tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Justin DaCosta

Justin DaCosta (s. 10. toukokuuta 1985 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalais-portugalilainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. DaCosta pelasi ammattilaisurallaan useassa pohjoisamerikkalaisessa alasarjan joukkueessa sekä eri Euroopan maissa. Urallaan hän saavutti Unkarin ja Ison-Britannian mestaruudet.
Pelaajaura.
DaCosta pelasi kauden 2001–2002 OPJHL-joukkue Brampton Capitalsissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2002–2003 OHL-joukkue Barrie Coltsiin. Kesken kauden 2003–2004 DaCosta siirtyi toiseen OHL-seuraan, Owen Sound Attackiin ja kesken kauden 2004–2005 Mississauga IceDogsiin. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2005–2006 hän oli IceDogsin tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 10+32=42.
Vuodet 2006–2009 DaCosta kävi New Brunswickin yliopistoa. Hän voitti siellä ensimmäisen yliopistokautensa 2006–2007 päätteeksi CIS:n mestaruuden. Viimeisen yliopistokautensa 2008–2009 päätteeksi DaCosta pelasi myös CHL:n pudotuspelejä Colorado Eaglesin joukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi IHL-joukkue Muskegon Lumberjacksissa ja ECHL-joukkue Stockton Thunderissa. Kauden 2010–2011 DaCosta vietti pääosin CHL-joukkue Allen Americansin riveissä, mutta hän pelasi kauden aikana myös yhden AHL-ottelun Lake Erie Monstersin joukkueessa.
Kaudeksi 2011–2012 DaCosta siirtyi Eurooppaan ja Ranskan Ligue Magnusissa pelaavan Chamois de Chamonix’n riveihin. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden, lokakuussa 2011 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. DaCosta oli kauden jälkeen vapaana agenttina, kunnes hän palasi marraskuussa 2012 Pohjois-Amerikkaan ja teki sopimuksen ECHL-joukkue Elmira Jackalsin kanssa. Tammikuun 2013 lopulla, Mestiksen siirtotakarajalla DaCosta siirtyi loppukauden 2012–2013 kattavalla sopimuksella KooKoohon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Elokuussa 2013 DaCosta teki vuoden mittaisen sopimuksen Ison-Britannian EIHL-liigan Fife Flyersin kanssa. Hän nousi joukkueen kapteeniksi ja oli Flyersin tehokkain puolustaja Tim Hartungin kanssa tehoilla 7+27=34. He jakoivat EIHL:n puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Braehead Clanin Kevin Berginin kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 DaCosta siirtyi Puolan Polska Liga Hokejowassa pelaavaan KH Sanokiin. Hän ehti pelata joukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua ja vahvistaa Sanokia myös Continental Cupissa, jossa joukkue voitti ensimmäisen kierroksen C-lohkon. Marraskuussa 2014 DaCosta palasi EIHL:ään ja siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Coventry Blazen riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi mestaruuden.
Syksyllä 2015 DaCosta teki sopimuksen kanadalaisen ECHL-seuran Brampton Beastin kanssa. Hän sai sopimuksen puitteissa osallistua myös AHL-seura Toronto Marliesin harjoitusleirille ja tavoitella sopimusta siellä. AHL:n harjoitusleirien päätteeksi DaCosta palasi Bramptoniin. DaCosta pelasi lopulta Bramptonissa vain kolme ottelua. Hänen ammattilaisuransa päättyi siihen syksyyn.
Ammattilaisuransa jälkene DaCosta on pelannut monta vuotta kanadalaisessa ACH-veteraanisarjassa.
Muuta.
DaCostan molemmat vanhemmat ovat lähtöisin Portugalista.
Tulikomentoja

Tulikomentoja - tykkimiesten lehti on Suomen kenttätykistöaselajin sekä tykistökoulutuksen saaneen maanpuolustusväen aikakauslehti. Lehteä julkaisee taas vuonna 2013 kenttätykistön valtakunnallinen aselajiyhdistys Tykkimiehet ry, jonka jäseniä ovat muut tykistöyhteisöt sekä yksittäiset tykistön ystävät.
Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa.
Toulouse-Blagnacin lentoasema

Toulouse Blagnacin lentoasema () on lentoasema joka sijaitsee noin 7 kilometriä luoteeseen Toulousesta Blagnacissa, Ranskassa.
Vuonna 2012 lentoaseman kautta kulki 7 550 350 matkustajaa. Airbus ja ATR kokoavat ja testaavat lentokoneensa lentoaseman alueella. Lentoaseman johtaja on vuodesta 1999 lähtien ollut Jean-Michel Vernhes.
Perustiedot.
Lentoasema sijaitsee 152 metriä merenpinnan yläpuolella. Kentällä on kaksi asfaltilla ja osittain betonilla päällystettyä kiitotietä, 14R/32L (3 500 m × 45 m) ja 14L/32R (3 000 m × 45 m).
Dashi Namdakov

Dashi Namdakov (s. 1967 Transbaikal) on venäläinen kuvanveistäjä ja burjattikulttuurin uomo universale.
Elämä.
Dashi Namdakov kasvoi yhdeksänlapsisessa perheessä Ukurikin kylässä Transbaikalissa. Hänen isänsä oli talonrakentaja, joka rakensi myös buddhalaisia temppeleitä ja rituaalipatsaita. Buddhalaisuus ja burjaattipaimentolaisten maailmankuva tarinoineen loivat pohjan hänen omaperäiselle taiteelleen.
Vuosina 1986-1988 Namdakov opiskeli Krasnojarskin Valtiollisessa kuvataidekoulussa kuvanveistäjäksi. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Siperiassa vuonna 2000. Vuonna 2005 hän avasi Moskovaan "Dashi Art Studio"n. Kuvanveiston lisäksi hän on vaikuttanut myös muulla taiteen saralla. Hän oli muun muassa Sergei Bodrovin ohjaamassa elokuvassa Mongol tuotantoassistenttina.
Binzasara

Binzasara () on japanilainen rytmisoitin, jota soitetaan aaltomaisesti taivuttelemalla. Binzasarassa on kymmeniä puulevyjä, jotka on kiinnitetty kahteen kahvaan puuvillaisella nyörillä. Binzasara on yksinkertainen kansanmusiikin ja tanssin säestyssoitin.
Animal (Def Leppardin kappale)

"Animal" on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kappale vuodelta 1987. 
"Animal" on kolmas raita yhtyeen vuonna 1987 ilmestyneellä studioalbumilla "Hysteria". Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Joe Elliott, kitaristit Steve Clark ja Phil Collen, basisti Rick Savage ja albumin tuottanut Robert John "Mutt" Lange. Yhtyeen kotimaassa "Animal" julkaistiin "Hysterian" ensimmäisenä singlenä vuoden 1987 heinäkuussa, kun taas Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa "Animal" ilmestyi singlenä vuoden 1987 syyskuussa "Hysterian" toisena singlenä "Womenin" jälkeen. 
Yhtyeen kotimaassa "Animal" menestyi singlelistoilla kiitettävästi saavuttaen Ison-Britannian singlelistalla sijan 6, ja Yhdysvalloissa kappale nousi Billboardin singlelistalla sijalle 19. Suomessa kappale nousi virallisen singlelistan sijalle 19. Se oli ensimmäinen neljänkymmenen parhaan joukkoon Billboardin singlelistalla yltänyt Def Leppardin kappale, ja menestyksensä johdosta se vakiinnutti nopeasti paikkansa yhtyeen konserttien ohjelmistossa.
Ison-Britannian painoksella "Animalin" b-puolelle päätyi kappale "Tear It Down", joka sai b-puoleksi yllättävänkin paljon radiosoittoa ja siitä muodostui jopa pienoinen hitti; yhtye muun muassa esitti kappaleen vuoden 1989 MTV Video Music Awards-tapahtumassa ja myöhemmin se nauhoitettiin uudelleen yhtyeen seuraavalle studioalbumille, vuoden 1992 "Adrenalizelle". Yhdysvalloissa "Animalin" b-puolena oli puolestaan "I Wanna Be Your Hero", joka esiintyi vielä samana vuonna yhtyeen "Pour Some Sugar on Me"-hittisinglen b-puolella Ison-Britannian painoksella.
Yhtye julkaisi Royal Philharmonic Orchestran kanssa äänitetyn singleversion kappaleesta keväällä 2023. Kokonainen albumi Def Leppardin hittejä orkesterin kanssa äänitettynä ilmestyy toukokuussa 2023.
The Sound of Zen

The Sound of Zen on Atsuya Okuda vuonna 2002 julkaisema solo-albumi jossa on hochikulla tulkittua huilumusiikkia. The Sound of Zen albumilla Okuda soittaa kuusi japanilaista Zen-munkkien säveltämää honkyoku sävellystä. 
Okuda on soittanut shakuhachia vuodesta 1985 mutta myöntyi soittonsa nauhoittamiseen vasta 2000-luvulla. Syy Okudan pidättyvyyteen on että hän uskoo ainoastaa aidon elävän soittotilanteen kokemisen mahdollistavan hochikulla soitettavan "jinashi shakuhachi" musiikin ymmärtämisen.
Kypros Cup

Kypros Cup () on vuodesta 2008 lähtien Kyproksella järjestetty kutsuturnaus naisten jalkapallomaajoukkueille. Se pelataan helmi-maaliskuun vaihteessa.
Suomen naisten jalkapallomaajoukkue osallistui Kypros Cupiin ensimmäistä kertaa vuonna 2012. Suomen sijoitukset turnauksessa ovat 6 (2012), 7 (2013), 12 (2014) ja 9 (2015), 8 (2016), 11 (2018), 9 (2019), 2 (2020). Vuoden 2020 turnausta ei pelattu loppuun osan joukkueista vetäydyttyä koronaviruspandemian johdosta.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2009

Suomen vuoden 2009 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Helsingissä 20.-21.12.2008.
Miesten yleismestaruus.
Kaikki matkat loppuun luistelleet.
Naisten yleismestaruus.
Mitalistit.
Sia Tolno

Sia Tolno (s. 21. helmikuuta 1975) on guinealainen laulaja. 
Tolno on alkujaan kotoisin eteläisestä Guineasta, mutta varttui Sierra Leonessa, jossa hänen isänsä työskenteli ranskanopettajana. Sierra Leonen sisällissodan alkaessa perhe palasi Guineaan. Tolno alkoi laulaa Conakryn kabaree- ja pianobaareissa. Lisäksi hän sävelsi ja sanoitti lauluja. Vuonna 2002 eräs tuottaja löysi hänet, ja esikoisalbumi "La voix de la forêt" ilmestyi pian tämän jälkeen.
Vuonna 2008 Tolno esiintyi "Africa Star" -televisioshow’ssa Librevillessä ja sijoittui neljänneksi. Tällöin hän sai Pierre Akendenguén huomion. Akendengué kehotti ystäväänsä, tuottaja José Da Silvaa tekemään sopimuksen Tolnon kanssa, ja vuonna 2009 tämä julkaisi Lusafrica-levymerkillä albumin "Eh Sanga". Vuonna 2011 hän levytti uuden albumin "My Life".
Markus Laitinen

Markus ”Uku” Laitinen (s. 1979 Pieksämäki) on tietokirjailija ja muusikko. Hän on julkaissut kirjan "Katujen zen" (Like, 2013).
Elämä ja toiminta.
Laitinen harjoitti buddhalaista istumamietiskelyä, zazenia, vuodesta 1996 vuoteen 2013. Hän sai zenbuddhalaisen vihkimyksen (jap. jukai) Japanissa vuonna 2009 zenopettaja Peter Roccalta, Gudo Wafu Nishijiman oppilaalta. Laitinen perusti vuonna 2009 sōtō-zenbuddhalaisen ryhmän Kajo Zendon (ent. Dogen Sangha Finland), mutta jätti ryhmän vuonna 2012. Laitinen on haastanut buddhalaisia puolustamaan syrjäytyneitä. Vuonna 2016 Laitinen kuvaili blogissaan itseään Krishnan palvelijaksi.
Laitinen on tehnyt musiikkia 1990-luvun alkupuolelta asti. Hän on mukana duoissa The Fishkillers ja Radio TV. Vuonna 2004 Metrotraks Records julkaisi hänen ja Mikko ”Rammu” Ramulan elektroduo Telefunkerin albumin "Elektroakustik".
Laitisella on (ensimmäisestä) avioliitostaan kolme lasta.
Laitinen aiheutti kohun vuonna 2019 keksimällä kuvitteelisen hahmon "Venla Olsen" ja esiintymällä kyseisenä hahmona somepalvelu Twitterissä. Laitinen esitti nuorta naista joka päätyi ihmisten järkytykseksi tekemään itsemurhan. Tämä aiheutti useita puhelinsoittoja hätäkeskukseen. Laitinen paljasti myöhemmin keksineensä hahmon osana psykiatrista kuntoutumistaan ja pyysi anteeksi aiheuttamaansa kohua. Laitinen on joulukuussa 2019 kertoinut avoimesti sairastavansa kaksisuuntaista mielialahäiriötä ja epävakaata persoonallisuushäiriötä, sekä kamppailustaan masennuksen ja ahdistuksen kanssa.
Karin Roten

Karin Roten Meier (s. 27. tammikuuta 1976 Leukerbad) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Roten saavutti Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 hopeaa suurpujottelussa. Sestrieren MM-kilpailuissa 1997 hän sai suurpujottelussa hopeaa ja pujottelussa pronssia. Kaikki nämä kilpailut voitti Deborah Compagnoni. Vailin MM-kilpailuissa 1999 Roten oli pujottelussa yhdestoista ja St. Antonissa 2001 viidestoista. Olympialaisten suurpujottelussa hän sijoittui 16:nneksi sekä Lillehammerissa 1994 että Naganossa 1998.
Roten voitti suurpujottelun nuorten maailmanmestaruuden 1993 ja 1995 sekä sai hopeaa 1994. Nuorten MM-pujottelussa hän sijoittui toiseksi 1995.
Roten voitti maailmancupin pujottelukilpailun Hafjellissä 10. maaliskuuta 1996 ja Veysonnaz'ssa 20. joulukuuta 1998. Hän sijoittui pujottelussa toiseksi Semmeringissä ja St. Gervais'ssa kaudella 1995–1996 sekä Semmeringissä kaudella 1998–1999. Suurpujottelussa hän oli kolmas Vailissa kaudella 1996–1997. Suurpujottelun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli samalla kaudella neljäs.
Roten voitti Sveitsin-mestaruuden pujottelussa 1996 ja 1998 sekä suurpujottelussa 1996 ja 1997. Euroopan cupin suurpujottelukilpailun hän voitti Mariborissa tammikuussa 1995.
Runo K. Kurko

Runo K. Kurko on suomalainen aseharrastaja ja turvallisuuskouluttaja. Hän on NRA Kansallisen kivääriyhdistyksen perustajia ja toimi sen puheenjohtajana kevääseen 2021 saakka. "Helsingin Sanomien" mukaan hän on Suomen aseharrastajien ”grand old man”. Kurko on toiminut myös vuosikymmeniä ase- ja iskuryhmäkouluttajana. Hän on kouluttanut muun muassa poliiseja.
Kurko perusti vuonna 1973 aseita maahantuoneen Ultramatic Oy:n, joka myytiin vuonna 1995 Patruunatehdas Lapua Oy:lle. Ultramatic oli muun muassa Smith &amp; Wessonin virallinen edustaja Suomessa. Ultramatic vei vuosina 1994–1995 sisäministeriön luvalla käsiaseita ja patruunoita myös Viroon, jonka poliisiin ja suojeluskuntaan Kurko ja hänen liikekumppaninsa Lauri Ravanti solmivat suhteet jo vuonna 1990. Vientiin liittyi Viron puolella salakauppoja ja lahjontaa, joiden seurauksena suurin osa aseista katosi tuntemattomille ostajille, mutta Keskusrikospoliisin mukaan Kurko oli viaton ja joutunut huijatuksi.
Vuonna 2021 Kurko tuomittiin 40 päiväsakkoon kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Hän oli julkaissut NRA Kansallisen kivääriyhdistyksen sivuilla blogitekstin, jonka käräjäoikeus katsoi halventaneen mustaa väestönosaa. Rikostutkinnan myötä Kurko jätti kivääriyhdistyksen puheenjohtajuuden. 
Kurkon isä oli palkkasotilas Kaarlo Kurko.
Kurko oli Kivääriyhdistykseltä pyydetyn asiantuntijalausunnon antaja aselain muutosesityksessä.
Konstantin Savitski

Konstantin Apollonovitš Savitski (; 6. kesäkuuta 1844 Taganrog – 13. helmikuuta 1905 Penza) oli venäläinen realistinen taidemaalari.
Varhainen elämä.
Savitski vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Taganrogissa. Perhe asui Taganrogin poikakymnaasin rakennuksessa, jossa hänen isänsä toimi lääkärinä. Kesänsä perhe vietti Frankovkassa. Savitski näytti kiinnostuksensa taidemaalaamista kohtaan jo varhain lapsena. Asovanmeren rannalla aikaa viettäessään perheensä kanssa hän rakasti tehdä luonnoksia, ja piirustustunnit olivat hänen suosikkejaan kymnaasissa.
Konstantinin ollessa viidennellä luokalla Taganrogin kymnaasissa hänen teini-ikäisen elämänsä muuttui yllättäen. Molemmat hänen vanhemmistaan kuolivat yhtäkkiä. Konstantinin otti hoteisiinsa tämän eno, joka asui nykypäivän Latviassa, ja josta tuli hänen huoltajansa. Siellä ollessaan hän kävi yksityistä sisäoppilaitosta, josta valmistui vuonna 1862 ja lähti Pietariin opiskellakseen Keisarillisessa taideakatemiassa. Henkilökohtaiset kontaktit Venäjän kulttuurin merkkihenkilöihin – Ilja Repiniin, Ivan Šiškiniin, Viktor Vasnetsoviin, Mark Antokolskiin, Vasili Stasoviin, Nikolai Karamziniin – vaikuttivat suuresti nuoren taiteilijan kehitykseen.
Koulutus ja ura.
Savitskista tuli pian yksi Keisarillisen taideakatemian parhaista opiskelijoista. Hänen opiskeluvuosinaan tekemät työt toivat hänelle hopeamitaleja ja teoksestaan "Kain ja Abel" vuodelta 1871 hän sai kultamitalin.
Valmistumisensa jälkeen Keisarillisesta taideakatemiasta ja kahden ulkomailla vietetyn vuoden jälkeen taiteilijasta tuli Vaeltajien yhteistyökumppani. Teos "Rautatien korjaaminen" oli ensimmäisiä maalauksia tuolta ajalta, jossa kuvattiin työväenluokan elämää.
Konstantin Savitski teki yhdessä Ivan Šiškinin kanssa kuuluisan teoksen "Aamu mäntymetsässä". Alkuperäisessä Vaeltajien näyttelyssä maalaus asetettiin esille kahden taiteilijan, Konstantin Savitskin ja Ivan Šiškinin, tekemänä. Savitskin oletettiin maalanneen karhut ja Šiškinin metsän, mutta myöhemmin on käynyt ilmi, että mäntymetsän luonnoksen tekivät niin Savitski kuin Šiškin. Myöhemmin Savitski poisti signeerauksensa teoksesta ja nykyisin sitä pidetään yksinomaan Šiškin teoksena.
Valmistumisensa jälkeen Keisarillisesta taideakatemiasta taiteilija omisti yli 20 vuotta elämästään taiteen opetukselle Moskovan, Pietarin ja Penzan taidekouluissa. Vuonna 1897 Konstantin Savitskista tuli Keisarillisen taideakatemian jäsen.
Vladimir Makovski

Vladimir Jegorovitš Makovski (; 7. helmikuuta 1846 Moskova – 21. helmikuuta 1920 Pietari) oli venäläinen laatukuvamaalari, muotokuvamaalari ja taiteenkeräilijä. Hän oli taidemaalari Konstantin Makovskin veli.
Elämäkerta.
Vladimir Makovski oli Jegor Ivanovitš Makovskin poika, joka oli yksi Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston perustajista. Hänen äitinsä oli baltiansaksalaista alkuperää. Hänellä oli kaksi veljeä, Nikolai ja Konstantin, ja yksi sisar, Aleksandra, joista tuli kaikista aikansa kuuluisimpia taidemaalareita. Hän kävi Vasili Tropininin tunneilla. Hän teki ensimmäisen maalauksensa, "Kvassia myyvä poika", 15-vuotiaana. Vladimir Makovskista tuli Vaeltajien jäsen päätettyään opintonsa Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa vuonna 1869, jossa hänen opettajiaan olivat muun muassa Sergei Zarjanko, Jevgraf Sorokin ja Tropinin.
Hän otti lapsuuden teemakseen poikansa Aleksandrin syntymän jälkeen vuonna 1869 ja Pavel Tretjakov osti häneltä tauluja galleriaansa. Hänet nimitettiin akateemikoksi vuonna 1873 hänen Wienin maailmannäyttelyyn esille laittamansa teoksen "Satakielten kuuntelija" johdosta. Makovski opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa vuosina 1882–1894 ja Pietarin Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1894–1918, jonka rehtori hänestä tuli vuonna 1895. Vuonna 1885 hän maalasi keisarinna Maria Fjodorovnan virallisen muotokuvan.
Vladimir Makovski on haudattu Volkovon hautausmaalle Pietariin.
Aleksei Bogoljubov

Aleksei Petrovitš Bogoljubov (; 28. maaliskuuta 1824 Pomeranjen kylä, Novgorodin kuvernementti – 3. helmikuuta 1896 Pariisi) oli venäläinen maisemamaalari.
Elämäkerta.
Bogoljubov syntyi Pomeranjen kylässä Novgorodin kuvernementissä. Hänen isänsä oli eläköitynyt eversti Pjotr Gavrilovitš Bogoljubov. Bogoljubovin äidinpuoleinen isoisä oli tunnettu filosofi ja yhteiskuntakriitikko Aleksandr Radištšev.
Vuonna 1841 Aleksei valmistui sotilaskoulusta, palveli Venäjän laivastossa ja matkusteli laivaston mukana monissa maissa. Vuonna 1849 hän alkoi käydä Pietarissa Keisarillisen taideakatemian tunneilla, jossa hän opiskeli Maksim Vorobjovin alaisuudessa. Nuoreen taiteilijaan vaikutti suuresti Ivan Aivazovski. Hän valmistui vuonna 1853. Hän erosi meriupseerin virasta ja hänet nimitettiin laivaston päämajaan taiteilijaksi.
Vuosina 1854–1860 hän matkusteli ympäri Eurooppaa ja työskenteli tuotteliaasti. Roomassa hän tutustui Aleksandr Ivanoviin, joka vakuutti hänet keskittymään piirtämiseen. Düsseldorfissa Bogoljubov kävi taidemaalari Andreas Achenbachin tunneilla. Pariisissa hän ihaili Barbizonin koulun taiteilijoita. Ranskalaiset taidemaalarit Camille Corot ja Charles François Daubigny olivat hänen hyviä ystäviään ja työskentelivät yhdessä hänen kanssaan. Bogoljubov maalasi myös freskoja Pariisin Aleksanteri Nevskin katedraaliin.
Bogoljubov palasi Venäjälle vuonna 1860. Hän asetti töitään näytteille Akatemiaan ja sai professorin arvonimen. Pian hän opetti Akatemiassa. 1860-luvulla hän matkusteli Volga-joella. Hänen teoksensa menettivät kaikki viitteensä romantiikkaan, joka korvautui vankalla luonnollisella realismilla. Vuonna 1871 hänet valittiin Keisarilliseen taideakatemiaan.
Vuonna 1870 hän tuli läheiseksi Vaeltajien kanssa ja hän osallistui kaikkiin heidän näyttelyihinsä. Hänestä tuli heidän johtokunnan jäsen. Koska oli vanhempi kuin muut jäsenet, suhtautui hän varauksellisesti ryhmän sosiaalisiin ideoihin. Vuonna 1873 Bogoljubov jätti Taideakatemian solidaarisuudesta Vaeltajia kohtaan. Hän jopa yritti perustaa Roomaan Venäläistä taideakatemiaa.
Vuoden 1873 jälkeen Bogoljubov asui pääsääntöisesti Pariisissa sydänvaivojensa vuoksi. Hänen kotinsa oli kuin venäläisten siirtokunta, yleisiä vieraita olivat Ivan Turgenjev, Ilja Repin, Vasili Polenov, Mark Antokolski ja Vasili Vereštšagin.
Vuonna 1885 Bogoljubov avasi taidemuseon Saratoviin, Radištševin taidemuseon, jonka hän nimesi isoisänsä mukaan. Se avattiin yleisölle seitsemän vuotta aikaisemmin kuin Tretjakovin galleria Moskovassa ja viisitoista aikaisemmin kuin Venäläinen museo Pietarissa. Museon nimeäminen "Venäjän ensimmäisen vallankumouksellisen", Aleksandr Radištševin mukaan, oli suora haaste viranomaisille: hänen täytyi kestää oikeustaistelu luvan saamiseksi. 
Bogoljubov kuoli 3. helmikuuta 1896 Pariisissa. Bogoljubov jätti kaiken omaisuutensa taidemuseolle ja sen taidekoululle. Koulu avattiin hänen kuolemansa jälkeen nimellä Bogoljubovin maalauskoulu (Боголюбовское Рисовальное Училище, "Bogoljubovskoje Risovalnoje Utšilištše"). Siellä opiskelleihin taiteilijoihin kuuluvat muun muassa sellaiset tärkeät modernistit kuin Viktor Borisov-Musatov ja Pavel Kuznetsov.
Harhaisku

Harhaisku () on rikosoikeudessa luvaton teko, jonka kohteena on jokin muu kuin tekijän tarkoittama kohde. Oikeudenvastaisen teon kohteena voi olla henkilö, oikeushenkilö tai esine. Tekijän erehdys ei yleensä poista teon rangaistavuutta.
Oikeuskirjallisuudessa esitettyjä mielipiteitä.
Harhaiskusta on kysymys esimerkiksi silloin, kun henkilö A suuntaa pistoolinsa kohti B:tä, joka loikkaa sivuun samalla kun A laukaisee. Luoti osuukin B:n vierellä olleeseen henkilö C:hen, joka kuolee osumaan. Tässä tapauksessa harhaiskun kohde on samanarvoinen kuin tarkoitettukin kohde ja A tuomitaan taposta. Kirjallisuudessa on esitetty, että A tulisi tuomita B:n tapon yrityksestä ja C:n törkeästä kuolemantuottamuksesta tai tapon yrityksestä ja taposta, jos A teon tehdessään mielsi C:n kuoleman todennäköiseksi. Tätä ratkaisua vastaan on esimerkiksi se, että jos A:n ystävä D olisi yllyttänyt A:ta ampumaan, D ei todennäköisesti vastaisi teostaan lainkaan. Jos C kuolee ja B haavoittuu, A:ta todennäköisesti rangaistaisiin C:n taposta ja B:n pahoinpitelystä tai törkeästä vammantuottamuksesta riippuen siitä, miten A mielsi seurausten todennäköisyyden. Jos A tähtää B:tä mutta osuu laukauksellaan tämän koiraan, joka kuolee, käsillä on tapon yritys ja rankaisematon huolimaton vahingonteko.
Varsin omituiselta näyttävät harhaiskun seuraukset silloin, kun tuottamuksellinen tekomuoto on rankaisematon. Kun A yrittää heittää B:n kodin ikkunan kivellä rikki, mutta humalatilansa vuoksi särkeekin C:n ikkunan. Koska vahingonteko rangaistaan vain tahallisena ja pelkästä yrityksestä ei rangaista lainkaan, tahallinen B:n ikkunan rikkomisyritys ja tuottamuksellinen C:n ikkunan rikkominen olisivat kokonaan rankaisemattomia. Korvausvastuu on sitten oma asiansa.
Kassala (osavaltio)

Kassala () on yksi Sudanin 18 osavaltiosta. Sen hallintokeskus on Kassala. Osavaltion pinta-ala on 36 710 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 2 519 100 henkeä.
Pohjois-Darfur

Pohjois-Darfur () on yksi Sudanin 18 osavaltiosta ja osa laajempaa Darfurin historiallista aluetta. Sen hallintokeskus on Al-Fashir. Osavaltion pinta-ala on 320 000 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 2 305 000 henkeä.
Etelä-Darfur

Etelä-Darfur () on yksi Sudanin 18 osavaltiosta ja osa laajempaa Darfurin historiallista aluetta. Sen hallintokeskus on Nyala. Osavaltion pinta-ala on 72 000 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 3 765 800 henkeä.
Länsi-Darfur

Länsi-Darfur () on yksi Sudanin 18 osavaltiosta ja osa laajempaa Darfurin historiallista aluetta. Sen hallintokeskus on Geneina. Osavaltion pinta-ala on 23 000 neliökilometriä, ja väkiluvun arvioitiin vuonna 2018 olevan noin 1 024 500 henkeä.
Hayashi

Hayashi () on japanilainen orkesteri, joka tavallisesti säestää japanilaisia Nō- ja Kabuki-näytelmiä teatteri- () ja ()-esityksissä sekä japanilaisilla festivaaleilla. Yhtyeen jäsentä kutsutaan "hayashikataksi" ja hän soittaa joko kōtsuzumia, ōtsuzumia, huilua tai shime-daikoa.
Kabukiperinteessä yhtyeessä on lisäksi shamisenin soittaja ja taiko-rumpuja voi olla useita eri kokoisia.
Soittajien koulukunnat.
Nō-teatteri perinteessä on kunkin instrumentin soitolle on yhä elossa olevia koulukuntia. Huilisteille kolme, shime-daikolle kaksi, kōtsuzumille neljä ja ōtsuzumille viisi.
Köprülü Fazıl Mustafa pašša

Köprülü Fazıl Mustafa pašša, Ghazi Fazıl Mustafa Köprülü (albanian kielellä Fazil Mustafa Kypriljoti) (1637 – 19. elokuuta 1691 Stari Slankamenin lähellä, Serbia) oli Osmanien valtakunnan suurvisiiri 25. lokakuuta 1689 – 19. elokuuta 1691 sulttaani Suleiman II:n aikana. 
Hän oli merkittävän albanialaisen Köprülü-suvun jäsen. Fazıl Mustafan isä Köprülü Mehmet pašša ja isoveli Fazıl Ahmed pašša sekä kaksi velipuolta Kara Mustafa pašša ja Abaza Siyavuş pašša kaikki olivat toimineet suurvisiireinä ennen häntä. 
Köprülü Fazıl Mustafa paššan suurvisiiri-aikana osmanit kävivät Suurta Turkin sotaa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, Puola-Liettuan, Venetsian tasavallan ja Venäjän muodostamaa liittoumaa vastaan. Fazıl Mustafa kuoli itävaltalaisten joukkojen surmaamana Slankamenin taistelussa Serbiassa.
Brian Mariano

Brian Mariano (s. 22. tammikuuta 1985 Curaçao) on curaçaolaissyntyinen pikajuoksija, joka on edustanut Alankomaiden Antillien lakkauttamisen jälkeen (10. lokakuuta 2010) Alankomaita.
Mariano karsiutui 100 metrin välierissä Grosseton alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004. Hän kuului Alankomaiden Antillien joukkueeseen, joka voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Cartagenassa 2006. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 60 metrin välierissä.
Mariano sijoittui Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 60 metrillä kuudenneksi. Hän juoksi avausosuuden Alankomaiden pikaviestijoukkueessa, joka voitti Euroopan-mestaruuden Helsingissä 2012 maansa silloisella ennätyksellä 38,34. Lontoon olympialaisissa joukkue sijoittui kuudenneksi.
Mariano tuomittiin helmikuussa 2013 puoleksi vuodeksi vankilaan huumausainerikoksesta. Hänen laukustaan oli löytynyt Curaçaon lentokentällä 1. joulukuuta 2012 750 grammaa kokaiinia hänen ollessaan lähdössä lennolle Amsterdamiin. Tuomioon kuului kolme vuotta ehdollista vankeutta.
Marino antoi positiivisen dopingnäytteen helmikuussa 2016 ja sai neljän vuoden kilpailukiellon.
Naisten Suomen Cup 2013

Naisten Suomen Cup 2013 oli Naisten Suomen Cupin 33. järjestämisvuosi. Cupiin ilmoittautui 48 joukkuetta.
Normaalin finaalin lisäksi pelattiin myös pikkufinaali, jossa kohtasivat kaksi parasta Naisten Liigaa alemmalla sarjatasolla pelannutta joukkuetta.
1. kierros.
Naisten Suomen Cupin 1. kierros arvottiin 7.3. Mukaan cupiin tulevat 1. kierroksella kaikki joukkueet lukuun ottamatta Naisten Liigan joukkueita. Alempisarjalainen saa kotiedun, Kakkonen ja sitä alemmat sarjat rinnastetaan samanarvoisiksi. Arvonta suoritettiin maantieteellisistä koreista.
2. kierros.
Naisten Suomen Cupin 2. kierros arvottiin 7.3. Mukaan cupiin tulevat 2. kierroksella myös Naisten Liigan joukkueet. Alempisarjalainen saa kotiedun, Kakkonen ja sitä alemmat sarjat rinnastetaan samanarvoisiksi. Arvonta suoritettiin maantieteellisistä koreista. Viisi joukkuetta arvottiin suoraan 3. kierrokselle.
Suoraan kolmannelle kierrokselle arvottiin:
3. kierros.
3. kierroksella pelasivat 11 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta, sekä 5 suoraan arvottua joukkuetta. Kierroksen pelit oli pelattava 5.6. mennessä ja otteluparit arvottiin 11.4.
4. kierros.
4. kierroksella pelasivat 8 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta. Kierroksen pelit oli pelattava 31.7. mennessä ja otteluparit arvottiin 6.-7.6.
Välierät.
Välierissä pelasivat 4 edellisellä kierroksella voittanutta joukkuetta. Kierros pelattiin 28.8. ja otteluparit arvottiin 6.-7.6.
Finaalit.
Finaali sekä pikkufinaali pelattiin 28. tai 29.9.
Veljo

Veljo () on järvi Novgorodin alueen Demjanskin ja Valdain piireissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain kansallispuiston alueella Seligerjärven pohjoispuolella.
Rannoiltaan rikkonaisen ja runsassaarisen järven pituus pohjoisesta etelään on yli 25 kilometriä. Sen pinta-ala on noin 35 neliökilometriä. Suurin mitattu syvyys on 42 metriä ja keskisyvyys 9–10 metriä. Järvi jäätyy marras-joulukuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Rannat ovat etupäässä hiekkaisia.
Järveen laskee useita pieniä jokia. Laskujoki Javon on padottu, mikä on nostanut järven pintaa muutamalla metrillä. Osa Veljon vesistä johdetaan kanavan kautta Vyšni Volotšokin vesijärjestelmään Libja- ja Šlinajokien sekä Šlinojärven kautta.
Harvaan asutulla seudulla on vain vähän maataloutta eikä lainkaan teollisuutta. Veljo on puhdas järvi, jonka vesi kelpaa juotavaksi.
Nōkan

Nōkan () on japanilainen korkeaääninen huilu, jota käytetään erityisesti japanilaisten nō- ja kabuki-teatteriesityksen säestykseen. Nōkanin kehitti Muromachi-kaudella japanilainen näyttelijä, kirjailija ja muusikko Kan'ami ((), 1333 – 8. kesäkuuta 1384) ja hänen poikansa Zeami ((), 1363–1443).
Ääniala.
Nōkanin ääniala on yli kaksi oktaavia. Jokainen huilu on kuitenkin käsityönä tehty ja siksi oma yksilönsä. Toonika vaihtelee ollen jokaisella huiluyksilöllä omansa.
Nōkanilla säestetään perinteisiä japanilaisia musiikkiesityksiä, kuten nagauta (), hayashi (), taiko (), ja kansanmusiikki min'yō () esityksiä. Nōkan kuuluu myös olennaisena osana nō- ja kabuki-teatteriin, jossa se on yksi säestävän hayashi-yhtyeen soittimista.
Pegasus Airlines

Pegasus Airlines () on turkkilainen, vuonna 1990 perustettu halpalentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Istanbulissa, Turkissa.
Historia.
Yhtiö on perustettu 1. joulukuuta 1989 ja lennot alkoivat 15. huhtikuuta 1990.
Yhtiön omisti Aer Lingus, mutta yhtiö myi sen vuonna 1994. Nykyään yhtiön omistaa Esa Holdings (85%) ja Silkair (15%).
Kohteet.
Kohteet tammikuussa 2023:
Laivasto.
Yhtiön laivasto tammikuussa 2023.
Transaero Airlines

Transaero Airlines () oli venäläinen, 5. marraskuuta 1991 lentotoimintansa aloittanut yksityisomisteinen, melko suuri lentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Pietarissa.
Transaero oli Aeroflotin merkittävin venäläinen kilpailija. Se lensi yli 150 kohteeseen ja sen solmukohdat olivat Vnukovo Moskovassa ja Pulkovo Pietarissa.
Yhtiön toiminta loppui talousvaikeuksiin ja konkurssiin. Venäjän federaation ilmaliikennevirasto Rosaviatsija ilmoitti peruvansa yhtiön toimintaluvan 26. lokakuuta 2015.
William Kerppola

William Kerppola (5. tammikuuta 1891 Helsinki – 25. kesäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Kerppolan vanhemmat olivat rehtori Kaarlo Fredrik Kerppola ja Hilma Matilda Rinne (Jutikkala). Hänen puolisonsa vuodesta 1925 oli Irja Johanna Herlin. Lääkäri, kirjailija Irma Kerppola-Sirola (1930–2021) oli heidän tyttärensä ja teollisuustalouden professori Klaus Kerppola (1935–2019) heidän poikansa.
Kerppola tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1909 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1918. Tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna. Sisätautiopin dosenttina Kerppola toimi 1922–1940. Hän oli Helsingin yliopiston sisätautiopin professori 1940–1961, lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1945–1949 ja Kivelän sairaalan sisätautiosaston ylilääkäri 1925–1938. Keskinäisen Henkivakuutusyhtiö Suomen ylilääkärinä Kerppola toimi 1937–1947 ja Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja 1943–1947. Hän tutki muun muassa neurologiaa, sappiväriaineiden biokemiaa ja endokrinologian entsyymikemiaa. Opetus- ja tutkimustyössään hän yhdisti kliinistä ja biokemiallista tutkimusta.
Kerppola sai professorin arvonimen 1935. Muotokuvia hänestä ovat maalanneet Eero Snellman (1941), Verner Thomé (1951) ja Ernst Mether-Borgström (1961). Korkokuvamitalin Kerppolasta suunnitteli Eila Hiltunen (1961).
Sotilasarvoltaan Kerppola oli lääkintämajuri (1943).
Maija Kansanen-Størseth

Maija Axelia Kansanen-Størseth (o.s. Backman; 22. elokuuta 1887 Oulu – 8. joulukuuta 1957) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. 
Henkilöhistoria.
Kansanen-Størseth syntyi kirkkoherra Alfred Elisier Backmanin ja Anna Therese Markin perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1917 oli viulutaiteilija Heikki Kansanen (k. 1932) ja toinen puoliso vuodesta 1934 norjalainen sellotaiteilija Rolf Størseth. Kansanen kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja Taideteollisuusyhdistyksen keskuskoulun. Hän opiskeli Italiassa ja Ranskassa ja teki opintomatkan New Yorkiin 1947–1948. Hän sommitteli kudontatöitä vuodesta 1925, hänellä oli oma taidekutomo Helsingissä ja hän piti omia näyttelyitä 1929 ja 1931 Ruotsissa, Norjassa ja Pariisissa. Viimeiset vuotensa Kansanen-Størseth vietti Leppävirralla.
Taiteellinen tuotanto.
Kansanen-Størseth kutoi valtion tilauksesta Kansainliiton palatsiin verhoja ja New Yorkin maailmannäyttelyyn kuvakudoksia vuonna 1938. Hänen kudontatöitään on Eduskuntatalossa sekä Oslon ja Trondheimin taideteollisuusmuseossa. Vuodesta 1938 alkaen hän työskenteli lähinnä Oslossa. Hän sai grand prix -palkinnon Barcelonan ja Milanon näyttelyissä. Kansanen-Størseth suunnitteli myös käyttötekstiileitä, verhojen ohella muun muassa mattoja ja pöytäliinoja.
Palkinnot.
Kansanen sai merkittäviä kansainvälisiä palkintoja:
Big Jake

Big Jake oli "Guinnessin ennätystenkirjan" vuonna 2013 tekemän arvion mukaan maailman korkein elossa oleva hevonen. Se oli belgialainen ruuna ja on 210,2 cm korkea. Big Jake oli arviointihetkellä yhdeksänvuotias. Maailman kaikkien aikojen suurin hevonen on ollut 219 cm korkea Sampson.
Big Jake kuoli 20-vuotiaana vuonna 2021.
Patrik Nilsson

Patrik Nilsson (s. 15. maaliskuuta 1982 Söderfors) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Venäjän Superliigassa pelaavaa Zorkia.
Nilsson on pelannut kuudet MM-kisat ja saavuttanut niissä kolme maailmanmestaruutta (2003, 2009, 2010). Vuoden 2010 MM-kisoissa Nilsson valittiin kisojen parhaaksi hyökkääjäksi. Näiden kisojen jälkeen hän oli kahden kauden ajan loukkaantuneena eikä osallistunut kaksiin seuraaviin MM-kisoihin. Vuoden 2013 MM-kisoissa hän oli maalintekijätilaston kärkinimi 21 maalilla. Kaikkiaan hän on pelannut 43 MM-ottelua ja tehnyt niissä 82 maalia.
Nilsson on ollut Ruotsin jääpallomestaruuden voittaneessa Sandvikenin joukkueessa kausilla 2001–2002 ja 2002–2003. Kaudella 2001–2002 Nilsson oli jääpallon maailmancupin voittaneessa Sandvikenin joukkueessa. Kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 hän oli maalintekijätilastojen voittaja maalimäärillä 70 ja 94. Hammarbyn riveissä hän on saavuttanut kolmannen mestaruutensa kaudella 2009–2010.
Syksyllä 2008 hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 Venäjän Superliigan Kazanin joukkueeseen, mutta palasi takaisin Ruotsiin tukholmalaisen Hammarbyn riveihin kolmeksi seuraavaksi kaudeksi. Nilsson oli voittamassa Maailman Cupia heti syksyllä 2009 Hammarbylle. Syksyllä 2012 Nilsson siirtyi takaisin Venäjän liigaan – tällä kertaa Zorkin joukkueeseen. 
Patrik Nilsson on valittu jääpallon vuoden pelaajaksi kaksi kertaa eli kausina 2006–2007 ja 2007–2008. 
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Cheryl Ladd

Cheryl Ladd on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Erityisen tunnetuksi suomalaiselle yleisölle hän tuli muun muassa "Charlien enkelit" -televisiosarjassa, jossa hän esiintyi vuosina 1977–1981 roolinimellä Kris Munroe yhteensä 87 jaksossa. Sarjassa kolme poliisin koulutuksen saanutta, rutiinitehtäviin kyllästynyttä nuorta naisetsivää ratkoi rikostapauksia. Kahta muuta Charlien enkeliä esittivät Kate Jackson (Sabrina "Bree" Duncan), joka jätti sarjan kolmen kauden jälkeen, ja Jaclyn Smith (Kelly Garrett), joka oli mukana sarjan päättymiseen asti. Ladd korvasi sarjassa Farrah Fawcett-Majorsin (Jill Munroe), joka jätti sarjan riitaisissa merkeissä jo ensimmäisen kauden jälkeen, mutta esiintyi sarjassa vierailevana tähtenä vielä muutamassa jaksossa tämän jälkeen. Laddin roolihahmo Kris oli Fawcett-Majorsin roolihahmon pikkusisko. Jacksonin lähdettyä sarjasta etsivätrion kolmanneksi jäseneksi Laddin ja Smithin rinnalle valittiin mm. mallin töitä aiemmin tehnyt Shelley Hack.
Charlien enkelien jälkeen Ladd on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "One West Waikiki" ja "Las Vegas".
X (Def Leppardin albumi)

X on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kahdeksas studioalbumi.
"X" julkaistiin 30. heinäkuuta 2002 Island Records -levymerkillä ja se sijoittui ilmestyessään 11. sijalle Yhdysvalloissa Billboardin albumilistalla, ja yhtyeen kotimaassa Britannian albumilista albumi saavutti sijan 14. Albumin kappaleista "Now", "Long, Long Way to Go" ja "Four Letter Word" julkaistiin singleinä tehostamaan albumin myyntiä, mutta yksikään edellä mainituista singleistä ei onnistunut tavoitteissaan kovinkaan mainittavasti; yksikään niistä ei päässyt varsinaiselle Billboardin singlelistalle, ja parhaan listasijoituksen saavuttanut "Now" oli Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks -listan sijalla vasta 26. Yhtyeen kotimaan varsinaisella singlelistalla "Now" päätyi sijalle 23 ja "Long, Long Way to Go" vasta sijalle 40, joten myös singlemenestys kotimaassa jäi laihanpuoleiseksi.
Suurimmalta osin albumin tuottajana toimi myös yhtyeen kaksi aiempaa studioalbumia, vuoden 1996 kokeellisen "Slangin" ja vuoden 1999 rock-henkisemmän "Euphorian" tuottanut Pete Woodroffe yhdessä yhtyeen kanssa. Myös Marti Frederiksen, Per Aldeheim ja Andreas Carlsson toimivat kukin albumilla tuottajan roolissa ja sävelsivät albumille myös kappalemateriaalia, mikä vaikutti paljolti albumin popmusiikkia lähentelevään tyyliin. Kokonaisuudeltaan albumia pidetään yhtenä Def Leppardin uran epäonnistuneimmista albumeista yhdessä alternative rockista vaikutteita imeneen "Slangin" ohella, ja monien kohdalla albumi osoittautui pettymykseksi lupaavan ja hyvän vastaanoton saaneen "Euphoria"-albumin jälkeen.
Aldoliadditio

Aldoliadditio on happo- tai emäskatalysoitu reaktio, jossa kaksi karbonyyliyhdistettä, usein aldehydi tai ketoni, reagoivat muodostaen β-hydroksikarbonyyliyhdisteen eli aldolin. Aldoliadditio on yksi tärkeimmistä hiili-hiili-sidoksia muodostavista reaktioista. Aldoliadditioreaktiota seuraa usein aldolikondensaatioreaktio. 
Mekanismi.
Happokatalysoitu aldoliadditio.
Happokatalysoidun aldoliaddition ensimmäisessä vaiheessa happo luovuttaa protonin karbonyyliyhdisteen happiatomille ja yhdiste tautomerisoituu enoliksi. Enoli toimii reaktiossa nukleofiilina ja enolisoitumaton karbonyyliyhdiste elektrofiilina. Seuraavassa vaiheessa enolin kaksoissidos hyökkää enolisoimattoman yhdisteen karbonyyliryhmään muodostaen aldolituotteen katalyyttinä toimivan protonin luovutuksen jälkeen. Happamissa olosuhteissa tämä aldoli useimmiten reagoi edelleen aldolikondensaatiolla.
Emäskatalysoitu aldoliadditio.
Emäskatalysoidussa aldoliadditiossa muodostuu ensimmäisessä vaiheessa enolaattianioni, emäksen poistaessa hiiliatomilta happaman protonin. Enolaatti on enolin tavoin nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilinä toimivan karbonyyliryhmän kanssa. Viimeinen vaihe on protonin vastaanottaminen, jolloin muodostuu aldoli. Emäskatalysoituja aldoliadditioita seuraa aldolikondensaatio usein vain lämpötilaa kasvatettaessa.
Proottisissa liuottimissa, kuten vedessä tai alkoholeissa, emäksenä käytetään hydroksideja tai alkoksideja. Aproottisissa liuottimissa, kuten tetrahydrofuraanissa tai dietyylieetterissä, emäksenä käytetään tyypillisesti litiumdi-isopropyyliamidia tai litiumheksametyylidisilatsidia.
Lähtöaineet.
Tyypillisesti aldehydit reagoivat helpommin kuin ketonit. Aldoliadditio voi tapahtua kahden samanlaisen aldehydin tai ketonin, kahden erilaisen aldehydin tai ketonin tai aldehydin ja ketonin kanssa. Keskenään erilaisten lähtöaineiden tuotteina muodostuu usein seos, kuten alla olevassa esimerkissä. Tuoteseoksen muodostumista voidaan ehkäistä käyttämällä esimerkiksi aromaattisia aldehydejä, jotka eivät voi enolisoitua, enolisoituvien aldehydien ja ketonien kanssa.
Vappu Kaarenoja

Vappu Kaarenoja (s. 1988 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän työskentelee "Suomen Kuvalehdessä". Hän toimi "Ylioppilaslehden" päätoimittajana kaksivuotiskauden elokuusta 2012 elokuuhun 2014. Kaarenoja on työskennellyt myös muun muassa "Helsingin Sanomien" politiikan toimituksessa, "Taloussanomissa" ja "Iisalmen Sanomissa".
Kaarenoja on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Hän opiskeli valtio-oppia maailmanpolitiikan linjalla erikoistuen rauhan- ja konfliktintutkimukseen ja suoritti aikakauslehtijournalismin sivuainekokonaisuuden Taideteollisessa korkeakoulussa. 
Helmikuussa 2013 Kaarenoja ja Aurora Rämö herättivät huomiota "Ylioppilaslehden" 100-vuotisjuhlanumeroon kirjoittamallaan raportilla, jossa he kertoivat ulostaneensa tahallansa housuihinsa linja-automatkalla Helsingistä Turkuun.
Kaarenoja valittiin vuoden 2016 aikakauslehtitoimittajaksi Aikakausmedian Edit-kilpailussa maaliskuussa 2017. Hän sai maaliskuussa 2019 Suuren journalistipalkinnon vuoden journalistina. Vuonna 2020 Kaarenojan ja Elina Järvisen artikkeli "Olipa kerran Pasila" valittiin vuoden jutuksi Edit-kilpailussa.
Kaarenoja oli vuoden 2025 tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoraadin jäsen.
Grand Slam (pommi)

Grand Slam oli brittien toisessa maailmansodassa käyttämä erikoisraskas lentopommi. Tallboysta kehitetty pommi painoi 9 979 kiloa eli 22 000 paunaa (lbs).
Tämän tyypin superraskaita ilmapommeja luonnehdittiin ”maanjäristyspommeiksi”, koska pommin tuhovaikutus oli miltei yhtä suuri kohteen läheisyyteen osuttaessa kuin suoraan kohteeseen osuttaessa. Pommit olivat hyvin aerodynaamisia, joten ne kiihtyivät lähelle 1 Machia. Miinapommien nopeuden liike-energia muodosti suuren törmäysenergian, minkä turvin ne upposivat syvälle maahan ennen räjähtämistä. Pommien suunnittelija oli Barnes Wallis.
Avro Lancaster -pommikoneesta kehitettiin Grand Slamia varten oma erikoistyyppi B.Mk I Special, jota valmistettiin 33 kappaletta. Specialissa pommiruuman ovet oli poistettu ja pommi kiinnitetty varmuusketjulla alapuolitse. Torjunta-aseistus oli vain taka-ampumossa, eikä siinä ollut ylä- eikä etuampumoa. Syynä tähän menettelyyn oli sekä ilmanvastuksen väheneminen että lentopainon keventyminen. Avro Lancaster -pommikone ei ollutkaan alun perin suunniteltu näin järeän pommityypin käyttämiseen. Erikoismallilla operoi RAF:n 617. raskas erityispommilaivue. Pommituslaivue pudotti menestyksekkäästi 41 Grand Slamia, muun muassa Saksan sukellusvenetukikohtiin ja liikenteen solmukohtiin.
Asetyyppi oli aktiivissa käytössä vasta maaliskuusta 1945 lähtien, minkä takia sitä käytettiinkin vain vähän. Grand Slam -miinapommia käytettiin ensi kertaa hyökkäyksessä Bielefeldin siltaa vastaan, jonka kaaren se murskasi.
Nimi "grand slam" tarkoittaa kirjaimellisesti suurta jysäystä, mutta se viittaa myös bridgessä peliin, jossa otetaan kaikki tikit kotiin.
Fernando Martín Espina

Fernando Martín Espina (25. marraskuuta 1962 Madrid–3. joulukuuta 1989 Madrid) oli espanjalainen koripalloilija. Martín oli maansa ensimmäinen NBA-pelaaja ja hän kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1989.
Martín aloitti pääsarjauransa vuonna 1979 Club Estudiantesissa, josta hän siirtyi Real Madridiin vuonna 1981. Seuran paidassa hän voitti Saporta cupin vuonna 1984 sekä Espanjan-mestaruuden neljä kertaa vuosina 1982 sekä 1984–1986. Martín varattiin NBA:han vuoden varaustilaisuudessa, mutta hän siirtyi sarjaan kaudeksi 1986–1987. Hän edusti kauden aikana Portland Trail Blazersia, jossa hän pelasi 25 ottelua. 
Martín pelasi kaudet 1987–1989 Real Madridissa ennen kuolemaansa. Hän ehti voittaa seuran paidassa vielä Korać cupin vuonna 1988 sekä Saporta cupin vuonna 1989.
Sergei Vinogradov

Sergei Arsenjevitš Vinogradov (; 13. heinäkuuta 1869 Bolšije Soli, Kostroman kuvernementti - 5. helmikuuta 1938 Riika) oli venäläinen taidemaalari.
Elämäkerta.
Hän opiskeli vuosina 1880-1889 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa Jevgrad Sorokinin, Vladimir Makovskin, Vasili Polenovin ja Illarion Prjanišnikovin tunneilla. Hän valmistui taiteilijaksi vuonna 1888. Vuonna 1889 hän opiskeli Boris Willewalden ja Carl Wenigin ateljeissa Pietarin taideakatemiassa ja liittyi Vaeltajiin. Hän oli Venäjän taiteilijaseuran perustajajäseniä vuonna 1903.
Vuosina 1898-1913 hän opetti Moskovassa Stroganovin akatemiassa. Hänet nimitettiin akateemikoksi vuonna 1912 akatemian täysjäseneksi vuonna 1916. Hän on useiden I maailmansodan aikaisten julisteiden ja Venäjän Punaisen ristin julisteiden tekijä. Hän emigroitui Latviaan 1920-luvulla, jossa toimi opettajana. Hän kuoli Riiassa vuonna 1938.
Hän piti näyttelyitä Düsseldorfissa (1904), Pariisissa (1906), Berliinissä (1907), Münchenissä (1909 ja 1913), Prahassa (1914), New Yorkissa (1924) ja Riiassa (1925, 1935, 1936, 1937).
Lev Lagorio

Lev Feliksovitš Lagorio (; 16. kesäkuuta 1828 Feodosija – 17. marraskuuta 1905 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, joka on erityisen tunnettu merimaalauksistaan.
Lev Lagorio syntyi Feodosijassa Krimillä (nykyään Ukrainassa) ja opiskeli myöhemmin Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa. Hänen opettajiaan olivat Maksim Vorobjov ja Bogdan Willewalde. Feodosijassa asuessaan sai vaikutteita Ivan Aivazovskilta. Vuonna 1845 Lagorio lähti merimatkalle sotalaiva Grozjaštšilla oppiakseen laivan rakennetta. Lagorio vietti kahdeksan vuotta Italiassa. Hänen siellä maalaamansa teokset toivat hänelle professorin aseman Venäjälle palattuaan. Myöhempinä vuosinaan hän maalasi rannikkonäkymiä Suomessa ja Norjassa. Hän myös maalasi Venäjän-Turkin sodan aiheita.
Lagorion teoksia on nähtävillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
Kulkuset (kappale)

”Kulkuset” () on James Pierpontin säveltämä ja sanoittama joululaulu. Se julkaistiin 1857 nimellä ”The One Horse Open Sleigh” ja nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa vuoden 1859 uudelleenjulkaisussa. 
Suomeksi kappaleen sanoitti Kullervo ja sen levyttivät Suomessa ensimmäisinä Henry Theel ja lauluryhmä Silver Stars vuonna 1948. Myöhemmin siitä ovat tehneet omia versioitaan muiden muassa Brita Koivunen, Eila Pellinen, Fredi ja Kai Hyttinen.
Que Sera, Sera

”Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)” on Jay Livingstonin säveltämä musiikkikappale vuoden 1956 elokuvasta "Mies joka tiesi liikaa". Alkuperäiset sanat kirjoitti Ray Evans ja suomeksi kappaleen sanoitti Sauvo Puhtila nimellä ”Kenpä tietäis sen”. Kappaleen lauloi elokuvassa Doris Day. Dayn levytys nousi "Your Hit Paraden" listan kärkeen ja se palkittiin seuraavan vuoden Oscar-gaalassa parhaan laulun Oscarilla. American Film Institute sijoitti kappaleen vuonna 2004 julkaistun listallaan sijalle 48.
Laulun otsikon ajatus (suomeksi osapuilleen ”se tapahtuu mikä tapahtuu”) oli ollut erikielisinä versioina käytössä jo vuosisatoja ennen Evansin sanoitusta. Christopher Marlowe käytti fraasia ranskaa ja italiaa sekoittaen 1500-luvun näytelmässään "The Tragical History of Doctor Faustus": ”Che sera sera, what will be shall be”. Francis Beaumontin ja John Fletcherin näytelmässä "The Scornful Lady" (1616) todetaan englanniksi ”What must be must be”.
Kappaleen ovat levyttäneet lukuisat artistit. Englanninkielisiä cover-versioita ovat tehneet muun muassa Mary Hopkin, Normie Rowe, Earl Royce, The High Keys ja The Lords. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet muun muassa Seija Lampila, Metro-tytöt, Olavi Virta, Berit ja Teuvo Valo.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1949–1950

Vuonna 1950 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana, jonka voittaja voitti mestaruuden. Voittaja oli Tampereen Ilves.
Sarjataulukko.
Hämeenlinnan Pallokerho ja Turun Pallokerho putosivat Suomensarjaan. Tilalle nousivat Tampereen Pallo-Veikot, Tampereen Kilpa-Veljet, Rauman Lukko ja Karhu-Kissat Helsingistä.
Ilveksen mestarijoukkue.
Juhani Linkosuo (m.v.), Pentti Isotalo, Teuvo Hellén, Ossi Kauppi, Aarne Honkavaara, Lotfi Nasib, Kalle Havulinna, Yrjö Hakala, Eero Saari, Osmo Huhti, Tero Jaakkola, Jukka Wuolio ja Kauko Mäkinen.
Pistepörssi.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Mustapyrstöorneero

Mustapyrstöorneero ("Synallaxis rutilans") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustapyrstöoneeroa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjakurkkuorneero

Kastanjakurkkuorneero ("Synallaxis cherriei") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kastanjakurkkuorneeroa tavataan Brasiliassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Perussa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punarintaorneero

Punarintaorneero ("Synallaxis erythrothorax") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punarintaorneeroa tavataan Belizessä, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa ja Meksikossa. Lajin populaatioksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tartarkastike

Tartarkastike on majoneesipohjainen kastike, jota käytetään usein kalaruokien – kuten kalapuikkojen – kanssa.
Keski-Aasian Tartariassa hienonnettiin hyvin kovaa, kuten hevosen ja kamelin lihaa syötäväksi raakana. Näin syntyi nimi niin tartarkastikkeelle kuin tartarpihvillekin.
Tartarkastike pohjautuu majoneesiin (kananmuna, sinappi tai etikka, öljy) sekä muihin ainesosiin. Kastikkeesta on useita variaatioita, mutta usein majoneesiin lisätään esimerkiksi kapriksia, maustekurkun paloja, sitruunamehua tai rakuunaa. Sekaan voi lisätä myös sipulia, ruohosipulia tai tuoretta persiljaa tai tilliä. Myös kovaksi keitettyjä kananmunia, oliiveja tai Dijon-sinappia lisätään tartarkastikkeen joihinkin versioihin. Tartarkastike muistuttaa hieman remoulade-kastiketta.