Mary Swartz laativat aiheesta osin fiktiivisen teoksen nimeltä "The Fugu Plan" vuonna 1979. Teoksessa Tokayer ja Swartz nimeävät Fugu-suunnitelmaksi joukon 1930-luvulla kirjoitettuja muistioita, joissa ehdotetaan saksalaisten vainoa pakenevien juutalaisten asuttamista japanilaisille alueille. Ajatuksen kannattajat pitivät suunnitelmaa riskialttiina, mutta arvioivat sen tarjoavan mahdollisia hyötyjä. Suunnitelma nimettiin japanilaisen Takifugu rubripes pallokalan mukaan. 
Tokayer ja Swartz perustavat väitteensä kapteeni Koreshiga Unuzikan antamiin lausuntoihin. Heidän mukaan suunnitelmaa hahmoteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1934 ja lopullisen muodon se sai vuonna 1938. Kolmen vallan sopimuksen allekirjoittaminen vuonna 1941 kuitenkin esti suunnitelman täydellisen toteuttamisen.
Jerusalemin heprealainen yliopiston professori Ben-Ami Shillonyn mukaan Tokyaerin ja Swartzin käyttämät väitteet on irrotettu asiayhteydestään ja heidän käyttämänsä käännökset olivat puutteellisia. Shillony kyseenalaistaa sen suunnittelivatko japanilaiset missään vaiheessa juutalaisvaltion tai autonomisen alueen perustamista.
Kolari (kylä)

Kolari eli Kolarin kirkonkylä eli Jokijalka on Kolarin kunnan kuntakeskus ja suurin taajama. Se sijaitsee valtatien 21 ja seututien 943 risteyskohdassa Muonionjoen varrella lähellä Ruotsin valtakunnanrajaa.
Kuntakeskuksessa sijaitsevat muun muassa vuonna 1965 valmistunut Kolarin kirkko, kunnantalo ja kirjasto.
Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 1 070 ja pinta-ala 3,63 neliökilometriä.
Suomen pohjoisin käytössä oleva rautatieasema sijaitsee Kolarissa.
Kolarin kunnantalo

Kolarin kunnantalo on Kolarin kunnan kunnantalo, joka sijaitsee Kolarin kylässä. Talon huipulla olevat liekit kuvastavat kunnan vaakunaa. Kunnantalon vieressä on kunnankirjasto, poliisi ja Kela. Kunnantalossa on myös kahvilaravintola "Lounastupa".
Eldar Šengelaia

Eldar Šengelaia (, ; 26. tammikuuta 1933 Tbilisi – elokuu 2025) oli georgialainen elokuvaohjaaja ja poliitikko.
Eldar Šengelaia syntyi elokuvaohjaaja Nikoloz Šengelaian ja näyttelijä Nato Vakhnadzen perheeseen. Hän valmistui vuonna 1958 Neuvostoliiton elokuvainstituutin ohjaajalinjalta, jossa hän opiskeli Sergei Jutkevitšin johdolla. Šengelaia työskenteli aluksi Mosfilmilla, jossa hän ohjasi yhdessä Aleksei Saharovin kanssa satuelokuvat "Legenda o ledjanom serdtse" (”Taru jääsydämestä”, 1958) ja "Snežnaja skazka" (”Lumisatu”, 1960).
Vuodesta 1960 lähtien Šengelaia työskenteli Georgian elokuvastudion ohjaajana. Tamaz Meliavan kanssa ohjattu "Tetri karavani" (”Valkoinen karavaani”, 1964) kuvaa runollisesti Georgian maaseudun elämää. Vuonna 1965 Šengelaia ohjasi novellin "Mikela" Davit Kldiašvilin teosten pohjalta käsikirjoittamaansa elokuvaan "Ts’arsulis purtslebi" (”Menneisyyden sivuja”). Vuonna 1969 valmistunut "Aratšveulebrivi gamopena" (”Epätavallinen näyttely”) on Šengelaialle tyypillinen tragikomedia kuvanveistäjästä, joka on tuhlannut parhaat vuotensa hautamuistomerkkien suunnitteluun. ”Iloiset hupsut” ("Šerek’ilebi", 1974) sisältää farssin aineksia, kun taas Kldiašvilin teokseen perustuva ”Samanišvilin äitipuoli” ("Samanišvilis dedinatsvali", 1978) kuvaa surumielisen humoristisesti 1800-luvun georgialaista köyhää aatelistoa. Vuonna 1984 valmistunut ”Siniset vuoret” ("Tsisperi mtebi, anu daujerebeli ambavi") ennakoi perestroikan ajan yhteiskuntakritiikkiä. ”Siniset vuoret” sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1985 ja vuonna 1988 Šengelaialle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi.
Šengelaia oli NKP:n jäsen vuodesta 1965. 1980-luvun lopussa ohjaaja liittyi Georgian itsenäisyysliikkeeseen ja vuodesta 1990 lähtien hän toimi maansa parlamentin jäsenenä. Vuonna 1993 valmistunut georgialais-saksalainen absurdi komedia "Eksp'res-inpormatsia" jäi lähes kokonaan vaille kaupallista levitystä.
Šengelaia istui Georgian parlamentissa kuuden kauden ajan vuoteen 2008. Hän oli parlamentin varapuhemies vuosina 1995–2004. Šengelaia kuoli vuonna 2025.
Vapaa kirjoittaminen

Vapaa kirjoittaminen on kirjoitustekniikka, jossa tekijä kirjoittaa jatkuvasti kiinnittämättä huomiota oikeinkirjoitukseen, kielioppiin tai aiheeseen. Vapaan kirjoittamisen tuloksena syntyy usein raakamateriaalia, joka ei ole käyttökelpoista, mutta joka auttaa kirjoittajia pääsemään yli itsekriittisyydestä. Vapaata kirjoittamista käyttävät pääasiassa kirjoitustaidon opettajat ja kaunokirjailijat. Tekniikan avulla voidaan myös koota alustavia ajatuksia ja ideoita kirjoituksen aiheesta. 
Toisin kuin aivoriihi-menetelmää käytettäessä, jolloin ideat listataan, vapaassa kirjoittamisessa kirjoitetaan lauseita, jotka muodostavat kappaleita, mistä tahansa mieleen tulevasta aiheesta.
Mikheil Gelovani

Mikheil Gelovani (, , 6. tammikuuta 1893 Kutaisin läänin Lasurian kylä – 21. joulukuuta 1956 Moskova) oli georgialaissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä ja ohjaaja, joka tuli tunnetuksi Stalinin elokuvaroolien esittäjänä.
Mikheil Gelovani esiintyi vuodesta 1913 lähtien Tbilisin, Kutaisin ja Bakun teattereissa. Vuosina 1919–1920 hän opiskeli tbilisiläisessä teatteristudiossa. Vuodesta 1924 lähtien hän näytteli georgialaisissa elokuvissa ja ohjasi myöhemmin itsekin muutamia filmejä. Vuosina 1936–1939 hän työskenteli Rustavelille nimetyssä Georgian draamateatterissa ja vuosina 1942–1948 Moskovan taiteellisessa teatterissa.
1930-luvun lopulla Gelovani alkoi yhtenä ensimmäisistä näyttelijöistä esittää Stalinin roolia teatterissa ja elokuvissa. Hän näytteli Stalinia yhteensä 15 elokuvassa.
»Esittäessään I.V. Stalinia tämän toiminnan eri vaiheissa, Gelovani ei tyydy pelkän näköisyyden tavoittamiseen. Hän pyrkii välittämään johtajan viisauden, hänen erottamattoman yhteytensä kansaan, suuruuden ja yksinkertaisuuden, teräksisen vallankumouksellisen tahdon, poikkeuksellisen viehätysvoiman ja inhimillisyyden. Erityisen hyvin tämä on onnistunut elokuvissa ”Vala” ja ”Berliini kukistuu”.»
Gelovani palkittiin näyttelijäsuorituksistaan neljällä Stalinin palkinnolla sekä Työn punaisen lipun kunniamerkillä. Vuonna 1950 hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen.
Marattiaceae

Marattiaceae on trooppinen saniaisheimo, joka muodostaa lahkon Marattiales ja luokan Marattiopsida. Heimolla on hyvin pitkä evoluutiohistoria ja varhaisimmat sen fossiilit ovat kivihiilikaudelta. Nykyisiä lajeja Marattiaceae-heimossa on noin 130 tai noin 150. Levinneisyydeltään heimon lajit ovat pantrooppisia, ja lajirunsaus painottuu Oseaniaan.
Tuntomerkit.
Heimon lajit kasvavat usein huomattavan suurikokoisiksi. Kaikissa kasvinosissa on limatiehyitä. Juuret ovat kookkaita ja meheviä. Mehevät juurakot (ritsomit) ovat lyhyet ja pystyt tai matavat ja pitkänomaiset, joskus pallomaiset. Lehtien liittymäkohdissa on meheviä tai paperimaisia korvakemaisia ulokkeita. Samoissa kohdissa on myös usein jälkisilmuja, joista voi kasvaa uusia yksilöitä. Lehdet ovat tavallisesti kookkaita, meheviä tai nahkeita. Tavallisesti ne ovat useaan kertaan pari- tai sormilehdykkäisiä, harvoin ehyitä. Ruodissa on pulvinukset eli turvonneet nivelet ja korkkihuokosia (lentisellejä). Lehtilapa ja juurakot ovat kilpikarvojen peittämiä.
Itiöpesäkkeet ovat vaihtelevissa määrin kasvaneet yhteen pyöreiksi tai pitkänomaisiksi synangioiksi. Ne avautuvat raoilla tai huokosilla, ja sisältävät 1000–7000 itiötä. Itiöt ovat muodoltaan tavallisesti kaksikylkisiä tai soikeamaisia, ja niissä on yksi ituaukko. Suvullinen sukupolvi eli gametofyytti kasvaa maan pinnalla, ja on muodoltaan herttamainen, kookas ja lehtivihreällinen.
Evoluutio.
Ylähiilikaudelta tunnetaan fossiileja, joiden varren anatomia eli sisärakenne ja synangiot ovat selvästi Marattiaceae-heimolle tyypillisiä. Ryhmä on siten yksi vanhimmista vielä elossa olevista maakasviryhmistä. Nykyään eläviä sukuja tunnetaan varmuudella trias- ja jurakautisista kerrostumista, joiden syntyaikaan heimo oli levinnyt laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla. Nykyään levinneisyyskeskukset sijoittuvat yhtäältä Pohjois-Andeille, toisaalta Etelä-Kiinaan. Mikään nykyisistä kasviryhmistä ei ole Marattiales-lahkon ja sen ainoan heimon läheinen sukulainen.
Suvut.
Uudemman systematiikan mukaan heimo jakautuu kahteen alaheimoon, kuuteen sukuun ja käsittää noin 135 lajia:
Aiemmin tutkimuksen ”A classification for extant ferns” (2006) mukaan Marattiaceae-heimoon kuului neljä sukua. Muissa lähteissä sukuja on mahdollisesti esitetty enemmän.
Käyttö.
Etelä-Aasiassa käytetään toisinaan ravinnoksi eräiden pirskosaniaisten ("Angiopteris") lajien tärkkelyspitoisia juurakoita, Polynesiassa niillä maustetaan riisiä ja Intiassa niistä valmistetaan päihdyttävää juomaa. Havaijilla ja Uudessa-Seelannissa eräitä heimon lajeja on käytetty ja viljeltykin ravinnoksi.
Maasi

Maasi (, ) on kylä Norjan Koutokeinossa Finnmarkin läänissä. Maasi on Koutokeinon suurin asutuskeskus heti Koutokeinon keskustaajaman jälkeen.
Maasin asukasluku on noin 350 asukasta, joista 98 prosenttia on saamelaisia. Kylässä on kirkko sekä koulu.
Vaporisaattori

Vaporisaattori eli höyrystin on muun muassa hampun höyrystämiseen tarkoitettu laite. Markkinoilla on suuri määrä erilaisia vaporisaattoreita, kenties tunnetuimmat ovat saksalainen "Volcano Vaporizer" ja kotimainen "Venus Vaporisaattori".
Höyrystintä käytettäessä kukinto lämmitetään 180–200 asteen lämpötilaan, jossa vaikuttavat aineet höyrystyvät, mutta kasviaines ei vielä syty palamaan. NORML-MAPSin tutkimuksessa "Volcano Vaporizer" -vaporisaattorimallin höyry sisälsi 95 % tetrahydrokannabinolia (THC), hieman kannabinolia (CBN) ja loput noin 5 % muita yhdisteitä. Itsetehtyjä höyrystimiä käytettäessä kannabis usein kuumenee hiiltymislämpötilaan asti, jolloin muodostuu myös tervaa.
Józef Michalik

Józef Michalik (s. 20. huhtikuuta 1941) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Łomżan hiippakuntaan Czeslaw Falkowski 23. toukokuuta 1964, ja hänet nimitettiin Gorzówin hiippakunnan piispaksi 1. lokakuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Francisco Pironio ja Henryk Roman Gulbinowicz.
Michalik sai 17. huhtikuuta 1993 nimityksen Przemyślin arkkipiispaksi. Hän esiintyy usein Puolan katolilaisella Radio Maria -radiokanavalla sekä Friday-aikakauslehdessä.
Syksyllä 2013 Michalik herätti kohua katolista kirkkoa ravistelevassa pedofiliaskandaalissa. "Epävakaista oloista tulevat lapset hakevat hellyyttä, he voivat harhautua ja saavat sitten aikuisen osapuolen osalliseksi tekoon", Michalik sanoi.
Rautanaamio

Rautanaamio eli Rautanaamari ( ’mies rautaisessa naamiossa’, syntymäaika tuntematon, kuoli 19. marraskuuta 1703) oli Ranskan eri vankiloissa Ludvig XIV:n valtakaudella pidetty vanki, jonka henkilöllisyys on sitovasti ratkaisematta. Rautanaamion arvoitusta ovat käsitelleet useat kirjailijat ja tutkijat. Aiheesta on tehty useita elokuvia.
Rautanaamio teljettiin aluksi Pignerolen linnoitukseen. Tuolloin hänestä käytettiin nimeä "Eustache Dauger". Bastiljiin hänet siirrettiin vuonna 1698. Naamioidun vangin arvoitus kiehtoi kirjailijoita ja oppineita. Alexandre Dumas vanhempi on tunnetuimpia Rautanaamiota käsitelleitä kirjailijoita. Hän kirjoitti aiheesta romaanissa "Bragelonnen varakreivi eli muskettisoturien viimeiset urotyöt". Rautanaamion on epäilty olleen esimerkiksi Ludvig XIV:n tuntematon kaksoisveli, jolloin syy vangitsemiseen olisi ollut yksiselitteisen kruununperimyksen turvaaminen. 
Simon Singh tarkastelee Rautanaamion arvoitusta kryptografian näkökulmasta. Vuonna 1890 löydettiin Ludvig XIV:n hallinnon salakirjoitettuja kirjeitä, joiden koodin - "Suuren salakirjoituksen" - Ranskan armeijan salakirjoitusasiantuntija Étienne Bazeries kykeni selvittämään. Eräs kirjeistä oli Ludvig XIV:n sotaministerin François Michel Louvois'n selonteko kenraali Vivien de Boulonden rikoksista Cuneon taistelussa yhdeksänvuotisen sodan aikana ja hänen vangitsemisestaan Pignerolen linnoitukseen. Eräs kirjeen yksityiskohta käsittelee vangin kasvojen peittämistä ulkoilun aikana rautaisella naamiolla.
Rautanaamio kuoli Bastiljissa 1703. Kasvot oli aina peitetty mustalla naamarilla. Muutama samanaikainen kertomus väittää hänen olleen ulkomainen aatelismies, joka olisi ollut Ludvig XlV:n oikea isä. Toiset ovat pitäneet häntä kuninkaan vanhempana tai kaksoisveljenä taikka hänen aviottomana poikanaan. Useat ovat arvelleet, että hän oli Mantovan herttuan ministeri Mattioli, joka 1678 oli luvannut hankkia muutaman linnan ranskalaisten haltuun, mutta rikkonut lupauksensa.
Tummaraunioinen

Tummaraunioinen eli kalliotummaraunioinen ("Asplenium trichomanes") on hyvin laajalle maapallolla levinnyt kallioilla kasvava saniainen.
Ulkonäkö ja koko.
Tummaraunioisen maavarsi on lyhyt ja tummasuomuinen. 10–30 cm korkeat lehdet kasvavat yleensä pieninä, tiheinä tuppaina. Lehden ruoti on mustanruskea ja noin neljäsosa lehtilavan pituudesta. Lapa on muodoltaan tasasoukka ja parilehdykkäinen, lavan keskiranka on mustanruskea ja kapealti vaalean siipipalteinen. Lehdykät ovat tummanvihreitä, pyöreähköjä tai pitkulaisia, tylppiä, ehyt- tai hammaslaitaisia. Kapeanpuikeat tai tasasoukat itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehtilavan alapinnalla lehtisuonten sivussa. Itiöpesäkkeet ovat katesuomuisia. Tummaraunioisen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa.
Suomessa tummaraunioisesta esiintyy kahta alalajia, jotka erottuvat toisistaan lehdyköitten muodon osalta. Nimialalaji kalliotummaraunioisen (subsp. "trichomanes") lehdykät ovat harvassa, pyöreähköjä ja selvästi hammaslaitaisia. Kalkkitummaraunioisen (subsp. "quadrivalens") lehdykät ovat tiheässä, pitkulaisia ja melkein ehytlaitaisia. Ruotsissa tavataan edellisten lisäksi alalajia subsp. "inexpectans".
Tummaraunioinen muistuttaa paljon viherraunioista ("A. viride") sekä varsinkin harvinaista serpentiiniraunioista ("A. adulterinum"). Alalajeista kalliotummaraunioinen voi risteytyä varsin erinäköisen lähilajin liuskaraunioisen ("A. septentrionale") kanssa.
Levinneisyys.
Tummaraunioista tavataan Euroopassa Portugalista Bulgariaan, Romaniaan Puolaan, Baltian maihin ja Luoteis-Venäjälle saakka. Pohjoisessa lajia kasvaa Fennoskandian keskiosiin asti. Sitä tavataan myös Krimin niemimaalla ja Kaukasuksen alueella. Levinneisyysalue ulottuu Euroopasta edelleen Marokkoon, Algeriaan, Tunisiaan ja Turkkiin, Erillisinä esiintyminä on muun muassa Keski-Aasiassa ja Kiinassa. Pohjois-Amerikassa tummaraunioista tavataan pääasiassa mantereen keski-, itä- ja lounaisosissa ja sieltä edelleen Meksikoon. Etelä-Amerikassa levinneisyysalue ulottuu hyvin pitkälle Andeja pitkin etelään. Laji on levinnyt myös eteläiselle pallonpuoliskolle esimerkiksi Etelä-Afrikkaan, Uuteen-Seelantiin ja Australiaan.
Suomessa tummaraunioista kasvaa lähinnä maan etelä- ja itäosissa. Keski-Suomen pohjoispuolella lajista on vain muutama havainto Rovaniemeltä. Alalajeista Suomessa on vallitseva kalliotummaraunioinen, jota tavataan koko esiintymisalueella. Kalkkitummaraunioista tavataan lähinnä maan etelä- ja lounaisosissa.
Elinympäristö.
Tummaraunioinen kasvaa erilaisilla kallioilla. Alalajeista kalliotummaraunioinen viihtyy varjoisissa kallionraoissa, kalkkitummaraunioinen kalkkikallioilla.
Harry Wahl

Harry August Wahl (17. heinäkuuta 1869 Hamina – 31. heinäkuuta 1940 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti ja arvosoitinten keräilijä.
Harry Wahl oli viipurilaisen kauppaneuvos Paul Wahlin (1797–1872) pojanpoika. Perhe oli vaurastunut muun muassa Saimaan kanavan rakennustöihin liittyvällä liiketoiminnalla kauppahuoneensa Paul Wahl &amp; Co avulla.
Harry Wahlin vanhemmat olivat kauppias, varakonsuli Carl August Wahl ja Bertha Paulina Holstius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1890 ja hän harjoitti sitten kaupallisia opintoja Saksassa, Englannissa ja Ranskassa. Wahl tuli 1902 toiminimen Paul Wahl &amp; Co:n johtajaksi ja kun tämä toiminimi oston kautta siirtyi A. Ahlström Oy:n haltuun, Wahl perusti vuonna 1916 veljensä kanssa Wahl &amp; Co:n, joka omisti Lamposaaren sahan lähellä Lappeenrantaa.
Kilpapurjehduksen olympiamitalisti.
Wiborgs Läns Segelföreningiä edustanut Wahl kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912. Seuraavana vuonna Wahl voitti Sinebrychoffin pokaalin "Aurora"-veneellä.
Jousisoitinten keräilijä.
Harry Wahl omisti 1930-luvulla yhden Euroopan merkittävimmistä soitinkokoelmista, johon kuului useita Stradivarius-, Guarneri- ja Amati-viuluja. Viulujen lisäksi kokoelmassa oli myös alttoviuluja ja selloja. Kokoelman arvo oli nykyrahassa mitaten jopa yli 50 miljoonaa euroa. Kun venäläiset valtasivat Viipurin, valtaosa Wahlin kokoelmasta jäi venäläisille. Wahlin suojatin, viulisti Onni Suhosen onnistui kuitenkin pelastaa 32 arvokkainta soitinta ensin pois Viipurista ja sitten Suomen puolelle.
Vuonna 2007 helsinkiläinen Maija-Stiina Roine löysi Wahlin testamentin omasta kirjahyllystään. Roineen isä, diplomi-insinööri Voitto Valdemar Kolho oli ollut Wahlin luottohenkilö viuluhankinnoissa. Testamentin soitinluettelosta selvisi, että venäläisten käsiin olivat arvosoittimista jääneet Santo Serafin -viulu 1700-luvulta sekä Lorenzo Storionin rakentama alttoviulu. 
Testamentista, joka luovutettiin Suomen Kulttuurirahastolle, selviää myös muut venäläisille joutuneet ja sitä kautta ympäri maailmaa kulkeutuneet soittimet. 
Harry Wahl kuoli 1940, ja valtaosa hänen omaisuudestaan oli viipurilaisissa kiinteistöissä, jotka jäivät rajan taakse. Wahlin perilliset joutuivat luopumaan alhaisin kauppahinnoin kaikista Suomeen pelastetuista arvosoittimistaan päästäkseen uuden elämän alkuun Suomessa. Testamenttiluettelon perusteella Maija-Stiina Roine on jäljittänyt kymmeniä niistä maailmalta ja julkaisi niistä vuonna 2008 omakustannekirjan "Harry Wahlin viulut".
Wahlin perillisten hallussa ollut, irlantilaishistoriansa takia ”iiriläiseksi” kutsuttu Stradivarius on ainoa Suomessa nykyisin oleva Wahlin kokoelman soitin. Se kuuluu nykyisin OP-ryhmän taidesäätiölle, joka hankki sen lainattavien arvosoitintensa kokoelmaan Japanista 1986. Soitin on kiertänyt 2000-luvun vaihteen jälkeen Réka Szilvayn, Antti Tikkasen, Kasmir Uusituvan ja Rebecca Roozemanin käytössä noin kolmen vuoden jaksoissa.
Waldemar Björkstén

Waldemar Björkstén (12. elokuuta 1873 Viipuri – 31. toukokuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Björkstén kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Terry Branstad

Terry Edward Branstad (s. 17. marraskuuta 1946) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Iowan osavaltion kuvernöörinä vuosina 2011–2017 ja sitä ennen myös vuosina 1983–1999. Heinäkuusta 2017 hän on toiminut Yhdysvaltain Kiinan-suurlähettiläänä.
Branstad valittiin kuvernööriksi ensimmäisen kerran 35-vuotiaana vuonna 1982. Sitä ennen hän oli palvellut edellisen kuvernöörin Robert Rayn varakuvernöörinä. Branstad on Iowan sekä nuorin että pisimpään virassaan ollut kuvernööri. Neljän kauden jälkeen hän ei enää hakenut jatkoa. Vuosina 2003–2009 hän toimi Des Moinesin yliopiston rehtorina.
Mario Zenari

Mario Zenari (s. 5. tammikuuta 1946) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Veronan hiippakuntaan Giuseppe Carraro 5. heinäkuuta 1970. Hänet nimitettiin Iulium Carnicumin titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Norsunluurannikolle sekä Nigeriin 12. heinäkuuta ja Burkina Fasoon 24. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen suoritettiin 25. syyskuuta 1999; pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Flavio Roberto Carraro ja Marcello Zago.
10. toukokuuta 2004 Zenari sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Sri Lankaan ja 30. joulukuuta 2008 Syyriaan.
Jacob Björnström

Jacob Carl Gustaf Herman Björnström (14. joulukuuta 1881 Uuras – 17. heinäkuuta 1935 Inari) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Björnström kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Bror Brenner

Bror Benedictus Bernhard Brenner (17. heinäkuuta 1855 Viipuri – 17. huhtikuuta 1923 Viipuri) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Brenner kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Allan Franck

Allan Gunthard Franck (17. syyskuuta 1888 Viipuri – 28. toukokuuta 1963 Emäsalo, Porvoon mlk) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Franck kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Songwriters Hall of Fame

Songwriters Hall of Fame (suom. "lauluntekijöiden kunniagalleria") on populaarimusiikin menestyneiden lauluntekijöiden kokoelma, jonka perusti sanoittaja Johnny Mercer kahden newyorkilaisen musiikkijulkaisijan kanssa vuonna 1969. Sen toimintaa ohjaa National Academy of Popular Music -järjestö, jonka valintakomitea valitsee joka vuosi kokoelmaan liitettävät lauluntekijät ja järjestää New Yorkissa palkintotilaisuuden ja siihen liittyvän illallisen.
Pitkään virtuaalimuseona toiminut galleria asetettiin ensimmäistä kertaa fyysisesti näytteille vuonna 2010, jolloin se sijoitettiin Los Angelesin Grammy-museon yhteyteen.
Emil Lindh

Emil Alexander ”Nisse” Lindh (15. huhtikuuta 1867 Helsinki – 3. syyskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Purjehduksesa Lindh edusti seuratasolla Nyländska Jaktklubbenia.
Lindh kuului suomalaisen ”Lucky Girl” -veneen miehistöön sen voittaessa 8mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912. Hänen pojistaan Tor-Kristian Lindh kilpaili purjehduksessa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 ja myös Nils Lindh ja Per Lindh kilpailivat purjehduksessa. Nils oli lisäksi nyrkkeilyn Suomen-mestari.
Emil Lindh oli 50 vuoden ajan näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa ja hän kuului aikoinaan kolmeen otteeseen myös teatterinjohtaja August Fredrik Arppen oopperaseurueeseen. Hänen tunnettuihin näytelmärooleihinsa kuuluivat muun muassa ”Siltalan pehtoorin” kamreeri Svennberg, ”Setä Bräsig”, ”Swedenhjelmien” Eriksson ja ”Suuren maailmanteatterin” talonpoika. Lindh oli mukana Ruotsalaisen teatterin eläkekassan hallinnossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Agnes Lindhin kanssa.
Emil Lindh näytteli kahdeksassa elokuvassa vuosina 1923–1932.
Jääpallon SM-sarjakausi 1988–1989

Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1988–1989 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Helsinkiläinen Botnia voitti ensimmäisen mestaruutensa. Loppuottelu Oulun Luistinseuraa vastaan oli yksi kaikkien aikojen jännittävimmistä. Kallion kentällä pelattu ottelu ratkesi vasta kolmannella jatkoajalla Botnian 5-4 voittoon. 
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
RoPS putosi sarjasta suoraan. Sarjaan nousi Porin Narukerä.&lt;br&gt;
JPS säilytti sarjapaikkansa ilman karsintaa, sillä SaFa ja KemPa luopuivat karsinnoista.
Välierät.
Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa huonommin sijoittuneen kotikentällä. 
Loppuottelu.
12.3.1989 Helsinki
Ottelussa tarvittiin kolme jatkoaikaa.
Suomen mestarit.
Botnia-69: Tapio Tarvainen, Timo Niemi; Ari Kukkonen, Jari Hattunen, Mika Halonen, Kaj Peltonen; Martti Tervo, Pekka Kurki, Esko Korhonen, Jukka Korhonen, Jukka Vauhkonen, Petri Manninen, Petri Laakso, Jaakko Hyttinen; Iiro Järvitalo, Janne Hölttö, Juha Snellman, Jukka Salmivaara, Ari Hirvonen, Jarmo Kehusmaa, Petteri Pitkänen. Valmentaja: Antti Parviainen.
Erik Lindh (kilpapurjehtija)

Erik Aleksander Lindh (1. toukokuuta 1865 Hämeenkoski – 1. joulukuuta 1914 Juva) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Lindh kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
David Bradley (yhdysvaltalainen näyttelijä)

David Bradley (2. lokakuuta 1953 Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän näytteli elokuvasarjassa "American Ninja" kolmessa osassa.
Aarne Pekkalainen

Johan Anders ”Juho Aarne” Pekkalainen (20. toukokuuta 1895 Viipuri – 19. maaliskuuta 1958 Turku) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Pekkalainen kuului suomalaisen "Nina"-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912.
Kangana Ranaut

Kangana Ranaut (s. 23. maaliskuuta 1987 Bhambla, Himachal Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut neljä National Film Awards -palkintoa ja neljä Filmfare Awards -palkintoa eri kategorioista. Intian valtio myönsi Ranautille Padma Shri -palkinnon vuonna 2020.
Ranautin ensimmäinen elokuva oli trilleri "Gangster" (2006), josta hän voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hän voitti sekä National Film Awards -palkinnon että Filmfare Awards -palkinnon parhaasta naissivuosasta draamaelokuvasta "Fashion" (2008), minkä jälkeen hän näytteli kaupallisesti menestyneissä elokuvissa kuten "Raaz – The Mystery Continues" (2009), "Once Upon a Time in Mumbaai" (2010), "Tanu Weds Manu" (2011) ja "Krrish 3" (2013).
Ranaut sai suurta ylistystä pääroolistaan menestyneessä draamakomediassa "Queen" (2014), josta hän voitti parhaan naispääosan National Film Awards- ja Filmfare Awards -palkinnot. Hän näytteli kaksoisroolia romanttisessa draamakomediassa "Tanu Weds Manu Returns" (2015), josta hän voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon ja toisen peräkkäisen parhaan naispääosan National Film Awards -palkintonsa. Ranautin seuraavat elokuvat olivat kaupallisia pettymyksiä ennen "a" (2019), jossa hän näytteli Rani Laxmibaita. Tästä ja roolistaan kabaddi-pelaajana urheiluelokuvassa "Panga" (2020) hän voitti neljännen National Film Awards -palkintonsa.
Ranaut tunnetaan myös tyylitajustaan sekä suorapuheisuudestaan. Hänen mielipiteensä ja ihmissuhteensa ovat aiheuttaneet kohuja.
Yksityiselämä.
Ranaut syntyi varakkaaseen rajputperheeseen Bhamblan kylässä Himachal Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Hänen vanhempansa halusivat hänestä lääkärin, eivätkä alkuun hyväksyneet hänen uravalintaansa. Ranaut on uskonnoltaan hindu.
Józef Drzazga

Józef Drzazga (4. heinäkuuta 1914 – 12. syyskuuta 1978) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lublinin hiippakuntaan 3. lokakuuta 1938. Hänet nimitettiin Gnieznon vihkipiispaksi ja Siniandusin titulaaripiispaksi 5. toukokuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stefan Wyszyński, jota avustivat Tomasz Wilczyński ja Piotr Kałwa.
25. toukokuuta 1967 Drzazga sai nimityksen Warmian vihkipiispaksi ja 28. kesäkuuta 1972 piispaksi, jona hän toimi loppuikänsä. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Sakkola (Käkisalmen piiri)

Sakkola tai Gromovo () on maalaiskunta Karjalankannaksella Leningradin alueen Käkisalmen piirissä. Kunnan keskuskylä Sakkola oli Suomen Viipurin läänin entisen Sakkolan kunnan kirkonkylä.
Kunta sijaitsee Käkisalmen piirin keskiosassa. Se rajoittuu idässä Laatokkaan, etelässä Metsäpirtin (Zaporožskoje) ja Petäjärven (Petrovskoje) kuntiin, lännessä Kuninkaanristin kuntaan (Romaški), luoteessa Räisälään (Melnikovo) ja pohjoisessa Pyhäjärven (Plodovoje) ja Norsjoen (Larionovo) kuntiin. Laatokassa oleva Konevitsan luostarisaari kuuluu Sakkolan kuntaan. Kunnassa on runsaat 2 500 asukasta.
Nykyinen Sakkolan kunta sijaitsee suurelta osin Suomen entisten Sakkolan ja Pyhäjärven (Vpl) kuntien alueilla ja käsittää myös kaistan Metsäpirttiä Taipaleenjoen pohjoispuolella. Keskustaama on Suvannonjärven pohjoisrannalla. Erillinen Sakkolan asema -niminen taajama sijaitsee Pietari–Hiitola-rautatien varrella, noin kymmenen kilometriä keskustaajamasta luoteeseen. Pietariin on noin 100 kilometriä, Käkisalmeen 40 km.
Keskustaajaman ja aseman välimailla on Venäjän ilmavoimien hävittäjälentokenttä, jonka toiminta on lakkautettu 2000-luvulla.
Asutuskeskukset.
Kunnassa on nykyisin 12 asutuskeskusta, jotka lähes kaikki ovat maaseututaajamia:
Automatic Man (albumi)

Automatic Man on samannimisen yhdysvaltalaisen yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1976. Yhtyeen lisäksi tuottajana on ollut Lou Casabianca. Apulaistuottaja ja äänittäjä on Keith Harwood. Levy-yhtiö on Island Records.
Miksauksen tekijät ovat Keith Harwood ja Chris Kimsey. Nauhoittajat (Tape operators) ovat Jerry Gee, Bari Sage, Guy Bimead ja Dave Jordan. 
Levykannen kuvan on tehnyt Dwain Zerio. Kuva on toteutettu kohokuviona. Kannen suunnittelija ja taiteellinen johtaja on Lou Casabianca Glyphics-yhtiölle. Levykannessa on logot AMU Automatic Man Unlimited ja Astral World Energy.
Laitehuoltaja on Richard Coble ja elektronisen Impact-lyömäsoittimen toimittaja The Lammes.
Erikseen on mainittu, että kitaroissa ei ole käytetty syntetisaattoreita.
Kiitoksissa on mainittu Island Recordsin johtaja Chris Blackwell.
Kappaleet.
Kappaleiden sanat on painettu LP-levyn suojakuoreen. Kappaleiden vaihtoehtoisia nimiä ovat "Atlantic Rising Fanfare" (painovirhe), "Comin Through" ja "One 'n One". Aloitus- ja päätöskappale ovat soitinkappaleita.
&lt;hr&gt;
0 "Atlantis Rising Fanfare"
&lt;hr&gt;
1 "Comin' Through"
&lt;hr&gt;
2 "My Pearl"
&lt;hr&gt;
3 "One and One"
&lt;hr&gt;
4 "Newspapers"
&lt;hr&gt;
5 "Geni-Geni"
&lt;hr&gt;
6 "Right Back Down"
&lt;hr&gt;
7 "There's a Way"
&lt;hr&gt;
8 "I.T.D. – Interstellar Tracking Devices"
&lt;hr&gt;
9 "Automatic Man"
&lt;hr&gt;
10 "Atlantis Rising Theme" / "Turning of the Axis"
Single.
Albumia on edeltänyt single "My Pearl" / "Wallflower" (Island WIP 6301). Singlen arviossa Jake Nyman kertoo, että yhtye on uusi superyhtye ja sen tunnetuin jäsen on entinen Santana-rumpali Mike Shrieve. Myös Bayeté eli Todd Cochran oli tunnettu jazz-piireissä Milestone-levytyksistä. Samassa lähteessä (s. 5) silloinen Soundin toimitusjohtaja ja ilmoituspäällikkö Pekka "Pipin" Markkula kertoo Lontoossa käydessään vierailleensa Islandin pääkonttorissa 29. toukokuuta 1976 tutustumassa mm. Automatic Manin esikoisalbumin koenauhoihin.
Tšernihivin rautatieasema

Tšernihivin rautatieasema () on Ukrainan pohjoisosissa sijaitsevan Tšernihivin kaupungin rautatieasema. Asema kuuluu Ukrainan rautateiden asemaverkostoon ja on merkittävä pohjoisesta (muun muassa Pietarista tai Minskistä Homelin (Gomelin) kautta Kiovaan liikennöivien pikajunien kauttakulkuasema.
Boren

Boren [ˈbuːrɛn] on järvi Ruotsissa Itä-Götanmaalla. Sen itäpuolella on Borensberg ja länsipuolella Motala. Boren on 73 metriä merenpinnan yläpuolella, ja sen pinta-ala on 28 neliökilometriä. Sen syvin kohta on 14 metriä syvä.
Boren on osa Götan kanavan ja Motalanvirran muodostamaa vesireittiä. Sen mukaan on saanut nimensä taajama Borensberg, joka on sen itäpäässä, ja Borenshult, jossa on Motalassa Borenshultin sulut. Borenin toisessa päässä on Birgittas udde ja Ulfåsa, pohjoisessa muun muassa Härseby, Kulla, Skrukarp ja Kristbergin kirkko. Vätternistä virtaava vesi laskee Boreniin. Talvella Boren on suosittu luistelupaikka. Järvessä elää uhanalainen kalalaji toutain.
Vihdoinkin hääyö...

Vihdoinkin hääyö... on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1957. Elokuva perustuu Tarkaksen omaan ideaan, jonka pohjalta hän oli tehnyt käsikirjoituksen nimeltä "Nuoruuden unelma" jo vuonna 1954. Elokuvan katsojamäärät jäivät varsin vähäisiksi, ja Tarkas teki seuraavan elokuvansa Fennada-Filmille.
Tarina.
Pariskunta, hajamielinen säätieteilijä Pentti (Pentti Siimes) ja hänen vaimonsa Elina (Heidi Krohn), muistelee vaimon vuosien takaista kesäromanssia, jossa osapuolina ovat Elina ja huoltoaseman tyhmä työmies (Matti Oravisto).
Arviot.
Aikalaiskriitikoista Martti Savo ja Paula Talaskivi kehuvat elokuvaa, joka Talaskiven mukaan on Tarkaksen ehjin työ. Muuten elokuvaa pidettiin kritiikeissä heppoisena, jopa moraaliltaan epämääräisenä komediana. Myöhemmässä, televisioesitysten yhteydessä julkaistussa, kritiikissä todetaan, että jäntevän alun jälkeen elokuva sortuu lepsuiluun ja teatterinomaiseen näyttelemiseen, kuten Tarkaksen elokuvissa tämän kriitikon mukaan usein käy. Elokuvaa on luonnehdittu myös pikkukivaksi romanttiseksi komediaksi.
War (yhtye)

War on Kaliforniassa perustettu yhtye, jonka musiikkia on luonnehdittu lattarisävyiseksi funkiksi. Yhtyeelle on jaettu viisi kultalevyä yhdeksässä kuukaudessa.
Yhtyeen edeltäjiä olivat vuodesta 1959 lähtien Creators ja The Night Shift, joissa vaikuttaneita muusikoita olivat muiden muassa Harold Brown, Charles Miller, Howard Scott, B.B. Dickerson, Lonnie Jordan, Peter Rosen ja Papa Dee Allen. Far Out Productions -yhtiötä edustava tuottaja ja manageri Jerry Goldstein kävi Rosenin pyynnöstä kuuntelemassa The Night Shitf -yhtyettä vuonna 1969. Viimeisimmän Animals-kokoonpanon juuri hajottanut Eric Burdon oli vieraillut Goldsteinin yhtiössä mukanaan tanskalaissyntyinen huuliharpisti Lee Oskar. Burdonille oli ehdotettu yhteistyötä The Night Shiftin kanssa, ja yhtiön toinen merkkimies Steve Gold oli keksinyt yhtyeelle huomiota herättävän nimen, War, vastapainoksi hippiliikkeen rauhanaatteelle. Näin oli syntynyt Eric Burdon and War. Burdon oli ehdottanut, että puhallinsoittajat jätetään pois Charles Milleriä lukuun ottamatta. Oli myös sovittu, että Burdon vain auttaa yhtyeen uran alkuun rivijäsenenä. Ensimmäinen keikka oli San Bernardinossa. Yhtyeessä mukana ollut Peter Rosen kuoli huumeiden yliannostukseen ja hänet korvasi B.B. Dickerson. Ensimmäiseltä albumilta julkaistu single "Spill the Wine" oli listaykkönen Yhdysvalloissa vuonna 1970, ja yhtyeen menestys jatkui Burdonin lähdön jälkeenkin.
Kokoonpano.
War-yhtyeen kokoonpano oli seuraavanlainen:
Tultaessa vuoteen 1980 osa miehistöstä (Dickerson, Miller) oli vaihtunut seuraaviin:
Ron Hammon oli siis lisäys yhtyeen ennestäänkin vahvaan rytmiryhmään.
War Suomessa.
Ohjelmatoimisto Rockadillo (Tapio Korjus) toi War-yhtyeen Suomeen, ja se esiintyi Helsingin Kulttuuritalolla 10. kesäkuuta 1976. Konserttisali tuli vain puoliksi täyteen yleisöä, joten yhtyeen keikka oli "Soundin" Jussi Niemen mukaan rutiininomainen. "Helsingin Sanomien" Julius Heikkilä puolestaan piti konserttia tunnelmaltaan hienona ja elämäntäyteisenä mutta paikoin järjettömän kovaääniseksi miksattuna.
Levytyksiä.
Eric Burdonin kanssa:
Yhtyeen alkupään albumeita on esitelty MUSAn numerossa 2/1976 ja seuraavissa Blues News -lehden numeroissa:
Vuonna 1976 on ilmestynyt single "All Day Music", joka ei ole menestynyt sanottavammin.
Vuonna 1980 on ilmestynyt toinen live-albumi "War – The Music Band – Live (MCA-5156)". Lähteessä on esitetty Billboardin soul- ja poplistojen perusteella koottu ko. albumilla mukana olevien hittikappaleiden ”paremmuusjärjestys”:
Albumi "World is a Ghetto" valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
All Day Music

All Day Music on yhdysvaltalaisen War-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1976. Sen toisen puolen on tuottanut Jerry Goldstein ja toisen Goldstein yhteistyössä Lonnie Jordanin ja Howard Scottin kanssa. Jälkimmäiset ovat War-yhtyeen jäseniä. Äänittäjä on Chris Huston.
Levy-yhtiö on United Artists Records ja kappaleiden julkaisija Far Out Music, Inc. ASCAP. Tuotantoyhtiöt ovat WAR Productions, Inc. ja Far Out Productions.
Kappaleet.
Vinyylisinglen etiketissä ei ole mainittu kumpi kappaleista on pääkappale.
Kummankin kappaleen tekijät ovat S. Allen, H. Brown, M. Dickerson, J. Goldstein, L. Jordan, C. Miller, L. Oskar ja H. Scott.
Kappale "All Day Music" esiintyy vielä Warin vuoden 1980 konserttiäänitteellä "War – The Music Band – Live" (MCA-5156).
Kokoonpano.
Kappaleiden tekijätietojen perusteella yhtyeen kokoonpano on ollut seuraavanlainen:
Davit Kldiašvili

Davit Kldiašvili (, ; 23. syyskuuta 1862 Kutaisin läänin Simonetin kylä – 24. huhtikuuta 1931) oli georgialainen kirjailija.
David Kldiašvili syntyi köyhään aatelisperheeseen. Hän opiskeli Kiovan ja Moskovan sotakouluissa vuosina 1872–1882 ja palveli sen jälkeen 26 vuoden ajan armeijassa. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien jälkeen hän joutui eroamaan ”poliittisesti epäluotettavana”.
Kldiašvilin kirjallinen toiminta alkoi kääntäjänä vuonna 1885. Hänen pääteoksiaan ovat pienoisromaanit "Solomon Morbeladze" (1894), "Samanišvilis dedinatsvali" (”Samanišvilin äitipuoli”, 1897) ja "Kamušadzis gatširveba" (”Kamušadzen vastoinkäymiset”, 1897). Kldiašvili kirjoitti myös kertomuksia ja näytelmiä. Teoksissaan hän kuvaa Länsi-Georgian maaseudun elämää ja köyhtyneen aateliston rappiota. Realistista ihmiskuvausta pehmentää myötätuntoinen huumori.
Kldiašvilille myönnettiin Georgian kansankirjailijan arvonimi vuonna 1930. Hänet on haudattu Tbilisin Mtatsmindan pantheonille.
Ramón Malla Call

Ramón Malla Call (4. syyskuuta 1922 La Seu d’Urgell – 18. huhtikuuta 2014) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1948 ja nimitettiin Léridan hiippakunnan piispaksi 24. heinäkuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dadaglio, jota avustivat Gregorio Modrego y Casaus ja Ramón Iglesias Navarri.
Malla Call jäi eläkkeelle 29. lokakuuta 1999.
Juhani Hämäläinen

Eero Juhani Hämäläinen (21. elokuuta 1930 Viipuri – 30. joulukuuta 2008 Jyväskylä) oli suomalainen kilpasuunnistaja. Hän edusti aktiiviaikanaan 1950-luvulla Helsingin Suunnistajia. Hän kuului Jukolan viestin voittajajoukkueessa vuosina 1952 ja 1953 sekä Tiomila viestin voittajajoukkueessa vuonna 1954. Vuonna 1952 Hämäläinen voitti SM-viesteissä kultaa yhdessä Eino Huuhkan ja Runo Harmon kanssa ja kuului myös Mesikämmenviestin voittaneeseen joukkueeseen. Myöhemmin hän toimi Jyväskylän seudulla keksijä-konesuunnittelijana.
John Lee Hancock

John Lee Hancock (s. 15. joulukuuta 1956) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat "The Rookie – syntynyt syöttämään" (2002), "Elämä pelissä" (2009), "Saving Mr. Banks" (2013), "The Founder" (2016) ja "The Little Things" (2021). Hän on toiminut elokuva-alalla vuodesta 1987.
Bobby Timmons

Robert Henry "Bobby" Timmons (19. joulukuuta 1935 – 1. maaliskuuta 1974) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hänet tunnetaan roolistaan Art Blakeyn Jazz Messengers -yhtyeessä (1958–1961) sekä soul jazz -sävellyksistä "Moanin'", "Dat Dere" ja "This Here". Timmons soitti myös Cannonball Adderleyn, Chet Bakerin, Kenny Dorhamin, Hank Mobleyn, Lee Morganin, Donald Byrdin, Kenny Burrellin, Sonny Stittin ja Maynard Fergusonin kanssa. Ensimmäisen äänitteensä hän teki Dorhamin kanssa livenä toukokuussa 1956; leaderina hänen ensimmäinen albuminsa oli "This Here is Bobby Timmons" (1960).
Timmons kuoli kirroosiin 38-vuotiaana New Yorkissa.
Elossa (Sauruksen albumi)

Elossa on rap-yhtye Sauruksen viides studioalbumi, joka julkaistiin Monsp Recordsin kautta 9. marraskuuta 2011. Ennen julkaisuaan se kulki työnimellä Graindiapinat, ja se piti julkaista alun perin Karma Musiikin kautta. Albumin kappaleista "Pois edestä" ja "Välillä: Kruuna" julkaistiin musiikkivideot syksyllä 2011.
Taustatietoa.
Basso Median internetsivustolla julkaistiin kolmen kappaleen nimet ("Pois edestä", "Oikee taajuus" ja "Selvispäin"), joista sai äänestää ensimmäisen maistiaiskappaleen. Eniten ääniä sai "Selvispäin" -kappale, joka julkaistiin Sauruksen MySpace -sivustolla.
Levyllä vierailee kaikkiaan 35 vokalistia: Samae Koskinen, Jimi Tenor, Ezkimo, Solonen, Kosola, Kylmä (DJ Kridlokk, Lommo ja J Riskit), Zata-Nova, Mies nimeltä Hevonen, Mäkki, Kube, MattiP, Heikki Kuula, Näkökulma (Efu &amp; Ola), Puppa J, Timi Lexikon, Ras Henry, Timo Pieni Huijaus, Tuomo, TK, Heiski, Peedee, Joustava Moraali (Tuukka ja Otto Martikainen), Ghetto-Juuhan, Tono Slono, Niko &amp; Tapsa, U.A.A.U. (Jontti ja Jodarok), Stepa, Steen1 ja Felipe.
Kazimierz Górny

Kazimierz Górny (s. 24. joulukuuta 1937) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Krakovan arkkihiippakuntaan Karol Józef Wojtyła (tuleva paavi Johannes Paavali II) 29. kesäkuuta 1960.
Górny sai 26. lokakuuta 1984 nimitykset Krakovan vihkipiispaksi ja Pertusan titulaaripiispaksi. Hänet konsekroi piispaksi 6. tammikuuta 1985 Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy. 25. maaliskuuta 1992 Górny sai nimityksen Rzeszówin hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 14. kesäkuuta 2013.
Vietan kaavat

Vietan kaavat antavat matematiikassa yhteyden polynomin kertoimien ja sen juurten summien ja tulojen välille. Kaavat ovat saaneet nimensä ranskalaisen matemaatikon François Vièten (1540–1603) mukaan. Kaavoja käytetään erityisesti algebrassa. Suomalaisessa lukiomatematiikassa niitä on aiemmin sovellettu toisen asteen yhtälöihin, jolloin voidaan määrittää juurten summa ja tulo yhtälöä ratkaisematta, tai käänteisesti konstruoida yhtälö, jonka juurten summa tai tulo on haluttu luku.
Kaavat.
Polynomilla, jonka asteluku on "n"
formula_1
(jossa kertoimet ovat reaali- tai kompleksilukuja ja "a""n" ≠ 0) on algebran peruslauseen mukaan "n" kompleksista juurta "x"1, "x"2, ..., "x""n"(jotka eivät välttämättä ole erillisiä). Vietan kaavat antavat yhteyden polynomin kertoimien { "a""k" } ja sen juurien { "x""i" } summien ja tulojen välille seuraavasti:
formula_2
Esimerkki.
Sovelletaan Vietan kaavoja toisen ja kolmannen asteen polynomeille:
toisen asteen polynomille formula_3, jonka juuret formula_4 toteuttavat yhtälön formula_5 pätee
formula_6
Kolmannen asteen polynomille formula_7, jonka juuret formula_8 toteuttavat yhtälön formula_5 pätee
formula_10
Todistus.
Polynomi p(X) voidaan juuriensa formula_11 avulla kirjoittaa seuraavasti
 formula_12
Koska kaksi polynomia ovat samat täsmälleen silloin, kun niiden kaikki kertoimet ovat yhtä suuret, on oltava
formula_2
José Cerviño Cerviño

José Cerviño Cerviño (21. elokuuta 1920 – 18. huhtikuuta 2012) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Compostelan arkkihiippakuntaan 6. huhtikuuta 1946 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Benepotan titulaaripiispaksi 4. kesäkuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Fernando Quiroga y Palacios, jota avustivat Maximino Romero de Lema ja José Guerra Campos.
8. marraskuuta 1976 Cerviño Cerviño sai nimityksen Tui-Vigon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 7. kesäkuuta 1996.
Julián Barrio Barrio

Julián Barrio Barrio (s. 15. elokuuta 1946) on espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Astorgan hiippakuntaan Antonio Briva Mirabent 4. heinäkuuta 1971. Hän sai 31. joulukuuta 1992 nimitykset Santiago de Compostelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Sasaben titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. helmikuuta 1993; pääkonsekraattorina toimi Antonio María Rouco Varela, jota avustivat Mario Tagliaferri ja Antonio Briva Mirabent.
Barrio Barrio sai 5. tammikuuta 1996 nimityksen Santiago de Compostelan arkkipiispaksi.
Utria Valkama

Utria Kaarlo Valkama (2. helmikuuta 1931 Laukaa – 31. toukokuuta 2008 Oulu) oli suomalainen soitinrakentaja. Valkama rakensi kitaroita vuodesta 1946. Soittimissaan hän kehitti omaperäisiä ratkaisuja, ja hänen nimissään on liu'utettaviin mikrofoneihin liittyvä patenttikin ("US Patent 5072646 (17.12.1991): "Microphone arrangement for stringed instruments, particularly for an electric guitar") . 
Valkama rakensi soittimia harrastepohjalta, päivätyönsä hän teki SOK:n tukkumyynnissä. Soitinrakennuksen hän aloitti, koska hänellä ei ollut varaa kitaroihin, eikä laatusoittimia tai esim. mikrofoneja saanut Suomesta. 
Valkama soitti jazzia "Blue Quintet" -orkesterissa vuosina 1952–1976. Siinä hänen instrumenttejaan olivat kitara ja vibrafoni. Valkaman esikuva kitaristina oli Charlie Christian.
Kitarat.
Valkama aloitti soittimiensa laajemman jakelun rakentamalla 75 kpl orkesterikitaroita musiikkiliikkeille 1960-luvulla. 1970-luvun puolivälissä hän valmisti 50 kitaraa ja joitakin bassoja. Soittimissa oli erikoisia rakenneratkaisuja, esim. jo vuonna 1968 hän teki kitaran jonka virityskoneisto oli kiinni rungossa. Runkoon asennettavien virityskoneistojen ideana oli vireen optimaalinen säilyttäminen sekä kaikkinainen kielen taittumisen välttäminen. Myös Utrian mikrofonit ja kaularaudat olivat ratkaisuiltaan omintakeisia. 
Utria-kitarat ovat harvinaisia. Mikäli tällaisen haluaa nähdä niin Kitarapajalla sellaisen voi nähdä Oulun myymälässä. Siellä on Utrian varhaistuotantoa oleva pienkikoppainen orkesterikitara nähtävänä. Kitarapaja myös säilyttää yhtä 70-luvun Utria-kitaraa pysyvästi näyteikkunassaan Helsingin Kirjatyöntekijänkadulla.
Kauko Röyhkä soitti uransa alussa Utrian kitaralla ja bassolla.
Thomas Sargent

Thomas John "Tom" Sargent (s. 19. heinäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Sargent palkittiin vuonna 2011 Nobelin taloustieteen palkinnolla yhdessä Christopher A. Simsin kanssa uraauurtavasta työstä syy- ja seuraussuhteiden ymmärtämiseksi makrotaloudessa.
Sargent aloitti opintonsa Berkeleyssä ja väitteli Harvardin yliopistossa vuonna 1968.
Hiphop Hamlet

Hiphop Hamlet on suomalainen sketsisarja vuodelta 2011. Sarja kuvattiin vuonna 2010, sen ohjasi Joona Tena ja sen pääosissa näyttelivät mm. Pertti Sveholm, Taneli Mäkelä, Pamela Tola ja Iina Kuustonen. Sarjassa on myös vieraillut lukuisia näyttelijöitä, joista mainittakoon Laura Malmivaara, Eppu Salminen ja Mikko Kouki.