tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venäjän–Turkin sota (1768–1774)

Venäjän–Turkin sota (1768–1774) johtui Venäjän keisarinna Katariina Suuren halusta saada Venäjälle satamia Mustaltamereltä ja vapauttaa Balkanin kansat Turkin vallan alaisuudesta. Pidettiin myös tärkeänä, että Mustaltamereltä olisi vapaa pääsy Bosporinsalmen läpi Välimerelle.
Sotaa edelsi vuonna 1735 syttynyt Puolan perimyssota, jossa Venäjä oli samalla puolella Itävallan kanssa. Itävalta kuitenkin irrottautui sodasta vuonna 1737. Samanaikaisesti Ruotsissa nousi valtaan sotaisa hattupuolue, joka alkoi harjoittaa Venäjän-vastaista politiikkaa. Venäjän oli solmittava Belgradin rauha 1739 epäedullisin ehdoin, eikä sodassa valloitettuja alueita saatu sen haltuun. Balkanin ortodoksinen väestö oli kuitenkin jo herännyt huomaamaan venäläiset uskonveljikseen.
Sodan alku.
Katariinan noustua valtaan aloitettiin Venäjällä voimakas propaganda Balkanin kansojen vapauttamiseksi ja vapaan merenkulun luomiseksi. Osmanien valtakunta oli huolestunut Venäjän vaikutusvallan kasvusta ja valtiontalouden mahdollisista tullitulojen menetyksestä, jos kauppaväylät vapautuisivat. Turkki esitti Ranskan ja Itävallan tukemana vaatimuksen, että Venäjän pitäisi vetää joukkonsa pois Puolasta. Kun Venäjä ei tähän suostunut, Turkki julisti sille sodan 6. lokakuuta 1768 ja otti Venäjän Turkin-lähetystön henkilökunnan vangiksi.
Tammikuussa 1769, 70 000 hengen turkkilainen armeija hyökkäsi Keski-Ukrainan maihin, poltti kymmeniä kyliä ja orjuutti ihmisiä, mutta heidän hyökkäyksensä torjui Pyhän Elisabetin linnoituksen 6 000 miehen varuskunta, joka koostui 4 000 venäläisestä ja 2 000 ukrainalaisesta kasakosta. Venäjä aloitti nopeasti sotatoimet Mustanmeren itäosan Azovassa. Lisäksi kenraalien Aleksandr Golitsynin ja Pjotr Rumjantsevin johtamat joukot valloittivat Moldovaa. Venäjän laivasto purjehti kohti Kreikkaa ja se löi kesäkuussa 1770 Tšesmen (Çeşme) salmessa Turkin laivaston ja valloitti suuren osan alueen saarista. Samalla Venäjä sai haltuunsa Asovanmeren rannat ja Krimin.
Neuvottelut.
Turkki oli valmis rauhanneuvotteluihin. Aselepo solmittiinkin toukokuussa 1772. Sota kuitenkin syttyi uudestaan, kun tilanne Puolassa kävi Venäjälle turvallisemmaksi. Nyt Venäjä valtasi Suvorovin johtamana Tonavan varren linnoituksia. Rauha solmittin Kutšuk Kainardsissa 1774. Venäjä sai osan Moldovaa sekä Asovanmereltä Kertšin ja Jenikalen linnoitukset. Turkki suostui kunnoittamaan alamaistensa ortodoksista uskoa. Sopimuksessa Krim tuli Turkista riippumattomaksi valtioksi. Tosin Venäjä otti Krimin alueen haltuunsa keväällä 1783.
Sodan seurauksena Venäjä kiinnostui Kaukasian valtaamisesta. Georgialaiset olivat sodan aikana pyytäneet Venäjältä apua omassa taistelussaan Turkkia vastaan. Vuonna 1774 tehdyssä sopimuksessa Georgia vapautettiin veronmaksusta Turkille. Toisaalta Iran vahvistui Georgian itäpuolella, ja Georgia joutui kahden islamilaisen valtion puristuksessa turvautumaan Venäjän apuun. Venäjä sai yliotteen Georgiasta.
Ykkösen kausi 2017

Ykkösen kausi 2017 on Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 45. kausi. Kausi pelataan kymmenen joukkueen kolminkertaisena sarjana. Ykkösen voittaja nousee seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan ja toiseksi sijoittunut karsii liigapaikasta Veikkausliigan toiseksi viimeisen kanssa. Kaksi huonoiten sijoittunutta joukkuetta putoaa Kakkoseen. Kausi alkoi 29. huhtikuuta 2017 ja se päättyi 21. lokakuuta 2017.
Sarjataulukko.
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Maaliero; 3) Tehdyt maalit.
Tilastot.
Maalipörssi.
14 maalia
11 maalia
10 maalia
9 maalia
Kahdeksan maalia
Seitsemän maalia
Kuusi maalia
Viisi maalia
Neljä maalia
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2017 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella: 
Vuoden paras pelaaja:
Mikko Hyyrynen TPS
Vuoden maalivahti
Jonathan Viscosi TPS
Vuoden puolustaja
Juri Kinnunen TPS
Vuoden keskikenttäpelaaja
Lucas Kaufmann (FC Honka)
Vuoden hyökkääjä
Kalle Multanen (FC Haka)
Dubaï Flamingo

Dubaï Flamingo on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Delphine Kreuterin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalais-portugalilais-arabiemiirikuntalainen road movie -tyylinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Vanessa Paradis, Sergi López ja Florence Thomassin. Elokuvan tuottajana oli Paulo Branco.
Juoni.
Vincent (Sergi López) asuu Dubaissa. Kun hänen vaimonsa Livia (Florence Thomassin) katoaa jälkiä jättämättä, hän lähtee heti huolestuneena etsimään tätä. Livia on voinut karata toisen miehen kanssa, mutta katoamisen takana voi olla vakavakin selitys. Eräällä parkkipaikalla Vincent kohtaa nuoren naisen, Jackien (Vanessa Paradis). He löytävät nopeasti yhteisen sävelen ja alkavat yhdessä haravoida kaupungin ja autiomaan välissä seutua, missä unet ja todellisuus alkavat sulautua saumattomasti toisiinsa.
Tuotanto.
"Dubaï Flamingo" kuvattiin miljoonan euron budjetilla Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa marras-joulukuussa 2010. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalainen Alfama Films, portugalilainen Clap Filmes sekä arabiemiirikuntalaiset e-Motion International ja Jumeirah The Meydan Dubai. Elokuvan virallinen traileri julkaistiin 29. marraskuuta 2011.
Julkaisu.
"Dubaï Flamingo" sai ensi-iltansa Ranskassa 18. tammikuuta 2012, oli Alfama Filmsin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 2 801 katsojaa.
"Dubaï Flamingo" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 11. lokakuuta 2012.
Japanilainen elokuva

Japanin ensimmäiset elokuvat valmistuivat aivan 1800-luvun lopussa. Varhaisimmat teokset olivat katuelämää kuvaavia dokumentteja ja geishojen tanssiesityksiä. Teatterin ja elokuvan raja oli häilyvä: suuri osa elokuvista kuvasi "kabuki"-esityksiä ja mykkäelokuvien kertojilla ("benshi") oli huomattava asema. Parhaat kertojat olivat elokuvatähtien kaltaisia kuuluisuuksia ja he katosivat vasta äänielokuvan myötä 1930-luvulla. Maan elokuvateollisuus kasvoi kaupungistumisen ja massakulttuurin syntymisen myötä huomattavasti ja tuotti 1920-luvun lopun ja toisen maailmansodan välissä yli kymmenen tuhatta pitkää elokuvaa. Lyhyt iloinen 1920-luku päättyi Kantōn suureen maanjäristykseen, jonka jälkeen yleisö alkoi suosia vakavampia aiheita: historiallista draamaa ja romantiikkaa. Lamavuosina ohjaajat ryhtyivät käsittelemään erityisesti alemman keskiluokan ja työväestön sekä japanilaisen naisen ahdinkoa. Sodan alettua elokuva valjastettiin propagandan palvelukseen.
Japanilaisen elokuvan kulta-aikaa oli 1950-luku. Akira Kurosawa teki ensimmäiset elokuvansa 1940-luvulla ja voitti Venetsian elokuvajuhlien hopeisen leijonan teoksellaan "Rashōmon" (1950). Muita hänen mestariteoksiaan ovat "Seitsemän samuraita" vuodelta 1954 ja "Ikiru", sotaa edeltävän draaman humanismia ja realismia jatkava teos vuodelta 1952. Kenji Mizoguchi aloitti vuorostaan työskentelyn jo 1920-luvulla kuvaten erityisesti naisten kohtaloa – hänen tunnetuin teoksensa on myös hopeisen leijonan voittanut "Ugetsu – kalpean kuun tarinoita". Kaikkein merkittävimpänä ohjaajana monet pitävät kuitenkin Yasujirō Ozua, joka loi minimalistisia kuvauksia japanilaisesta perheestä. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluu keskimääräisen perheen hajoamista kuvaava hiljainen, eleginen tarina "Ensimmäinen matka" vuodelta 1953. 1960-luvulla television yleistymisen myötä elokuvan merkitys väheni ja lipunmyynti laski viidesosaan huippuluvuistaan. Kallimman tuotannon korvasivat gangsterit, teinielokuvat, hirviöteemat (Godzilla) ja pehmoporno. Japanilaisen elokuvan ovat pitäneet elinvoimaisena erityisesti itsenäiset ohjaajat, kuten Nagisa Ōshima, Shōhei Imamura ja Jūzō Itami.
Katja Novitskova

Katja Novitskova (s. 1984 Tallinna) on virolainen taiteilija, joka asuu ja työskentelee Amsterdamissa ja Berliinissä. Novitskova on osallistunut ryhmänäyttelyihin vuodesta 2009 alkaen ja pitänyt yksityisnäyttelyitä eri maissa vuodesta 2012. Lisäksi hän on toiminut useiden näyttelyiden kuraattorina. Novitskova edustaa Viroa Venetsian biennaalissa vuonna 2017. 
Taidetta internetistä.
Novitskova hyödyntää teoksissaan verkosta löydettyä kuvamateriaalia, muun muassa kuvia kasveista, eläimistä ja taivaankappaleista. Teoksissa kuvat saavat usein litteän veistoksen muodon. Alumiinille pohjustetut ja muotoon leikatut kuvasuurennokset seisovat vapaasti lattialla. Novitskova hyödyntää teoksissaan myös videokuvaa sekä erilaisia valmisesineitä, joita hän muokkaa lisäämällä niihin osia. 
Novitskova on kiinnostunut ihmisen havaintokyvyn rajoista sekä uusista kuvantamismenetelmistä, jotka tavoittavat paljaalle ihmissilmälle näkymättömiä asioita. Monet teoksista esittävätkin aiheita, joiden taltioimiseen tarvitaan mikroskooppeja, lämpökameroita tai avaruusluotaimia.
Novitskovan taideprojekti "Post Internet Survival Guide 2010" oli mukana vakiinnuttamassa post-internet-taiteen käsitettä. Projekti toteutui kirjan, installaation sekä tapahtuma- ja näyttelysarjan muodossa vuosina 2010–2011.
Opinnot.
Novitskova opiskeli semiotiikkaa ja kulttuurintutkimusta Tarton yliopistossa, missä hän suoritti BA-tutkinnon vuosina 2003–2006. Hän jatkoi opintojaan Tarton taidekorkeakoulun mediataiteen osastolla ja suoritti maisterintutkinnon digitaalisesta mediasta Lyypekin yliopistossa Saksassa 2007. Vuosina 2008–2010 hän opiskeli graafista suunnittelua amsterdamilaisessa Sandberg Instituutissa.
Suomessa.
Novitskovan installaatio "Dawn Mission" on esillä Kiasman Ars17-näyttelyssä. Vuonna 2011 Novitskova kuratoi näyttelyn turkulaiseen B-galleriaan. Hän oli myös yksi näyttelyn taiteilijoista.
Venäjän–Turkin sota (1787–1792)

Venäjän–Turkin sota (1787–1792) oli Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan eli Turkin välinen sota. Se oli jatkoa vuosien 1768–1774 Venäjän–Turkin sodalle, joka oli päättynyt Venäjän voittoon. Sodan jälkeen Venäjä oli ottanut omin päin haltuunsa alueita Mustanmeren rannoilta, mikä ei miellyttänyt Turkkia. Se vaati Venäjää vetämään joukkonsa pois Krimiltä. Sota syttyi 19. elokuuta 1787. Turkki kävi samaan aikaan sotaa Itävaltaa vastaan (1787–1791), joten Venäjä ja Itävalta olivat tässä sodassa liittolaisia.
Alkuvuonna 1787 Venäjän keisarinna Katariina Suuri teki propagandamielessä puolivuotisen tarkastusmatkan Venäjän haltuun otetulla Novorossijan alueella. Matka tunnetaan erityisesti väitetyistä Potemkinin kulisseista. Krimin takaisia alueita asutettiin ja venäläistettiin sotamarsalkka Grigori Potjomkinin johdolla.
Sodassa Turkin armeija oli alakynnessä siitä huolimatta, että se oli Venäjän armeijaa suurempi. Kenraali Aleksandr Suvorovin joukot löivät syyskuussa 1789 Rymnikin taistelussa turkkilaiset Yusuf paššan johtamat joukot. Amiraali Fjodor Ušakovin komentama venäläinen laivasto löi turkkilaiset myös merellä elokuussa 1791 käydyssä ratkaisevassa Kaliakranniemen meritaistelussa, minkä jälkeen Turkki oli valmis rauhanneuvotteluihin.
Sota päättyi Jassyn rauhaan vuoden 1792 alussa. Rauhansopimuksessa vahvistettiin Venäjän oikeus Krimin niemimaan omistukseen. Etelä-Bug- ja Dnestrjokien välinen alue Moldovassa siirtyi Venäjän omistukseen. Venäjän tarkoituksena oli seuraavaksi luoda suojelukseensa Turkilta otettava Kreikan kuningaskunta, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Emine Erdoğan

Emine Erdoğan, s. "Gülbaran"; (s. 16. helmikuuta 1955) on Turkin presidentin Recep Tayyip Erdoğanin puoliso.
Elämäkerta.
Emine Gülbaran syntyi Üsküdarissa Istanbulissa kurdilais-arabialaiseen perheeseen joka oli lähtöisin Siirtin maakunnasta.Emine on nuorin perheen viidestä lapsesta. Hän kävi Mithat Paşa Akşam taidekoulua, mutta keskeytti opintonsa ennen valmistumista.
Emine liittyi Idealistinaisten yhdistykseen. Näiden toimien aikana hän tapasi Recep Tayyip Erdoğanin konferenssissa. Recep Tayyip Erdoğan ja Emine Gülbaran menivät naimisiin 4. helmikuuta 1978. Parilla on neljä lasta; Ahmet Burak, Necmettin Bilal, Esra ja Sümeyye.
Poliittinen elämä.
Syed Yusuf Raza Gilani myönsi vuonna 2010 Pakistanin pääministeri Nishan-e-Pakistan palkinnon Emine Erdoğanille tunnustuksena hänen henkilökohtaisesta panostuksestaan Pakistanin tulvasta kärsineiden ihmisten hyväksi. Lokakuussa 2010 Erdoğan vieraili Pakistanissa ja tulvasta kärsineillä alueilla nähdäkseen henkilökohtaisesti tulvan aiheuttamat tuhot ja vaikutti merkittävästi kampanjan varainhankintaan auttaakseen maan tulvan uhreja.
Erdoğan vastustaa lapsiavioliittoja: "Lasten pakkoavioliitot eivät ole hyväksyttäviä missään olosuhteissa."
Washed Out

Ernest Greene (s. 3. lokakuuta 1982 Perry, Georgia, Yhdysvallat), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimeltään Washed Out, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja.
Tyyli.
Washed Outin musikaalinen tyyli yhdistetään usein chillwave-musiikkiin, joka popularisoitui 2010-luvun alussa.
Cape Annin maanjäristys

 
Cape Annin maanjäristys tapahtui 18. marraskuuta 1755 Uuden Englannin alueella. Järistyksen arvioidaan olleen voimakkuudeltaan 6,0–6,3 Richterin asteikolla ja episentrumi on paikannettu 25 mailia Cape Annista itään. Aikalaiskertomusten mukaan 1500 savupiippua tuhoutui ja putoavat tiilet rikkoivat kattoja.
Vuonna 1997 tehdyssä tutkimuksessa arvioitiin vastaavanlaisen maanjäristyksen tapahtuessa nykyään, Bostonin kaupunki kärsisi miljardien dollarien vahingot ja useita tuhansia kuolisi tai vammautuisi. Boston on erityisen haavoittuvainen maanjäristyksille, koska iso osa siitä on rakennettu täyttömaalle. Seabrookin ydinvoimalaitosta vastustettiin maanjäristysriskin perusteella, mutta se rakennettiin siitä huolimatta.
Simakkeet

Simakkeet ("Anthoxanthum") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 50–72 lajia.
Simakkeet ovat mätästäviä monivuotisia heiniä, jotka kasvavat enintään 30 cm korkeiksi. Simakkeiden lehdet ovat tasaisia ja kieleke on lyhyt. Varret kasvavat yksittäin ja kukintona on varren päässä oleva hyvin tiivis, tähkää muistuttava röyhy. Kussakin röyhyn tähkylässä on vain yksi hyvin kehittynyt kukka. Ulkokale on sisäkaletta lyhyempi.
Suvun lajeista Suomessa on tavattu kahta, tuoksusimaketta ("Anthoxanthum odoratum") ja vihnesimaketta ("Anthoxanthum aristatum"). Näistä tuoksusimake kasvaa yleisenä lähes koko maassa, alalajia eteläntuoksusimake ("Anthoxanthum odoratum" subsp. "odoratum") Etelä-Suomessa aina Oulun korkeudelle asti ja alalajia pohjantuoksusimake ("Anthoxanthum odoratum" subsp. "alpinum") Lapissa. Vihnesimakkeesta on vain muutamia yli 50 vuotta vanhoja havaintoja rannikkoseuduilta sekä yksi uudempi havainto 1990-luvulta pääkaupunkiseudulta.
Lajeja ja alalajeja.
Simakkeisiin yhdistettyjä, aiemmin maarianheiniin ("Hierochloë") luokiteltuja lajeja ja alalajeja:
HADOPI

Haute Autorité pour la diffusion des œuvres et la protection des droits sur internet (lyhyemmin HADOPI) on ranskalainen piraattikirjeitä lähettävä virasto, joka perustettiin 2009 samannimisellä lailla. Lain mukaan HADOPI lähettää tekijänoikeuksia loukanneille varoituskirjeitä. Kolmannen varoituskirjeen jälkeen piraatille voidaan harkita teknisiä rangaistuksia, jopa verkkoyhteyden katkaisua. HADOPI lähetti lokakuussa 2010 ensimmäiset piraattikirjeensä, minkä jälkeen piratismi väheni Ranskassa huomattavasti. Vuonna 2012 Ranskan kulttuuriministeri Aurélie Filippetti kuitenkin kertoi, ettei HADOPI ole saavuttanut sille asetettuja tavoitteita.
Ensimmäinen versio laista kaatui kesäkuussa 2009 Ranskan perustuslakituomioistuimessa vuoden 1789 ihmisoikeuksien julistuksen vastaisena. Sen artiklassa 11 on suojattu viestinnän ja sananvapaus. Lisäksi laki nähtiin länsimaisen oikeuskäsityksen syyttömyysperiaatteen vastaisena.
Uudistettu versio laista, ns. HADOPI 2 hyväksyttiin syyskuussa 2009.
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017

Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017 järjestettiin Torwar Arenalla, Varsovassa, Puolassa 20.–23. huhtikuuta 2017. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän henkilökohtaista painoluokkaa miehille ja naisille sekä joukkuekilpailut..
Mitalistit.
Lähde: European Judo Union
Viherpantaheinä

Viherpantaheinä ("Setaria viridis") on pantaheinien sukuun kuuluva yksivuotinen heinäkasvilaji. Se on tyypillisesti matalakasvuinen ja kasvutavaltaan löyhästi mätästävä. Viherpantaheinästä tavataan kahta muunnosta: isoviherpantaheinä ("Setaria viridis" var. "major") ja pikkuviherpantaheinä ("Setaria viridis" var. "viridis"). Muunnoksista isoviherpantaheinä on selvästi korkeammaksi kasvava ja leveämpilehtinen. Isoviherpantaheinän kukinto on myös pidempi ja tiheämpikukkainen.
Viherpantaheinän varret ovat yleensä noin 20 cm korkeita ja kohenevia tai solmukohdistaan polveilevia. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja tasaisia. Varsien päissä olevat kukinnot ovat noin 5 cm pitkiä, muodoltaan liereitä ja väriltään vihreitä tähkiä. Tähkylöiden sisäkaleet ovat suunnilleen kukkien pituisia. Viherpantaheinä kukkii elo–syyskuussa. Italianpantaheinä eli tähkähirssi ("Setaria italica") muistuttaa viherpantaheinää.
Suomessa viherpantaheinää kasvaa siellä täällä eteläisessä Suomessa, mutta se ei ole kovin yleinen.
Kongressin kirjaston nimitunniste

 
Kongressin kirjaston nimitunniste eli LCNAF-tunniste (täsmällisesti , lyh. LC/NAF eli "Kongressin kirjaston ylläpitämä kansallinen nimiauktoriteettitiedosto", lyhennetään myös LCNAF tai LC NAF tai , lyh. LC NACO) on Yhdysvaltojen kansalliskirjaston asemassa olevan Kongressin kirjaston ja kansallisen nimiauktoriteettiohjelman 1970-luvulla luoma yksilöintitunniste. 
Huhtikuuhun 2011 mennessä Kongressin kirjaston yksilöivä nimitunniste (LCNAF) oli annettu jo yli kahdeksalle miljoonalle kohteelle. Nimitunnisteet voivat kuvata henkilön ja organisaation ohella esimerkiksi maantieteellisiä paikkoja tai tapahtumia.
Kongressin kirjaston aiemmasta nimiauktoriteettitiedostosta tuli Yhdysvaltain kansallinen nimiauktoriteettitiedosto ("National Name Authority File", NAF) vuonna 1976, kun maahan perustettiin kansallinen nimiauktoriteettiohjelma (NACO, "Name Authority Cooperative Program"). Vuonna 1977 Kongressin kirjasto alkoi ylläpitää LC/NAF-tunnisteita tietokoneistetusti, ja näiden tunnisteiden luetteloita toimitettiin vuodesta 1979 lähtien muille kirjastoille mikrofilmillä. Tietokoneilla luettava LC/NAF-aineisto tuli saataville OCLC:n kautta joulukuussa 1980. 
Wikidatassa LC/NAF-tunnusta vastaa LCAuth ID -tunnus (ID ). 
Nimitunnisteen rakenne.
Kongressin kirjaston nimitunnisteen rakenne on bibliografisen LCCN-tunnuksen rakenteen kaltainen. Tunnuksia ei kuitenkaan tule sotkea keskenään. 
Nimitunnisteen pituus on Kongressin kirjaston kontrollinumeron (LCCN-tunnuksen) tavoin periaatteessa tavallisesti 12-merkin mittainen. Sähköisessä aineistossa alkumerkki voi olla kolmen (tai kahden) merkin sijaan vain yhden tai kahden merkin mittainen, tai uupua kokonaan, jolloin nimitunniste voi olla lyhyempi. Alkumerkkeinä käytetään sekä vanhemmassa LCCN A-rakenteessa (vuosina 1898-2000 luokiteltu aineisto) että vuodesta 2001 lähtien käytetyssä tunnisteen B-rakenteessa samoja merkkejä, jotka esitetään oheisessa taulukossa.
Esimerkkejä.
Kongressin kirjaston nimiautoriteettitunnuste kirjailija Sofi Oksaselle on nb2007015525. Tämä tunniste on uudemman, vuodesta 2001 voimassa olleen bibliografisen LCCN-tunnisteen rakenteen kaltainen. Alkukirjaimet nb kertovat, että auktorisoinnin lähteenä oli British Library. 
Vastaavasti kirjailija, kuvittaja Mauri Kunnaksen nimitunniste on n82035097. Tässä tunniste on vanhemman LCCN-tunnisteen rakenteen mukainen. Enintään kolmimerkkistä etuliitettä edustaa Kongressin kirjastoon viittaava n-merkki, jolta kirjailija on saanut yksilöivän nimitunnisteen vuonna 1982.
Esimerkkinä organisaatiotunnisteesta voisi olla Itä-Suomen yliopisto, jonka LCNAF-tunniste on nb2010020615 (vuodelta 2010). Tähän tunnisteeseen ohjataan myös yliopiston englanninkielisellä nimellä. Kongressin kirjaston luokittelemista tapahtumista olkoon esimerkkinä Helsingin juhlaviikot, jolle on annettu nimitunniste n80072096 vuonna 1980.
Alfa Romeo GTA

Alfa Romeo GTA on Alfa Romeon vuosina 1965–1975 valmistama coupé-korinen urheiluautomalli, joka kehitettiin 105/115-mallisarjan urheilullisimmaksi ja tehokkaimmaksi malliksi. GTA-malleja valmistettiin paljon myös kilpa-autoiksi suoraan tehtaalla.
Giulia GTA.
Alfa Romeon kilpailuosasto kehitti GTA:n kun merkillä oli tavoitteena osallistua vakioautoluokkien kilpailuihin. GTA on kevyempi ja tehokkaampi versio Giulia GT -tuotantomalliin verrattuna. Autodeltan autolla voitettiin kaksi ETCC-sarjan mestaruutta.
GTA-mallissa käytettiin alumiinisia koripaneeleja, jotka kiinnitettiin auton teräsrunkoon. Taka- ja sivuikkunat korvattiin pleksilasista tehdyillä. Lisäksi eksoottisempia materiaaleja kuten magnesiumia käytettiin vanteissa ja muissa komponenteissa.
Alfa Romeo Giulia GTA (1965–1969).
Ensimmäisenä GTA-mallina esiteltiin vuonna 1965 Giulia GTA. Tavalliseen Sprint GT -malliin verrattuna kori oli kevytmetallia ja 1,6-litraisen moottorin puristussuhde oli korkeampi. Tehoa Giulia GTA:ssa oli 115 hevosvoimaa, yhdeksän enemmän kuin perusmallissa. Noin 500 autoa rakennettiin kilpailukäyttöä varten, ja autolla voitettiin European Touring Car Championship -sarjan mestaruus kolmena vuotena 1966–1969. Lisäksi vuosina 1967 ja 1968 valmistettiin ainoastaan 10 kappaletta mekaanisesti ahdettua GTA-SA-mallia käytettäväksi Group 5 -sarjassa. 
Alfa Romeo GTA 1300 Junior (1968–1975).
Vuosina 1968–1975 valmistetussa GTA 1300 Juniorissa oli 1,3-litrainen moottori, jonka teho oli aluksi 95 hevosvoimaa, myöhemmin 110 hevosvoimaa. Katukäyttöön tarkoitetussa versiossa ei ollut useimpia 1,6-litraisessa olleita painoa keventäviä varusteita, kuten muovisia ikkunalaseja tai kevytmetallivanteita. Autodeltan virittämissä kilpailukäyttöön tarkoitetuissa malleissa oli tehoa 165 hevosvoimaa muun muassa polttoaineen ruiskutusjärjestelmän ansiosta. 
Alfa Romeo GTAm (1969–1971).
Alfa Romeo GTAm -mallin 2,0-litrainen moottori oli kehitetty 1750 GTV:n 1,8 litran moottorista ja varustettu polttoaineen ruiskutusjärjestelmällä. M-kirjain tulee italian sanasta "maggiorata", joka tarkoittaa suurennettua.
Hedvig Taube

Hedvig Ulrika Taube (31. lokakuuta 1714 – 11. helmikuuta 1744) oli Ruotsin kuninkaan Fredrik I:n rakastajatar vuosina 1731–1741.
Hedvig Tauben isä oli amiraali Evert Didrik Taube. Kuninkaan tiedettiin entuudestaan olevan kiinnostunut nuorista naisista, kun hän tapasi 17-vuotiaan Hedvigin, joka oli tunnettu kauneudestaan. Suhde herätti paljon paheksuntaa, sillä Ruotsissa ei esiintynyt kuninkaallisten kevytmielisyyttä samassa määrin kuin esimerkiksi Ranskassa. Erityisesti pappissääty lausui paheksuntansa asiasta. Myös kansliapresidentti Arvid Horn osoitti kuninkaalle asiasta eriävän kannan ja joutui siten hallitsijan epäsuosioon.
Hedvig synnytti kuninkaalle neljä lasta ja oli kuninkaan epävirallinen puoliso Ulriika Eleonooran kuoleman (1741) jälkeen. Kuningas pyrki järjestämään Hedvigille arvonimiä kuten Saksan keisarin kautta järjestetty roomalaisen kreivittären arvonimi von Hessenstein. Naisen isä taas nimitettiin amiraliteettikollegion presidentiksi ja valtaneuvokseksi. 
Hedvigin neljäs raskaus oli hänen terveydelleen kohtalokas ja hän kuoli muutamia päiviä sen jälkeen kun hän oli synnyttänyt terveen lapsen. Kuningas otti tämän jälkeen rakastajattarekseen Catharina Ebban, jonka sukukartano oli Halikon Åminne.
K. B. Tilak

Korlipara Balagangadhara (K. B.) Tilak (14. tammikuuta 1926 – 23. syyskuuta 2010) oli intialainen itsenäisyysaktivisti, piirtäjä ja tuottaja.
Filmografia.
"Muddu Bidda" (1956)
"M.L.A." (1957)
"Atha Okinti Kodale" (1958)
"Mamiyarum Oru Veetu Marumagale" (1961)
"Chitti Tammudu" (1962)
"Eedu Jodu" (1963)
"Uyyala Jampala" (1965)
"Eedu Jodu" (1967)
"Pantalu Pattimpulu" (1968)
"Chhoti Bahu" (1971)
"Kangan" (1971)
"Bhoomi Kosam" (1974)
"Kolleti Kapuram" (1976)
"Dharma Vaddi" (1982)
Slovakia (puolue)

SLOVAKIA (svk. SLOVENSKO) on slovakialainen konservatiivinen puolue, joka on rekisteröity 2011. Sen puheenjohtajana toimii maan entinen pääministeri Igor Matovič. Puolue toimi pitkään nimellä Tavalliset ihmiset ja riippumattomat henkilöt ("OĽaNO") ennen kuin se vaihtoi nimensä vuoden 2023 parlamenttivaalien jälkeen. 
Historia.
Puolue tunnettiin ennen nimellä Tavalliset ihmiset tai Tavalliset ihmiset ja riippumattomat henkilöt ("Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti, lyh. OĽaNO"). Neljä Tavalliset ihmiset -järjestön jäsentä asettui ehdolle vuoden 2010 vaaleissa liberaalin Vapaus ja solidaarisuus -puolueen listoilla ja heidät kaikki valittiin. Puolue rekisteröitiin 2011 Igor Matovičin johdolla. Vuoden 2012 vaaleissa puolue nousi kolmanneksi suurimmaksi ja sai 8,6 % äänistä ja 16 paikkaa parlamenttiin. Vuoden 2016 vaaleissa puolue piti kolmannen sijansa ja sai 11 % äänistä ja 19 paikkaa.
Pääministeripuolueena.
Vuonna 2020 puolue sai vaalivoiton kampanjoituaan erityisesti korruptiota vastaan ja sen johtaja Igor Matovič nousi maaliskuussa 2020 Slovakian uudeksi pääministeriksi. Matovič pakotettiin eroamaan pääministerin tehtävästään kuitenkin jo alkuvuonna 2021 koronarokotteisiin liittyneen kohun seurauksena. Pääministeriksi nostettiin valtiovarainministeri Eduard Heger, joka myös oli Tavallisten ihmisten jäsen. Hän kuitenkin erosi puolueesta maaliskuussa 2023. Vuonna 2023 OĽaNO vaihtoi nimekseen OĽaNO ja ystävät.
Ennenaikaiset vaalit ja nimenvaihto.
Lokakuun 2023 ennenaikaisissa vaaleissa OĽaNO kärsi vaalitappion, mutta ylitti parlamentissa säilymiseen tarvittavan äänikynnyksen. Puolue jäi oppositioon ja muutti uudeksi nimekseen Slovakia ("Slovensko").
Euroopan parlamentti.
Vuodesta 2022 lähtien puolue on ollut Euroopan kansanpuolueen täysjäsen.
Vapaus ja solidaarisuus

Vapaus ja solidaarisuus (, SaS) on slovakialainen liberaalipuolue. Puolueen perusti 2009 taloustieteilijä Richard Sulík.
Historia.
Uuden Vapaus ja solidaarisuus -puolueen idean pani ensimmäistä kertaa alulle Sulík marraskuussa 2008 Sme-verkkosivustollaan julkaisemassa blogissaan. Muita merkittäviä alkuvaiheen aktivisteja olivat muun muassa Jozef Mihál, Richard Švihura, Martin Poliačik, Juraj Droba, Juraj Miškov sekä Peter Kollárik. Puolueen sisäisten riitojen takia Jozef Mihál ja Martin Poliačik ovat myöhemmin eronneet puolueesta.
Puolue nousi kolmanneksi suurimmaksi vuoden 2010 vaaleissa, joissa se sai 22 paikkaa ja nousi hallitukseen. Puolue menetti kuitenkin puolet paikoistaan vuoden 2012 vaaleissa. Vuoden 2016 vaaleissa se sai jälleen 12 % äänistä ja 21 paikkaa, jolla oli parlamentin toiseksi suurin puolue.
Richard Sulík väistyi puolueen puheenjohtajan paikalta maaliskuun 2024 puoluekokouksessa. Hänen seuraajakseen valittiin entinen koulutusministeri Branislav Gröhling.
Olemme perhe

Olemme perhe () on slovakialainen puolue, jota johtaa liikemies Boris Kollár.
Puolue perustettiin 2011 nimellä Slovakian kansalaispuolue (Strana občanov Slovenska). Myöhemmin nimi oli Meidän maamme (Náš kraj). Vähän ennen vuoden 2016 vaalien ehdokasasettelun päättymistä Boris Kollár otti sen haltuunsa ja antoi sille uuden nimen "Olemme perhe – Boris Kollár". Näin vältettiin 10 000 allekirjoituksen kerääminen uuden puolueen rekisteröimiseksi. Vaaleissa puolue sai 6,6 % äänistä ja 11 paikkaa parlamentissa. Kollárin nimi pudotettiin puolueen nimestä 2019.
Vuoden 2020 vaaleissa Olemme perhe kasvatti ääniosuuttaan 8,24 prosenttiin ja se muodosti hallituksen yhdessä OĽaNOn, SaSin sekä Ihmisten vuoksi -puolueen kanssa. Kollár valittiin Kansallisneuvoston puheenjohtajaksi. Puolue jäi alle 5 prosentin äänikynnyksen vuoden 2023 vaaleissa kun se sai vain 2,21% äänistä.
Felucia

Felucia on fiktiivinen planeetta Star Wars -universumissa, jonka verkkokoordinaatti on V-6. Ensimmäinen Felucian taistelu käytiin 19 eYt osana Kloonisotia. Taistelussa surmattiin Aayla Secura ja Barriss Offee, jotka kumpikin olivat jedejä. 
Felucia sijaitsee galaksin ulkokehän alueilla. Se kuuluu maanpäällisten planeettojen luokkaan ja sillä on kahdeksan kuuta. Felucian ilmasto on kuuma ja kostea ja sen ensisijainen maasto on viidakkoa. Sen eläimistöön kuuluvat esimerkiksi gelagrubit. Felucian järjestelmä oli liittoutunut Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaation ja myöhemmin Galaktisen Imperiumin kanssa. Planeetan ainoa kotoperäinen laji ovat felucialaiset, mutta sinne on myös muuttanut muualta lajeja, kuten viidakkorancoreita ja Tee-Musseja. Felucialla on pieniä felucialaisten asuttamia, maanviljelystä harjoittavia kyliä.
H. R. McMaster

Herbert Raymond ”H. R.” McMaster (s. 24. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen pitkän uran tehnyt kenraali. Hän toimi Donald Trumpin hallinnon turvallisuuspoliittisena neuvonantajana Michael T. Flynnin jälkeen, joskin välissä oli noin viikon kenraali Keith Kellogg. McMasteria pidetään perinteisen voimannäytön kannattajana, joka antaa arvoa Yhdysvaltain liittolaissuhteille. Tämän takia häntä pidetään Trumpin hallinnossa yhdessä James Mattisin kanssa tasapainottavana voimana.
Frank Knox

Frank Knox (1. tammikuuta 1874 Boston, Massachusetts – 28. huhtikuuta 1944 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja republikaanipoliitikko. 
Knox teki pitkän uran journalismin parissa. Hän aloitti uransa rivitoimittajana, mutta eteni nopeasti ylempiin tehtäviin. Vuonna 1927 hän vastasi jo kaikista William Randolph Hearstin julkaisemista päivälehdistä. Vuonna 1931 hän ryhtyi johtamaan "Chicago Daily News" -lehteä ja toimi samalla lehden kustantajana.
Knox aktivoitui politiikassa 1930-luvulla ja oli muun muassa republikaani Alf Landonin varapresidenttiehdokas Franklin D. Rooseveltia vastaan vuoden 1936 vaaleissa. Knox lopetti työskentelyn Chicago Daily Newsin kanssa vuonna 1940, kun Roosevelt nimitti hänet Yhdysvaltain laivastoministeriksi. Knox kuoli virassaan syksyllä 1944.
Sieť

Procházka valittiin parlamenttiin vuonna 2010 kristillisdemokraattisesta puolueesta. Hän sai vuoden 2014 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella 21 prosenttia äänistä kolmanneksi suosituimpana ehdokkaana. Suosionsa siivittämänä Procházka perusti uuden puolueen, joka vetosi etenkin internet-sukupolveen ja sai kyselyissä suuren suosion.
Vuoden 2016 vaaleissa puolue sai 5,6 % äänistä ja 10 edustajaa, mikä oli huomattavasti galluppeja matalampi kannatus ja puolueelle suuri pettymys. Puolue pääsi kuitenkin Smer-SD:n, Slovakian kansallispuolueen (SNS) ja Most-Hídin muodostamaan hallitukseen. Vaalien jälkeen puolue hajosi täysin. Kolme edustajaa erosi ja puolueen kannatus laski alle yhden prosentin. Procházka erosi puolueen johtajuudesta, ja ilmoitti jättävänsä politiikan ja parlamenttipaikkansa. Hän pyrki Euroopan unionin tuomioistuimen tuomariksi, johon asemaan ei päässyt. Viisi puolueen edustajaa siirtyi Andrej Hrnčiarin johdolla Most-Híd-puolueeseen.
Pääministeri Robert Fico ilmoitti elokuussa 2016, että puolueen ministerit eroavat ja puolue liitetään muihin hallituspuolueisiin. Alkuvuodesta 2017 puolueella oli enää yksi edustaja ja miljoonavelat, jolloin ilmoitettiin että puolue mahdollisesti liittyy pieneen Euroopan demokraattiseen puolueeseen.
Naantalin virastotalo

 
Naantalin virastotalo on vuonna 1983 valmistunut rakennus Naantalin keskustassa, joka toimi ennen valtion virastotalona. Rakennuksen kerrosala on 2 923 neliömetriä. Naantalin keskustakorttelien asemakaavassa virastotalo jää uuden tiealueen ja rakennusten alle, jolloin se tulee purettavaksi todennäköisesti noin vuonna 2023.
Vuonna 2015 rakennuksessa toimi Naantalin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto, keskusviraston arkisto ja väestönsuojelun johtokeskus, Kelan palvelutiloja sekä yrityksiä kuten lääkäriasema ja kirjakauppa. Virastotalo sijaitsee osoitteessa Tuulensuunkatu 8, ja sen omistaa Kiinteistö Oy Naantalin Virastotalo, jonka omistusuhteet vuonna 2015 jakautuivat: Naantalin kaupunki 90 prosenttia ja Kela 10 prosenttia. Virastotalossa on ennen sijainneet myös Naantalin poliisiasema ja työvoimatoimisto.
Järvikylän kartano

Järvikylän kartano on Joroisissa sijaitseva kartano. Kartano on ollut Grotenfeltin suvun omistuksessa vuodesta 1674. Kartano kuuluu Joroisten kartanoiden muodostamaan valtakunnalliseti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen kohteeseen.
Kartanon päärakennuksen rakennutti Nils Grotenfelt, josta tuli vuonna 1892 perustetun maataloushallituksen ensimmäinen ylijohtaja. Rakennus toteutettiin lääninagronomi Alfred Sjöströmin piirustusten pohjalta vuonna 1882. Rakennus on osittain kaksikerroksinen, aikakauden romantisoivaan tyyliin rakennettu hirsirakennus, jossa on kaikissa neljässä nurkassa ulkonevat tornit. Kartanon pihapiirin historiallinen talousrakennuskanta on muotoutunut 1920-luvulla, jolloin myös tiiliset karjarakennukset rakennettiin. Arkkitehti Urho Åberg suunnitteli vuosina 1924-1926 pihapiirin suuren puimala-varastokompleksin. Kartanolla on myös oma kappeli.
Kartanossa toimii kartanon omistajasuvun 10. isännän Karl Grotenfeltin vuonna 1987 perustama Famifarm Oy joka tunnetaan Järvikylä-merkillä myytävien yrttien ja salaattien tuottajana.
Appalachiosaurus

Appalachiosaurus (nimen merkitys: ”Appalachian lisko”) on sukupuuttoon kuollut tyrannosaurisuku. Se eli myöhäisellä liitukaudella noin 80–76 miljoonaa vuotta sitten. "Appalachiosauruksen" jäänteitä on löydetty Alabaman osavaltiosta, Yhdysvalloista. "Appalachiosaurus" on ensimmäinen ja täydellisin itäisestä Yhdysvalloista löydetty tyrannosauri. Se on pienempi kuin sen sukulaiset "Albertosaurus" ja "Gorgosaurus".
Nimi.
"Appalachiosaurus" tarkoittaa "liskoa Appalachiasta", viitaten vuorialueeseen josta fossiilit on löydetty. Lajinimi "montgomeriensis" on annettu Alabamassa sijaitsevan Montgomeryn piirikunnan mukaan. 
Koko ja ulkonäkö.
"Appalachiosauruksen" pituus oli 7–8 metriä. Sillä oli pitkä, kapea kallo, matala leuka ja todennäköisesti lyhyet, tyrehtyneet käsivarret, joissa molemmissa oli kaksi sormea. Varhaisissa rekonstruktioissa "Appalachiosauruksella" oli pitkät käsivarret joissa molemmissa oli kolme sormea, mutta ne ovat nykyään korjattu. "Appalachiosauruksella" oli pitkän kuonon päällä kuusi matalaa harjaa.
Ainoa tunnettu yksilö, tyyppinäyte, on keskenkasvuinen.
Fossiilit.
Tyyppinäytteen löysi geologi David King Montgomeryn piirikunnassa, Alabamassa heinäkuussa 1982. Se on noin 40-prosenttisesti täydellinen, ja sisältää osia kallosta ja alaleuasta, useita selkänikamia, osia lantiosta, ja suurimman osan molemmista takaraajoista. Keskenkasvuiseksi uskotun yksilön fossiililla mitattiin pituutta noin seitsemän metriä, ja elävänä dinosaurus painoi todennäköisesti vähän vaille tonnin. Nykyään jäänteet ovat McWane Centerissä Birminghamissa. Sekä suvun että lajin nimesivät paleontologit Thomas Carr, Thomas Williamson ja David Schwimmer vuonna 2005.
Elinympäristö.
Alabamasta löydetyt suurikokoiset siemenet viittaavat siihen, että "Appalachiosaurus" eli sademetsän kaltaisessa ympäristössä.
Elintavat.
Asiantuntijat uskovat maltillisen koon ja elinympäristön tyypin pakottaneen "Appalachiosauruksen" olemaan väijyvä saalistaja. Tiheäpuiset metsät ovat saattaneet estää "Appalachiosaurusta" saavuttamasta sen potentiaalista huippunopeutta. Sen sijaan se on saattanut odottaa puiden seassa saaliin lähestymistä. "Appalachiosaurus" on arviolta saavuttanut korkeimmillaan vain suunnilleen 13 kilometrin tuntinopeuden. 
"Appalachiosauruksen" tyyppinäytteestä on löytynyt puremajälkiä, jotka ovat tulleet "Deinosuchus"-krokotiililta.
Firenzen metropolikaupunki

Firenzen metropolikaupunki () on maakuntatason hallintoalue Toscanan alueella Keski-Italiassa. Se korvasi vuoden 2015 alussa Firenzen maakunnan. Alueen pääkaupunki oli Firenze. 
Metropolikaupungin pinta-ala on 3 514 km² ja asukasluku runsas miljoona. Siellä on 42 kuntaa.
Arnojoki virtaa alueen halki halki. Metropolikaupungin koillisosa sijaitsee Apenniineilla.
Ari Salminen

Ari Osmo August Salminen (s. 15. maaliskuuta 1951 Jyväskylä) on Vaasan yliopiston professori emeritus, joka toimi yliopiston rehtorina.
Henkilöhistoria.
Salminen syntyi myyntipäällikkö Osmo Edvin Salmisen ja vahtimestari Eeva Sanelma Niemosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on Anja Carita Britschgi. Salminen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1971, suoritti Tampereen yliopistossa hallintotieteen kandidaatin tutkinnon 1975 ja lisensiaatin tutkinnon 1978 ja väitteli siellä hallintotieteen tohtoriksi 1981.
Ammattiura.
Tampereen yliopiston projektitutkijana Salminen työskenteli 1975–1977 ja on ollut siellä dosentti vuodesta 1983, Kuopion yliopiston dosentti hän on vuodesta 1985. Vieraileva tutkija useissa eri Itä-Euroopan maissa Salminen oli 1977–1982 ja samalla 1977–1981 Suomen Akatemian tutkimusassistentti. Vaasan yliopistossa hän toimi suunnittelijana 1981–1983 ja Helsingin yliopistossa vt. assistenttina 1983. Vaasan yliopiston vt. professori Salminen oli 1983–1988, apulaisprofessori (virkavapaalla) 1986–1988, julkishallinnon professori vuodesta 1988, vararehtori 1987–1990, dekaani 1992–1994 ja rehtori 1994–1998, minkä jälkeen hän palasi professorin tehtäviinsä. 
Salmisen tutkimus- ja asiantuntijatyön kohteita ovat olleet hallintovertailut, julkinen johtaminen ja hallinnon ja johtamisen etiikka. Hän on julkaissut alaltaan paitsi useita kymmeniä tutkimuksia, myös opetusmateriaalia, kuten esimerkiksi teokset "Hallintotiede. Organisaatioiden hallinnolliset perusteet" (1995) ja "Julkisen toiminnan johtaminen. Hallintotieteen perusteet" (2004) sekä opetusjulkaisun "Julkisen johtamisen etiikka" (2010), joista kaikista on otettu useita painoksia.
Hietalahdenranta

Hietalahdenranta () on katu Helsingin eteläisessä kantakaupungissa. Kuten koko Hietalahden alue, katu kuuluu Kampin ja Punavuoren kaupunginosiin.
Hietalahdenranta alkaa Länsilinkin liikennealueelta Kampista, missä se muodostaa risteyksen Jätkäsaarenlaiturin ja Mechelininkadun kanssa. Hietalahdenranta tekee mutkan Hietalahden perukassa olevan satama-altaan ympäri Bulevardin päässä ja päättyy Punavuorenkadun kohdalla, jossa katulinjaus jatkuu Telakkakatuna etelään. 
Hietalahdenrannassa on raitiotiekiskot. Aikaisemmin ne johtivat Ruoholahdenrannalta Bulevardille, mutta vuonna 2021 valmistui uusi osuus Telakkakadun kautta Hernesaareen.
Nimen alkuperä.
Kadun nimi johtuu viereisen merenlahden, Hietalahden nimestä. Sen ruotsinkielinen nimi vahvistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1836 muodossa SandviksQuain. Vuonna 1887 otettiin jo käyttöön nykyinen muoto Sandvikskajen. Seuraavana vuonna katu jaettiin kahteen osaan, jotka saivat nimet Sandviks norra kajen ja Sandviks södra kajen, joille vuonna 1909 vahvistettiin myös suomenkieliset nimet Hietalahden pohjoinen rantakatu ja Hietalahden etelärantakatu. Vuonna 1928 ne jälleen yhdistettiin, ja katu sai nykyisen nimensä Hietalahdenranta.
Rakennuksia.
Kadun varrella on rakennuksia pääasiassa itä- ja pohjoisreunalla, jossa osoitenumerot ovat parittomia. Koska ranta oli sataman käytössä ja sitä pitkin kulki yli sadan vuoden ajan Helsingin satamarata, rannanpuoleiset rakennukset ovat pääosin olleet vahtitupia ja vastaavia, jotka eivät ole liittyneet ympäröivään kaupunkirakenteeseen. Rannan puolella on kadun alkupäässä huoltoasema ja toisessa päässä ravintola Merimakasiini. Vanhaa rakennuskantaa on satama-altaan pohjoispuolella. Rakennuksissa on ollut muun muassa Kaj Eräjuuren Haka-Auto, Yhtyneet Kuvalehdet ja Otavan kirjapaino. Uutta rakennuskantaa on Sinebrychoffin puretun rakennuksen tontilla satama-altaan itäpuolella.
Ravintola Salve sijaitsi aiemmin Hietalahdenranta 11:ssä, josta se syksyllä 2016 siirtyi Hietalahdenranta 5:een. Hietalahdenrannan ja Bulevardin risteyksessä sijaitsevassa saarekkeessa on Helsingin ainoa ovaalinmuotoinen lippakioski. Kioskin suunnitteli apulaiskaupunginarkkitehti Väinö Määttä, ja se rakennettiin vuonna 1939.
Nouga

Nouga on maalaiskunta Koulikoron alueen Kangaban piirissä Malissa. Sen keskuskylä Banancoro sijaitsee Nigerjoen rannalla 40 kilometriä Kangabasta lounaaseen. Kunnassa on 11 100 ja keskuskylässä 2 900 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Nougan kunnan pinta-ala on 606,65 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kangaban piirin Kaniogon ja Séléfougoun ja idässä Sikasson alueen Yanfolilan piirin Tagandougoun ja Sankaranin kuntiin sekä etelässä ja lännessä Guineaan. Kunnan läpi virtaa Nigerjoki. Seutu kuuluu Guinean ilmastovyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja, somonoja, bozoja, soninkeja ja maureja.
Kunnan läpi kulkee Bamakon ja Guinean rajan välinen maantie, joka on kulkukelpoinen vain kuivaan aikaan. Sadeaikaan liikennevälineinä toimivat veneet.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, durra ja hirssi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää, puuvillaa, tupakkaa, lehmänpapua ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, kullankaivuuta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Palveluihin kuuluvat neljä alakoulua, kaksi yläkoulua ja Tombolan terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja.
Sciurus

Sciurus on oravien heimoon kuuluva jyrsijäsuku. Se sisältää suurimman osan Pohjois-Amerikan, Euroopan, Aasian lauhkeiden osien sekä Keski- ja Etelä-Amerikan tuuheahäntäisistä oravista.
Lajit.
Seuraavat lajit on kuvattu:
George Brown and Company

George Brown and Company Limited oli brittiläinen telakkayhtiö, joka sijaitsi Greenockissa lähellä Grand Harbouria. Sen naapureina olivat Garvel Dry Dock ja James Watt Dock.
Historia.
George Brown (1859–1933) perusti yrityksen 1900. Telakka valmisti kaiken tyyppisiä pienehköjä aluksia. George Brownin kuoltua vuonna 1933 yhtiön toimintaa jatkoivat hänen kaksi poikaansa ja heidän jälkeensa pojanpoika. Vuonna 1937 yhtiö nimettiin uudelleen George Brown &amp; Co. (Marine) Limitediksi.
Telakan tilauskanta romahti 1960-luvulla ja viimeinen alus oli Colombon satamalle kesäkuussa 1963 valmistunut hinaaja "Vasabha". Osa telakasta jatkoi norjalaisen tehtaan tavarankäsittelylaitteiden lisenssivalmistusta ja se palasi laivanrakennukseen vuonna 1981. Vuonna 1983 yhtiö ajautui konkurssiin ja telakka myytiin huutokaupalla.
Tomas Lindahl

Tomas Lindahl (s. 28. tammikuuta 1938 Tukholma) on ruotsalainen biologi, joka on erikoistunut tutkimaan DNA:n vaurioita, niiden korjausmekanismeja ja niiden roolia sairauksissa kuten syövissä. Lindahlille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2015 yhdessä Paul L. Modrichin ja Aziz Sancarin kanssa mekanismien tutkimuksesta.
1970-luvun alussa Lindahl havaitsi DNA:han kohdistuvan eliöiden fysiologisessa ympäristössä useita kemiallisia modifikaatioita, jotka tekevät siitä epävakaan molekyylin. DNA voi muun muassa hapettua, sille voi tapahtua hydrolyyttisiä deaminoitumisia ja emästen metyloitumisia ilman entsyymien vaikutusta. Yksi tärkeimmistä Lindahlin havainnoista oli, että DNA:n sytosiini deaminoituu spontaanisti urasiiliksi, mikä voi olla hyvinkin haitallinen mutaatio solujen toiminnalle. Lindahl löysi DNA:n vaurioita korjaavia glykosylaasientsyymejä, joista ensimmäisenä hän eristi urasiili-DNA-glykosylaasin ja myöhemmin useita muita glykosylaaseja.
Viimeisimpänä Lindahl työskenteli Francis Crick-instituutissa, jossa hän toimi Clare Hall-laboratorioiden johtajana vuosina 1986–2005. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2009. Nobelin kemianpalkinnon lisäksi Lindahlille on myönnetty Royal Societyn Royal Medal vuonna 2007 ja Copley-mitali vuonna 2010. 
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Paul Modrich

Paul Modrich (s. 1946) on yhdysvaltalainen biokemisti. Hän toimii biokemian professorina Duke Universityssa ja tutkijana Howard Hughesin lääketieteellisessä instituutissa. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1973 Stanfordin yliopistosta.
Modrichille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2015 yhdessä Aziz Sancarin ja Tomas Lindahlin kanssa mekanismien tutkimuksesta.
Tadas Klimavičius

Tadas Klimavičius (s. 10. lokakuuta 1982 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä pelaava Klimavičius on voittanut pelaajaurallaan Liettuan mestaruuksia ja Baltian liigan mestaruuden.
Liettuan maajoukkueessa Klimavičius voitti pronssia vuoden 2010 MM-kilpailuista.
Aziz Sancar

Aziz Sancar (s. 1946 Savur, Mardinin maakunta) on yhdysvaltalais-turkkilainen biologi. Sancarille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2015 yhdessä Paul L. Modrichin ja Tomas Lindahlin kanssa mekanismien tutkimuksesta.
Hän on Turkin tiedeakatemian ja American Academy of Arts and Sciencesin kunniajäsen.
Elämä.
Sancar syntyi köyhään arabikieliseen perheeseen ja oli perheen seitsemäs lapsi.
Kšyštof Lavrinovič

Kšyštof Lavrinovič (, s. 1. marraskuuta 1979 Vilna, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen maan puolalaisvähemmistöön kuuluva koripalloilija. Hänen kaksoisveljensä Darjuš Lavrinovič on myös koripalloilija.
Sentterinä tai isona laitahyökkääjänä pelaava Lavrinovič on voittanut pelaajaurallaan muun muassa Italian mestaruuksia, Italian cup-mestaruuksia ja supercup-mestaruuksia.
Liettuan maajoukkueessa Lavrinovič voitti Euroopan mestaruuden Ruotsista 2003, EM-hopeaa Sloveniasta 2013 ja EM-pronssia Espanjasta 2007. Hän edusti maata myös useissa muissa arvokilpailuissa. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Liettuan joukkueessa neljänneksi Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.
Campbell-verkosto

Campbell-verkosto () on vuonna 1999 perustettu, voittoa tavoittelematon järjestö, joka tuottaa koulutukseen, rikollisuuteen, sosiaalipolitiikkaan ja kansainväliseen kehitykseen liittyviä katsauksia, jotka sisältävät kaiken saatavilla olevan tutkimustiedon tarkasti rajatusta aiheesta. Sen kirjallisuuskatsauksissa ensisijaisena ja luotettavimpana tutkimusmenetelmänä pidetään satunnaistettua vertailukoetta. Verkosto lisää kirjastoonsa katsauksia neljä kertaa vuodessa ja julkaisee ne Campbell Library -lehdessä. Campbell-verkosto on Cochrane-verkoston sisarorganisaatio, ja sen pohjoismainen jaos on Tanskan sosiaalisen tutkimuksen laitoksen Nordic Campbell SFI. Järjestö on nimetty yhdysvaltalaisen psykologin ja yhteiskuntatieteilijän Donald T. Campbellin mukaan. Joistakin katsauksista on myös saatavilla käyttäjien kirjoittamia tiivistelmiä, jotka pyritään kirjoittamaan helposti ymmärrettävästi. Kirjallisuuskatsauksissa arvioidaan, esimerkiksi sosiaalityön työpanosten ja interventioiden vaikuttavuutta arvioimalla näyttöön perustuvia (evidence-based) empiirisiä tutkimuksia.
Esimerkkejä katsauksista.
Campbell-verkoston ladatuin katsaus koskee koululuokanhallintamenetelmiä
. Katsaus kognitiivisen terapian vaikutuksia rikoksista tuomituille on ladatuin rikollisuuteen liittyvistä katsauksista. Molemmat edellä mainituista katsauksista löysivät näyttöä toimivista interventioista. Luetuin katsaus, joka käsittelee interventiota, jonka vaikutukset ovat näytön perusteella haitallisia, on katsaus Scared Straight -hankkeista, jossa käytösongelmaiset oppilaat tapaavat vankeja. Tarkoituksensa vastaisesti kokeilut Scared Straight -hankkeista osoittivat, että kokeiluryhmään arvottujen oppilaiden todennäköisyys syyllistyä rikoksiin myöhemmässä iässä kasvoi.
Karhelammi (Ylöjärvi, Myllykulma)

Karhelammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Karhelammi on osa Lavajärven aluetta.
Maantieto.
Lampi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,4 hehtaaria. Se sijaitsee metsän ja pellon välisellä suolla ja sen rantoja kiertää umpeenkasvun muodostava avosuovyöhyke. Lampeen laskee neljä ojaa, joista kolme tuo siihen suo-vettä. Neljäs oja on Virojärven laskuoja, joka virtaa peltojen läpi. Muiden ojien kautta muiden lähisoiden vesiä. Karhelammin laskuoja alkaa 250 metriä pitkänä ja 10-20 metriä leveänä kapeikkona, joka muuttuu lopulta Ruonanjokeen laskevaksi ojaksi. Lammen rannat ovat rakentamattomia eikä rannoille johda teitä. Lamme lähelle pääsee Myllykulman ohittavalta tieltä.
Kiuaslammi (Ylöjärvi)

Kiuaslammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Kiuaslammi on osa Lavajärven aluetta.
Maantieto.
Lampi on loivassa painaumassa oleva metsälampi, joka sijaitsee etäällä peltomaista. Sen pituus on 300 metriä, leveys 130 metriä ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Siihen ei laskee ojia, vaikka ranta on suometsää ja viereinen suo onkin ojitettu. Veden viipyminen lammessa on laskennallisesti 194 vuorokautta. Länteen virtaava laskuoja yhtyy isomman suon ojaverkostoon ja laskee sitten laskeutusaltaan kautta valtaojaan, joka virtaa kuivatetun Hanhijärven kautta Ruonanjokeen. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa metsäautotiet Koivistonkylän ohittavalta yhdystieltä 2771.
Vedenlaatu.
Lammin vedenlaatua on tutkittu vuosina 1987 ja 1988. Sen vesi on lievästi ruskeaa, humuspitoista ja se on ollut niin hapanta, että happamuustason pH-luku on ollut alle 6,0. Tämän vuoksi siinä ei viihdy rapu kovinkaan hyvin. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on huono ja alin pH-luku on ollutkin 5,2. Veden ravinnetaso on ollut fosforin osalta lievästi reheville järville ominainen, mutta typen osalta se on normaali. Alkutalvella 1988 happitilanne oli muuten tyydyttävä, vaikka pohjavesien happi oli kulunut lähes kokonaan. Happea kuluttaa erityisesti humus. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.