tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arrasin taistelu (1914)

Arrasin taistelu ("Ensimmäinen Arrasin taistelu") oli ranskalaisten epäonnistunut hyökkäys saksalaisia vastaan ensimmäisessä maailmansodassa 1–4. lokakuuta 1914. Taistelu oli osa ”kilpajuoksua merelle”. Ranskan armeija aloitti hyökkäyksen Lensin ja Douain välistä. Ranskalaiset etenivät Douaihin asti. Saksan armeija teki vastahyökkäyksen, jonka takia ranskalaiset joutuivat perääntymään kohti Arrasia. Niinpä saksalaiset saivat haltuunsa Lensin 4. lokakuuta. Ranskalaiset pitivät Arrasin. Taistelujen painopiste siirtyi pian pohjoisemmaksi Ypresiin.
Erkki Vihtonen

Erkki Vihtonen on suomalainen televisiotoimittaja, -ohjaaja ja -tuottaja, joka työskenteli Yleisradiossa ulkomaantoimittajana erityisesti A-studiossa ja muissa Yle TV1 -kanavan A-ohjelmissa.
Vihtonen tuli Yleisradion palvelukseen 1960-luvulla yhtenä ensimmäisistä ulkomaantoimittajista. Hän toimi juontajana monissa suuria katsojamääriä saaneissa ajankohtaislähetyksissä, kuten lusikoita taivutelleen taikuri Uri Gellerin studiovierailussa 1974.
1990-luvun puolivälissä Vihtonen vastasi A-studion nettisivuista ja tuotti siihen sisältöä. CNN-televisioyhtiön nettisivulta hän löysi interaktiivisen kyselyn Yhdysvaltojen tuleviin presidentinvaaleihin liittyen ja sai siitä idean vaalikoneesta. Amerikkalaisversiossa ehdokkaiden näkemykset oli kerätty Bill Clintonin ja Bob Dolen puheista ja haastatteluista, mutta Vihtonen keksi kysyä vaalikoneen kysymykset suoraan ehdokkailta. Tuloksena oli ilmeisesti maailman ensimmäinen vaalikone, joka oli käytössä jo syksyn 1996 EU-parlamenttivaaleissa. Vihtonen ehti ennen eläkkeelle lähtöään johtaa usean Ylen vaalikoneen kehitystyötä.
Yhdessä puolisonsa Leena Vihtosen kanssa Erkki Vihtonen toimi 1980-luvun puolivälissä Nepalissa, jossa he kouluttivat maan televisioyhtiön ensimmäisiä ammattilaisia Yleisradiolta poistettujen laitteiden ja materiaalien avulla. Erkki ja Leena Vihtonen suomensivat vuonna 2008 Like-kustantamon julkaiseman Manjushree Thapan tietokirjan "Unohda Kathmandu", joka valottaa Nepalin politiikkaa ja rauhanprosessia.
Kyrsyä – Tuftland

Kyrsyä – Tuftland on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut suomalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Roope Olenius. Sen pääosissa näyttelevät Veera W. Vilo, Miikka J. Anttila ja Saara Elina Kilpinen. Elokuva pohjautuu Neea Viitamäen kirjoittamaan samannimiseen näytelmään.
"Kyrsyä – Tuftland" sai ensi-iltansa 9. joulukuuta 2017 Yhdysvalloissa Other Worlds Austin -elokuvafestivaaleilla. Suomessa se esitettiin ensi kerran 2. maaliskuuta 2018 Hitusen Hämyä-elokuvafestivaaleilla. Elokuva osallistui myös Jaipur International Film Festivaliin Intiassa, Snowdance Independent Film Festivaliin Saksassa, ja Arizona Underground Film Festivaliin sekä Tallahassee Film Festivaliin Yhdysvalloissa. Elokuva nähtiin kaiken kaikkiaan 25 eri festivaalilla ympäri maailmaa.
Juoni.
Nuori tekstiilialan opiskelija Irina päättää tehdä täyskäännöksen elämässään, joka pyörii oravanpyörää koulun, työpaikan ja epäonnistuneen parisuhteen välillä. Muutoksen perässä hän ottaa vastaan kesätyöpaikan syrjäiseltä ja täysin omavaraiselta Kyrsyän kylältä.
Tuotanto.
Elokuva on ohjaaja Roope Oleniuksen esikoisohjaus ja se kuvattiin kesällä 2016 Espoon, Joensuun, Loimaan, Porin ja Tampereen alueilla. Tuotantoyhtiönä toimi Bright Fame Pictures, joka myös levitti elokuvan Suomessa.
Palkinnot.
Kyrsyä – Tuftland palkittiin useaan otteeseen maailmalla. Roope Olenius voitti parhaan ohjaajan palkinnon Other Worlds Austin -elokuvafestivaalissa ja First Look Award:in Horrorant Film Festivalilla Kreikassa. Elokuva palkittiin parhaana fiktiivisenä elokuvana Arizona Underground Film Festivaalilla, parhaana elokuvana Kanadassa Cinemafantastique International Genre Film Festilla, ja parhaana kotimaisena elokuvana Helsingissä Scandinavian International Film Festivalilla. Lisäksi elokuva sai ehdokkuuksia, muun muassa parhaan elokuvan ehdokkuuden Horrorant Film Festivalilla, sekä parhaan kansainvälisen naisnäyttelijän (Veera W. Vilo) ja parhaan pohjoismaisen elokuvan ehdokkuuden Västerås Film Festivalilla Ruotsissa.
Levitys.
Kyrsyä – Tuftland sai kaupallisen elokuvateatteriensi-iltansa Suomessa 6. huhtikuuta 2018. Elokuva sai myös rajatun elokuvateatterilevityksen Kreikassa 22. marraskuuta 2018 ja Yhdysvalloissa 1. maaliskuuta 2019. 
Muuta.
Elokuvan teosta julkaistiin 2018 puolentoista tunnin making-of dokumenttielokuva "Kyrsyä - Tuftland: From Stage to Screen", jonka ohjasivat Janne-Markus Katila ja Jari Manninen.
Fondation Louis Vuitton

Fondation Louis Vuitton on Pariisissa oleva nykytaiteen museo ja kulttuurikeskus.
Nykytaiteenkeskus avattiin vuonna 2014 Bois de Boulognen puistoon. Rakennuksen suunnitteli amerikkalainen arkkitehti Frank Gehry. Kooltaan rakennus on 8 500 neliömetriä ja se sisältää 11 taidegalleriaa.
K.A.A.K.K.O.

K.A.A.K.K.O. (myös IIII – K.A.A.K.K.O.) on hardcore punk -yhtye Koljosen tiekiistan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 21. helmikuuta 2014 levymerkillä Ranka Kustannus. Albumin vinyyliversiosta julkaistiin 500 kappaleen painos. Albumin jokaisesta kappaleesta on kuvattu musiikkivideo, jotka muodostavat yhtenäisen tarinan.
Yhtye on kuvaillut albumia seuraavasti:
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Asko Alanen antoi albumille kolme tähteä viidestä ja sanoi sen olevan ”rehvakasta rytistelyä”, jonka kappaleisiin taustalaulajat Hansu &amp; Pirre tuovat sievän musiikillisen koukun, mutta kritisoi sanoituksia ajoittain alkeellisiksi. Niin ikään Desibelin Mika Roth antoi albumille kolme tähteä ja sanoi albumin sisältävän ”asiallisia turpasaunoja”, vaikka moittikin albumia liian tasapaksuksi. Kaaoszinen Ville Syrjälä piti albumia yhtyeen yhtenäisimpänä ja antoi sille arvosanan 8/10. Imperiumin Janne Rintala antoi albumille seitsemän tähteä viidestä. Hän piti albumia yhtyeelle ominaisen suoraviivaisena ja hyvällä sykkeellä etenevänä teoksena, jonka sanoitukset ovat typerät, jopa naurettavat.
Mauri Pietikäinen

Mauri Olavi Pietikäinen (16. helmikuuta 1944 Riihimäki – 9. maaliskuuta 2014 Sipoo) oli suomalainen alttoviulisti ja Helsingin kaupunginorkesterin äänenjohtaja. 
Pietikäinen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1953–1966 ensin viulua Leena Siukosen ja sitten alttoviulua Aarno Salmelan johdolla. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 Helsingin Tehtaanpuiston yhteiskoulusta. Vuosina 1962–64 hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Jatko-opintoja hän teki muun muassa Ruotsissa 1960-luvulla.
Pietikäinen soitti vastaperustetussa Suomen Kansallisoopperan orkesterissa 1963–1965 ja Radion sinfoniaorkesterissa 1966–1973. Pisimmän uran hän teki Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1973–2007, 1970-luvun puolestavälistä 1990-luvun puoleenväliin alttoviulun äänenjohtajana. Hän oli mukana myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa, World Philharmonic Orchestrassa sekä Vantaan viihdeorkesterissa sen perustamisesta alkaen.
Pietikäinen oli myös ahkera kamarimuusikko. Hän oli mukana Tulindberg-kvartetissa, Espoo-kvartetissa, Voces Intimaessa, Finlandia-kvartetissa, Segerstam-kvartetissa ja Sputnik-kvartetissa. Pietikäisen isompia kamarikokoonpanoja olivat Sibelius-Akatemian kamariorkesteri, Helsingin kamariorkesteri, Radion kamariorkesteri, Radion nykymusiikkiorkesteri ja Finlandia Sinfonietta.
Klassisen musiikin ohella Pietikäinen oli mukana soittamassa jousitaustoja yli 2 000 kevyen musiikin äänitteellä.
Pietikäinen on haudattu Pyhän Laurin kirkon hautausmaalle Vantaalle.
Coulée verte René-Dumont

Coulée verte René-Dumont on Pariisissa sijaitseva 4,5 kilometriä pitkä kävelypuisto. Puisto tunnetaan myös nimellä Promenade plantée.
Kävelytie on rakennettu käytöstä poistettua viaduktia pitkin kulkeneelle junaradalle. Se sijaitsee Pariisin 12. arrondissementin alueella. Sen lähtöpaikka on Opéra Bastillen lähettyvillä ja se jatkuu Bois de Vincennesin puistoon. 
Historia.
Paikalla kulki junarata välillä Gare de la Bastille – Verneuil-l’Étang vuosina 1859–1969. Junaliikenteen loputtua Philippe Mathieux ja Jacques Vergely suunnittelivat vuonna 1988 paikalle yläilmoissa kulkevan puiston, jossa kulki kävelytie. Vuonna 1989 Pariisin kaupunki aloitti viaduktin 71 kaaren peruskorjauksen.
Heka Metal

Heka Metal on hardcore punk -yhtye Koljosen tiekiistan neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 20. marraskuuta 2015 levymerkillä Ranka Kustannus. Albumi on tyyliltään punkmusiikin lisäksi heavy metal -sävytteinen.
Heka on "Fakta homma" -TV-sarjan hahmon Heikki Kaasisen hellittelynimi. Kansikuva on mukaelma Venomin vuoden 1982 albumista "Black Metal".
Ypäjä palaa

Ypäjä palaa on hardcore punk -yhtye Koljosen tiekiistan EP-levy, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2016 levymerkillä Longplay Music. Se julkaistiin valkoisella, mustalla ja punaisella vinyylillä, minkä lisäksi painos sisältää rintamerkin ja postikortin.
10. helmikuuta 2017 julkaistaan samaa nimeä kantava rajoitettu 65 kopiota käsittävä 7” single, joka sisältää kaksi uutta kappaletta.
Sahanmäki

Sahanmäki on kaupunginosa Hyvinkäällä. Etäisyys kaupungin keskustaan on noin kilometri ja kaupunginosa rajoittuu lännessä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Hyvinkään keskustaan, idässä Hyvinkään lentokenttään ja pohjoisessa teollisuusalueeseen.
Pientalovaltaisessa Sahanmäessä on paikallisesti merkittävä yrityskeskittymä, jossa toimivat muun muassa Onninen ja Reka Kaapeli. Vuoteen 2018 asti Sahanmäessä toimi myös VR Hyvinkään konepaja, jonne sulkemisen jälkeen sijoitettiin Transvalin logistiikkakeskus. Kaupunginosan palveluihin kuuluvat muun muassa kaksi lähikauppaa, palvelukeskus ja Hyvinkään ammattioppilaitos. Karankadulla sijaitsee Hyvinkään ensimmäinen vesitorni. Sotien jälkeen Sahanmäkeen asutettiin karjalaisia evakoita, joiden muistoksi Sahanmäenpuistoon on pystytetty Terho Sakin suunnittelema muistokivi. Sahanmäessä sijaitsee myös Surujen puisto, jossa on Oiva Hurmeen suunnittelema muistomerkki Sahanmäessä vuonna 1918 sisällissodassa teloitetuille 147 punaiselle. 
Sahanmäen ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöivät paikallisliikenteen bussilinjat 2, 2A ja 2B.
Sahanmäen kaupunginosan nimi juontuu alueella vuosina 1908–1909 toimineesta Niilo Ahlgrenin sahasta.
Kavantsaari

Kavantsaari (, , "Vozroždenije") on Venäjällä Viipurin piirin Antreassa (nyk. Kamenogorsk) sijaitseva taajama. Se on Viipuri–Hiitola-radan eli entisen Viipuri–Joensuu-radan varrella noin 20 kilometriä Viipurin pohjoispuolella. Kavantsaaren kautta kulkee myös Viipurista Antreaan johtava maantie 41K–185. Vuonna 2007 Kavantsaaressa oli 1 628 asukasta. Paikkakunnalla on ainakin 1800-luvun jälkipuoliskolta lähtien toiminut suuria graniittilouhoksia. 
Historia.
Antrean pitäjän Kavantsaari tunnettiin aikoinaan 1500-luvulla perustetusta Kavantsaaren kartanosta. Kavantsaaren rautatieasema avattiin vuonna 1896. Suomen sisällissodan aikana Kavantsaari oli yksi Antrean rintaman taistelupaikoista ja kylässä toimi myös punakaartin paikallisesikunta tukikohtineen. Toisen maailmansodan jälkeen se sai nykyisen ”elpymistä” tarkoittavan venäjänkielisen nimensä vuonna 1948.
Einar Bergsten

Einar Efraim Bergsten (1886 Sala – 1970 Danderyd) oli ruotsalainen kuvataiteilija ja piirtäjä.
Hänen vanhenpansa olivat Johan Bergsten ja Anna Karlin. Bergsten opiskeli Teknillisessä koulussa, Tukholman taideakatemiassa ja Pariisissa. Hän maalasi maisemia ja muotokuvia öljyväreillä. Bergsten myös kuvitti ja teki mainospiirroksia muun muassa Yhdysvalloissa. Julkisesti hänen taidettaan on nähtävillä Tukholman kansallismuseossa.
Aiheesta muualla.
Milvinae

 Milvinae on haukkojen heimon alaheimo. Siihen kuuluvat seuraavat lajit:
Jotkin lajit on määritelty kahteen vaihtoehtoiseen alaheimoon:
Duken yliopiston lacrosseskandaali

Duken yliopiston lacrosseskandaali alkoi 13. maaliskuuta 2006, kun eliittiyliopistona tunnetun Duken yliopiston miesten lacrosse-joukkue järjesti juhlat, joihin palkattiin kaksi tummaihoista stripparia. Juhlien jälkeen toinen strippareista, Crystal Mangum, kertoi poliisille joutuneensa juhlissa kolmen valkoihoisen lacrossepelaajan - Reade Seligmannin, David Evansin ja Collin Finnertyn - raiskaamaksi. Kolmikkoa vastaan nostettiin syytteet kidnappauksesta, raiskauksesta ja seksuaalisesta väkivallasta. Yli vuoden kestäneen oikeusprosessin jälkeen syytteistä luovuttiin, kun raiskaussyytökset paljastuivat perättömiksi.
Tapauksessa syyttäjänä toimineen Michael Nifongin toiminta tapauksessa sai osakseen laajaa kritiikkiä. Durhamin piirikunnan syyttäjänä toiminut Nifong kertoi muun muassa pian syytteiden nostamisen jälkeen medialle olevansa varma siitä, että raiskaus oli todella tapahtunut. Lisäksi hän kuvaili Duken yliopiston lacrossepelaajia mediassa "huligaaneiksi", jotka piilottelevat "hiljaisuuden muurin" takana. Poliisi oli tutkinnan yhteydessä saanut kerättyä DNA-näytteitä, jotka eivät vastanneet syytettyinä olleiden DNA:ta. Nifong ei kuitenkaan kertonut tästä syytetyille. Myöhemmin Pohjois-Carolinan lakimiesliitto totesi Nifongin rikkoneen oikeuskäsittelyn aikana lukuisia liiton eettisiä sääntöjä ja poisti tämän oikeudet työskennellä lakimiehenä. Lisäksi Nifong tuomittiin oikeudessa yhden vuorokauden mittaiseen vankeusrangaistukseen DNA-todisteiden piilottelun takia.
Lacrosseskandaali sai Yhdysvalloissa huomattavaa mediajulkisuutta. Syytteiden nostamisen jälkeen tapaus sai paljon huomiota, koska monet näkivät väitetyssä raiskaustapauksessa vastakkainasettelua eri yhteiskuntaluokkien ja ihonvärien välillä. Duken lacrossejoukkue oli ennen raiskaussyytöksiä aiheuttanut paljon ongelmia kampuksella ja monet yliopiston henkilökunnasta kritisoivat voimakkaasti joukkueen pelaajien suhtautumista opetukseen. Tämän on arvioitu olleen osasyy sille, miksi monet pitivät syytettyjä automaattisesti syyllisinä. Ennen oikeudenkäyntiä 88 Duken yliopiston professoria ("Group of 88") allekirjoitti paikallislehteen ostetun ilmoituksen, jossa hyökättiin myöhemmin syyttömäksi osoittautuneita pelaajia vastaan. Myöhemmin mediassa alettiin käsittelemään Michael Nifongin lukuisia virheitä ja sitä, miten syyttömät henkilöt joutuivat kärsimään siitä.
Syytettyinä olleet miehet haastoivat Duken yliopiston myöhemmin oikeuteen tapauksen vuoksi. Tapaus kuitenkin soviteltiin oikeuden ulkopuolella kesällä 2007. Sovittelun lopputulosta ei julkaistu, mutta arvioiden mukaan yliopisto olisi saattanut maksaa jokaiselle syytetylle jopa 20 miljoonaa dollaria tapauksen vuoksi.
Tomm Kristiansen

Tomm Kristiansen (22. tammikuuta 1950 Eidsberg, Norja – 6. marraskuuta 2022) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Norjan yleisradioyhtiön NRK:n ulkomaankirjeenvaihtaja. 
Hän työskenteli 1987–1990 Storebrandin tiedotuspäällikkönä, mutta muuten hän toimi eri tiedotusvälineissä: Dagen, Folkets Framtid, Aftenposten ja Vi Menn. Vuonna 1979 hän aloitti NRK Dagsnyttissa ja toimi NRK:ssa vuoteen 2006. Vuosina 2006–2008 Kristiansen oli Etelä-Sudanin presidentin Salva Kiirin viestintäneuvonantaja. Hän päätyi tehtävään Afrikan kehityspankin aloitteesta. Sen jälkeen hän siirtyi Geneveen humanitaarisen järjestön ACT Alliancen viestintäpäälliköksi ja toimi tehtävässä vuoteen 2010, jolloin hän palasi NRK:n ulkomaantoimitukseen.
Kristiansen on julkaissut toistakymmentä kirjaa, joista monissa hän käsittelee Afrikkaa eri näkökulmista. Merkittävin niistä on "Mor Afrika", joka ilmestyi 1994 jolloin hän sai myös merkittävän norjalaisen journalistipalkinnon Den store journalistprisen.
Loretta Problem

Loretta Problem on turkulais-vaasalainen vuonna 1991 perustettu celtic-folkpunk-yhtye. Yhtye toimi vuosina 1994–1997 ja aktivoitui uudelleen vuosien 2016 ja 2017 aikana uuden "Welcome to the Circus" -singlen ja -videon myötä. 
Yhtye osallistui Rockin SM-kisoihin vuonna 1994 ja sijoittui kilpailussa toiseksi.
Vuonna 2019 yhtye julkaisi "The Waltz Of My Drunken Dream" -singlen ja -videon. London Celtic Punks valitsi biisin vuoden 2019 kolmanneksi parhaaksi celtic-punk sinkkujulkaisuksi.
Vuonna 2020 yhtye julkaisi kaksi uutta kappaletta "It's Your Bloody Fault" sekä uuden version "Another Kind Of Love Song":sta. Molemmista kappaleista julkaistiin myös videot.
Jouluna 2021 yhtye julkaisi taas uutta musiikkia, singlen ja videon "This is my way".
Infanta María Teresa -luokka

Infanta María Teresa -luokka oli Espanjan laivaston kolmen vuosina 1889-1893 valmistetun aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Luokan kaikki alukset tuhoutuivat Santiago de Cuban taistelussa vuonna 1898.
Alukset.
Luokan alukset tilattiin vuonna 1889.
Raptile

Addis Mussa (s. 14. syyskuuta 1976 München), paremmin tunnettu taiteilijanimillään Addis ja Raptile, on saksalais-etiopialainen rap-artisti ja tuottaja. Hän on uransa aikana tehnyt yhteistyötä mm. Xzibitin, Snoop Doggin, Busta Rhymesin ja Samu Haberin kanssa. Mussa on osa Follow Your Instinct -ryhmää.
Mussa esiintyi Suomessa KidsRock-tapahtumassa vuonna 2012.
Infanta María Teresa (1890)

Infanta María Teresa oli Espanjan laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bilbaosta, missä köli laskettiin vuonna 1889. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1890 ja valmistui vuonna 1893.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 3. heinäkuuta 1898. Yhdysvallat nosti hylyn, mutta alus upposi hinattaessa myrskyssä.
Musiikkimuseo Fame

Musiikkimuseo Fame – Finnish Music Hall of Fame oli musiikkiin erikoistunut museo Helsingin Keski-Pasilassa kauppakeskus Triplan matalassa sivurakennuksessa. Sisäänkäynti museotiloihin oli ulkokautta Pasilansillan puolelta ja sisäkautta Triplan kolmannesta kerroksesta. Museo suljettiin taustayhtiön konkurssin takia 2024.
Musiikkimuseon tehtävänä oli esitellä suomalaisia artisteja, säveltäjiä, kapellimestareita ja muita musiikkivaikuttajia ja nostaa suomalaisen musiikin arvostusta. Lisäksi museo tallentaa Suomen musiikin kulttuuriperinnettä. Museo oli Suomen ensimmäinen, joka käsitteli laajasti suomalaista musiikkia genrestä genreen.
Museon toiminnan ytimessä oli Suomen musiikin kunniagalleria. Siihen voivat päästä kaikkien musiikinlajien edustajat. Jäsenet valitsee laaja komitea, jossa ovat edustettuina Suomen keskeisimmät musiikkialan organisaatiot. Valintakomiteaa johtaa ministeri Lauri Tarasti.
Perusnäyttelyn erilaisissa toiminnallisissa huoneissa saattoi syventyä musiikin maailmaan. Perusnäyttelyn lisäksi museossa esiteltiin tarkemmin erilaisia teemoja vaihtuvissa näyttelyissä, joita ovat olleet muun muassa naiset populaarimusiikissa, iskelmämusiikin muutokset, metallimusiikin vienti, Jean Sibeliuksen luontosuhde ja lastenmusiikki.
Musiikkimuseo Fame ja Ravintola Fame järjestivät tapahtumia, konsertteja ja muita esiintymisiä yhteistyössä musiikkialan eri toimijoiden kanssa.
Fame oli rahoitettu suurelta osin yksityisellä rahalla. Museo sai inspiraatiota Tukholman , Roskilden Ragnarockista ja Norjan Rockheim-museosta.
Musiikkimuseon yrityspohjainen toimintamalli oli kansainvälisestikin harvinainen. Museo toimi pienehköin resurssein ulkoistamalla toimintojaan muun muassa säilytyksen ja konservoinnin osalta. Musiikkimuseo Fame keräsi yhteistyössä Suomen Kansallismuseon kanssa musiikkikokoelmaa Museoviraston Kokoelma- ja konservointikeskukseen Vantaan Hakkilassa.
Yrityssaneeraus ja konkurssi.
Alle vuosi perustamisensa jälkeen Fame hakeutui yrityssaneeraukseen. Museon hallituksen puheenjohtajan mukaan Famen kävijämäärät olivat loistavat siihen asti kunnes museot suljettiin koronapandemian vuoksi. Muiden museoiden tavoin Fame oli suljettuna 2,5 kuukautta. Kesäkuussa kävijöitä oli vähän, heinäkuussa yleisö alkoi uskaltautua takaisin museoon, mutta elokuussa koronatilanne paheni ja yleisö kaikkosi jälleen.
Musiikkimuseo Famen taustayhtiö Finnish Music Hall of Fame Oy hakeutui konkurssiin huhtikuun lopussa 2024. Museon kävijämäärä ei ollut elpynyt tarpeeksi koronavuosien jälkeen eivätkä lipputulot riittäneet kattamaan muun muassa kalliita tilavuokrakustannuksia. Museolle toivotaan löytyvän jatkaja.
Famen käytämää, nyt Rusty Cubeksi nimettyä Triplan sivurakennusta käytetään tilapäistapahtumiin, kuten ennakkoäänestyspaikkana. Suomen itsenäisyyspäivän 2024 alla sieltä televisioitiin suorana "Tuntematon sotilas" -romaanin 16 tuntia kestänyt lukumaraton.
Vizcaya (1891)

Vizcaya oli Espanjan laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bilbaosta, missä köli laskettiin vuonna 1889. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1891 ja valmistui vuonna 1893.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 3. heinäkuuta 1898.
Almirante Oquendo (1891)

Almirante Oquendo oli Espanjan laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Infanta María Teresa -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bilbaosta, missä köli laskettiin tammikuussa 1889. Alus laskettiin vesille vuonna 1891 ja valmistui vuonna 1893.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 3. heinäkuuta 1898.
Liisa Tuutti

Sirkka Liisa Tuutti (6. syyskuuta 1941 Viipurin maalaiskunta – 30. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka toimi "Kotilieden" päätoimittajana 1978–1983. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 41-vuotiaana.
Ylioppilaaksi tultuaan Tuutti aloitti toimittajana "Ilta-Sanomissa" 1961–1963, toimi sitten "Jaana"-naistenlehden toimitussihteerinä 1963–1967, toimittajana "Pirkassa" 1967–1970, "Hopeapeilissä" 1970–1971, "Annassa" 1971–1974 ja jälleen "Ilta-Sanomissa" 1974–1978. Vuonna 1978 hänet nimitettiin "Kotilieden" päätoimittajaksi Eila Jokelan jälkeen.
West Burtonin voimalaitos

West Burtonin voimalaitos on EDF Energyn omistama kahdesta yksiköstä koostuva voimalaitos Englannissa. Toinen on 1968 käyttöön otettu kivihiilivoimala ja toinen vuonna 2011 käyttöön otettu kaasuturbiinilaitos.
West Burton B CCGT on kombivoimalaitos, jonka maakaasu toimitetaan 19 kilometriä pitkällä kaasuputkella. Kaasuturbiineja on kolme ja niiden tuotanto on yhteensä 1332 MW.
Diplomaatia

Diplomaatia on ulkopolitiikkaan ja kansainvälisiin suhteisiin keskittynyt virolainen aikakauslehti. Se on Baltian suurin ulko- ja turvallisuuspoliitiikkaa käsittelevä kuukausilehti.
Lehteä on julkaistu vuodesta  2003 lähtien, ja se ilmestyy kerran kuukaudessa, joiden taajuus kerran kuukaudessa. Se julkaisee tekstejä niin virolaisilta kuin ulkomaalaisiltakin kirjoittajilta, jotka ovat yleensä poliitikkoja, toimittajia, diplomaatteja, tutkijoita ja muita asiantuntijoita.
Julkaisu ilmestyy sekä paperisessa muodossa että verkkosivuillaan. Se ilmestyy kulttuurilehti Sirpin oheisjulkaisuna.
Lehden julkaisija vuodesta 2006 lähtien on ollut Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus ("Kainsainvälinen puolustustutkimuskeskus"). Kustantaja on SA Kultuurileht.
Päätoimittajat.
Diplomatian päätoimittajat ovat olleet Marianne Mikko (2003–2004), Kadri Liik (2004–2010), Iivi Anna Masso (2010–2012) ja Kaarel Kaas (2013–2014). Marraskuusta 2014 lähtien päätoimittaja on ollut Erkki Bahovski.
Toimituskunta.
Diplomaatian toimituskuntaan kuuluvat Jaak Allik, Lauri Almann, Toomas Hendrik Ilves, Indrek Kannik, Siim Kallas, Andres Kasekamp, Riina Kionka, Jüri Luik, Tiit Matsulevitš, Marianne Mikko, Sven Mikser, Mihkel Mutt, Raul Mälk, Sven Sakkov, Harri Tiido.
Ilppo Pohjola

Ilppo Anssi Pohjola (s. 30. tammikuuta 1957 Keuruu) on suomalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja taiteilija.
Pohjola opiskeli American Film Institutessa Los Angelesissa Yhdysvalloissa ja Sheridan Collegessa Kanadan Torontossa. Hän valmistui Lontoon Harrow College of Higher Educationista 1988. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli palkittu Tom of Finland -dokumentti "Daddy and the Muscle Academy" (1991). Pohjola on tuottanut Eija-Liisa Ahtilan elokuvat ja installaatiot vuodesta 1993 alkaen.
Filmografia.
Tuottaja.
Tuottajana Eija-Liisa Ahtilan teoksissa:
Muut:
Lauda Airin lento 004

Lauda Airin lento NG004 oli entisen F1-kuljettajan Niki Laudan omistaman Lauda Airin reittilento Hongkongista Bangkokin kautta Wieniin. Lento päättyi onnettomuuteen 26. toukokuuta 1991,
eikä kukaan koneessa ollut jäänyt henkiin, kun järjestelmävian takia koneen vasemman moottorin suihkujarru aktivoitui lennolla. Eräistä vanhemmista liikennekoneista (esim. Douglas DC-8) poiketen Boeing 767:n suihkujarruja ei ole suunniteltu käytettäväksi koneen ollessa ilmassa. Kyseessä on Thaimaan pahin lento-onnettomuus.
Lento.
Kone lähti välipysähdykseltään kello 23:02 ja ehti lentää noin viisi minuuttia, kun koneen varoitusvalo (REVERSER ISLN) syttyi ja varoitti viasta suihkujarrussa. Myöhemmin miehistö päätti trimmata sivuperäsintä vasemmalle ennaltaehkäistäkseen suihkujarrun mahdollisen aktivoitumisen aiheuttamaa kampeamismomenttia. Kello 23.17 perämies huusi: "Suihkujarru aktivoitui!" Tämän jälkeen kone alkoi nopeasti pudota nokka edellä ja koneen sivuperäsin repeytyi irti, ja kone alkoi hajota perästä lähtien, kunnes koko runko hajosi ja putosi vuoristoiselle viidakkoalueelle.
Onnettomuuden syy.
Suihkujarrun aktivoitumissyytä ei ole saatu selville. Merkittävä syy on koneen lentoarvotallentimen tuhoutuminen maahansyöksyssä. Onnettomuustutkintaan osallistuneen Laudan painostus sai Boeingin, joka oli aluksi vastahakoinen ottamaan vastuuta tapahtumista, lopulta myöntämään, ettei koneen selviäminen suihkujarrun aktivoituessa samankaltaisissa olosuhteissa ollut mahdollista. Onnettomuuden jälkeen suihkujarrujen toimintalogiikkaa muutettiin tavalla, joka estää niiden aktivoitumisen koneen ollessa ilmassa. On esitetty, että onnettomuutta ei olisi voinut tapahtua vanhemmissa 767-koneissa, joissa suihkujarruja ohjataan mekaanisesti eikä sähköisesti.
Lähteet.
Hinterrhein (kylä)

Hinterrhein on kylä ja entinen kunta Sveitsissä Graubündenin kantonissa Viamalan hallintoalueella. Siellä oli vuoden 2016 lopulla 68 vakinaista asukasta. 
Hinterrheinista tuli Rheinwaldin kunnan osa, kun Hinterrhein, Nufenen ja Splügen yhdistyivät uudeksi kunnaksi 1.1.2019.
Sijainti.
Hinterrhein sijaitsee Reinin yhden alkujoen, Hinterrheinin laaksossa. Hinterrheinin kylä sijaitsee noin 1 600 metrin korkeudessa. Kunnan korkein kohta on Rheinwaldhorn (3 402 m mpy.).
Historiaa.
Hinterrhein oli tiettävästi walsereiden ensimmäinen muuttokohde Graubündenissä 1200-luvun lopulla. Paikkakunnan elinkeinoina oli 1300-luvulta 1800-lopulle asti maatalouden lisäksi muulikuljetukset San Bernardinon solan yli.
Vuonna 1967 käyttöönotetun San Bernardinon tunnelin pohjoinen pää sijaitsee Hinterrheinissa.
Khalnayak

Khalnayak (suom. ”Konna”) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka ohjasi ja tuotti Subhash Ghai.
Pitkä pitkäperjantai

Pitkä pitkäperjantai ("The Long Good Friday") on John MacKenzien ohjaama ja näytelmäkirjailija Barrie Keeffen käsikirjoittama brittiläinen rikosdraama vuodelta 1980. Elokuvan pääosissa näyttelevät Bob Hoskins, Helen Mirren, Eddie Constantine ja Dave King.
Juoni.
1970-luvun lopulle sijoittuvassa elokuvassa Bob Hoskins esittää kunnianhimoista itälontoolaista gangsteripomoa, joka suunnittelee maineensa puhdistamista rakentamalla kaupunkiin hotelleja, pelikasinoita ja pilvenpiirtäjiä. Pohjois-Irlannin tasavaltalaisarmeijan IRA:n pommi-iskut alkavat häiritä hänen pyrkimyksiään.
Vastaanotto.
Hoskins oli roolistaan Bafta-palkintoehdokkaana. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Pitkän pitkäperjantain" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Tämä elokuva valittiin myös 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999.
Pertti Avola kirjoittaa "Tv-maailmassa", että elokuva on aihettaan romantisoimaton gangsteridraama, ja siinä on, kuten brittiläisissä rikoselokuvissa ainakin, arki lähempänä kuin amerikkalaisissa.
Juutalainen pakolaisuus muslimimaista

Juutalainen pakolaisuus muslimimaista tarkoittaa tavallisesti juutalaisten poistumista tai karkottamista muslimimaista Israelin itsenäisyyssodan (1948–1949) jälkeen. Tällöin noin 500 000–600 000 arabimaailman juutalaista pakeni tai karkotettiin. Useimmat heistä siirtyivät Israeliin ja osa Ranskaan, Britanniaan ja muihin länsimaihin. Lähdön syynä oli arabien yleinen vihamielisyys, joka ilmeni pogromeina ja arabihallitusten harjoittamana syrjintänä ja sortona.
Vuonna 1948 noin miljoona juutalaista asui muslimimaissa, mutta vuoteen 2020 mennessä heidän lukumääränsä oli pudonnut noin kolmeenkymmeneentuhanteen, joista useimmat asuivat Turkissa tai Iranissa. Joissakin muslimimaissa, kuten Afganistanissa, ei enää ole juutalaisia. 
Juutalaiset ovat koko historiansa ajan joutuneet pakenemaan vainoja ja väkivaltaa.
Historiaa.
Juutalaisia asui nykyisissä arabimaissa Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa 1900-luvun alussa yli 800 000, joista suurin osa Euroopan maiden, Ranskan, Britannian ja Italian, hallitsemissa siirtomaissa, eniten Marokossa, Irakissa ja Algeriassa. Jo 1900-luvun alussa juutalaisia oli karkotettu ja paennut joistakin Lähi-idän maista, kuten Jemenistä. Eurooppalaisen kolonialismin loppua 1900-luvun alkupuoliskolla seurannut Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän voimakas islamisoituminen johti juutalaisväestöön kohdistuneisiin vainoihin, mellakoihin ja väkivaltaisuuksiin. Juutalaisten omaisuutta takavarikoitiin ja synagogia tuhottiin tai muutettiin moskeijoiksi. Satoja juutalaisia kuoli, tuhansia vangittiin, juutalaisten taloja, kauppoja ja synagogia poltettiin. Arviot menetetystä omaisuudesta vaihtelevat 20–100 miljardin dollarin välillä. 
1800-luvun sionismi, YK:n 1947 käynnistämä Israelin itsenäisyysprosessi ja maan lopullinen itsenäistyminen 1948, sekä sitä seurannut Israelin ja ympäröivin arabimaiden välinen konflikti johti muslimimaissa eläneen juutalaisväestön karkottamiseen tai pakenemiseen Israeliin, Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. 
Vuonna 1947 YK:n jakosuunnitelman jälkeen arabien terrori kohdistui juutalaisiin ja myös niihin arabeihin, jotka halusivat elää yhdessä juutalaisten kanssa. Israelia ympäröivät arabimaat hyökkäsivät maahan heti maan itsenäistyttyä. Sota, joka tunnetaan Israelin itsenäisyyssotana päättyi Israelin voittoon, mutta konflikti ja sodat ovat jatkuneet tähän päivään. Juutalaisten maailmankongressi arvioi muistiossaan YK:lle tammikuussa 1948, että kaikki arabimaissa asuvat juutalaiset olivat välittömässä vaarassa.
Juutalaisia pakeni tai karkotettiin arabimaista, kuten Syyrian, Egyptin ja Irakin kuningaskunnista, Iranista ja Turkin tasavallasta, Israelin itsenäistymisprosessin alkua vuonna 1947 seuranneen Israelin ja arabimaiden konfliktin sekä Iranin vallankumouksen seurauksena yli 856 000. Ensimmäinen pakolaisaalto sijoittuu arabimaihin vuodesta 1947 ja jatkui 1970-luvun alkuun. Šaahin hallinnon syrjäyttäminen Iranissa vuonna 1979 johti toiseen pakolaisaaltoon.
Agrinion

Agrinion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Agrínion kunnan alueella lähellä Megáli Chóran kylää, noin kolme kilometriä luoteeseen nykyisestä Agrínion kaupungista.
Maantiede.
Agrinion oli rakennettu Akheloos-joen itäpuolelle etelään Stratoksen kaupungista. Se sijaitsi Aitolian ja Akarnanian luonnollisella rajaseudulla. Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä tasankoa, ja sen pohjoispuolella kohosivat Panaitolikos-vuoret.
Historia.
Agrinionin paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Erään näkemyksen mukaan kaupungin nimi on peräisin seudulla muinoin asuneesta agraialaisten tai agrailaisten kansasta. Toisen tulkinnan mukaan se viittaisi alueella palvottuun metsästyksenjumalaan Apollon Agraiokseen. Kreikkalaisessa mytologiassa Agrinionin eponyymi heeros ja perustaja oli Agrios, joka oli Porthaonin poika ja Aitoloksen, Endymionin pojan sukua.
Kaupungin historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Akarnanialaiset valtasivat kaupungin vuonna 314 eaa. ja se oli akarnanialaisten hallussa myös, kun Kassandroksen joukot marssivat seudulle auttamaan näitä aitolialaisia vastaan. Kun Kassandroksen joukot palasivat Makedoniaan, aitolialaiset valtasivat ja tuhosivat kaupungin ja surmauttivat suuren osan väestöstä.
Nykyinen Agrínion kaupunki on syntynyt lähelle osmanivallan aikana, jolloin se tunnettiin nimellä Vrachóri, turkiksi Imbrahoar. Se on myöhemmin ottanut antiikin aikaisen kaupungin nimen.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin paikalta on löydetty noin kahden kilometrin pituisten kaupunginmuurien jäänteitä sekä erinäisten rakennusten perustuksia. Näistä merkittävin ovat stoan eli pylväshallin rauniot kaupungin agoran alueella nykyisen Megáli Chóran kylän itäpuolella. Ne kaivettiin esiin vuonna 1928.
Kassope

Kassope (, myös tai , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee nykyisen Préveza kunnan alueella noin kilometrin koilliseen Kamarínan kylästä. 
Maantiede.
Kassope sijaitsi Epeiroksen lounaisosassa Thesprotian ja Ambrakianlahden välisellä alueella, jonkin matkan päässä merestä ja lähellä nykyisin nimellä Zálongo tunnettua vuorta. Paikka on noin 25 kilometriä pohjoiseen nykyisestä Prévezan kaupungista ja noin kahdeksan kilometriä itään rannikosta. Kaupungin kautta kulki Pandosiasta myöhemmän Nikopoliin suuntaan kulkenut tie. Kaupunkivaltion alue tunnettiin nimellä "Kassopaia" ().
Historia.
Kassopen kaupunkivaltio oli olemassa jo klassisella kaudella. Kaupungin historiasta tiedetään muutoin suhteellisen vähän. Se mainitaan Kassandroksen Epeiroksen kuningasta Alketasta vastaan käymän sodan yhteydessä vuonna 312 eaa. Varsinainen Kassopen kaupunki syntyi ilmeisesti kassopaialaisten kylien yhteenlittymänä ("synoikismos") vasta hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa., vaikkakin myös sen paikalla on mahdollisesti ollut jo varhaisempaa asutusta. Laajimmillaan kassopelaiset saivat hallintaansa myös muun muassa läheiset Batiain, Bukhetionin, Elateian ja Pandosian polikset.
Kassope ilmeisesti kärsi ainakin jonkinlaisia vaurioita roomalaisten vallattua alueen vuonna 167 eaa. Kaupunki säilyi olemassa Nikopoliin perustamiseen vuonna 31 eaa. saakka, jolloin asukkaat siirrettiin sinne.
Kassopen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1926 ja niitä jatkettiin vuosina 1951–1955. Vuodesta 1977 kaivauksia on suorittanut Saksan arkeologinen instituutti.
Rakennukset ja löydökset.
Kassope oli ympäröity kaupunginmuurilla, jonka pituus oli noin 2,8 kilometriä. Sen reitti voidaan tunnistaa koko matkaltaan. Myös kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli ympäröity muurein.
Kassopen alakaupunki oli rakennettu Hippodamoksen nimiin laitetussa ruutuasemakaavassa. Kaupungin agora, joka on kaivettu esiin, sijaitsi kaupungin kaakkoisosassa. Se oli reunustettu pohjois- ja itäsivuiltaan stoilla eli pylväshalleilla. Toinen stoista edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 61 x 11 metriä. Se on ajoitettu noin 300–200-luvulle eaa.
Alakaupungista on kaivettu esiin myös suurempi teatteri, joka sijaitsi kaupungin koillisosassa, sekä agoran laidalla ollut pienempi teatteri, buleuterion, prytaneion ja temppelin perustukset. Eräs merkittävimpiä löytöjä on agoran laidalla sijainnut suurikokoinen katagogeion eli hotellirakennus, jonka koko oli noin 33 x 30,3 metriä. Siinä on ollut 17 huonetta, jotka ovat sijainneet keskellä olleen peristyylipihan ympärillä. Peristyyli koostui 26 doorilaisesta pylväästä. Rakennuksessa on ollut myös toinen kerros, jossa on ollut tilaa mahdollisesti noin 30 huoneelle. Myös tämä rakennus on ajoitettu noin 300–200-luvulle eaa.
Kaupungin ympäristöstä on löydetty hautoja.
Nyländska Jaktklubbenin soutusatama Helsingissä

Nyländska Jaktklubbenin soutusatama Helsingissä () on Albert Edelfeltin maalaus vuodelta 1899. Se esittää Nyländska Jaktklubben -pursiseuran purjeveneitä ja Helsingin Eteläsatamaa mereltä nähtynä.
Maalaus oli esillä vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen-osastolla. Se hankittiin vuonna 1902 valtion taidemuseon Antellin kokoelmiin. Maalaus sijoitettiin vuonna 2000 Helsingin Presidentinlinnaan, tasavallan presidentin työhuoneeseen. Se on presidentin työpöydän takana olevalla seinällä, minkä ansiosta se näkyi vuosien ajan televisioidun tasavallan presidentin uudenvuodenpuheen taustalla. Poikkeuksen muodostivat vuodet 2013 ja 2014, jolloin presidentti Niinistön uudenvuodenpuhe nauhoitettiin Mäntyniemessä Presidentinlinnan peruskorjauksen vuoksi. Uudenvuodenpuheen visuaalista ilmettä uudistettiin vuonna 2020, mistä alkaen maalaus ei ole enää näkynyt puheen taustalla.
Energian kerääminen

Energian kerääminen tai Energian keruu () tarkoittaa ympäristön vähäisten energiapotentiaalien hyödyntämistä pienten sähkölaitteiden ja elektroniikan kulutustarpeeseen. Tällaisia sähköksi muunnettavia pieniä energia lähteitä ovat muun muassa tärinä, valo, lämpö, paine ja ihmiskeho. Energian keräämisellä saadaan aikaan langattomia laitteita, jotka eivät välttämättä tarvitse lisäenergiaa. Ympäristöystävällinen energian kerääminen säästää kustannuksissa ja on monikäyttöistä, kätevää ja turvallista. Hyvin käyttökelpoinen se on alueilla, joissa sähköä ei ole saatavissa ja välimatkat ovat pitkiä. Energian varastoimisen ja MEMS-tekniikan kehittyminen sekä elektronisten sähkölaitteiden virrankulutuksen pieneminen on tehnyt energian keräämisestä taloudellisesti kannattavampaa. Kerätty sähkö voidaan varastoidaan akkuun, kondensaattoriin tai superkondensaattoriin, jolloin elektroninen laite toimii myös silloin, kun energiaa ei kerätä. Energian keruu tekniikan markkinoiden kooksi vuonna 2012 arvioitiin 0,7 miljardia dollaria, mutta sen ennustetaan kasvavan nopeasti.
Energian keruun kehitys.
Ajatus energian keräämisestä esimerkiksi ihmisen liikkeistä on toteutettu aikaisemmin mekaanisesti rannekelloissa, jotka vetävät automaattisesti käyttövoimajousensa käyttäjänsä käden liikkeiden voimalla. Toinen energiansa ympäristöstä saava laite on radiona käytetty kidekone, joka saa energiansa radioaalloista. Myös aurinkokennolla toimiva taskulaskin kuuluu tähän joukkoon.
Matkapuhelimien ominaisuuksien kasvattaminen älypuhelimiksi lisäsi energian kulutusta, mutta akkuvalmistajat eivät pystyneet auttamaan tässä ongelmassa. Puolijohteiden valmistajat sen sijaan kehittivät lukuisia tekniikoita energian säästämiseen. Transistorien pieneneminen mikropiirillä nosti tehoa ja laski energian tarvetta. Toisaalta tiheästi pakattujen sirujen lämmön johtuvuuden ongelma nosti sirujen sisäiset lämpötilat toiminnan kannalta vaarallisen korkeiksi. Sirujen tehonkulutuksen väheneminen on mahdollistanut langattomia anturiverkkoja ja uusia sovelluksia, joissa laite saa virtansa energian keruun avulla.
Light music

Light music on yleisnimitys pääasiassa brittiläiselle musiikkityylille, joka on kevyenä pidettyä orkesterimusiikkia suurille orkestereille. Sen alkuperä on 1800-luvulla, suosituimmillaan se oli 1900-luvun puolivälissä, mutta sitä tehdään edelleen.
Tyyli on vähemmän "vakava" muoto länsimaisesta taidemusiikista, jossa on läpisävellettyjä tyypillisesti lyhyitä orkesterikappaleita sekä sarjoja. Kappaleiden tarkoitus on vedota taidemusiikkia laajempaan yleisöön. Suosionsa huippuaikoihin "light music" oli silloin, kun radiolähetykset alkoivat saada muotoaan ja asemat, kuten BBC Light Programme, soittivat enimmäkseen juuri tällaista musiikkia.
"Light music" oli suosittua Britannian lisäksi Yhdysvalloissa sekä manner-Euroopassa ja monet tämän suuntauksen sävellyksistä muistetaan yhä elokuvista sekä radio- ja televisio-ohjelmista, joissa niitä käytettiin. "Light music" on samaistettu joskus "easy listening" -genreen, joskaan se ei ole sama asia. 
Säveltäjiin, jotka sävelsivät "light musicia", lukeutuvat esimerkiksi Charles Ancliffe, Ronald Binge, Eric Coates, Frederic Curzon, Trevor Duncan, Robert Farnon, Adalgiso Ferraris, Ron Goodwin, Albert Ketèlbey, Billy Mayerl, Angela Morley, Ernest Tomlinson, Sidney Torch, Edward White, Charles Williams, Alberto Semprini ja Haydn Wood.
Tietokirjailija Tommi Uschanov on ehdottanut tyylin suomenkieliseksi nimeksi "kaunomusiikki".
Kaksi naista

Kaksi naista (, suoraan käännettynä ”[Nainen] Ciociariasta”) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut italialainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Vittorio De Sica. Elokuva kertoo naisesta, joka yrittää suojella teinitytärtään sodan kauheuksilta. Sen pääosia esittävät Sophia Loren, Jean-Paul Belmondo, Eleonora Brown ja Carlo Ninchi.
Sophia Loren voitti roolistaan parhaan naispääosan Oscarin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kaksi naista" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Heinäkuussa 1943 leskeksi jäänyt roomalainen kaupanpitäjä Cesira (Loren) ja hänen 12-vuotias uskonnollinen tyttärensä Rosetta (Brown) pakenevat sotaa Cesiran kotiseudulle Ciociariaan. Ennen lähtöä Cesira rakastelee hiilikauppias Giovannin kanssa, joka lupaa huolehtia Cesiran puodista tämän lähdettyä.
Ciociariassa sekä Cesira että tytär ihastuvat nuoreen älykköön Micheleen (Belmondo), joka kannattaa kommunisteja. Michele joutuu saksalaissotilaiden vangiksi, ja he pakottavat hänet oppaakseen vuoristoisessa maastossa. Kun liittoutuneet tulevat lopettamaan natsimiehityksen, Cesira ja Rosetta päättävät palata takaisin Roomaan. Majoittuessaan matkallaan tyhjään kirkkoon he joutuvat Ranskan armeijan marokkolaisosaston joukkoraiskaamaksi. Rosetta saa tapahtumasta pahoja traumoja ja muuttuu etäiseksi. Läheisessä kylässä Rosetta karkaa Cesiralta keskellä yötä. Cesira luulee Rosettan lähteneen etsimään Micheleä, mutta tyttö kertoo olleensa ulkona erään pojan kanssa, joka on antanut hänelle silkkisukat. Cesira suuttuu ja kertoo Rosettalle Michelen kuolleen. Kovapintaista aikuista esittänyt tyttö alkaa taas itkeä kuin lapsi. Äiti lohduttaa tytärtään, ja elokuva päättyy.
Frank Vincent

Frank Vincent Gattuso Jr. (15. huhtikuuta 1937 – 13. syyskuuta 2017), joka tunnettiin ammatillisesti nimellä Frank Vincent, oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti merkittäviä rooleja HBO:n sarjassa "Sopranos" ja useissa Martin Scorsesen elokuvissa kuten "Kuin raivo härkä" (1980), "Mafiaveljet" (1990) ja "Casino" (1995). 
Vincent oli amerikanitalialainen, jonka juuret olivat Sisiliasta ja Napolista. Hän syntyi North Adamsissa, Massachusettsissa ja varttui Jersey Cityssä, New Jerseyssä. Hänellä oli kaksi veljeä, Nick ja Jimmy sekä puolisisko, Fran.
Frank Vincent ääninäytteli Salvatore Leonea Grand Theft Auto pelisarjassa
Frank Vincent kuoli sydänkohtaukseen keskiviikkona 13. syyskuuta 2017 New Jerseyssä 80 vuoden ikäisenä. Ennen kuolemaansa hän ehti saada viimeisen elokuvaroolinsa valmiiksi elokuvaan "The Killer’s Kiss", joka sai ensi-iltansa vuonna 2018.
Saudi Gazette

Saudi Gazette on päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti, jota julkaisee Okaz Organization for Press and Publication (Okaz). Saudi Gazetten toimitus sijaitsee Jeddassa, Saudi-Arabiassa. Lehdellä on toimistot myös Riadissa ja Al-Khobarissa. Lehteä julkaistaan verkossa ja paperisena. Sen päätoimittajana on työskennellyt vuodesta 2014 Somayya Jabarti.
Viikonloppuliitteet ilmestyvät perjantaisin ja lauantaisin.
Okaz julkaisee myös arabiankielistä Okaz-sanomalehteä.
Słubice

Słubice () on kaupunki Lubuszin voivodikunnassa Länsi-Puolassa Oder-joen rannalla Saksan rajalla. Kaupunkia vastapäätä, joen toisella puolella on sen ystävyyskaupunki Frankfurt an der Oder, johon Słubice kuului vuoteen 1945 asti. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungissa asui 16 644 asukasta. Słubicen ja Frankfurt an der Oderin muodostamassa kaksoiskaupungissa asuu noin 74 000 asukasta. Słubice on samannimisen piirikunnan pääkaupunki.
Valkyria Chronicles

Valkyria Chronicles on Segan julkaisema taktinen roolipeli ja pelisarjan ensimmäinen osa. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle ja myöhemmin "Remastered"-versiona Windowsille sekä PlayStation 4:lle.
Juoni.
Peli sijoittuu fiktiiviseen kahtia jakautuneeseen Eurooppaan, joka muistuttaa 1930-lukua. Kaksi suurvaltaa ovat Imperiumi ja Liittovaltio, jotka joutuvat sotaan Gallian luonnonvarojen johdosta.
Pelaaminen.
Pelissä on kolmannesta persoonasta kuvattu hahmojen vapaa siirto, jota rajoittaa toimintapisteiden määrä.
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.5/10 arvostelussaan.
IGN antoi pelin "remastered"-versiolle arvosanaksi 9.0/10 arvostelussaan.
Ääninäyttelijät.
Pelin alkuperäiset japaninkieliset ääninäyttelijät:
SS Exodus

SS Exodus on kuuluisa höyrylaiva, joka lähti Ranskasta 11. heinäkuuta 1947 kohti Brittiläisen mandaatin Palestiinan Haifan satamaa mukanaan 4 515 juutalaispakolaista. Leon Uris kirjoitti laivan tarinasta romaanin "Exodus" (1958), joka sovitettiin elokuvaksi 1960.
Taustaa.
1930- ja 1940-lukujen juutalaisvainoista selvinneet juutalaispakolaiset, joista monet olivat eläneet Euroopan sodanjäkeisillä piikkilanka-aidoin ympäröidyillä pakolaisleireillä, olivat ottaneet päämääräkseen asettua asumaan Israeliin, juutalaisten Luvattuun maahan, joka oli itsenäistymäisillään. 
Laiva valmistui vuonna 1927 Yhdysvalloissa. Se oli alkuperäiseltä nimeltään SS President Warfield, ja se oli liikennöinyt Virginian Norfolkin ja Marylandin Baltimoren välillä kuljettaen matkustajia ja rahtia. Toisessa maaillmansodassa alus palveli USA:n merivoimia ja Royal Navya.
Matka Palestiinaan.
11. syyskuuta 1946 juutalainen puolisotilaallinen järjestö Haganah osti laivan sen agenttina toimineen Potomack Shipwrecking Co:n avustuksella tarkoituksenaan kuljettaa juutalaispakolaisia laittomasti Palestiinaan osana niin kutsuttu Aliyah Bet -operaatiota. Laiva lähti 11.7.1947 Sèten satamasta läheltä Marseillea Hondurasin lipun alla ilmoittaen suunnakseen Istanbulin Turkissa. 
SS "Exodusta" kuitenkin seurasivat Kuninkaallisen laivaston alukset ja lentokone, kunnes ne lopulta pysäyttivät sen 18. marraskuuta 1947 kansainvälisellä aluevedellä 40 kilometrin päässä Palestiinan rannikosta. Brittiläisten sotilaat hyökkäsivät laivaan. Neljä ihmistä kuoli ja laiva pakotettiin Haifan satamaan, josta matkustajat siirrettiin vankilaivoilla ensin Ranskaan ja myöhemmin Lyypekkiin. Siellä juutalaispakolaiset siirrettiin pakolaisleirille Britannian hallinnoimalle alueelle Saksassa.
Britt Karin Larsen

Britt Karin Larsen (s. 16. huhtikuuta 1945 Oslo, Norja) on norjalainen runoilija ja prosaisti. Hän julkaisi esikoisteoksensa, runokokoelman "5 mg blues og andre dikti" vuonna 1978. 
Alun alkaen Larsen profiloitui runoilijana ja novellistina, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut muun muassa Norjan romanien elämästä. Hän on kirjailijantyössään leimallisesti yhteiskuntakriittinen, ja hän käsittelee teoksissaan usein naisen elämän arkea ja ongelmia. Suomennetun teoksen "Kirje lapselle joka ei syntynyt: kuitenkin sinä olet olemassa" ("Du er likevel til", 1989) hän kirjoitti abortin jälkeen.
Larsenin pääteoksina on pidetty 1997–1999 ilmestynyttä trilogiaa "De som ser etter tegn", "De usynliges by" ja "Sangen om løpende hester", jonka aiheena on Norjan romanien elämä 1900-luvulla. Teos "Det vokser et tre i Mostamägg" (2009) on historiallinen romaani ja sijoittuu 1700-luvun Hedmarkin ja Värmlannin rajamaille, ja siinä keskiössä on metsäsuomalainen vähemmistö. Teos oli ehdokkaana P2-lytternes romanpris -palkinnon saajaksi vuonna 2009. Hän jatkoi samasta aiheesta romaaneilla "Himmelbjørnens skog" (2010), "Som steinen skinner" (2011), "Før snøen kommer" (2012), "Det synger i lauvet" (2013), "Slik treet faller" (2014) ja "Kaldere mot natten" (2015), jotka ovat saaneet loistavia arvosteluja.
View

View (oik. Juuso Ruohonen, s. 1992 Pori) on suomalainen rap-artisti, jolla on levytyssopimus monikansallisen Sony Musicin kanssa. Hänen esikoisalbuminsa ilmestyi vuonna 2017.
Ura.
Porin Pormestarinluodosta kotoisin oleva Ruohonen kirjoitti ensimmäiset riiminsä 12-vuotiaana, ja muutti Helsinkiin vuonna 2010. Hänen ensimmäinen singlensä "Avalon" ilmestyi tammikuussa 2015. View’n esikoisalbumin julkaisu viivästyi puolella vuodella hänen reppunsa ja sen sisältämien kovalevyllä olleiden kappaleiden tultua varastetuksi Saksassa, mutta albumi ilmestyi lopulta marraskuussa 2017.
Perhe.
Juuso Ruohosen isä on ääninäyttelijä Pasi Ruohonen.
Diskografia.
"Pääartikkeli: View’n diskografia"
Vitoria (1865)

Vitoria oli Espanjan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu ironclad.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1862 Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin tammikuussa 1863. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1865 ja valmistui toukokuussa 1867. Se otettiin palvelukseen seuraavan vuoden alussa.
Palvelus.
Vuodesta 1900 alkaen alus oli koululaivana. Alus poistettiin palveluksesta 1912 ja romutettiin.
Arapiles (1864)

Arapiles oli Espanjan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu ironclad.
Valmistus.
Puinen potkurifregatti tilattiin Greeniltä Blackwallista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1861. Valmistuksen aikana alukseen lisättiin keskilaivaan panssarivyö, mikä lisäsi kaksi jalkaa aluksen leveyttä ja uppoumaa 200 tonnia. Valmistuessaan alus oli täystakiloitu ja höyrykonetta varten oli yksi savuhormi. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1864 ja valmistui seuraavana vuonna. Se otettiin palvelukseen 1868.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1879 ja romutettiin vuonna 1883.