tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikael Vasunta

Yrjö Mikael Vasunta, sukunimi aik. "Palmroth" käytti myös sukunimeä "Palmroth-Wasunta" (12. huhtikuuta 1891 Hämeenlinna – 4. huhtikuuta 1935 Hauho) oli suomalainen toimittaja, viulutaiteilija, näytelmäkirjailija ja suomentaja.
Mikael Vasunnan vanhemmat olivat Hauhon kirkkoherra, lääninrovasti Wilhelm (Ville) Palmroth ja Olga Maria Matilda Armfelt. Hänen nuorempia veljiään olivat säveltäjä Toivo Palmroth ja toimittaja, sanoittaja ja kirjailija Reino Palmroth.
Vasunta kävi Tampereen reaalilyseota ja opiskeli sitten vuosina 1908–1912 viulunsoittoa Pietarin, Dresdenin ja Wienin konservatorioissa. Hän kuului 1913–1914 Helsingin filharmooniseen orkesteriin ja piti konsertteja etupäässä maaseudulla. Vuodesta 1914 alkaen Vasunta asui Kotkassa toimien vakuutus ja sanomalehtialoilla. Hän osallistui Suomen sisällissotaan Kotkan suojeluskunnan joukkueenjohtajana muun muassa Porvoon, Loviisan ja Pellingin taisteluihin ja myöhemmin Kymenlaakson suojeluskunnan komppanianpäällikkönä taisteluihin Savitaipaleen rintamalla. Hänet palkittiin vapaudenristillä ja hän sai ylennyksen luutnantiksi toimien sodan lopulla Kyminlinnan komendanttina. Sodan jälkeen Vasunta oli liike- ja sanomalehtialoilla ollen muun muassa Nordische Wirtschaftzeitung-lehden toimittajana oleskellessaan Saksassa, Itävallassa ja Italiassa. Viimeksi Vasunta oli Porissa ilmestyvän Satakunnan Kansa-lehden palveluksessa.
Vasunta kirjoitti näytelmiä, sota- ja matkamuistelmia sekä novelleja muun muassa nimimerkillä "Yrjö Hirviseppä". Hän toimi myös suomentajana, taide- ja kirjallisuusarvostelijana sekä murre- ja urheilupakinoitsijana. Vasunta kärsi terveydellisistä ongelmista sisällissodan jälkeen ja hän kuoli 43-vuotiaana huhtikuussa 1935.
Vasunta esiintyi yhdessä Teuvo Pakkalan 1921 ohjaaman Sotapolulla-elokuvan pääosista käyttäen nimeä "Yrjö Hirviseppä".
Mikael Vasunta oli naimisissa vuodesta 1914 kansakoulunopettaja Aino Maria Tommolan kanssa.
Teoksia.
Nimellä "Geo Palmroth":
Ivittuut

Ivittuut (vanha kirjoitusasu: "Ivigtût") on hylätty kaivoskaupunki Sermersooqin kunnassa Lounais-Grönlannissa. Kaupungissa on mitattu Grönlannin korkein lämpötila, 30,1 celsiusastetta. Matalin Ivittuutissa mitattu lämpötila on ollut -28,9 celciusastetta. Kaupungin nimi on grönlantia ja tarkoittaa "ruohikkoista paikkaa". Ivittuutista Kangilinnguitiin johtaa 5 kilometriä pitkä tie, joka on Grönlannin ainoa kaksi asutuskeskusta yhdistävä tie.
Historia.
Ivittuut sijaitsee viikinkiaikaisen "keskimmäisen siirtokunnan" paikalla, jota tosin toisinaan pidetään läntisen siirtokunnan osana. Siirtokunta oli pienin kolmesta, ja siinä oli noin 20 maatilaa. Keskimmäisestä siirtokunnasta tiedetään vähemmän kuin muista, sillä kirjallista materiaalia ei ole säilynyt. Tämän vuoksi myös maatilojen nimet ovat täysin hämärän peitossa. Se oli todennäköisesti viimeisimpänä perustettu ja ensimmäisenä hylätty.
Vuonna 1806 alueelta löydettiin kryoliittia, ja kaivostoiminta aloitettiin vuonna 1865. Malmivarannot oli kulutettu loppuun vuoteen 1987 mennessä, ja kaupunki menetti taloudellisen perustansa. Se hylättiin pian kaivostoiminnan loppumisen jälkeen.
Israel Reinius

Israel Reinius (30. huhtikuuta 1699 Laihia – 12. maaliskuuta 1771 Laihia) oli Rein-suvun edustaja, suomalainen pappi ja paikallishistorioitsija. 
Henkilöhistoria.
Reiniuksen vanhemmat olivat kappalainen Matthias Reinius ja Klara Alfthan ja puoliso Elisabeth Collin (k. 1734). Heidän poikansa Israel Reinius toimi kappalaisena samoin kuin isänsä, mutta hän kävi 1740-luvulla myös Kiinassa ja laati matkasta selonteon. Tultuaan ylioppilaaksi Uppsalassa 1718 Reinius vihittiin papiksi Turussa 1723 ja hänestä tuli isänsä jälkeen Laihian kappalainen vuonna 1724. Edellisen vuoden hän oli ollut siellä armovuoden saarnaaja. Reinius joutui syytetyksi Laihialla tuona vuosikymmenenä kyteneisistä separatistisista ajatuksista ja vapautui syytöksistä vasta 1734. Vuonna 1733 hän oli laatinut pitäjästä historiallis-maantieteellisen esityksen, mukaan lukien ison vihan tapahtumat ja muistiinpanot pikkuvihasta. P. N. Mathesius hyödynsi edellistä tutkimuksessaan "De Ostrabothnia" ja H. G. Porthan molempia vuonna 1789 ja 1791. Vuonna 1756 Reinius julkaisi kirjasen "Yxikertaiset kysymyxset juopumisesta". Hän teki omasta maatilastaan mallitilan esimerkiksi muille, viljellen muun muassa perunaa, tupakkaa ja ulkomaisia heinälajikkeita. Reinius sai varapastorin arvon 1753.
Filipp Gorelenko

Filipp Danilovitš Gorelenko (, 14. marraskuuta 1888 – 1956) oli neuvostoliittolainen komentaja, joka otti osaa talvisotaan. 
Gorelenko liittyi punakaartiin vuonna 1917 ja toimi siinä sissiosaston komentajana. Vuonna 1918 hän liittyi puna-armeijaan. Hän valmistui sota-akatemiasta 1934.
Gorelenko toimi talvisodassa 50. jalkaväkiarmeijakunnan komentajana, jonka johtoon hänet oli valittu elokuussa 1939.Talvisodassa Gorelenkon divisioona pääsi Mannerheim-linjalla läpimurtoon helmikuussa 1940. Tästä hyvästä Gorelenko palkittiin Neuvostoliiton sankarinarvolla. 
Talvisodan jälkeen Gorelenko toimi Leningradin sotilaspiirin komentajan sijaisena ja tammikuussa 1941 Neuvostoliiton 7. armeijan komentajana, jossa tehtävässä hän oli suuren isänmaallisen sodan syttyessä Suomen vastaisella rintamalla. Gorelenko sai kenraaliluutnantin arvon 4. kesäkuuta 1940, kun kenraaliarvot otettiin käyttöön puna-armeijassa.
Ivan Habarov

Ivan Nikititš Habarov (; 12. marraskuuta 1888 Rjazan – 1960) oli neuvostoliittolainen divisioonankomentaja, joka osallistui talvisotaan Neuvostoliiton 8. armeijan komentajana.
Ennen talvisotaa.
Habarov aloitti sotilasuransa puna-armeijassa vuonna 1919. Tuolloin hän toimi Itäisellä rintamalla pataljoonan komentajana. Itäisellä rintamalla hän vastasi Novgorodin joukoista.
Talvisota.
Talvisodan alettua 30. marraskuuta 1939 Habarov toimi alkuun 8. armeijan komentajana. Stavka syrjäytti hänet tehtävästä kuitenkin jo 13. joulukuuta heikosti sujuneiden sotatoimien takia. Hänen tilalleen tuli Grigori Štern. Habarov toimi talvisodan loppuun saakka hallintovirastossa, joka vastasi Laatokan pohjoispuolella taistelleiden joukkojen (8. armeija, 9. armeija ja 14. armeija) huollosta ja joukkojen kuljetuksista.
Talvisodan jälkeen.
Talvisodan jälkeen Habarov määrättiin Uralin sotilaspiirin sotakoulujen johtajaksi vuonna 1941. Joulukuussa 1943 hän siirtyi 2. iskuarmeijan komentajan sijaiseksi, jona hän toimi vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen Habarov toimi eri sotilaspiireissä komentajan sijaisena. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta terveydellisistä syistä 26. toukokuuta 1950 ja kuoli vuonna 1960.
Pigga Keskitalo

 
Pigga Päivi Kristiina Keskitalo ("Ville Ásllat Piggá", o.s. Järvensivu, s. 1972 Utsjoki) on Lapin yliopiston professori kasvatustieteiden tiedekunnassa. Hän on toiminut aiemmin opettajankouluttajana ja tutkijana Saamelaisessa korkeakoulussa. 
Keskitalo on valmistunut kasvatustieteen maisteriksi luokanopettajakoulutuksesta vuonna 1997, kasvatustieteen lisensiaatiksi vuonna 2008 ja kasvatustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta vuonna 2010. Hän on työskennellyt luokanopettajakoulutuksen lehtorina ja apulaisprofessorina Saamelaisessa korkeakoulussa Koutokeinossa. 
Keskitalo on Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 2014. Hän on toiminut Siirtolaisuusinstituutin verkostotutkijana. 
Keskitalo nimettiin kasvatustieteen professoriksi Lapin yliopistoon kasvatustieteiden tiedekuntaan vuonna 2022. Hänet on nimetty strategisen tutkimuksen neuvoston jäseneksi vuosiksi 2025–2027.
Keskitalo on Saamelaiskäräjien varajäsen 2024–2027.
Comibaena

Comibaena on vihermittareihin kuuluva perhossuku. Sen kuvasi Jacob Hübner vuonna 1823.
Lajit.
Sukuun luetaan kuuluvaksi ainakin seuraavat lajit. Näistä ainoastaan laikkupussimittaria ("C. bajularia") tavataan Suomessa.
Snow ((Hey Oh))

Snow ((Hey Oh)) on Red Hot Chili Peppersin kappale. Kappale löytyy yhtyeen albumilta Stadium Arcadium ja se julkaistiin singlenä vuonna 2006.
Kappale.
Kappale on pehmeä ja melodinen, kuten kappale Scar Tissue ja osa yhtyeen kappaleista albumilla By The Way. Kappaleen kitarariffi on nopea ja bassolinjassa käytetään tuplapysäytyksiä.
Yhtyeen laulaja Anthony Kiediksen mukaan kappale kertoo uuden elämän aloittamisen vaikeudesta ja siitä, miten vaikeaa on päästä eroon vanhoista ajattelutavoistaan ja tuhoisista ideoistaan.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo sisältää otteita yhtyeen live-esityksestä East Rutherfordissa, New Jerseyssä. Musiikkivideo on kappaleen albumiversiota noin minuutin lyhyempi.
Julkaisu.
Kappale on yhtyeen 11. single, joka sijoittui ensimmäiseksi Alternative Songs-listalla, mikä tekee Red Hot Chili Peppersistä yhtyeen, jolla on eniten listaykkösiä kyseisellä listalla. Single pääsi kymmenen joukkoon myös Sveitsin-, Uuden-Seelannin- ja Alankomaiden singlelistalla. Lisäksi single myi platinaa Yhdysvalloissa
Hohenzollern-Sigmaringen (suku)

Hohenzollern-Sigmaringen on saksalaisen Hohenzollern-hallitsijasuvun eräs sukuhaara. Suku hallitsi Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaskuntaa vuosina 1576–1849 ja Romaniaa vuosina 1866–1947 (alkuun ruhtinaina ja vuodesta 1881 kuninkaina).
Hohenzollern-Sigmaringenit kuuluvat Hohenzollernin suvun niin sanottuun svaabialaiseen haaraan, joka polveutuu 1200-luvun alussa eläneestä Zollernin kreivi Fredrik IV:stä. Hänen jälkeläisensä, Hohenzollernin kreivi Kaarle I sai vuonna 1534 keisarillisena läänityksenä Sigmaringenin ja Veringenin kreivikunnat. Kaarle I:n valtakunta jaettiin hänen kuoltuaan vuonna 1576 hänen kolmen poikansa kesken, jolloin nuorimmasta pojasta Kaarle II:sta tuli Hohenzollern-Sigmaringenin kreivi ja siten Hohenzollern-Sigmaringenin suvun varsinainen kantaisä. Suku sai vuonna 1623 ruhtinaan arvon.
Suvun viimeinen hallitseva ruhtinas Kaarle Anton joutui vuoden 1848 vallankumouksen seurauksena luovuttamaan vuonna 1849 valtakuntansa Hohenzollernien frankkilaiseen haaraan kuuluneelle Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle, minkä jälkeen suvun jäsenet katsottiin kuuluviksi prinsseinä ja prinsessoina Preussin kuningassukuun. Hohenzollern-Hechingenin sukuhaaran sammuttua vuonna 1869 Hohenzollern-Sigmaringenit olivat viimeinen jäljellä ollut osa Hohenzollernien svaabialaisesta haarasta, joten Kaarle Antonille myönnettiin tuolloin erityinen Hohenzollernin ruhtinaan arvo. Hänen nuoremmasta pojastaan tuli vuonna 1866 Romanian ruhtinas Kaarle I, joka vuonna 1881 korotti Romanian kuningaskunnaksi. Kaarle Antonin vanhempi poika Leopold oli vuonna 1870 ehdolla Espanjan kuninkaaksi, mikä osittain johti Ranskan–Saksan sodan syttymiseen.
Kaarle Antonin jälkeläiset hallitsivat Romaniaa vuoteen 1947, jolloin kommunistihallinto pakotti kuningas Mikael I:n luopumaan kruunusta ja maa muutettiin kansantasavallaksi.
Merimaruna

Merimaruna ("Artemisia maritima") on marunoihin kuuluva merenrantojen kasvilaji. Kooltaan laji on noin 20–50 senttimetriä ja sen varsi on pysty. Useimmiten merimarunan pienet, syksyllä aukeavat mykeröt sijaitsevat latvan toisella laidalla. Niissä kussakin on vain muutamia kukkia, joiden teriö on punakeltainen ja muodoltaan torvimainen. Merimarunan lehdet ovat pariosaiset ja niiden kapeat liuskat ovat hopeanharmaan karvan peittämiä. Suomessa lajia on tavattu ainoastaan Oulussa. Tämäkin havainto on tehty ennen 1900-lukua.
Merimarunan alalajit ovat niittymerimaruna (subsp. "maritima") ja alvarimerimaruna (subsp. "humifusa").
Isle of Sheppey

Isle of Sheppey on 93 neliökilometrin laajuinen saari Englannissa, Kentin kreivikunnassa, Thamesjoen suulla. Saaren suurin taajama on Sheerness, jossa toimii vilkas tuonti­satama. Muu osa saarta on rantalomakohteita.
1500-luvulla kuningas Henrik VIII rakennutti saarelle kolme linnoitusta osana Thamesin suojarakennelmia.
Crouch

Crouch on joki Itä-Englannissa, Essexin kreivikunnassa. Se virtaa lännestä itään. Joki alkaa pienenä ojana Noak Hillillä, ja levenee vain vähän matkatessaan Battlesbridgeen. Battlesbridgessä joen muoto muuttuu, ja se virtaa laajana estuaarina kunnes laskee mereen Holliwell Pointissa. Purjehduskelpoinen osuus on noin 28 kilometriä (17,5 mailia) pitkä. Crouchin tärkein sivujoki on Roach.
Crouchin ja Roachin estuaarin kosteikkoalue on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Siellä elää myös hylkeitä. Alue on Ramsar-suojelukohde.
Joella toimii kymmenen purjehdusseuraa. Sen sijaan vesihiihto on kiellettyä.
Mare Nostrum

Mare Nostrum (latinaa; ’Meidän meremme’) oli Rooman valtakunnassa käytetty Välimeren nimi. Italian yhdistyttyä 1861 termin ottivat jälleen käyttöön italialaiset nationalistit, joiden mielestä Italia oli Rooman valtakunnan seuraaja ja sen olisi siten hallittava sen entisiä alueita Välimerellä.
Roomalaisaikainen käyttö.
Termiä "mare nostrum" käyttivät alkujaan antiikin roomalaiset Välimerestä sen jälkeen, kun Rooma oli vallannut Sisilian, Sardinian ja Korsikan Karthagoa vastaan käymissään puunilaissodissa. Vuodesta 30 eaa. lähtien Rooman valta­kunnan alueisiin kuuluivat kaikki Väli­meren rannikot Iberian niemimaalta Egyptiin saakka, ja "mare nostrum" -nimitystä alettiin käyttää puhuttaessa Välimerestä kokonaisuutena.
Italian nationalistien käyttö.
Italialaisen nationalismin nousu 1880-luvulla johti vaatimuksiin Italian siirtomaavallan luomiseksi. Nimityksen otti käyttöön italialainen runoilija Gabriele d’Annunzio.
Fasistien käyttö.
Termin otti jälleen käyttöön Benito Mussolini hyödyntääkseen sitä fasistisessa propagandassa samaan tapaan kuin Adolf Hitler käytti ilmaisua "lebensraum". Mussolini halusi luoda samanlaisen mahtavan valtion kuin aikoinaan Rooman valtakunta, ja hän uskoi, että ensimmäisen maailmansodan jälkeen Italia oli Välimeren maista kaikkein mahtavin. Hän sanoi, että ”1900-luku on Italian mahtavuuden vuosisata”, ja voidakseen valvoa Välimerta hän loi laivaston, joka kuului maailman mahtavimpiin.
Kun Italia liittyi toiseen maailmansotaan, se oli jo merkittävä Välimeren valtio ja sen vallassa olivat keskisen Välimeren pohjois- ja etelärannat. Ranskan kaatuminen hävitti merkittävimmän uhan lännessä, ja iskulla Albaniaan ja myöhemmin Kreikkaan ja Egyptiin akselivaltojen valtaa pyrittiin laajentamaan itään.
Mussolini haaveili Suur-Italian luomisesta ”mare nostrumiin” ja edisti fasistista Italian valtakunnan laajentamisen hanketta, joka toteutettaisiin akselivaltojen odotetun voiton päätteeksi järjestettävässä rauhankonferenssissa. Tämä valtakunta oli tarkoitus ulottaa Egyptin Välimeren puoleiselta rannikolta Intian valtamerelle Somalian rannikolle ja Itä-Keniaan. Hän sanoi tekevänsä Välimerestä ”Italian järven”. Tavoitetta kuitenkin uhkasivat liittoutuneiden laivastot koko Välimeren alueella ja liittoutuneiden maajoukot ja vastarintajoukot maissa. Kreikka oli ollut aikoinaan helppo liittää Rooman valtakuntaan, mutta uusi Kreikan valtio osoittautui niin voimakkaaksi, ettei Italia olisi saanut sitä voitetuksi. Kreikka pysyi itsenäisenä siihen asti, kunnes Saksan joukot tulivat avuksi Italian iskuun. Vaikka akselivallat nousivat valtaan Välimeren taistelussa, haave ei toteutunut, ja se murskaantui täysin, kun Italia kärsi lopullisen tappion syyskuussa 1943.
Blackwater (joki Essexissä)

Blackwater on joki Englannin kaakkoisosassa, Essexin kreivikunnassa. Se alkaa Pant-nimisenä Essexin luoteisosasta ja laskee mereen 64 kilometrin päässä, lähellä Maldonia, laajan Blackwaterin estuaarin kautta.
Yläjuoksullaan joki on vaatimaton oja, mutta Little Sampfordissa siihen tulee lisää vettä kanavaa pitkin Great Ouse -joesta. Sen jälkeen joki kykenee jo pyörittämään kahta vesiratasta. Kelvedonissa joki kulkee valtatien ja rautatien alta. Sen jälkeen se pyörittää vielä neljää myllyä.
Suistoalue on merkittävä muuttolintujen levähdyspaikka. Colnejoki yhtyy Blackwateriin West Merseassa, ja siinä kohti toimii ammattikalastajia. Estuaarista on saatu Britannian ennätyskaloja, 32-kiloinen keihäsrausku, kymmenen kilon "Mustelus asterias"- koirahai ja 37-kiloinen harmaakoirahai.
Petri Kettunen

Petri Kettunen (s. 6. marraskuuta 1970) on suomalainen salibandypelaaja ja -valmentaja.
Peliura.
Kettunen on peliuransa aikana pelannut 173 Salibandyliigan ottelua ja 31 ottelua maajoukkueessa. Pelaajauransa aikana hän voitti kaksi SM-kultaa, vuosina 1992 ja 1994.
Valmennus.
Kettunen on toiminut Suomen salibandymaajoukkueen päävalmentajana muun muassa mestaruuteen päättyneissä vuoden 2016 MM-kilpailuissa. Hän kuului Suomen valmennusryhmään jo vuoden 2010 kotikisoissa Helsingissä ja oli päävalmentajana vuosien 2012 ja 2014 MM-kilpailuissa. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän valmensi isäntämaa Tšekin joukkuetta. Kettunen on myös valmentanut Joensuun Josban liigajoukkuetta kuusi vuotta.
Maailmanmestarit 2011

Maailmanmestarit 2011 on 2. heinäkuuta 2011 julkaistu jääkiekkoaiheinen, kaksi levyä sisältävä DVD, johon on taltioitu Suomen jääkiekkomaajoukkueen molemmat maailmanmestaruudet MM-kisoista 1995 ja MM-kisoista 2011. DVD on kokonaiskestoltaan lähes 360 minuuttia pitkä, ja se sisältää loppuottelut molemmista MM-kisoista. Lisäksi DVD:lle on sisällytetty vuoden 2011 MM-Leijonajoukkueen tie aina Bratislavassa 2011 pelatusta MM-avauksesta Helsingin Kauppatorilla järjestettyyn maailmanmestaruusjuhlaan. 
DVD julkaistiin ennakkotilaukseen viikolla 26 Suomen jääkiekkomaajoukkueen virallisessa, internetissä toimivassa fanitavarakaupassa. Ensimmäisenä tilauspäivänä DVD:tä oli ennakkotilattavissa yhteensä 100 kappaletta, ja kolme päivää myöhemmin enää 35 kappaletta. Kaikki ennakkotilaukset jotka oltiin tehty viikolla 26, postitettiin seuraavalla viikolla.
Mäkrälä

Mäkrälä (myös Mäkrä) eli Razdolje () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarista pohjoiseen johtavan maantien varrella 70 kilometriä Käkisalmesta etelään. Kylässä on 1 300 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Mäkrälän kunnan pinta-ala on 292,6 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Käkisalmen piirin Raudun (ven. "Sosnovo"), pohjoisessa Petäjärven ("Petrovskoje") ja lännessä Punnuksen ("Krasnoozjornoje") ja Valkjärven ("Mitšurinskoje") kuntiin sekä etelässä Leningradin alueen Viipurin ja Seuloskoin piireihin. Pinta-alasta 84,5 % on metsää ja 13,7 % maatalousmaata.
Kunnan alueella virtaavat Saijanjoki, Suontaanjoki (ven. "Strannitsa") ja Valkiajoki ("Belaja"). Järviä ovat Ala- ja Ylä-Mustjärvi ("Bolšoje" ja "Maloje Lugovoje"), Heräjärvi ("Žemtšužina"), Koivulanjärvi ("Medvedevskoje"), Mäkräjärvi ("Volynskoje"), Nurmijärvi ("Borisovskoje"), Saarijärvi ("Nižneje Posadskoje") ja Valkjärvi ("Mitšurinskoje"). Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve, sapropeeli ja mineraalivärit. Alueella sijaitsee osa Väärämäenselän rauhoitusalueesta.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu neljä kylää: Berežok (entiset Valkjärven Siparila ja Lemmettylä), Borisovo (ent. Valkjärven Nurmijärvi), Krutaja Gora (ent. Raudun Miitronmäki ja Orjansaari) ja Kutšerovo (ent. Valkjärven Veikkola). Alueella on 20 puutarhapalsta- ja huvila-aluetta. Lomanviettäjien määräksi arvioidaan 17 000 henkeä.
Historia.
Ennen talvi- ja jatkosota nykyisen Mäkrälän kunnan alue kuului pääosin Suomen Valkjärven kuntaan. Mäkrän eli Mäkrälän kylä sijaitsi silloisen Raudun kunnan puolella neljä kilometriä kirkonkylästä luoteeseen ja noin 12 kilometrin päässä valtakunnanrajasta. Sotien seurauksena alue luovutettiin Neuvostoliitolle, jossa se kuului aluksi Raudun (Sosnovon) ja vuodesta 1961 lähtien Käkisalmen piiriin. Nykyinen maalaiskunta muodostettiin vuoden 2006 alussa.
Vuonna 1944 alueelle perustettiin Mäkrälän, Nurmijärven ja Hiekkamäen sovhoosit, jotka vuonna 1952 yhdistettiin Razdoljen karjataloussovhoosiksi. Vuonna 1960 siihen liitettiin vielä Kutšerovon sovhoosi. Valtiontila muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1994.
Liikenne, talous ja palvelut.
Mäkrälän itäpuolitse kulkee Pietarin, Käkisalmen ja Sortavalan välinen rautatie sekä maantie A129. Lähimmät rautatieasemat ovat Raudussa ja Petäjärvellä.
Kunnan pääelinkeino on maatalous. Tärkein tuotantolaitos on maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut Razdoljen karjatila. Lisäksi on neljä yksityisviljelijää, 359 palstaviljelmää ja kalanviljelylaitos. Lähes puolet työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella, etupäässä Raudussa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, lääkintäasema, yleinen sauna, posti ja muutama kauppa.
Nähtävyydet ja matkailu.
Valkjärven ja Nurmijärven rannoilla on arkeologisia löytöpaikkoja. Kulttuuriperintökohteisiin kuuluu kaksi neuvostosotilaiden hautapaikkaa. Kunnan alueella sijaitsee neljä lomakylää sekä kalastus- ja metsästysmaja.
Joe Morrow

Joseph Mathew Alexander Morrow (s. 9. joulukuuta 1992 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Pittsburgh Penguins varasi hänet numerolla 23 . Hänen veljensä Josh varattiin Nashville Predatorsiin vuonna , mutta olkapäävamma päätti hänen uransa jo junioritasolla.
Morrow edusti Portland Winterhawksin joukkuetta WHL:ssä kausina 2007–2012, ja pelasi 227 ottelussa, joissa hän keräsi tililleen 151 pistettä. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi NHL-seura Pittsburgh Penguinsiin. Morrow edusti Penguinsin farmijoukkuetta Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia maaliskuuhun 2013 asti, jolloin hän siirtyi kesken kauden tehdyssä pelaajakaupassa Dallas Starsiin. Stars sai lisäksi viidennen kierroksen varausvuoron vuonna ja Penguins laitahyökkääjä Brenden Morrow’n sekä kolmannen kierroksen varausvuoron vuonna 2013.
Sittemmin Morrow on pelannut NHL-seuroissa Boston Bruins, Montreal Canadiens ja Winnipeg Jets, sekä KHL-seura Dinamo Minskissä. Tammikuussa 2021 hän teki loppukauden mittaisen sopimuksen SM-liigajoukkue Ässien kanssa.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1908 – antiikin kiekko

Antiikin kiekonheittoon Lontoon olympiakisoissa 1908 osallistui 23 urheilijaa. Kilpailu käytiin 18. heinäkuuta. Laji perustui nimensä mukaisesti antiikin Kreikassa käytettyyn heittotyyliin, mutta tutkijat väittävät, että tämä perustui vioittuneen tekstin virheelliseen käännökseen, eivätkä muinaiset kreikkalaiset tosiasiallisesti käyttäneet kyseistä tyyliä. 
Martin Sheridan voitti kisoissa niin antiikkisen kiekonheiton kuin tavallisenkin kiekonheiton. Kilpailun vanhin osanottaja oli Suomen Verner Järvinen, 38, joka voitti pronssia. Nuorin oli Ruotsin Folke Fleetwood, 17, joka ei selvinnyt kymmenen parhaan joukkoon.
Uupumus

Uupumus on elimellinen tai psyykkinen tila, johon liittyy henkistä tai fyysistä voimattomuutta ja väsymyksen tunnetta. 
MS-tautipotilailla uupumus jaetaan perifeeriseen, sentraaliseen ja kognitiiviseen. Perifeerisellä uupumuksella tarkoitetaan sitä, että lihas ei kykene ylläpitämään lihassupistusta, mikä johtaa lihasväsymiseen. Sentraalista uupumista luonnehditaan kokemuksenomaiseksi yleisluonteiseksi väsymykseksi. Kognitiivisella uupumuksella tarkoitetaan joko ajatustoimintojen väsymistä tai kognitiivisen suorituksen heikkenemistä pitkäaikaisessa tehtävässä.
Vuonna 2016 julkaistun tutkimuksen mukaan työuupumuksesta kärsivien ihmisten aivojen tarkkaavaisuuteen ja muistiprosessointiin liittyvä aktivaatio on epänormaalia.
Syyt.
Psyykkinen uupumus voi johtua siitä, että ihminen kokee omat kykynsä riittämättömiksi suhteessa oman elämäntilanteen, muiden ihmisten tai hänen itsensä itselleen asettamiin vaatimuksiin. Fyysinen uupumus johtuu tyypillisesti sairaudesta tai liian kuormittavasta fyysisestä ponnistelusta.
Johannes S. Anderson

Johannes Seigfried Anderson (30. heinäkuuta 1887 – 15. huhtikuuta 1950) oli Suomessa syntynyt Yhdysvaltain maavoimien sotilas ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän sai urheudestaan Medal of Honorin.
Ensimmäisen maailmansodan urotyö.
Johannes S. Anderson liittyi Yhdysvaltain armeijaan Chicagossa, Illinoisissa. 8. lokakuuta 1918 Andersonin yksikön taistellessa Ranskassa sijaitsevan Consenvoyen lähellä yksikkö oli saarrettuna saksalaisten konekivääritulen ympäröimänä. Anderson päätti jättää yksikön ja kiersi saksalaisten selustaan suoraan heidän konekiväärilleen. Hän pääsi sinne ja tappoi konekiväärin käyttäjät. Hän vaimensi aseen, valloitti sen ja palasi 23 saksalaisen sotavangin kanssa. Mitali myönnettiin seuraavana vuonna.
The Lost Bladesman

The Lost Bladesman () on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut hongkongilainen wuxiaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Felix Chong ja Alan Mak. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Jiang Wen ja Betty Sun. Elokuva pohjautuu kiinalaiseen kenraaliin Guan Yuhun, joka palveli Han-dynastian aikana sotapäällikkö Liu Beita.
Juoni.
200 vuotta ennen ajanlaskun alkua Cao Cao on tappanut kaikki poliittiset vihollisensa. Seuraavaksi hän on kiinnittänyt huomionsa kilpaileviin sotapäälliköihin Liu Beihin ja Yuan Shaoon. Cao Cao päättää hyökätä ensin Liu Bein kimppuun. Hyökkäyksen seurauksena Liu Bei pakenee pohjoiseen Yuan Shaon luokse. Sillä välin hänen perheensä joutuu Cao Caon vangiksi. Myös Guan Yun antautuu Cao Caolle ylläpitääkseen veljeskuntansa valaa ja omaa kunniaansa. Cao Cao toivoo hänen palvelevan omana kenraalinaan. Saatuaan selville Liu Bein olinpaikan hän päästää Guan Yun vapaaksi. Hänen kannattajansa eivät kuitenkaan hyväksy tätä ja yrittävät tappaa Guan Yunin.
Ezio Auditore da Firenze

Ezio Auditore da Firenze on fiktiivinen hahmo "Assassin’s Creed" -toimintaseikkailupelisarjassa, jonka useimmissa osissa hän on pelattava päähahmo. Ezion ensiesiintyminen on "Assassin’s Creed II":ssa, jossa hän lähtee kostamaan perheensä epäoikeudenmukaista kuolemantuomiota. Eziota ääninäyttelee Roger Craig Smith, lukuun ottamatta "a", jossa hänen ääninäyttelijänään toimii Kid Beyond.
Ezio on Guinnessin ennätysten kirjan parhaimpien videopelihahmojen listalla sijalla 35.
Historia.
Ezio syntyi vuonna 1459 Italian Firenzessä Auditoren aatelisperheeseen. Ezion ollessa 17-vuotias, hänen isänsä ja kaksi veljeään tuomittiin kuolemaan epäoikeudenmukaisesti, minkä jälkeen hän matkusti äitinsä ja sisarensa kanssa setänsä Marion hallitsemaan toscanalaiseen Monteriggionin kaupunkiin. Mario opetti Eziolle salamurhaajien taitoja, joiden avulla Ezio lähti kostoretkelle Firenzen ja Forlìn kautta Venetsiaan asti. Vuosia myöhemmin Ezio taisteli Monteriggionin tuhonnutta ja Marion murhannutta Cesare Borgiaa vastaan Roomassa ja nousi salamurhaajien johtajaksi. 52-vuotias Ezio lähti pyhiinvaellusmatkalle Masyafiin, salamurhaajien historialliseen linnakkeeseen, etsimään lisää tietoa suvustaan ja esi-isistään. Hän päätyi etsimään mystisiä avaimia ympäri Konstantinopolia ja avasi sisäänkäynnin Masyafin linnakkeessa sijaitsevaan salaiseen kirjastoon. Kirjastossa ei ollut kirjoja, ainoastaan ristiretkiaikojen salamurhaajien johtajan Altaïr Ibn-La’Ahadin luut ja tämän Eedenin omena. Ezio kuoli sydänkohtaukseen Firenzessä vuonna 1524 ollessaan 65-vuotias.
Suhteet.
Ezion perheeseen kuuluivat isä Giovanni, äiti Maria, setä Mario, sisar Claudia sekä veljet Federico ja Petruccio. Ezion esi-isiin kuuluu muun muassa Monteriggionissa sijaitsevan Auditoren kartanon suunnitellut Domenico Auditore. Ezio itse toimii nykyajassa elävän Desmond Milesin esi-isänä. Eziolla oli lukuisia ystäviä, joista tärkein oli hänen äitinsä tuntema taidemaalari Leonardo da Vinci, joka auttoi Eziota kehittämällä hänelle erilaisia apu- ja taisteluvälineitä. Ezio rakastui nuorena firenzeläiseen Cristina Vespucciin, ja hänellä oli Monteriggionissa yhden yön suhde forlìlaisen Caterina Sforzan kanssa. 52-vuotiaana Ezio tapasi Konstantinopolissa venetsialaissyntyisen Sofia Sartorin. Myöhemmin Ezio ja Sofia menivät naimisiin Firenzessä. Siellä he viettivät loppuelämänsä ja kasvattivat kaksi lasta, Flavian ja Marcellon.
Esiintymiset.
Ezio esiintyy renessanssin aikaan perustuvissa peleissä "Assassin’s Creed II", ', ' ja '. Pelien lisäksi Ezio esiintyy Yves Simoneaun ohjaamassa lyhytelokuvassa ', jossa häntä näyttelee Devon Bostick. Ezion rooli "Lineagessa" ei kuitenkaan ole merkittävä, sillä elokuva keskittyy hänen isänsä tekemisiin hieman ennen "Assassin’s Creed II":ta. Eziolla on päärooli myös UbiWorkshopin lyhyissä animaatioelokuvissa "Assassin’s Creed: Ascendance" ja "Assassin’s Creed: Embers".
Ezion "Assassin's Creed II":sta tuttu kostyymi on saatavilla myös "LittleBigPlanetiin", "iin" sekä "Final Fantasy XIII-2":een PlayStation 3:lla ja Xbox 360:lla.
Ezio esiintyy vierashahmona tappelupelissä "Soul Calibur V", jossa hän käyttää "Assassin’s Creed: Brotherhoodista" tuttua asua.
Formula Renault 3.5 -kausi 2011

Formula Renault 3.5 -kausi 2011 oli sarjan seitsemäs kausi. Kausi alkoi 16. huhtikuuta Espanjan Alcañizin radalla ja päättyi 9.lokakuuta Espanjan Barcelonassa. Sarjan mestaruuden voitti kanadalainen Robert Wickens. Toiseksi sijoittui ranskalainen Jean-Eric Vergne ja kolmanneksi yhdysvaltalainen Alexander Rossi.
Tallit ja kuljettajat.
R = Sarjan tulokas kaudella 2011
Attila (yhtye)

Attila on Atlantasta Yhdysvalloista kotoisin oleva metalliyhtye. Yhtye on ollut toiminnassa vuodesta 2005 lähtien. Jäsenten omien sanojen mukaan Attilan tyylilaji on "party death metalia", mutta luokitellaan usein metalcore-yhtyeeksi. Attila oli yksi ensimmäisistä yhtyeistä jotka toivat nu metal vaikutteita perinteiseen metalcoreen.
C. F. Kress

Christian Friedrich Kress (19. maaliskuuta 1767 Saksa – 12. marraskuuta 1812 Helsinki) oli saksalais-suomalainen sotilaskapellimestari, joka tunnettiin tuotteliaana säveltäjänä ja sovittajana. Hänet mainitaan toisinaan Porilaisten marssin säveltäjänä, joskin todellisuudessa hän lienee säveltänyt siitä korkeintaan osan.
Kressin vanhemmat ja tarkempi syntymäpaikka Saksassa ovat tuntemattomia. Hänen tiedetään muuttaneen Helsinkiin viimeistään vuonna 1799, jolloin hän toimi Viaporin linnoituksessa Leskikuningattaren henkivartiorykmentin soittokunnan kapellimestarina. Kress ilmeisesti johti orkesteria kuningas Kustaa IV Aadolfin vierailun yhteydessä vuonna 1802. Samasta vuodesta alkaen hän oli myös sivutoimisesti Helsingin kaupunkiseurakunnan urkurina.
Heikki Klemetti on arvellut Kressin johtaneen kaikkia Viaporissa toimeita sotilassoittokuntia ja siirtyneen mahdollisesti Suomen tykistörykmenttiin, mutta kumpaakaan asiaa ei tiedetä varmasti. Viaporin antauduttua vuonna 1808 venäläisille Suomen sotilassoittokunnat lakkautettiin, jolloin Kress menetti kapellimestarin tehtävänsä ja joutui sen jälkeen elättämään itsensä pianonsoiton opettajana ja pianonvirittäjänä.
Kress sävelsi useita marsseja, kuten "Coburger Josias" -marssin. Klemetti on arvellut hänen säveltäneen myös Porilaisten marssin loppuosan ja alkuosan olevan muunnos aiemmin tunnetusta vanhemmasta sävelmästä. Asiasta on kuitenkin muitakin mielipiteitä.
Mahdollisesti Kress on pelkästään sovitanut marssin pianolle tai säveltänyt vain trio-osan.
Kressin puolison etunimi oli Helena, mutta sukunimi on tuntematon. Puolison tiedetään eläneen ainakin vielä vuonna 1813 eli Kressin kuoleman jälkeen. Heillä oli yksi tytär.
Tauno-Olavi Huotari

Tauno-Olavi Huotari (16. huhtikuuta 1942 Helsinki – 20. kesäkuuta 2011 Tampere) oli suomalainen historiantutkija, erikoisalanaan Kiinan, Korean ja Japanin kulttuurit. Hän työskenteli uransa pääosan Helsingin yliopiston Renvall-instituutissa.
Huotarin merkittävimmät teokset ovat "Kiinan nähtävyyksiä" (1988), Pertti Seppälän kanssa yhdessä kirjoitettu "Kiinan kulttuuri" (1990) ja hänen yhdessä Juha Janhusen ja Ilmari Vesterisen kanssa kirjoittama "Korea – kolme ovea tiikerin valtakuntaan" (2000).
Erityisesti 1960-1970-luvulla aktiivinen Huotari oli Sadankomitean perustajajäsen ja osallistui mm. Vietnamin sodan vastaisiin mielenosoituksiin. Hän kuului yli 40 vuotta Suomi–Kiina-seuran johtoelimiin ja oli sen puheenjohtaja 1996−2002. Kiina Sanoin ja kuvin -lehden päätoimittaja hän oli 1986−1994.
Huotari toimi aktiivisesti Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisessa Liitossa (TPSL). 
Huotarin puoliso oli antiikin historian tutkija, Suomen Rooman-instituutin johtaja Katariina Mustakallio.
Ilmari Ahma

Viktor Ilmari Ahma, sukunimi vuoteen 1906 "Nordlund" (31. elokuuta 1884 Turku – 14. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Ilmari Ahman vanhemmat olivat kaivertaja Viktor Robert Nordlund ja Anna Amanda Lindell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Turun reaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1908.
Ahma toimi kustannusliike Otavan kirjallisena johtajana ja kielentarkastajana. Ahma tuli Otavan palvelukseen vuonna 1908. Hänet tunnetaan erityisesti kirjailija Runar Schildtin tuotannon suomentajana. Hän toimitti myös Eino Leinon 16-osaiset kootut teokset.
Ahma oli Suomen Laulun jäsen ja hän oli mukana konserttimatkoilla sekä Suomessa että ulkomailla. Ahma oli lisäksi muun muassa Suomen Kirjailijaliiton, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Suomen Taideyhdistyksen jäsen.
Ilmari Ahma oli naimisissa Aino Paatolan kanssa. Hän kuoli 48-vuotiaana helmikuussa 1933 pitkälliseen sairauteen.
Uuno A. Varis

Uuno Aleksanteri (Aleksander) Varis (11. syyskuuta 1878 Pudasjärvi – 12. maaliskuuta 1936 Polvijärvi) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies, kirjailija ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "Uuno Helve".
Henkilöhistoria.
Variksen vanhemmat olivat kauppias Heikki Varis ja Beata Maria Lappalainen ja puoliso vuodesta 1909 Hilja Lukkarinen (k. 1928). Varis kävi neljä luokkaa Joensuun lyseota ja kauppakoulun Kuopiossa. Hän oli WSOY:n palveluksessa Porvoossa, opintomatkalla Englannissa ja Skotlannissa 1898 ja työskenteli sitten "Uusimaa"-lehden toimitussihteerinä ja taloudenhoitajana. Maanviljelijäksi Polvijärvelle Varis tuli 1904 ja toimi siellä myös kunnalliselämässä. Varis oli Liperin tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906
Kirjallinen tuotanto.
Suomennoksia.
Nimellä "Uuno Helve":
Nimellä "Uuno A. Varis":
Rosa Invenius

Rosa Invenius, o.s. "Rikberg", (20. lokakuuta 1853 Tyrvää – 31. tammikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kansansivistäjä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Invenius vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Kristiinankaupungissa. Valmistuttuaan kansakoulunopettajaksi hän toimi opettajana Närpiössä ja Kaskisissa. Vuonna 1907 Invenius muutti Helsinkiin jossa hän toimi Suomen ruotsalaisen raittiusliiton (Finlands svenska nykterhetsförbund) toimistopäällikkönä ja sen jälkeen hän oli Svenska folkskolans vänner-järjestön palveluksessa pienkoulukonsulenttina 1913–1919 ja toimitti Barnens Missionstidning-lehteä.
Inveniuksen kirjallinen tuotanto koostui pääasiassa lapsille ja nuorille tarkoitetuista raittiusaiheisista kertomuksista ja näytelmistä. Inveniuksen esikoisteos oli 1903 kirjoitettu näytelmä "Kung Alkohol" joka sai Raittiuden ystävien palkinnon.
Olga Salo

Olga Salo (o.s. Piironen, 28. joulukuuta 1865 Viipuri – 22. tammikuuta 1932 Lahti) oli suomalainen näyttelijä ja kirjallisuuden suomentaja.
Elämä ja ura.
Olga Salo syntyi muurarimestari Wilhelm Piirosen ja Valborg Sinkon perheeseen. Ennen näyttelijänuraansa hän kävi Viipurissa venäläistä naislukiota ja toimi kotiopettajana. Salo aloitti näyttämöuransa vuonna 1887 August Aspegrenin Kansanteatterissa ja siirtyi 1892 Suomalaiseen Teatteriin, josta hän erosi 1916. Sen jälkeen hän toimi muutaman vuoden Suomen Teosofisen seuran työntekijänä. Salo työskenteli Joensuun Teatterin johtajana 1920–1922, sen jälkeen yhden vuoden Kuopion Teatterin johtajana ja muutaman vuoden Lahden Teatterin johtajana.
Salolla oli runsaat kaksisataa roolitehtävää, muun muassa Kirsti Fleming ("Elinan surma"), Kaarina Maununtytär ("Kaarina Maununtytär"), Sigrid Stålarm ("Daniel Hjort") sekä Goneril ja Regan ("Kuningas Lear"). Henrik Ibsenin "Nukkekodissa" hän tulkitsi Noran roolin.
Salo esiintyi näyttelijänä elokuvissa "Anna-Liisa" (1911), "Sylvi" (1913) ja "Tukkijoella" (1928). Elokuvista ainoastaan "Tukkijoella" on säilynyt kokonaisuudessaan.
Olga Salo toimi myös opettajana: hän opetti lausuntaa Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa kymmenen vuotta ja Lahden Työväenopistossa puolitoista vuotta.
Nikolai Gusevski

Nikolai Andrianovitš Gusevski () oli neuvostoliittolainen komentaja, joka otti osaa talvisotaan ja suureen isänmaalliseen sotaan.
A. J. Sarlin

Aron Josef Sarlin (11. huhtikuuta 1866 Tuusniemi – 29. syyskuuta 1933 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja suomentaja. Hän käytti nimimerkkejä "A-i-s" ja "Arkadius".
Sarlinin vanhemmat olivat Mikkelin kirkkoherra, rovasti Bernhard Kristfrid Sarlin ja Amanda Kristina Roschier. Hänen veljiänsä olivat vapaa-ajattelijana tunnettu Alfred Bernhard Sarlin ja horrossaarnaaja Helena Konttisen elämäkerran kirjoittaja rovasti Karl Kristfrid Sarlin. Laulunopettaja Anna Sarlin oli hänen sisarensa. Sarlin pääsi ylioppilaaksi 1885 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889.
Sarlin toimi opettajana Helsingin reaalikoulussa, Tampereen reaalilyseossa ja Turun suomalaisessa tyttökoulussa. Viimeksi hän oli Turun suomalaisen lyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1926–1933.
Sarlin oli naimisissa kolme kertaa:
Sarlinilla oli kuusi lasta ensimmäisestä avioliitostaan. Kenraaliluutnantti Unio Bernhard Sarlin (1893–1981) oli hänen vanhin poikansa.
Harold Nelson (urheilija)

William Harold Nelson (26. huhtikuuta 1923 – 1. heinäkuuta 2011) oli uusiseelantilainen kestävyysjuoksija. Hän syntyi Nelsonissa, Uudessa-Seelannissa.
Hän voitti kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa vuonna 1950 kuuden mailin ja hopeaa kolmen mailin juoksussa. Nelson osallistui 5 000 ja 10 000 metrin juoksuihin kesäolympialaisissa 1948.
Berta Edelfelt

Berta Carolina Edelfelt (7. maaliskuuta 1869 Helsinki – 4. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Työt.
Berta Edelfeltin isä oli arkkitehti ja Rakennushallituksen ylijohtaja Carl Albert Edelfelt. Edelfelt kävi Helsingissä ruotsalaisen jatko-opiston ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1887. Käytännölliset opettajakokeet hän suoritti 1889.
Edelfelt toimi vuodesta 1895 alkaen Helsingissä ruotsinopettajana Privata svenska flickskolan i Helsingfors -tyttökoulussa ja johti siskonsa Annie Edelfeltin kanssa vuodesta 1887 oppikouluun valmistavaa säätyläisten lastenkoulua.
Berta Edelfelt oli taidemaalari Albert Edelfeltin sisar. Hän julkaisi veljensä äidilleen Alexandra Edelfeltille vuosina 1873–1901 lähettämiä kirjeitä viitenä kokoelmana 1917–1930. Kokoelmat sisälsivät vain valittuja otteita kirjeistä. Taidehistorioitsija Anna Kortelainen onkin myöhemmin arvostellut Berta Edelfeltiä pyrkimyksestä luoda veljensä ympärille Edelfelt-myyttiä. Berta Edelfelt luovutti kirjeet Svenska litteratursällskapetin arkistoon. Berta Edelfelt julkaisi 1920 myös äitinsä elämäkerran.
Mihail Duhanov

Mihail Pavlovitš Duhanov () oli neuvostoliittolainen kenraaliluutnantti, joka toimi talvisodan alkuvaiheessa Neuvostoliiton 9. armeijan komentajana.
Varhaisempi ura.
Mihail Duhanov syntyi Ukrainassa vuonna 1896. Hän valmistui tsaarin armeijan vänrikkikoulusta vuonna 1916. Duhanov yleni ensimmäisen maailmansodan aikana luutnantiksi ja palveli muun muassa tiedusteluosaston päällikkönä. Venäjän sisällissodan aikana Duhanov oli lyhyen aikaa etelärintaman 14. armeijan tiedusteluosaston päällikkö. Hän valmistui sota-akatemiasta vuonna 1921 ja toimi vuosina 1922–1931 ratsuväessä prikaatin, divisioonan ja armeijakunnan esikuntapäällikkönä. Duhanov oli panssarikoulun johtaja vuosina 1934–1936.
Talvisota.
Duhanov toimi talvisodan alusta 9. armeijan komentajana. Sen tehtävänä oli edetä Vienan Kemin kohdalta kohti Oulua ja näin katkaista Suomi kahtia, jolloin Suomi olisi menettänyt maayhteyden Ruotsiin. 9. armeijan suunnitelmat eivät kuitenkaan onnistuneet Suomussalmen, Kuhmon ja Raatteentien taisteluissa.
Heikosti sujuneiden taisteluiden myötä Duhanov menetti virkansa 9. armeijan komentajana 22. joulukuuta 1939 ja hänen tilalleen tuli Vasili Tšuikov. Duhanov siirrettiin Neuvostoliiton puolustusasiain kansankomissariaatin kaaderiosaston käyttöön.
Talvisodan jälkeen.
Talvisodan jälkeen Duhanov vastasi 9. toukokuuta 1940 alkaen Leningradin sotilaspiirin sotakouluista sotilaspiirin komentajan sijaisen virassa. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän toimi aluksi pohjoisen rintaman täydennysjoukkojen päällikkönä ja Leningradin rintaman 10. jalkaväkidivisioonan komentajana. Duhanov määrättiin 5. lokakuuta 1942 Leningradin rintaman alaisen Nevan operatiivisen ryhmän komentajaksi ja 9. lokakuuta 1942 alkaen 67. armeijan komentajaksi. Sodan loppuvaiheessa hän toimi 3. Ukrainan rintaman 8. kaartinarmeijan komentajan sijaisena. 
Sotien jälkeen Duhanov oli vuosina 1945–1953 Leningradin sotilaspiirin sotakouluista vastanneen osaston johtajana. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta terveydellisistä syistä 16. huhtikuuta 1953 ja kuoli vuonna 1969.
Martti Nurmi (Taipaleen lohkon komentaja)

Martti Sakari Nurmi (28. toukokuuta 1894 Helsinki – 6. helmikuuta 1940 Jyväskylä) oli suomalainen talvisotaan osaa ottanut komentaja. Sotilasarvoltaan Nurmi oli eversti. 
Henkilökuva.
Martti Nurmi syntyi Helsingissä toukokuussa 1894. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja aloitti sotilasuransa Vimpelin sotakoulussa vuodenvaihteessa 1917–1918. Nurmi osallistui Suomen sisällissotaan Vöyrin sotakoulun joukkueenjohtajana. Sodan jälkeen hän oli komppanianpäällikkönä 2. Helsingin jääkärirykmentissä, toimistoupseerina sotaväen esikunnassa 1919–1925, toimistopäällikkönä yleisesikunnassa 1925–1934 ja pataljoonankomentajana Itä-Suomessa 1934–1939. Hän kävi Haminan taistelukoulun 1918, Sotakorkeakoulun komentajakurssin 1929–1930 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston kurssin 1933. Nurmi ylennettiin vänrikiksi ja luutnantiksi 1918, kapteeniksi 1920, majuriksi 1925, everstiluutnantiksi 1929 ja everstiksi 1940. Ennen talvisotaa Nurmi toimi Kiviniemeen sijoitetun Jääkäripataljoona 4:n komentajana. Ylimääräisten harjoitusten aikana suojajoukkoihin kuulunut pataljoona täydennettiin reserviläisillä sodan ajan vahvuuteensa. 
Talvisota.
Talvisodassa Nurmi toimi Taipaleen taisteluiden komentajana vuosina 1939–1940. Hänen apunaan Taipaleessa oli 7. divisioonan komentaja, eversti Aarne Blick, jolle koko lohkon komentajan tehtävä siirrettiin 16. tammikuuta 1940. Eversti Nurmi kuoli talvisodan lopulla helmikuussa 1940 ollessaan lomalla Keski-Suomessa. Nurmi ja hänen henkilökohtainen autonkuljettaja, korpraali Martti Halonen, jäivät pimeänä ajaneen sotilasjunan alle Jyväskylässä. Nurmen leskelle myönnettiin poikkeuksellinen 1. luokan Vapaudenristi kannettavaksi mustassa nauhassa sururistinä. Kaikki muut sururistit on myönnetty 4. luokan Vapaudenristeinä, ja vuodesta 1944 luokka on määrätty myös ritarikunnan säännöissä.
Rafael Ronimus

Rakas Rudolf Rafael Ronimus (6. huhtikuuta 1884 Viipuri – 13. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Ragnar Rang".
Ronimus pääsi ylioppilaaksi 1904. Ronimus oli mukana teosofien toiminnassa ja hänen runojaan ja kertomuksiaan ilmestyi teosofien "Ruusu-Risti"-lehdessä. Ronimus toimi myös 1925 perustetun Terijoen Ruusu-Risti-ryhmän puheenjohtajana.
Teoksia.
Nimimerkillä "Ragnar Rak":
Jakson 1 alkuaine

Jakson 1 alkuaine on alkuaine, joka löytyy ensimmäisestä rivistä jaksollisesta järjestelmästä. 
Ensimmäinen rivi sisältää vain kaksi alkuainetta: vety ja helium. 1. rivin alkuaineet toteuttavat oktettisäännön sillä poikkeukselle, että rivin atomit tarvitsevat vain kaksi elektronia täyttääkseen elektronikuoren. Tämä johtuu atomirakenteesta, joka sallii vain s-orbitaalin täyttämisen.
Alex Kidd

Alex Kidd on videopelihahmo, joka esiintyi päähenkilönä muutamassa Segan tuottamassa pelissä 1980-luvun loppupuolella. Tuolloin monet pitivät hahmoa Segan epävirallisena maskottina, kunnes uudeksi maskotiksi kehitettiin vuonna 1991 ensiesiintymisensä tehnyt Sonic the Hedgehog. 
Ensimmäinen Alex Kidd -peli oli vuonna 1986 ilmestynyt tasohyppelypeli "Alex Kidd in Miracle World" ja viimeinen vuonna 1990 ilmestynyt "Alex Kidd in Shinobi World". Alex Kidd esiintyy pelattavana hahmona myös 2000-luvun peleissä "Sega Superstars Tennis" (2008) ja "Sonic &amp; SEGA All Stars Racing" (2010).
Walker (Newcastle)

Walker on Newcastle upon Tynen kaupunginosa ja äänestysalue aivan kaupungin kaakkoiskulmassa Tynejoen rannalla. Aluetta rajoittaa lännestä Allendale Road ja pohjoisesta Welbeck Road. Walkerissa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 11 869 asukasta.
MIVEC

MIVEC on lyhenne sanoista "Mitsubishi Innovative Valve timing Electronic Control system". Se tarkoittaa Mitsubishin innovatiivista ja elektronista venttiilien ajoitusjärjestelmää. Järjestelmä säätelee auton moottorissa imu- ja pakoakselin venttiilien ajoitusta. 
Historia.
Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1992 Mitsubishin silloisessa 4G92 moottorissa, 1597 cc vapaasti hengittävässä DOHC 16-valve 4-sylinterisessä rivimoottorissa. Tuolloin se sai nimekseen MIVEC. Ensimmäiset autot jotka käyttivät MIVEC-järjestelmää olivat Mitsubishi Mirage viistoperä ja Mitsubishi Lancer sedan. Verrattuna perinteiseen 4G92 moottoriin jossa on 145 hv (107 kW; 143 hv) 7000 rpm, MIVEC varustettu moottori voi saavuttaa 175 hevosvoimaa (129 kW; 173 hv) 7500 rpm. Samanlaisia ​​parannuksia ei kuitenkaan havaittu kaikissa malleissa, esimerkiksi kun teknologiaa sovellettiin 1994 Mitsubishi FTO:een.
Vaikka alun perin MIVEC-järjestelmä on suunniteltu parantamaan suorituskykyä, järjestelmää on sittemmin kehitetty parantamaan moottorin taloudellisuutta ja vähentämään päästöjä. Se onkin otettu käyttöön kaikissa Mitsubishin valmistamissa ajoneuvoissa ja uusimmat MIVEC-järjestelmän kehitykset ovat tuoneet jatkuvasti muuttuvaan venttiilien ajoituksen, sekä järjestelmän käytön osana dieselmoottoria.
Neuvostoliiton 54. vuoristodivisioona

54. vuoristodivisioona, oli Neuvostoliiton maavoimien divisioona, joka taisteli Kuhmon suunnalla suomalaisjoukkoja vastaan talvisodassa 1939–1940. Divisioona kuului Neuvostoliiton 9. armeijaan alaisuuteen. 54. vuoristodivisioonan komentajana oli prikaatinkomentaja Nikolai Gusevski. 
Talvisota.
Talvisodan ensimmäisenä päivänä 30. marraskuuta 1939 54. vuoristodivisioona hyökkäsi Neuvostoliiton ja Suomen välisen rajan yli. Divisioona oli ennen hyökkäystään joutunut 
luovuttamaan yhden vuoristojalkaväkirykmentin Suomussalmen suuntaan 163. divisioonalle ja saanut tilalle 529. jalkaväkirykmentin (JR 529), joka taisteli pääosin erillään etelämpänä Nurmeksen suunnalla. Divisioonaa pidettiin parhaimpana 9. armeijan divisioonana, joka soveltui talviolosuhteisiin. Sen alaisuuteen kuuluivat Kuhmon alueella myös 337. vuoristojalkaväkirykmentti (JR 337), 118. vuoristojalkaväkirykmentti (JR 118) sekä kaksi erillistä pataljoonaa, joista toinen oli 44. divisioonanasta (II/JR 305) ja toinen Nurmeksen suunnalla toimineesta 529. jalkaväkirykmentistä (III/JR 529).
Armeijakunnankomentaja Vasili Tsuikov antoi 22. tammikuuta 1940 taistelukäskyn, jonka mukaan 54. vuoristodivisioonan oli 23. tammikuuta hyökkäämällä tuhottava Luelahden alueen suomalaisjoukot. Divisioonan komentaja prikaatinkomentaja Gusevski ilmoitti, ettei Luelahden alueella ollut suomalaisia joukkoja. Raatteentien taistelun jälkeen eversti Siilasvuon joukkoja siirrettiin Kuhmon rintamalle taistelemaan 54. vuoristodivisioonaa vastaan. 
Siilasvuon 9. divisioonan joukot kävivät kiivaita taisteluja divisioonaa vastaan, joka talvisodan lopulla muuttui mottitaisteluiksi. Mottitaistelut kestivät talvisodan loppuun saakka. Talvisodan viimeisimmät taistelut Kuhmossa käytiin Luelahden alueella. Luelahden mottitaistelut alkoivat 25. helmikuuta ja päättyivät 13. maaliskuuta rauhan tultua. 54. vuoristodivisioonan jäädessä mottiin, oli talvisodan päättyessä laskettu suomalaisjoukkojen tehneet 2. helmikuuta–13. maaliskuuta 1940 kaikkiaan 19 hyökkäystä 54. vuoristodivisioonan mottia vastaan. Divisioonan moteista suurin oli 337. vuoristojalkaväkirykmentin (JR 337) motti. 
Suomalaiset olivat kohtalaisen passiivisia kyseistä mottia kohtaan ja tyytyivät pääosin sen vartiointiin 10. helmikuuta alkaen. JR 337 yritti hyökätä lännestä Luelahdelle. Rykmentti lähetti 4. maaliskuuta noin 500 miehen vahvuisen osaston, mutta suomalaiset torjuivat hyökkäysyrityksen. Hyökkäysosastosta kaatui lähes puolet ja noin 100 heistä onnistui ryömimään jään yli läntiseen mottiin, jonka alueella oli 54. vuoristodivisioonan esikunta. Suomalaiset tulittivat tämän motin aluetta 12 tuntia 12. maaliskuuta ja seuraavana päivänä 8 tuntia. Alueen neuvostojoukot pitivät kuitenkin asemansa sodan loppuun saakka.
Divisioonan tappiot Kuhmossa.
Divisioonan kokonaistappiot olivat 6 431 miestä: