tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helsingin Ekonomit

Helsingin Ekonomit ry on Uudellamaalla toimiva ekonomien verkosto. Yhdistyksellä on hieman yli 17 000 jäsentä ja se on Suomen Ekonomit - Finlands Ekonomer:n suurin jäsenyhdistys; yli puolet koko järjestäytyneestä ekonomikunnasta on Helsingin Ekonomien jäseniä.
Yhdistys järjestää toimintaa, joka mahdollistaa jäsenten ekonomiosaamisen kehittämisen, ylläpidon ja jakamisen sekä verkostoitumisen muiden ekonomien kanssa. Yhdistyksen tavoitteena on edistää ekonomien osaamista, hyvinvointia ja menestystä työelämässä. 
Historia.
Helsingin ekonomien yhdistys perustettiin vuonna 1935 edistämään kauppakorkeakoulun käyneiden yhteistä toimintaa. Maaliskuun 21. päivänä 1935 joukko kauppakorkeakoulututkinnon suorittaneita kokoontui Hotelli Helsinkiin perustamaan omaa yhdistystä. Pitkään suunniteltu yhdistys sai perustavassa kokouksessa säännöt ja nimekseen Ekonoomiyhdistys. Yhdistyksen sääntöjen mukaan sen tarkoituksena oli ”koota kauppakorkeakoulun käyneet valvoman yhteisiä pyrintöjä ja edistämään taloudellisten kysymysten harrastusta ja kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan pyrintöjä.”
1940-luvun lopulla alettiin keskustella Ekonomiyhdistysten liitosta, kun pääkaupunkiseudun ulkopuoliset paikallisosastot olivat tyytymättömiä omiin toimintamahdollisuuksiinsa. Vuoden 1950 lopulla päätettiinkin perustaa Ekonomiliitto ja Ekonoomiyhdistyksen nimi vaihdettiin Helsingin Ekonomit ry:ksi.
Tapahtumat.
Helsingin Ekonomit järjestää vuosittain yli 200 tapahtumaa, joissa kohtaa yli 9 000 jäsentä. Luennoijina tapahtumissa toimivat eri alojen asiantuntijat ja yhteiskunnan vaikuttajat. Tapahtumatarjonnasta löytyy myös kulttuuri- ja virkistystoimintaa. Yhdistyksen 17 kerhoa järjestävät pääosan tapahtumista. Tapahtumiin voivat osallistua kaikki Helsingin Ekonomien. Suurin osa tapahtumista on avoimia myös Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa opiskeleville KY ry:n jäsenille.
Kerhot.
Helsingin Ekonomien ensimmäiset kerhot, Ekonominaiset ja Liikkeenjohdon kerhot, perustettiin jo 1940-luvun taitteessa.
Nykyiset kerhot ovat Business Partners, Digiekonomit, Ekonominaiset, Ekonomiyrittäjät, Finanssiekonomit, Julkishallinnon Ekonomit, Järjestöekonomit, Kansainväliset Ekonomit, Kehonkohentajat, Konsuliklubi, Laskentaekonomit, Liikkeenjohdon kerho, Markkinointiekonomit, Nuoret Ekonomit, Päiväklubi, Vaikuttajaekonomit ja Viestintäekonomit.
Stadion Gdańsk

Stadion Gdańsk (kaupallinen nimi "Polsat Plus Arena Gdańsk", vuosina 2010–2015 "PGE Arena Gdańsk") on jalkapallostadion Gdańskin kaupungissa Pohjois-Puolassa. Stadion avattiin heinäkuussa 2011 ja sen rakennuskustannukset olivat noin 160 miljoonaa euroa (noin 670 miljoonaa złotya). Stadion oli nimetty vuosina 2010–2015 puolalaisen energiayhtiö Polska Grupa Energetycznan mukaan, joka maksoi nimeämisestä noin 8,5 miljoonaa euroa (35 miljoonaa złotya). Marraskuussa 2015 stadion on nimetty energiayhtiö Energan mukaan, joka maksoi nimeämisestä 22,5 miljoonaa złotya (noin 5,2 miljoonaa euroa). Stadion oli yksi vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailujen pelipaikoista.
Stadionilla oli tarkoitus pelata vuoden 2020 Eurooppa-liigan finaali, mutta se siirrettiin koronaviruspandemian takia Kölnin RheinEnergieStadionille. Gdanskissa on kuitenkin tämän korvauksena tarkoitus pelata vuoden 2021 Eurooppa-liigan finaali.
Belgia talviolympialaisissa 1932

Belgia osallistui Lake Placidin talviolympialaisiin 1932 viiden hengen joukkueella. Neljän mieskelkkailijan ja yhden naistaitoluistelijan joukkue ei yltänyt mitaleille. Belgialaisten paras sijoitus oli taitoluistelija Yvonne de Lignen kuudes sija. 
Vanhin belgialainen urheilija näissä olympialaisissa oli 42-vuotias rattikelkkailija Louis Van Hege, joka oli voittanut Antwerpenin vuoden 1920 kesäolympialaisista olympiakultaa jalkapallossa. Nuorin urheilija Belgian joukkueessa taasen oli taitoluistelija Yvonne de Ligne, joka oli tuolloin 24-vuotias.
Karjalankosken kanava

Karjalankosken kanava on Vuoksen vesistöön kuuluva itsepalvelukanava, joka sijaitsee Kuopiossa Juankosken taajaman läheisyydessä Karjalankosken voimalaitoksen vieressä. Kanava kuuluu Nilsiän reittiin yhdessä Juankosken ja Lastukosken kanavien kanssa. Kanava valmistui vuonna 2002. Sulun pudotuskorkeus on noin 6,5 metriä. Se oli maksimikorkeus, minkä voi toteuttaa yhdellä sululla. Kanavan ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8 metriä.
Sulkuportit ovat tyypiltään teräksisiä salpausportteja joiden koneistot ovat sähköhydraulisia. Sulun tyhjentyessä vesi johdetaan pois alaporttien tyhjennysluukkujen kautta mutta sulun täyttö tapahtuu sulun pohjassa olevien tunneleiden kautta. Tätä tekniikkaa käytettäessä sulkukammion vesi ei aaltoile eikä sulun pituussuuntaista virtausta synny. Veden korkeuden muutos myös tapahtuu selvästi nopeammin kuin luukkuperiaatteella toimivissa kanavissa. Samaa periaateratkaisua sovellettiin aiemmin myös mm. Neiturin, Kiesimän ja Kerkonkosken kanavissa.
Kanavan etävalvonta suoritetaan Heinävedellä sijaitsevalta Varistaipaleen kanavalta. Karjalankosken, Juankosken ja Lastukosken kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Juankosken kanava

Juankosken kanava on Vuoksen vesistöön kuuluva itsepalvelukanava, joka sijaitsee Kuopion Juankosken keskellä. Kanava kuuluu Nilsiän reittiin yhdessä Lastukosken ja Karjalankosken kanavien kanssa. Kanava valmistui vuonna 2002. Sulun pudotuskorkeus on noin kuusi metriä. Kanavan ylittää kolme kiinteää siltaa, joiden alikulkukorkeudet ovat kahdeksan metriä.
Juankosken kanavalla liikennettä oli vuonna 2019 heinäkuun loppuun mennessä ollut vajaa 500 sulutusta. Vuonna 2020 sulutuksia tehtiin samassa ajassa lähes 900.
Sulkuportit ovat tyypiltään teräksisiä salpausportteja joiden koneistot ovat sähköhydraulisia. Sulun tyhjentyessä vesi johdetaan pois alaporttien tyhjennysluukkujen kautta mutta sulun täyttö tapahtuu sulun pohjassa olevien tunneleiden kautta. Tätä tekniikkaa käytettäessä sulkukammion vesi ei aaltoile eikä sulun pituussuuntaista virtausta synny. Veden korkeuden muutos myös tapahtuu selvästi nopeammin kuin luukkuperiaatteella toimivissa kanavissa. Samaa periaateratkaisua sovellettiin aiemmin myös muun muassa Neiturin, Kiesimän ja Kerkonkosken kanavissa.
Kanavan etävalvonta suoritetaan Heinävedellä sijaitsevalta Varistaipaleen kanavalta. Juankosken, Karjalankosken ja Lastukosken kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Jeff Blatnick

Jeffrey Carl ”Jeff” Blatnick (26. heinäkuuta 1957 Niskayuna, New York – 24. lokakuuta 2012 Schenectady, New York) oli yhdysvaltalainen painija. Hän voitti olympiakultaa Los Angelesissa vuonna 1984 yli 100 kg -sarjan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Muiden yhdysvaltalaisurheilijoiden tavoin Blatnick ei voinut kilpailla vuoden 1980 olympialaisissa, koska Yhdysvallat boikotoi niitä Neuvostoliiton miehitettyä Afganistanin. Vuosien 1980 ja 1984 kesäolympialaisten välillä hän sairasti Hodgkinin lymfoomaa, jonka vuoksi hänen pernansa poistettiin.
Maailmancupissa Blatnick paini sarjassaan toiseksi vuonna 1980 ja kolmanneksi vuonna 1987. Juniorien MM-pronssia hän saavutti vuonna 1977.
Blatnick vetäytyi kilpauraltaan sairautensa uusiuduttua. Vuoden 1988 kesäolympialaisissa hän toimi kommentaattorina televisiossa.
Blatnick toimi sittemmin muun muassa motivaatiopuhujana, valmentajana ja Ultimate Fighting Championshipin kommentaattorina vuosina 1994–2001. Hän kuoli 55-vuotiaana lokakuussa 2012 sydänleikkauksen komplikaatioihin.
Show Me Your Soul

Show Me Your Soul on Red Hot Chili Peppersin kappale, joka esiintyi ensimmäisen kerran singlen Taste the Pain b-puolena vuonna 1989. Kappale tunnetaan paremmin elokuvan Pretty Woman -soundtrackina. Kappale on myös Red Hot Chili Peppersin toisen singlen (Knock Me Down) b-puoli. Singlenä kappale julkaistiin vuonna 1992. Soundtrackin promo menestyi hyvin, ollen kymmenes Alternative Songs -musiikkilistalla 
Kappale löytyy myös bändin vuonna 1992 ilmestyneeltä What Hits!?-kokoelmalevyltä ja on myös saman albumin DVD-versiossa.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo vuonna 1990. Video on hyvin samankaltainen singlen Higher Ground musiikkivideon kanssa.
Anders Wanochius

Anders Wanochius (sukunimi vuoteen 1675 "Liuhander"; 10. marraskuuta 1651 Tyrvää – 16. maaliskuuta 1700 Turku) oli suomalainen Turun Akatemian fysiikan, käytännöllisen filosofian ja teologian professori.
Koulutus.
Wanochius kävi Porin triviaalikoulua ja valmistui ylioppilaaksi Turussa 1669 kirjautuen samana vuonna opiskelemaan Turun Akatemiaan. Hän jatkoi opiskelua Uppsalan yliopistossa ja väitteli siellä 1675. Hän jatkoi opintoja Turussa, missä väitteli 1678. Priimusmaisteri hänestä tuli marraskuussa 1679. Tämän jälkeen hän työskenteli yliopistossa muun muassa akatemian sihteerinä. Akatemia nimitti hänet käytännöllisen filosofian ja historian professoriksi 1681 ja jumaluusopin professoriksi 1694.
Työura.
Wanochius oli Turun akatemian rehtori 1689–1690, Turun tuomiokapitulin jäsen 1682–1700 ja Paimion kirkkoherra 1689–1694 sekä Naantalin ja Raision kirkkoherra vuodesta 1694. Wanochius ohjasi 80 väitöskirjaa filosofisista ja teologisista aiheista.
Teokset.
Wanochius julkaisi tutkimuksia teologian, teoreettisen filosofian, oikeustieteen ja luonnontieteiden alalta. Hän ohjasi suuren määrän väitöskirjoja, joista Erik Humblan väitös vuonna 1682 ("De Halcyone") oli akatemian ensimmäinen lintuja käsittelevä. Se on julkaistu myös suomeksi.
Yksityiselämä.
Wanochiuksen vanhemmat olivat Liuhalan Knuutilan ratsutilan omistanut valtiopäivämies Jakob Johansson ja Margareta Henriksdotter. 
Wanochiuksen ensimmäinen puoliso Susanna Juliana oli professori Enevald Svenoniuksen tytär, joka kuoli 1697. Leskeksi jäätyään Wanochius nai Elsa Flachseniuksen, professori Jacob Flachseniuksen tyttären. Hänen tyttärensä Hedvig Margareta Wanochius ensimmäisestä avioliitosta avioitui runoilija ja kirkkoherra Henrik Liliuksen kanssa.
Anders Wanochius on haudattu Turun tuomiokirkon kuoriin.
Kolmenkesken

Kolmenkesken (alkuperäiseltä nimeltä "Threesome") on yhdysvaltalainen Andrew Flemingin ohjaama vuonna 1994 valmistunut elokuva. Elokuvan tuotti Motion Picture Corporation of America. Pääosissa ovat Lara Flynn Boyle ja Stephen Baldwin.
Juoni.
Kun Alex (Lara Flynn Boyle) saapuu opiskelemaan Kalifornian yliopiston, hän joutuu asuntolassa maskuliiniselta kuulostavan nimensä takia asumaan huoneeseen jossa asuu ennestään kaksi miestä, Stuart (Stephen Baldwin) ja Eddy (Josh Charles). Kun he ovat asuneet jonkin aikaa yhdessä Alex ihastuu Eddyyn, joka kuitenkin kertoo olevansa ihastunut Stuartiin. Stuart taas olisi kiinnostunut Alexista, joka taas ei ole kiinnostunut hänestä.
Näyttelijät.
Lähde:
Kaj Wallin

Kaj ”Kaiju” Wallin (s. 28. syyskuuta 1945 Tampere) on suomalainen basisti. Hän soitti The Islanders -yhtyeessä vuosina 1962–1965 ja sen hajottua Jormasissa 1965–1965. Vuosina 1966–1967 Wallin toimi freelance- ja studiomuusikkona soittaen muun muassa Danny ja Kirkan taustayhtyeissä, The Boysissa sekä Roni Kaspin yhtyeessä. Vuonna 1967 hän perusti yhtyeen Caj Incorporated, joka levytti singlen "Pöytään viereiseen" / "Hämärää". Musiikkiuransa jälkeen Wallin on työskennellyt mainosalalla.
Terhi 10

Terhi 10 (1969–1977) on 1090 hevosvoimainen yksisuksinen kaksitelainen kaksitahtinen (Husqvarna 150 cc tai Valmet 160 cc) moottorikelkka, joka on ikänsä ja pienen valmistusmäärän takia harvinainen. Sitä valmistettiin kaikkiaan 100 kelkkaa. Terhi-moottorikelkan suunnittelutyö annettiin 1969 Oulun yliopistolle, jossa valmistettiin prototyyppi. Valmistus tapahtui Valmetin Jyskän tehtaalla vuosina 1972–1974 ja Velsan tehtaalla 1974–1977. Myynti ja markkinointi oli annettu Korpivaara Oy:lle.
Vladimir Šmeljov

Vladimir Konstantinovitš Šmeljov (; 31. elokuuta 1946 Magadan – 14. kesäkuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut nykyaikainen viisiottelija. Hän kilpaili vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä ja jäi yksilökilpailussa viidennelle sijalle, mutta kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Korpiselän rukoushuonekunta

Korpiselän rukoushuonekunta oli Soanlahden seurakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rukoushuonekunta, joka käsitti Korpiselän kunnan alueen Raja-Karjalassa Suomen luovuttamalla alueella. Rukoushuonekunnalla oli Korpiselän kirkonkylässä oma kirkko, pappi, pappila ja hautausmaa. Enimmillään Korpiselän luterilaista väestöä oli 1 303.
Perustaminen.
Korpiselkä oli ortodoksienemmistöinen kunta ja luterilaista väestöä alueelle alkoi muuttaa vasta 1600-luvulla. Korpiselkä sai vuonna 1835 oman katekeetan, jonka palkan kustansi valtio. Soanlahden kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1855 ja siihen liitettiin myös Korpiselkä. Tuolloin Korpiselän katekeetan virka lakkautettiin ja Soanlahden saarnaajan vastuulle tuli luterilainen väestö laajalla alueella, joka käsitti Suojärven, Salmin, Suistamon, Korpiselän ja Soanlahden pitäjät. 
Vuonna 1851 perustettiin Korpiselän luterilainen hautausmaa, joka sijaitsi ortodoksisen hautausmaan vieressä Värtsilään vievän maantien varressa. Soanlahteen kuuluva Korpiselän rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1885. Korpiselän luterilainen kirkko rakennettiin valtion varoin vuonna 1890. Se oli pieni, suorakaiteen muotoinen puurakennus, eikä siinä ollut kellotornia. Kirkon vihki Porvoon piispa Carl Henrik Alopaeus 6. kesäkuuta 1891. Rukoushuonekuntaa varten perustettiin Soanlahden kirkkoherran apulaisen virka vuonna 1908, johon vuonna 1909 määrättiin William Aarnio. Omat kirkonkirjat Korpiselkä sai vuonna 1909.
Oma seurakunta suunnitteilla.
Korpiselän rukoushuonekunta pyrki itsenäiseksi seurakunnaksi 1910-luvulta lähtien, mutta hanke ei saanut tuomiokapitulin kannatusta. Enso-Gutzeit Oy lahjoitti rukoushuonekunnalle kahden hehtaarin tontin pappilaa varten. Osana seurakuntapyrkimyksiä myös kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi eteisen paikalle rakennettavalla kellotornilla ja kirkkosaliin lisättävällä urkuharmonin lehterillä. Opetusministeriö vahvisti H. J. Pesosen tekemät kirkon laajennussuunnitelmat vuonna 1938 ja eduskunta myönsi rukoushuonekunnalle 50 000 markan avustuksen laajennustöitä varten. Rakennustöitä ei kuitenkaan ehditty aloittaa ennen talvisotaa.
Lakkauttaminen.
Suurin osa Korpiselkää luovutettiin Neuvostoliitolle talvisodan päätteeksi vuonna 1940. Alue vallattiin takaisin ja kotiseudulleen palannut väestö korjasi vähäisiä vaurioita kärsineen kirkkonsa. Korpiselän luterilaiset sankarivainajat haudattiin rukoushuonekunnan hautausmaalle. Alue evakuoitiin uudelleen 1944. Suomen puolelle jäänyt osa Korpiselästä liitettiin sotien jälkeen Tuupovaaran seurakuntaan. Luovutetun alueen seurakunnat määrättiin lakkautettaviksi vuoden 1950 loppuun mennessä ja näin myös Korpiselän rukoushuonekunta lakkautettiin 31. joulukuuta 1949.
Île aux Coudres

Île aux Coudres on Québecin provinssiin kuuluva pieni saari, joka sijaitsee Saint Lawrencen estuaarissa, noin 60 kilometriä Québecin kaupungista koilliseen. Sen pituus on 11 kilometriä, leveys enimmillään 4,3 kilometriä ja pinta-ala 30 neliökilometriä. Se on muodostunut kahdesta Appalakkeihin kuuluvasta harjanteesta, joita yhdistää maapenger. Saarta ympäröi laaja vuorovesitasanko, ja siellä esiintyy usein lieviä maanjäristyksiä.
Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier löysi saaren vuonna 1535 ja nimesi sen siellä kasvavien pähkinäpensaiden mukaan (). Vuonna 1677 se annettiin läänityksenä normandialaiselle Étienne de Lessardille, joka myi sen kymmenen vuotta myöhemmin sadalla livrellä Québecin pappisseminaarille. Saari asutettiin vuonna 1720, ja sen asukkaat saivat pitkään elantonsa maitovalaiden pyynnistä. Nykyään saaren väkiluku on noin 1 300, ja sen tärkeimpiä työllistäjiä ovat maanviljely, turpeennosto ja matkailu sekä lähistöllä sijaitseva laivastotukikohta.
Sardarapatin taistelu

Sardarapatin taistelu oli Armenian ja Osmanien valtakunnan välillä käyty taistelu 23.−26. toukokuuta 1918. Taistelu päättyi armenialaisten voittoon ja se pysäytti turkkilaisten hyökkäyksen kohti Jerevania, joka oli tuolloin viimeinen vapaa armenialainen suurempi kaupunki. Taistelun jälkeen solmittiin rauhansopimus, joka päätti sodan säilyttäen Armenian itsenäisenä.
Tausta.
Armenia oli jäänyt kahden turkkilaisen valtion väliin Turkin–Armenian sodassa. Lännessä Turkki oli vallannut läntisen Armenian Kars mukaan luettuna ja idässä Azerbaidžan havitteli Armenian eteläosia. Armenian johtoon nousi Aram Manukian, joka oli johtanut Vanin taistelua.
Taistelu.
Turkkilaiset alkoivat edetä kohti Jerevania 21. toukokuuta 10 000 sotilaan voimin, joiden tukena oli vielä noin 1 000 miehen kurdeista muodostettu nostoväen joukko. Armenialaisia johti Movses Silikian, jolla oli komennossaan 6 000 armenialaista. Itse taistelu käytiin Sardarapatin erämaassa. Armenialaiset jättivät pienen joukon voimistaan turkkilaisten tielle käymään äänekästä harhautustaistelua. Samaan aikaan he lähetivät kaksi joukkuetta tekemään kiertoliikettä turkkilaisten sivustoihin. Taistelu alkoi aamulla 23. toukokuuta ja armenialaisten onnistui yllättää turkkilaiset. Armenialaiset olivat saaneet paikalle omaa tykistöään, jolla ammuttiin puolen tunnin aikana 480 laukausta. Turkkilaisten rivit menivät sekaisin ja heidän etenemisensä pysähtyi. Iltapäivällä käytiin päätaistelu, jossa kuoli 3 500 turkkilaista ja 1 500 armenialaista. Turkkilaiset kääntyivät pakoon ja heitä ajettiin Gjumrin lähistölle saakka, joka oli aiemmin menetetty turkkilaisille. Armenialaisten eteneminen pysähtyi 26. toukokuuta, kun tieto Tiflisissä solmitusta rauhansopimuksesta saavutti heidät.
Lopputulos.
Tiflin neuvotteluissa Turkki lupasi armenialaisille 100 kertaa 100 kilometriä suuren alueen. Kun tieto voitosta saapui neuvotteluihin, turkkilaiset olivat valmiita 19 % korotukseen maa-alueeseen. Rauhansopimus solmittiin 4. kesäkuuta 1918. Sopimus velvoitti Armeniaa sallimaan Turkin joukkojen läpikulun ja takasi Armenian alueen muslimeille täydet oikeudet ja vapaudet. Sardarapatin taistelusta tuli armenialaisten keskuudessa myytti.
Paastojärvi

Paastojärvi on Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvoilla oleva järvi. Paastojärvi sijaitsee Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan pohjoisosassa. 
Paastojärveen laskee pohjoisesta pienet Löytöjärvi ja Lapinjärvi sekä idästä pienet Palojärvi, Soilinjärvi, Kaarijärvet, Sukkalinjärvi ja Jurvajärvi. Paastojärven pinta on 181 metriä meren pinnan yläpuolella ja järven eteläpäästä alkava lyhyt laskujoki yhtyy Tolvajokeen.
Muntaanjärvi

Muntaanjärvi on Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvoilla oleva järvi. Se sijaitsee Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan pohjoisosassa. 
Muntaanjärven kautta virtaa Tolvajoki Ala-Tolvajärvestä Viiksinselkään Suomen rajalle. Muntaanjärveen laskee joukko pieniä järviä, kuten Pinisjärvi. Paastojärven pinta on 151 metriä meren pinnan yläpuolella.
Petäjäjärvi (Korpiselkä)

Petäjäjärvi on Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvoilla oleva järvi. Se sijaitsee Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan keskiosassa. 
Volgajoki virtaa Petäjäjärven läpi ja laskee sen luoteispuolella Viiksinselän Hiidenselkään. Lisäksi järveen laskee etelästä Kilpijärvien laskujoki.
Jerry Heidenreich

Jerôme Alan "Jerry" Heidenreich (4. helmikuuta 1950 Tulsa, Oklahoma – 18. huhtikuuta 2002 Paris, Texas) oli yhdysvaltalainen uimari. Hän opiskeli Southern Methodist Universityssa ja voitti NCAA:n 200 jaardin vapaauinnin mestaruuden vuonna 1972.
Heidenreich osallistui vuoden 1972 kesäolympialaisiin Münchenissä. Hän kuului joukkueisiin, jotka voittivat kultaa 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteistä. Lisäksi Heidenreich ylsi yksin hopeaan 100 metrin vapaauinnissa ja pronssiin 100 metrin perhosuinnissa. 
Heidenreich sai kolme kultamitalia ja yhden hopean Pan-Amerikan kisoissa. Kaikkiaan hän teki uransa aikana kuusi Yhdysvaltain- ja kuusi maailmanennätystä (jälkimmäisistä kaikki viestijoukkueen jäsenenä). Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1992.
Heidenreich toimi ammattimaisena uinninohjaajana Dallasissa. Hän teki itsemurhan 52-vuotiaana vuonna 2002. Hän oli kuolemaansa edeltäneenä kesänä saanut aivohalvauksen. Hänellä on poika, Austin, joka hänen kuolemansa aikaan oli 14-vuotias.
Walid Mesloub

Walid Mesloub (, s. 4. syyskuuta 1985 Trappes, Yvelines, Ranska) on ranskalais-algerialainen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana ja hyökkääjänä pelaava Mesloub edustaa Ligue 2:ssa pelaavaa Le Havrea.
Maajoukkueura.
Mesloub pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian paidassa 17. marraskuuta 2010 Luxemburgia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle.
Keskijärvi (Suojoen vesistö)

Keskijärvi on järvi Suojoen vesistön latvoilla Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan koillisosassa. 
Keskijärveen laskee lännestä Luglajokea pitkin Yläjärvi. Luglajoki jatkuu Keskijärven eteläpäästä ja laskee Luglajärveen. Järven pinta on 159 metriä meren pinnan yläpuolella. Suomelle kuuluessaan järven eteläpuolella sijaitsi Keskijärven kylä.
Yläjärvi (Suojoen vesistö)

Yläjärvi on järvi Suojoen vesistön latvoilla Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan koillisosassa. 
Yläjärvi laskee Luglajokea pitkin Keskijärveen. Suomelle kuuluessaan järven eteläpuolella sijaitsi Yläjärven kylä.
Emil Rausch

Emil A. Rausch (11. syyskuuta 1882 Berliini – 14. joulukuuta 1954 Berliini) oli saksalainen uimari.
Vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa Rausch voitti kultamitalit 880 jaardin vapaauinnissa ajalla 13.11,4 ja yhden mailin vapaauinnissa ajalla 27.18,2. Lisäksi hän sai pronssia 220 jaardin vapaauinnista ajalla 2.56,0. Hän kilpaili myös vuoden 1906 välikisoissa Ateenassa ja oli mukana saamassa hopeaa 4 × 250 metrin vapaauintiviestistä. Mailin vapaauinnissa hän jäi kuitenkin mitaleitta ja sijoittui viidenneksi.
Vieksinkijärvi

Vieksinkijärvi on järvi Suojoen vesistön latvoilla Loimolan kunnan itäosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän kunnan itäosassa. 
Vieksinkijärveen laskee pohjoisesta pienet Hietajärvi ja Särkijärvi. Vieksinkijärven pinta on 106 metriä meren pinnan yläpuolella ja se laskee Vieksinkijokea pitkin etelään pienen Perttijärven kautta Korpijärveen. Suomelle kuuluessaan järven itäpuolella sijaitsi Vieksingin kylä.
Edon linna

Edon linna on linna, joka rakennettiin vuonna 1457 Tokioon, silloiselta nimeltään Edoon. Alkuperäisen linna rakensi Daimio Ōta Dōkan. Tokugawa Ieyasu, Tokugawa-shōgunaatin perustaja, muutti sinne 1590 ja laajensi sitä merkittävästi. Linna oli shōgunin asuinpaikka ja maan sotilasvallan keskus Edo-kauden ajan. Kun Japanin keisarillinen hovi muutti Kiotosta Tokioon, linnasta tuli keisarillinen palatsi ja Japanin keisarin asunto, ja sen nimeksi tuli Kōkyo. Linna on kärsinyt suurista tulipaloista vuosina 1657 ja 1873. Alkuperäisestä linnasta on jäljellä valleja ja vallihautoja. 
Linnan sisemmän vallihaudan ympäröimä alue on 2 km pitkä pohjois-eteläsuunnassa ja 1500 m leveä idästä länteen.
Luglajärvi

Luglajärvi on järvi Suojoen vesistön latvoilla Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Järvi sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella ja se sijaitsi Suomelle kuuluessaan Korpiselän ja Suojärven kuntien rajalla. 
Luglajärveen laskee lännestä Keskijärvi. Järven itäpäästä alkava Luglajoki yhtyy Vegarujoen ja Kuukkausjoen kanssa Aittojoeksi, joka laskee Salonjärven länsiosaan.
Suomen aluelennonjohto

Suomen aluelennonjohto (ATCC Finland ACC) johtaa ja koordinoi Suomen ylilentoja, lentoja Suomesta ulkomaille ja ulkomailta Suomeen sekä lentoliikennettä Suomen eri lentoasemien välillä. Suomen aluelennonjohto on osa ATCC Finland-lennonjohtokeskusta (toiminut nykymuodossaan vuodesta 2018), jossa yhdistyvät Suomen aluelennonjohto ja samoissa tiloissa pidempään toiminut Helsingin lähestymislennonjohto, jotka sijatsevat fyysisesti samassa huonetilassa. ATCC Finland sijaitsee Helsinki-Vantaan lentoasemalla entisessä Finnairin Toimintakeskus-rakennuksessa (nyk. Avia Fleet) osoitteessa Lentäjäntie 1, 5. kerros. 
Aluelennonjohtopalvelua on annettu Suomessa vuodesta 1952 alkaen. Aluksi aluelennonjohto toimi vuosina 1952-1967 Helsingissä sekä muutamalla pienemmällä lentotiedotusalueella (Rovaniemi, Vaasa, Jyväskylä, Kemi), kunnes vuonna 1967 lentotiedotusalueiden määräksi vakiintui kaksi, Etelä-Suomi ja Pohjois-Suomi, joiden lennonjohtoyksiköt sijaitsivat Tampereella ja Rovaniemellä. Vuonna 2010 nämä yhdistettiin hallinnollisesti yhdeksi Suomen lentotiedotusalueeksi, ja vuosina 2015-2018 aluelennonjohdon toiminta siirrrettiin takaisin Helsinkiin. Tällöin myös palautettiin käyttöön aluelennonjohdon ensimmäinen radiokutsutunnus, Helsinki Control.
Katso myös.
Suomen aluelennonjohto hoitaa koko Suomen lentotiedotusaluetta. Suomen lentotiedotusalue on nimeltään Finland FIR () eli EFIN.
Suomen lentoasemien ja -paikkojen ilmatilasektorit.
Suomen lentotiedotusalue (Finland FIR eli EFIN) jakaantuu edelleen neljääntoista ilmatilasektoriin (ACC Sector), joita merkitään kirjaimilla: A, B, C, D, E, F, G, H, J, K, L, M, N ja V. Kirjaimia I, O, P, Q, R, S, T tai U ei käytetä. Sektoreita voidaan kytkeä yhteen siten, että yksi lennonjohtaja voi johtaa useampaa sektoria. Kulloinkin auki olevien työpisteiden määrän päättää liikennetilanteen pohjalta vuorossa oleva vuoroesihenkilö (SUP).
Lennonvarmistuskeskuksessa toimii myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (, lyh. RCC).
Nykytila.
Suomen aluelennonjohto käsittelee noin 280 000 lentoa vuodessa, joista noin 53 000 on ylilentoja.
Viiksinselkä

Viiksinselkä () on Vuoksen vesistön Pielisen reitin latvoilla oleva keskikokoinen järvi. Järvi sijaitsee Suomen ja Venäjän rajalla. Suomen puoleinen osa kuuluu Ilomantsin kuntaan ja Venäjän puoleinen osa Loimolan kuntaan. Ennen 1940-luvun Suomen alueluovutuksia järvi kuului kokonaan Suomelle ja silloin se kuului lähes kokonaan Ilomantsiin, vain eteläisin kärki kuului Korpiselän kuntaan.
Viiksinselän Venäjän puoliseen osaan laskee etelästä Volgajoki ja idästä Tolvajärven laskujoki Tolvajoki. Viiksinselän pinta on 145 metriä meren pinnan yläpuolella. Ostronsaari jakaa järven osiin, joita ovat muun muassa Melaselänjärvi, Mutalahdenselkä ja Kohtikankaanselkä Suomen puolella sekä Hiidenselkä Venäjän puolella. Viiksinselkä laskee Niemenjokea pitkin pohjoiseen Haapojärveen.
Suomen puolella järven eteläpäässä on Mutalahden kylä ja pohjoispäässä Nehvonniemen kylä. Venäjän puoleiset rannat ovat nykyisin asumattomia, mutta Suomelle kuuluessaan järven etelärannikolla Korpiselän kunnan puolella oli Karalin ja Tšikin kylät sekä Ilomantsin puolella Melaselkä.
Mathias Weckelman

Mathias Weckelman (k. 1704 Asa, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi ja lintutieteilijä.
Mathias Weckelmanin vanhemmat olivat talollinen Johan Mattsson ja Susanna Väckelsångista. Mathias kävi Växjön lukion 1686–1690 ja muutti opiskelemaan Turun Akatemiaan heinäkuussa 1690. Professori Petrus Hahnin ohjauksessa hän väitteli ensin 1694 ("pro exercitio"), ja sitten joutsenaiheisen "pro gradu"nsa 1697 ("Disputatio philosophica. De Cygno ejusque cantione"). Hänen pappisvihkimyksensä tapahtui Växjössä 1698 ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Asan pitäjän, nykyisin osa Växjötä, kappalaiseksi.
Weckelmanin puoliso oli Stenbergan kirkkoherran Nils Lacanderin tytär Kristina Nilsdotter Lacander.
Missile Command

Missile Command on Atarin heinäkuussa 1980 julkaisema kolikkopeli, jonka Sega lisensoi Euroopan julkaisua varten. Se on yksi tunnetuimmista Atarin 1980-luvun alkupuolen kolikkopeleistä.
Pelin ajatus on yksinkertainen. Pelaaja komentaa kolmea ilmatorjuntaohjuspatteria, jotka sijaitsevat ruudun laidoilla ja keskellä. Asemien välissä sijaitsee kuusi kaupunkia, joiden kimppuun ollaan hyökkäämässä ICBM-ydinohjuksilla (joista osa on MIRV-ohjuksia jotka ohjautuvat ilmassa usean kaupungin suuntaan). Näiden lisäksi pelialueella liikkuu vihollisen lentokoneita ja avaruusaluksia. Pelaajan tehtävänä on tuhota kaikki vihollisohjukset, ennen kuin ne osuvat kaupunkeihin tai ohjuspattereihin. Kussakin patterissa on rajallinen määrä ohjuksia, jotka palautuvat pelikierroksen jälkeen, mutta tuhottuja kaupunkeja ei saa takaisin ennen kuin tietyn pistemäärän ylittyessä. Peli loppuu, kun kaikki kaupungit ovat tuhoutuneet. 
Peliä on pidetty yhtenä esimerkkinä kylmän sodan ja ydinsodan uhan vaikutuksista populaarikulttuuriin. Itse pelissä kaupunkeja ei ole nimetty, mutta suunnittelijoiden mukaan kaupungit kuvaavat Kalifornian kaupunkeja: Eureka, San Francisco, San Luis Obispo, Santa Barbara, Los Angeles ja San Diego. Atari 2600 -versiossa tarinassa kerrotaan Krytol-planeetan hyökkäyksestä Zardon-planeetalle. Hieman epätavallisesti pelin loppukuvassa nähdään teksti ”The End” eikä ”Game Over”.
Kolikkopelin lisäksi pelistä on tehty useita uudisversioita ja klooneja, niin Atarin pelikonsoleille kuin muillekin laitealustoille.
Bethesdan Fallout 4 -pelissä on myös Pip-Boyllä pelattava minipeliversio Missile Commandista nimellä Atomic Command. Siinä kaupunkien tilalla on kuuluisia maamerkkejä kuten Vapaudenpatsas, ja kolmen ohjuspatterin sijaan niitä on vain yksi.
Kiovan olympiastadion

Kiovan olympiastadion () on monikäyttöinen stadion Ukrainan pääkaupungin Kiovan keskustassa. Stadionilla pelattiin jalkapallon EM-kilpailujen 2012 loppuottelu. Stadionilla pelattiin myös vuoden 1980 olympialaisten jalkapallo-otteluita.
Syyskuussa 2016 päätettiin, että vuonna 2018 stadionilla järjestetään Mestarien liigan loppuottelu.
Esilääke

Esilääke taikka esilääkitys tarkoittaa yleensä sellaista lääkinnällistä toimenpidettä, joka yhdistyy edeltävästi johonkin tehtävään hoitotoimenpiteeseen kuten leikkausoperaatioon. Myös joihinkin tutkimustoimenpiteisiin saatetaan esilääkkeen antaminen liittää. Jotkin invasiiviset tutkinnalliset toimenpiteet (kuten esim. lannepisto eli lumbaalipunktio, sekä luuydinpunktio: sekä aspiraatiossa että luuydinbiopsiassa) saattavat pelottaa tutkittavaa erityisen paljon. Lasten kohdalla tällöin käytetäänkin yleensä nukutusta koko toimenpiteen ajaksi. Aiemmin ei näin olla menetelty. Nykyään pyritään kaikkea lasten tutkimuksiin ja hoitoihin liittyvää traumatisoitumista paljolti välttämään, sillä seuraamuksena saattaisi koitua psyykkisiä ongelmia traumojen seuraamuksena. Nämä voivat olla myöhemmin hankalasti hoidettavia.
Yksi tärkeimpiä esilääkinnällisiä hoitoindikaatioita on kipushokin ehkäisy. Sellainen saattaa liittyä esim. olkanivelen treponaatioon, eli sijoiltaan nivelkuopasta pois luiskahtaneen nivelen takaisin paikoilleen asettamiseen. Ilman minkäänlaista kivunlievitystä, on myös tajunnan menettäminen mahdollista tässä yhteydessä.
Tavanomaisin hoitokäytäntöihin liittyvä esimerkki lienee, jonkin sedatiivin eli rauhoitteen antaminen ennen lääkinnällistä leikkausta. Sedatiiveja voidaan antaa myös joitain kivulloisia hoito- taikka tutkimuksellisia toimenpiteitä edeltävästi, varsinkin mikäli potilas on kovin pelokas. Eräitä kaikkein yleisimpiä esilääkkeitä lienevät bentsodiatsepiinit, joita on pidetty verraten monikäyttöisinä, sekä kohtalaisen hyvin siedettynä. Ko. lääkkeellä ei ole todettu olevan yleensä vaarallisia sivuvaikutuksia normaalien hoitoannosten alueella sekä yksistään käytettyinä. Mm. aikaisempiin esilääkeaineisiin, kuten barbituraatteihin verraten, on bentsodiatsepiinien terapeuttinen leveys huomattavan paljon suurempi. Näitä saatetaan käyttää myös lihasrelaksantteina.
Joskus voidaan käyttää erillistä EMLA-puudutelaastaria. Se sisältää ihoa puuduttavia aineita, lidokaiinia sekä prilokaiinia. EMLA:a voidaan käyttää pistoskammoisille lapsille. EMLA-laastari asetetaan paikoilleen n. 1-2 tuntia ennen tehtävää injektiota. Kun puudute on alkanut vaikuttaa riittävässä määrin, voidaan laastari poistaa ja pistos antaa. Ihon on oltava ehjä, kun laastari kiinnitetään ja pistos tehdään laastarin peittäneelle kohdalle. Useimmiten kysymyksessä on joko rokotteen antaminen, taikka verikokeen ottaminen.
Hammaslääkäri voi sivellä ennen varsinaista hoitotoimenpidettä, erillistä pintapuudutetta ienten alueelle. Pintapuudute saattaa olla pahalta maistuvaa. Tämä lienee sen ainoa varjopuoli, esim. vahingossa tapahtuvaa puutuneen alueen puremista lukuun ottamatta.
Tämä käytäntö voi edeltää esim. varsinaista puuduteaineen injektointia hampaanpoiston yhteydessä. Erityisen kipuherkät potilaat saattavat pyytää tätä myös hampaan paikkauksen, taikka hampaan hionnan yhteydessä.
Tokionlahti

Tokionlahti () on vesialue Japanissa, Kantōn alueen eteläosassa. Se on suojaisa, etelään aukeava lahti joka jää kahden niemimaan, Bosonniemen ja Miuranniemen väliin. Lahden pinta-ala on sen etelärajan määritelmästä riippuen noin 900-1300 neliökilometriä. Tokion kaupunki on levittäytynyt lahdelle täyttömaan päälle, ja alueella on Rainbow Bridgen lisäksi useita muita siltoja ja tunneleita. Lahdella on useita keinotekoisia saaria, joita rakennettiin 1600-luvulta alkaen merilinnoituksia varten. Saaria on muutettu ostoskeskuksiksi ja matkailunähtävyyksiksi.
Izusaaret

Izusaaret on ovat Japanille kuuluva lähes kahdenkymmenen saaren ja luodon muodostama saariryhmä, joka levittäytyy noin 700 kilometrin matkalle Tokiosta etelään. Yhdeksän saarta on asuttuja, ja ne muodostavat hallinnollisesti kaksi kaupunkia ja kuusi kylää, jotka ovat osa Tokion prefektuuria. 
Suurin saarista, tuliperäinen Izu Ōshima (koordinaatit ), on 120 km päässä Tokiosta.
Rainbow Bridge

Rainbow Bridge (, virallisesti Tokion sataman yhdyssilta, ) on riippusilta Tokiossa. Se valmistui vuonna 1993. Silta on kaikkiaan 798 m pitkä, sen pisin jänneväli on 570 m ja pylväät 127 m korkeat. Sillan pylväät ovat valkoiset, mutta ne hohtavat yöllä värillisten lamppujen valoissa. Lamppujen käyttämä energia varastoidaan päivän aikana aurinkopaneeleilla.
Siltaa pitkin kulkee kaksi ajorataa, Yurikamome-pikaraitiotie ja kaksi kävelytietä, joita voi käyttää valoisana aikana.
Taman alue

Taman alue () on Tokion metropolin läntinen osa. Se sijaitsee sisämaassa Tokion keskusta-alueen eli 23 erillisalueen länsipuolella. Taman alueella on noin 4 200 000 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 1 160,06 neliökilometriä.
Taman alueella on yhteensä 30 kuntaa, joista 26 on kaupunkeja. Loput neljä kuntaa kuuluvat Nishitaman piirikuntaan. Niistä Mizuho, Hinode ja Okutama ovat maaseutukaupunkeja ja Hinohara on kylä. Aiemmin alueella sijaitsivat myös Kitataman ja Minamitaman piirikunnat, jotka lakkautettiin, kun niihin kuuluneille kunnille myönnettiin kaupunkioikeudet.
Alue ja siellä sijaitseva Taman kaupunki ovat saaneet nimensä Tamajoelta, joka virtaa Taman alueen etelärajalla. Nimen alkuperälle on useita selityksiä, joista vakuuttavimman mukaan se olisi juontunut joen yläjuoksulla Yamanashin prefektuurissa sijaitsevan Tanbayaman alueen nimestä.
Edvard Sirkkunen

Edvard Sirkkunen () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa esikuntavääpelinä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Hänen vanhempansa olivat torppari Malakias Sirkkunen ja Leena-Stiina Munne. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Vera Angeliga Tobbejin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Vaasan kauppakoulun. 
Jääkärikausi.
Sirkkunen työskenteli konttoristina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Sirkkunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan esikuntavääpeliksi 29. maaliskuuta 1918 ja joukkueenjohtajaksi 3. komppaniaan 12. huhtikuuta 1918alkaen. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sirkkunen jäi sisällissodan jälkeen palvelukseen 3. Jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hän toimi nuorempana upseerina ja adjutanttina II pataljoonassa. Hän erosi armeijasta 31. maaliskuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen kirjanpitäjänä Lahden saha oy:ssä 30. syyskuuta 1922 saakka, jonka jälkeen hän harjoitti omaa puutavaraliikettä vuoden 1923 loppuun saakka. Myöhemmin hän työskenteli eri puutavaraliikkeiden palveluksessa ja itsellisenä yrittäjänä. Siviilitoimiensa ohella hän toimi myös suojeluskuntajärjestössä Lahdessa ja Helsingissä, joista hän Lahdessa toimi vuosina 1921-1924 suojeluskunnan komppanianpäällikkönä. Hänet on haudattu Malmin haurausmaahan.
Paini kesäolympialaisissa 1952 – vapaapainin 73 kg

Vapaapainin sarjaan 73 kg osallistui 20 painijaa, jokaisen edustaessa eri maata. Kilpailut käytiin 20.-23. heinäkuuta.
2.kierros.
Leclercin ja Scottin ottelun tulos on toisissa lähteissä, mm. virallisessa raportissa toisin päin, mutta tällöin Leclerc olisi pudonnut jo 2.kierroksen jälkeen.
Thomas Gompf

Thomas Eugen ”Tom” Gompf (s. 17. maaliskuuta 1939 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen uimahyppääjä, joka sai pronssimitalin kymmenen metrin kerroshypyissä vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Hän voitti myös muun muassa AAU-mestaruuksia. 
Kilpauransa jälkeen Gompf on toiminut muun muassa valmentajana Miamin yliopistolla ja vuonna 1972 tuomarina olympialaisissa. Vuosina 1976 ja 1984 hän oli Yhdysvaltain olympiajoukkueen valmentaja/johtaja. Vuosina 1977–2000 hän kuului jäsenenä Yhdysvaltain olympiakomitean toimeenpanevaan johtokuntaan.
Gompf opiskeli Ohion valtionyliopistossa, toimi luutnanttina maansa ilmavoimissa ja oli myöhemmin National Airlinesin lentäjä. Hän on kuulunut International Swimming Hall of Fameen vuodesta 2002.
George Gaidzik

George William Gaidzik (22. helmikuuta 1885 Chicago – 25. elokuuta 1938 Michiganjärvi) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hänen vanhempansa olivat puolalaisia maahanmuuttajia. Hän ylsi vuoden 1908 kesäolympialaisissa jaetulle pronssille ponnahduslaudassa ja kilpaili myös kerroshypyissä, mutta jäi mitaleitta sijoittuen viidenneksi. Gaidzik osallistui vielä vuoden 1912 kesäolympialaisiin kaikissa kolmessa uimahyppylajissa saamatta kuitenkaan yhtään mitalia.
Gaidzik myös voitti AAU-mestaruuksia. Hän ja hänen 15-vuotias poikansa kuolivat äkillisen myrskyn kaadettua heidän veneensä Michiganjärvellä.
George Breen

George Thomas Breen (19. heinäkuuta 1935 Buffalo, New York – 9. marraskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen uimari. Hän sai vuosien 1956 ja 1960 kesäolympialaisissa yhteensä yhden hopeamitalin ja kolme pronssia. Hän voitti myös 22 AAU-mestaruutta ja teki kuusi maailmanennätystä. Vuoden 1956 olympialaisissa hän paransi 1 500 metrin vapaauinnin maailmanennätystä kolmellatoista sekunnilla; lopulta hän kuitenkin sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
Breen aloitti vakavan uintiharrastuksen vasta 17-vuotiaana. Hän opiskeli Cortland Statessa ja täydensi opintojaan Indianassa. Myöhemmin hänestä tuli Pennsylvanian yliopiston uinnin päävalmentaja. Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1975.
Hey Tonight

Hey Tonight on Creedence Clearwater Revival -yhtyeen vuonna 1970 ilmestyneelle "Pendulum"-albumille sisältyvä suoraviivainen rock-kappale. Tammikuussa 1971 se ilmestyi myös singlenä yhdessä kappaleen ”Have You Ever Seen the Rain?” kanssa, ja nousi muun muassa listaykköseksi Länsi-Saksassa.
Kun yhtyeen laulaja-kitaristi John Fogerty kirjoitti kappaleen, hänen veljensä Tom Fogerty oli lähdössä yhtyeestä. Kappaleen on katsottu olevan Johnin uskomus siihen, että jatkossa asiat sujuisivat hetkellisistä vastoinkäymisistä huolimatta. Tom jätti yhtyeen lopulta tammikuussa 1971 – samassa kuussa, jolloin single ilmestyi.
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
James Bradford

James Edward ”Jim” Bradford (1. marraskuuta 1928 Washington DC – 13. syyskuuta 2013 Silver Spring, Maryland) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Bradford saavutti Helsingissä 1952 olympiahopeaa yli 90 kg:n sarjassa. Uudemman kerran hän kilpaili olympiatasolla Roomassa 1960, jossa hän myös sai hopeaa.
Bradford voitti AAU-tittelit vuosina 1960 ja 1961. Hän saavutti lisäksi neljä hopeamitalia MM-kilpailuissa – vuonna 1951 hän jäi toiseksi John Davisille, vuonna 1954 Norbert Schemanskylle, vuonna 1955 Paul Andersonille ja vuonna 1959 Juri Vlasoville. Vlasov voitti Bradfordin myös vuoden 1960 kesäolympialaisissa.
Student Peace Prize

Student Peace Prize on norjalainen rauhanpalkinto, joka myönnetään joka toinen vuosi opiskelijalle tai opiskelijajärjestölle, joka on tehnyt merkittävää työtä rauhan edistämiseksi tai vaikuttanut ihmisoikeuksien edistämiseen. Palkinto annetaan kaikkien norjalaisten opiskelijoiden nimissä ja toimintaa johtaa Student Peace Prize -sihteeristö Trondheimissä, joka valitsee kansallisen nimityskomitean. Komiteaan kuuluu edustajia yliopistoista ja korkeakouluista ympäri Norjaa sekä myös itsenäinen Peace Prize -komitea joka myöntää palkinnon. Palkintotilaisuus pidetään International Student Festivalin aikaan Trondheimissä. 
Komitea.
Peace Prize -komitea on vuodesta 2010 lähtien koostunut yhdeksästä jäsenestä, joista neljä tulee Norjan kansallisesta opiskelijaliitosta (NSO) ja yksi opiskelijoiden ja akateemikkojen kansainvälisen avun rahastosta (SAIH). Loput neljä ovat asiantuntijajäseniä, jotka eivät ole opiskelijoita. 
Vuoden 2011 komitean jäseniä olivat muun muassa Nobelin rauhanpalkintokomitean entinen puheenjohtaja, Ole Danbolt Mjøs, Norjan entinen kauppaministeri ja tämän hetkinen Norjan Punaisen Ristin pääsihteeri, Børge Brende sekä Gro Holm, toimittaja Norjan Yleisradiosta (NRK). 
Entisten komiteajäsenten joukkoon kuuluvat esimerkiksi entinen pääministeri ja Oslo Center for Peace and Human Rightsin johtaja Kjell Magne Bondevik, Norwegian Institute of International Affairsin johtaja Jan Egeland, International Peace Research Institute Oslon (PRIO) entinen johtaja Stein Tønnesson sekä Norjan entinen ulkoministeri ja Norjan Punaisen Ristin puheenjohtaja, Thorvald Stoltenberg.
Ehdokkuudet.
Ehdokkuusneuvosto hyväksyy ehdotuksia kaikilta kiinnostuneilta osapuolilta. Ehdokkaiden täytyy olla joko opiskelijoita tai opiskelijajärjestö. Ehdokkuusneuvosto koostuu norjalaisista yliopisto- ja korkeakouluopiskelijoista. 
Palkinto.
Palkintosumma on vuodesta 2009 lähtien ollut 50 000 Norjan kruunua (noin 5 000 euroa), ja palkittu kutsutaan palkintoseremoniaan Trondheimiin International Student Festivalin aikaan. Palkinnon saaja tai valittu edustaja lähtee tämän jälkeen tutustumaan norjalaisiin kaupunkeihin, jolloin hänellä on mahdollisuuden tutustua humanitaarisiin järjestöihin ja eturivin poliitikoihin.
Prince Rupertin rautatieasema

Prince Rupertin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Prince Rupertin kaupungissa, Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa. Nykyinen asema sijaitsee lähellä BC Ferries- ja Alaska Marine Highway -lauttayhtiöiden satamia. Nykyisin ainoa juna asemalta on Via Railin Skeena, joka kulkee Prince Georgen kaupungin kautta Albertassa sijaitsevaan Jasperiin.
Historia.
Charles Melville Hays, Grand Trunk Pacific Railwayn johtaja päätti rakennuttaa kaupunkiin rautatien. Siellä sijainneen luonnonsataman johdosta Hays toivoi rautatien olevan tärkeä rahtireitti itään, yli Tyynenmeren. Ensimmäinen juna Winnipegistä Prince Rupertiin saapui 9. huhtikuuta 1914.
Grand Trunk Pacific Railway ajautui myöhemmin taloudellisiin vaikeuksiin, ja yhdistettiin 12. heinäkuuta 1920 kansalliseen Canadian National Railway -yhtiöön. Nykyisin VIA Rail hoitaa matkustajaliikennettä Prince Rupertista Jasperiin.
Prince Rupertin asema määriteltiin vuonna 1992 historialliseksi rautatieasemaksi.
Jomalvikin kanava

Jomalvikin kanava on Tammisaaressa Raaseporissa Jomalvikenin ja Edesvikenin välissä sijaitseva avokanava. Kanava on 450 metriä pitkä ja sillä on syvyyttä noin yksi metri. Kanavaa alettiin rakentaa vuoden 1937 loppupuolella. Sen tarkoituksena oli lyhentää saaristossa asuvien matkaa Tammisaareen kymmenellä kilometrillä. Sotavuodet 1939-1945 viivästyttivät rakennustöitä kymmenellä vuodella. Kanava valmistui lopulta vuonna 1951. Kanavan ylittävä silta yhdistää Gullön saaren Degerön saareen. 
Alun perin Gullön ja Degerön saarten välinen salmi ei ole ollut nykyisen kanavan paikalla vaan siitä noin kilometri länteen nykyisen Sundängenin kohdalla. Vielä ruotsalaisten sotilaskartoittajien 1700-luvun loppupuolella tekemässä rekognosointikartassa salmi nykyisen Sundängenin kohdalla näkyy kokonaan avovetenä. Vuonna 1880 tehdyssä merikartassa salmi on jo ummessa.
Kesäkuussa 2010 kanavassa sattui vakava veneonnettomuus, jossa kuoli yksi ihminen.
Adée Leander-Flodin

Adée Leander-Flodin, oikea nimi: Adolphine Thérèse Leander-Flodin, (29. toukokuuta 1873 Helsinki – 6. heinäkuuta 1935 Rooma, Italia) oli suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Leander-Flodin oli Suomen kaartin sotilaskapellimestari Adolf Leanderin ja Mathilda Emilie Fagerlundin tytär. Leander-Flodin kävi Helsingissä ruotsalaisen tyttökoulun ja Helsingin musiikkiopiston, jossa hän opiskeli laulua, teoriaa ja pianonsoittoa. Leander-Flodin opiskeli laulua Suomessa Abraham Ojanperän ja Emilie Mechelinin johdolla ja Pariisissa 1893–1898 valtion stipendin turvin Rosine Laborden oppilaana. Hänet oli Pariisissa kiinnitetty Opéra Comiqueen 1897–1898, ja hän piti konsertteja sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa. Vuonna 1898 Leander-Flodin teki laajan konserttikiertomatkan aina Etelä-Amerikkaan saakka, jossa hän oleskeli vuoden ajan toimien laulajattarena ja laulunopettajana. Europpaan palattuaan hän konsertoi muun muassa Tukholmassa ja Norjassa. 
Leander-Flodin avioitui vuonna 1900 musiikkikriitikko, säveltäjä Karl Flodinin kanssa, joka seurasi mukana konserttikiertueilla. Pariskunta muutti Buenos Airesiin 1908, jossa hän oli jo 1898 konsertoinut mutta palannut Suomeen isänsä sairastuttua. Hän toimi siellä myös laulunopettajana. Pariskunta palasi 1925 Suomeen, ja miehensä kuoltua vuonna 1925 Leander-Flodin muutti Roomaan. Kuolemaansa saakka hän toimi Roomassa laulunopettajana. Leander-Flodin kuoli 62-vuotiaana Roomassa heinäkuussa 1935.
Pariisissa samaan aikaan laulanut Aino Ackté piti Leander-Flodinia kilpailijanaan ja kirjoitti tästä kitkeriä kommentteja.
Erik Humbla

Erik Humbla (k. 3. toukokuuta 1710 Kjula, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi ja lintutieteilijä.
Erik Humbla oli syntyisin Ruotsin Smålandista, Närkestä. Isä Petter Humbla toimi kappalaisena Svennevadissa. Äidin nimi ei ole tiedossa, mutta hänen isänsä oli Svennevadin kirkkoherra Jonas Blybergius. Erik kävi Strängnäsin lukion ja tuli opiskelemaan Turun Akatemiaan lukukaudella 1678–1679. Hänen "pro exercitio" väitöksensä käsitteli jäälintua eli kuningaskalastajaa. Väitöksen ohjaajana toimi Anders Wanochius helmikuussa 1682 ("Disputatio Physica de Halcyone"). Väitös oli akatemian ensimmäinen lintua tarkasteleva väitöskirja. Humblan "pro gradu" käsitteli kruunun alamaisia ja heiltä odotettavia vaatimuksia. Se tarkastettiin kolme vuotta myöhemmin 1685, ohjaajana toimi Daniel Achrelius. Humbla suoritti maisterin tutkinnon, jonka jälkeen hän palasi Ruotsiin, jossa hänet vihittiin papiksi Strängnäsin hiippakunnassa 1686. Humbla nimitettiin Dunkerin kirkkoherran apulaiseksi.
Vuonna 1688 Humbla ryhtyi opettajaksi. Hänestä tuli Strängnäsin lukion kaunopuheisuuden ja runousopin lehtori. 1693 hänet valittiin lukion toiseksi teologian lehtoriksi. Samaan aikaan hän oli palkkapitäjänsä Aspön kirkkoherra. 1694 hänet nimitettiin Kjulan kirkkoherraksi, missä virassa hän sitten toimi kuolemaansa asti.
Erik Humbla oli kahdesti avioliitossa. Ensimmäinen puoliso oli Erik Hambreliuksen tytär. Toinen vaimo oli Maria Gudmundsdotter Lithovius, jonka isä oli Eskilstunan kirkkoherra Gudmund Lithovius.