tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mihail Artsybašev

Mihail Petrovitš Artsybašev (, 5. marraskuuta 1878 Harkovan läänin Izjum tai toisten tietojen mukaan Ahtyrkan kihlakunnan Dobroslavovkan maatila – 3. huhtikuuta 1927 Varsova) oli venäläinen kirjailija.
Mihail Artsybašev syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän jätti lukion kesken ja opiskeli sittemmin taidekoulussa. Vuonna 1898 Artsybašev muutti Pietariin, jossa hän meni naimisiin, mutta erosi kolmen vuoden kuluttua.
Atsybaševin ensimmäinen kertomus "Paša Tumanov" ilmestyi vuonna 1901. Hänen varhaistuotantoonsa vaikuttivat Leo Tolstoin ajatukset. Kirjailijan tolstoilainen kausi päättyi pienoisromaaniin "Smert Lande" (”Landen kuolema”, 1904). Vuoden 1905 vallankumoustapahtumat heijastuvat pienoisromaanissa "Tšelovetšeskaja volna" (”Ihmisaalto”, 1907).
Artsybaševin teki kuuluisaksi suuren kirjallisen skandaalin herättänyt romaani "Sanin" (1907). Sen samanniminen päähenkilö on luonnollinen, voimakas ja rohkea nuori mies, joka ei pelkää rikkoa yhteiskunnan normeja seksuaalisten tarpeidensa tyydyttämiseksi. Artsybaševia syytettiin pornografian levittämisestä sekä venäläisen kirjallisuuden aatteellisen ja eettisen perinteen rikkomisesta. Vallankumouksellisiin aatteisiin pettyneen lukijakunnan keskuudessa romaanista tuli kuitenkin hyvin suosittu ja se sai monia jäljittelijöitä.
1910-luvun alussa Artsybašev kiinnostui muun muassa Sigmund Freudin ja Eduard von Hartmannin ajatuksista. Heidän vaikutuksensa näkyy kirjailijan esittämässä ”eklesiastismin” teoriassa, romaanissa "U poslednei tšerty" (”Viimeisellä rajalla”, 1910–1912) sekä monissa kertomuksissa. ”Turgenevilaisen naisen” lankeamista kuvaavassa pienoisromaanissa "Ženštšina, stojaštšaja posredi" (”Keskellä seisova nainen”, 1915) Artsybašev palasi varhaistuotantonsa eettisiin teemoihin. Vuosikymmenen loppupuolella hän kirjoitti myös useita suosittuja näytelmiä.
Artsybašev suhtautui jyrkän kielteisesti ensimmäiseen maailmansotaan sekä helmikuun ja lokakuun vallankumouksiin. Vuonna 1923 kirjailija siirtyi Puolaan, jossa hän toimitti bolševikkien vastaista sanomalehteä "Za svobodu!" (”Vapauden puolesta”).
Per Boreman

Per August Johansson Boreman, salanimi "Pekka Väinö" (27. elokuuta 1890 Haaparanta, Ruotsi – 1964) oli ruotsalainen pappi, lääninrovasti ja Övertorneån kirkkoherra. Hän toimitti suomeksi Ruotsin kirkolliset kirjat: kirkkokäsikirjan (ilmestyi 1948), virsikirjan (niin sanottu Boremanin virsikirja 1949) ja evankeliumi- ja rukouskirjan. Ruotsin kirkon virsikirjassa, joka ilmestyi suomeksi 2002 on 21 virttä, jotka Boreman on kääntänyt suomeksi, tosin kaikki hänen kääntämänsä tekstit on uudistettu tai muokattu nykyiseen kieliasuun, ruotsinkielisiä vuoden 1986 virsikirjan tekstejä vastaaviksi.
Hän tutki Laestadiuksen sukua ja lestadiolaisuutta. Hän julkaisi kokoelman "Virsiä ja hengellisiä lauluja".
Aleksandr Afanasjev

Aleksandr Nikolajevitš Afanasjev (, 23. heinäkuuta 1826 Voronežin läänin Bogutšar – 5. lokakuuta 1871 Moskova) oli venäläinen folkloristi.
Aleksandr Afanasjev syntyi aatelisperheeseen. Hän kävi Voronežin lukion ja valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Vuodesta 1849 lähtien hän työskenteli Venäjän ulkoministeriön arkistossa.
Bibliografina sekä kirjallisuuden ja kansanperinteen tutkijana toimineen Afanasjevin päätyö on vuosina 1855–1864 ilmestynyt venäläisten kansansatujen kokoelma "Russkije narodnyje skazki", joka perustuu Venäjän maantieteellisen seuran kokoelmiin sekä Vladimir Dalin muistiinpanoihin. Vuonna 1859 ilmestynyt "Narodnyje russkije legendy" (”Venäläiset kansanlegendat”) joutui sensuurin kieltämäksi. Pilasatuja sisältävä "Venäjän kansan salattuja satuja" ("Russkije zavetnyje skazki") ilmestyi 1860-luvulla Genevessä ilman tekijän nimeä.
Vuonna 1860 Afanasjev matkusti ulkomaille, missä hän ilmeisesti tutustui venäläisiin poliittisiin pakolaisiin. Palattuaan Venäjälle vuonna 1862 hänet erotettiin virastaan. Viimeiset elinvuotensa tuberkuloosia sairastanut Afanasjev vietti köyhänä pikkuvirkamiehenä. Vuonna 1870 hän julkaisi lapsille tarkoitetun satukokoelman "Russkije detskije skazki".
Sonoranagaave

Sonoranagaave ("Agave parviflora") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi.
Sonoranagaave on ikivihreä mehikasvi, joka kuolee 10-15 vuoden ikäisenä kun on kukkinut yhden ainoan kerran. Se on sukunsa pienimpiä lajeja, lehtiruusuke kasvaa 10-25 cm korkeaksi ja 15-25 cm leveäksi. Parsamainen kukkavarsi nousee ruusukkeen keskeltä. Varsi on noin metrin korkuinen, siinä on sivuille tököttäviä lyhyitä oksia joihin puhkeaa kermanvärisiä kukkia.
Sonoranagaave on kotoisin Sonoran autiomaasta Yhdysvaltojen Arizonasta ja Meksikosta.
Richard Trenton Chase

Richard Trenton Chase (23. toukokuuta 1950 – 26. joulukuuta 1980) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka tappoi 1970-luvun lopulla kuusi ihmistä. Hän oli paranoidi skitsofreenikko ja nekrofiili, joka söi uhriensa ruumiinosia.
Chase tuomittiin kuolemaan ensimmäisen asteen murhasta. Hän teki itsemurhan San Quentinin vankilassa. Ruumiinavauksessa selvisi että hän oli ottanut yliannoksen masennuslääkkeitä joita hän oli säästänyt ja kerännyt useiden viikkojen ajan - hänelle päivittäin annostelluista lääkkeistä.
Richard Trenton Chase fiktiossa.
William Friedkinin ohjaama elokuva Rampage - murhaaja perustuu löyhästi Chasen tekemiin murhiin.
Aiheesta muualla.
Richard Trenton Chasen pidätyskuva
Alexander Ferdinand Borenius

Alexander Ferdinand Borenius (26. joulukuuta 1807 Uusikirkko – 3. huhtikuuta 1881 Porvoo) oli suomalainen tuomiokapitulin asessori ja moninkertainen valtiopäivämies.
Boreniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Borenius ja Sofia Stråhlman ja puoliso vuodesta 1837 Anna Lovisa Gustava Ehrström (k. 1861). Borenius tuli ylioppilaaksi 1825, valmistui fiilosofian kandidaatiksi 1831 ja vihittiin papiksi 1837. Rovastin arvon hän sai 1843. Borenius oli vuodesta 1833 Porvoon lukion lehtori lähes 40 vuotta ja toimi Porvoon kuurojenkoulun tarkastajana. Palkkapitäjänsä Lapinjärven kirkkoherraksi Borenius tuli 1852, vt. lääninrovasti hän oli 1865–1869 ja Porvoon tuomiokapitulin jäsen 1870. Borenius oli pappissäädyssä valtiopäiväedustajana 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877. 
Vaasan hovioikeuden presidentti, valtioneuvos Henrik Gustaf Borenius, kansakouluntarkastaja Axel August Lähteenkorva, kauppaneuvos Carl Ferdinand Borenius ja pankinjohtaja Ernst Borenius olivat Alexander Ferdinand Boreniuksen poikia.
Max Adler

Max Adler (15. tammikuuta 1873 – 28. kesäkuuta 1937 Wien) oli itävaltalainen sosiologi.
Adler opiskeli lakitieteen tohtoriksi 1896 ja toimi aluksi ammattikseen juristina. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän pääsi kesällä 1919 opettajaksi niin sanottuun Schönbrunnin piiriin, joka kokoontui Wienissä. Pian sen jälkeen hän oli vuosina 1919–1921 Ala-Itävallan alueparlamentissa sosiaalidemokraattisen puolueen edustajana. Adler nimitettiin Wienin yliopiston sosiologian ja yhteiskuntafilosofian ylimääräiseksi professoriksi vuonna 1920. Hän toimi aktiivisesti aikuiskasvatuksen parissa ja toimitti vuosina 1904–1925 Rudolf Hilferdingin kanssa "Marx-Studien"-nimistä julkaisua.
Myöhempi historiankirjoitus on pitänyt Adleria austromarxismin filosofisena johtajana. Hän yritti yhdistää marxilaisuuden ja uuskantilaisuuden.
Max Adler oli Oskar Adlerin veli, mutta hän ei ollut sukua Victor ja Friedrich Adlerille.
Ferdinand Alexander Kumlin

Ferdinand Alexander Kumlin (12. kesäkuuta 1845 Turku – 10. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja senaattori. 
Ferdinand Alexander Kumlinin vanhemmat olivat konsuli Alexander Kumlin ja Maria Charlotta Kingelin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1872 oli Selma Augusta Rikberg (k. 1900) ja toinen vuodesta 1901 Alma Klementina Walle (k. 1929). Kumlin tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872, varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1873, Turun hovioikeuden kanslistiksi 1879 ja asessoriksi 1890. Turun elinkorkolaitoksen asiamiehenä hän toimi vuodesta 1881 vuoteen 1903, jolloin hänet erotettiin asessorin virasta. Erottamisen jälkeen Kumlin toimi Yhdyspankin Turun konttorin apulaisjohtajana 1903–1905. Suurlakon jälkeen 1905 hänestä tuli senaatin oikeusosaston jäsen ja seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden presidentti. Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä Kumlin toimi vuodesta 1880 alkaen ja tuli valtuuston puheenjohtajaksi 1894. Kumlin edusti porvarissäädyssä kotikaupunkiaan Turkua kaiken kaikkiaan kuusilla valtiopäivillä, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Useiden eri valiokuntien jäsenyyksien ohella hän toimi säätynsä varapuhemiehenä vuonna 1900.
Heikki Borenius

Heikki (Henrik) Wilhelm Borenius (21. joulukuuta 1884 Helsinki – 16. helmikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen asianajaja. Hän oli osakas asianajotoimistossa Borenius &amp; Kemppinen ja oli Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja. 
Boreniuksen vanhemmat olivat senaattori, hovioikeuden presidentti Henrik Gustaf Borenius ja Maria Pesonius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1907 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1911. Borenius sai varatuomarin arvon 1913.
Borenius oli Oy Luottotiedon apulaisjohtajana 1912–1914 ja asianajotoimisto Holma &amp; Boreniuksen toisena osakkaana 1915–1929. Vuosina 1929–1930 hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä. Hän on vuodesta 1930 lähtien asianajotoimisto Heikki Boreniuksen omistaja. Borenius oli Suomalainen Ooppera Oy:n johtokunnan puheenjohtaja sekä monien muiden yhtiöiden ja yhdistysten hallintoelimien jäsen.
Vuosina 1945–1946 käydyssä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä Borenius toimi entisen pääministerin Edwin Linkomiehen puolustusasianajajana.
Henrik Borenius oli naimisissa vuodesta 1921 Clara Maria Snellmanin kanssa.
Tancred Borenius

Carl Tancred Borenius (14. heinäkuuta 1885 Viipuri – 2. syyskuuta 1948 Coombe Bisset, Englanti) oli suomalais-englantilainen taidehistorioitsija, erikoisalanaan vanha italialainen taide.
Borenius pääsi ylioppilaaksi 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905 sekä filosofian lisensiaatiksi 1911. Hän asui vuodesta 1909 lähtien Lontoossa, jossa hän oli University College Londonin taidehistorian dosenttina 1913–1922 sekä vuodesta 1922 tämän yliopiston taidehistorian professorina. Vuodesta 1927 lähtien hän oli Lontoon yliopiston doctor literarum. Hän oli vuonna 1919 Suomen väliaikainen diplomaattinen edustaja Lontoossa ja 1918 hän oli Suomen hallituksen Roomaan Suomen itsenäisyyden tunnustamista varten lähetetyn lähetystön mukana. 1930 hän toimi Suomen hallituksen Lontooseen järjestämän ryijynäyttelyn ylikomissarina. Hän johti Clarendonin palatsin kaivauksia, julkaisi taidehistoriallisia tutkimuksia ja oli useita vuosia Burlington Magazine-aikakauskirjan toimittajana.
Tancred Boreniuksen puoliso vuodesta 1909 oli Anne-Marie Runeberg, lääkäri ja valtioneuvos Johan Wilhelm Runebergin tytär. Heillä oli kolme lasta.
Kalifornianagaave

Kalifornianagaave ("Agave shawii") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi.
Kalifornianagaave on ikivihreä mehikasvi, jonka piikkireunaiset 45 cm pitkät, 20 cm leveät lehdet muodostavat puolipallon muotoisen ruusukkeen. Ruusukkeen korkeus ja leveys on noin metrin verran. Kasvin vanhentuessa se kasvattaa ruusukkeen alle vartta, joka kiemurtelee pitkin maanpintaa. Uusia ruusukkeita nousee tästä varresta niin että lopulta kalifornianagaavepensaikko voi peittää laajoja alueita. Kasvi voi elää 20-40 vuotta, ennen kuin se kukkii, ja kukkimisen jälkeen kasviyksilö kuolee. Kukkavarsi on 3-4 m korkea pylväs, jonka päähän aukeavat keltaiset kukat houkuttelevat lintuja ja perhosia.
Kalifornianagaave kasvaa Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa ja Meksikon Baja Californian osavaltiossa.
Michael Cretu

Michael Cretu (oik. Mihai Crețu, s. 18. toukokuuta 1957 Bukarest, Romanian sosialistinen tasavalta) on romanialaissyntyinen musiikin tuottaja, säveltäjä ja sovittaja.
Cretu tunnetaan myös nimellä "Curly, MC" johtuen hänen kiharista hiuksistaan.
Cretu on tuottanut lukuisia albumeja ja työskennellyt useiden eri artistien taustalla. Suurimpia menestyksiä ovat olleet muiden muassa Enigma, 
Mike Oldfield ja Sandra, jonka kanssa Cretu avioitui vuonna 1988.
Afrikansinisarja

Afrikansinisarja ("Agapanthus africanus") on narsissikasvien heimoon kuuluva sipulikasvi.
Afrikansinisarja kasvaa noin metrin korkuiseksi ja puoli metriä leveäksi. Sillä on ikivihreät nauhamaiset lehdet ja sinisten trumpettimaisten kukkien muodostama pallomainen kukinto.
Afrikansinisarja kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Afrikassa Western Capen provinssissa. Se on myös suosittu koristekasvi.
Afrikansinisarjaa voi lisätä joko siemenistä tai irrottamalla sipulista siihen syntyviä sivusipuleita.
Fort Clatsop

Fort Clatsop oli Lewisin ja Clarkin retkikunnan väliaikainen linnake, joka toimi tutkimusmatkaajien tukikohtana talvella 1805 - 1806. Rakennus sijaitsi Tyynenmeren rannalla Oregonissa Columbiajoen suulla ja oli nimetty alueella asuvien clatsop-intiaanien mukaan.
Nykyisen Astorian kaupungin lähellä sijaitseva paikka on yksi Lewisin ja Clarkin kansallispuiston suojelukohteista, ja tunnettu myös Fort Clatsopin kansallisena muistomerkkinä. Linnakkeen jäljennös rakennettiin 1955 kunnes se tulipalon jäljiltä rakennettiin uudelleen vuonna 2006. Uusi jäljitelmä on vähemmän viimeistelty kuin edeltäjänsä ja antaa todentuntuisemman kuvan alkuperäisestä Fort Clatsopista.
Historia.
Lewisin ja Clarkin 44 jäsentä käsittänyt retkikunta oli lähtenyt St. Louista toukokuussa 1804 ja viettänyt talven Pohjois-Dakotan alueelle rakentamassaan Fort Mandanissa. Siellä ryhmä oli jakaantunut kahtia osan jäsenistä lähtiessä viemään tutkimusmateriaalia presidentti Thomas Jeffersonille. Meriwether Lewisin ja William Clarkin johtamina seurueen loput jäsenet jatkoivat suunniteltua tutkimusmatkaa Pohjois-Amerikan mantereen kartoittamattomille alueille. Matka suuntautui läpi tasankojen ja yli Kalliovuorten saavuttaen päätepisteensä Tyynenmeren rannalla 7. marraskuuta 1805.
Fort Clatsopin rakennustyöt aloitettiin joulukuun ensimmäisellä viikolla. Sateiset ja tuuliset sääolosuhteet sekä miesten sairastelu hidastivat tukikohdan valmistumista. Rakennukseen päästiin asumaan hieman ennen joulua. Alkeellinen kasarmi sisälsi kaksi eri rakennelmaa ja seitsemän huonetta, joista miehistö jakoi keskenään kolme. Retkikunnan vetäjillä oli käytössään yhteinen huone, samoin oppaana ja tulkkina toimineilla Sacagawealla ja hänen miehellään. Kuudes huone oli tehty tupakointia varten ja seitsemäs toimi vartiotupana.
Retkikunta ei onnistunut aikomuksessaan tavata mahdollisimman monia Tyynenmeren rannikolla asuvien kansojen päämiehistä. Paikalliset heimot olivat nähneet valkoisia miehiä jo aiemmin merimiesten käydessä kauppaa heidän kanssaan. Tämän vuoksi retkikunnan saapuminen ei tehnyt intiaaneihin suurta vaikutusta. Columbiajoen pohjoisia rantoja kansoittavat chinookit olivat suurin, vaikutusvaltaisin ja parhaiten aseistettu rannikon kansoista. Tutkimusmatkaajat yrittivät turhaan luoda chinookeihin hyvät suhteet. Kaiken lisäksi nämä pitivät tuotteillaan siksi kovia hintoja että amerikkalaisten oli tyydyttävä kaupankäyntiin pääasiassa heidän linnakkeensa läheisyydessä asuvien clatsopien kanssa. Missourijoen maaseudulla menestykseksi osoittautunut Yhdysvaltain diplomatia ei toiminut rannikkokansojen keskuudessa.
23. maaliskuuta 1806 retkikunta jätti Fort Clatsopin. Viimeisenä työnään Lewis ja Clark jättivät tukikohtaan täydellisen listan retkikunnan jäsenistä, tarvikkeista ja kartan suunnitellusta paluureitistä siltä varasta, että joku alueella liikkuva euro-amerikkalainen ryhmä löytäisi sen.
Tarhasinisarja

Tarhasinisarja ("Agapanthus praecox") on narsissikasvien heimoon kuuluva sipulikasvi.
Tarhasinisarja kasvaa noin 80 cm:n korkuiseksi ja 60 cm leveäksi. Sillä on tummanvihreät nauhamaiset lehdet ja sinisten trumpettimaisten kukkien muodostama pallomainen kukinto.
Afrikansinisarja kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Afrikassa Länsi- ja Itä-Kapin provinsseissa. Se on myös suosittu ja helposti kasvatettava koristekasvi, josta on jalostettu monia lajikkeita. Toisinaan sitä myydään taimitarhoissa afrikansinisarjan nimellä.
Jerzu

Jerzu on kunta Sardinian itäosassa Nuoron maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.
Alueen talous perustuu viininviljelyyn laaksoja ympäröivillä jyrkillä rinteillä olevilla viinitiloilla.
Kesäpurjo

Kesäpurjo ("Allium ampeloprasum") on laukkojen eli sipuleiden sukuun kuuluva kasvi.
Kesäpurjo kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat litteitä kuten purjolla, kukinnot violetteja ja pallomaisia.
Kesäpurjo on yleinen Iberian niemimaalla ja kaikkialla Välimeren ympäristössä, missä se kukkii toukokuusta heinäkuuhun.
Esa Furuholm

Esa Furuholm (s. 19. elokuuta 1950 Pori) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hän pelasi urallaan yhteensä viisi kautta SM-sarjassa seuroinaan Porin Ässät, Valkeakosken Haka ja Turun Pyrkivä. 
Keskikentällä pelanneen Furuholmin paras kausi pääsarjatasolla oli vuonna 1971, jolloin hän teki Hakan riveissä kuusi maalia. 
Muun muassa toimittajana ja opettajana työskennellyt Furuholm siirtyi 1990-luvun alussa Suomen Palloliiton palvelukseen. Hän toimi pitkään Palloliiton kehityspäällikkönä. 
Esa Furuholmin veli on entinen pääsarjatason jalkapalloilija Tapio Furuholm, joka tunnetaan myös jalkapalloselostajana. 
Nykyään Esa Furuholm pelailee harrastesarjaa joukkueessa FC Lost Boys.
Hans Pieren

Hans Pieren (s. 23. tammikuuta 1962 Adelboden) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, jonka päälaji oli suurpujottelu. Hän edusti aktiiviurallaan Skiclub Adelboden -seuraa.
Pieren sijoittui suurpujottelussa kahdeksanneksi Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987, 14:nneksi Calgaryn 1988 ja 11:nneksi Albertvillen 1992 olympialaisissa sekä viidenneksi Moriokan MM-kilpailuissa 1993.
Pieren sijoittui suurpujottelun maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi kaudella 1991–1992. Hän saavutti kolme palkintosijaa maailmancupin suurpujotteluosakilpailuissa: hän oli kolmas Alta Badiassa joulukuussa 1987 sekä toinen Kranjska Gorassa ja Adelbodenissa tammikuussa 1992.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1932

Jalkapallon B-sarja 1932 oli jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso vuonna 1932. Sarjan pelitapa määritettiin SPL:n Liittohallituksen kokouksessa 8.5.-32: Sarjaan osallistuyivat A-sarjasta 1931 pudonneet HJK ja ViPS ja loput osallistuvat joukkueet tulivat piireistä. Maa jaettiin SPL-piireittäin 4 alueeseen, ks. ohessa alueelliset karsinnat), joiden jälkeen sarja pelattiin yhden kierroksen loppusarjana, ja sarjan kaksi parasta nousi A-sarjaan kaudeksi 1933. 
B-sarja, alueelliset karsinnat.
Savo
Helsinki, Turku 
EIF
Häme-Satakunta, Pohjanmaa 
VIFK
Karjala, Viipuri, Kymenlaakso 
Reipas
B-sarjan loppusarja.
Uusinta mestaruudesta: HJK - EIF 3-1 (2-0)
Jalkapallon B-sarjan kausi 1933

Jalkapallon B-sarja 1933 oli jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso vuonna 1933. Sarjassa pelattiin edellisvuotta vastaavasti 6 joukkueen loppusarja, johon osallistujat karsittiin ensin piireittäin alueellisissa karsinnoissa, ja loppusarjaan kelpuutettiin piirien välisistä kaksoisotteluista 4 joukkuetta ja Helsingin piirin sarjan 2 parasta (SPL:n johtokunnan päätös 29.3.1933). Loppusarja pelattiin yhden kierroksen sarjana, ja sen kaksi parasta nousi A-sarjaan kaudeksi 1933.
B-sarja, alueelliset karsinnat.
Savo
Kymenlaakso
Pohjanmaa
Vaasa
Häme-Satakunta
Turku
Viipuri
Karjala
27.5. Sortavalassa
Helsinki
B-sarja, piirien väliset karsinnat loppusarjaan.
Savo - Kymenlaakso
Pohjanmaa - Vaasa
Häme-Satakunta - Turku
Viipuri - Karjala
Ottelut 2.7. Viipurissa sekä 9. ja 16.7. Sortavalassa
B-sarjan loppusarja.
Esitetyissä lähteissä ainakin kahta erlaista tietoa: RSSSF- ja Kuopion futiksesta -lähteissä yllä esitetystä poikkeava sarjataulukko, 
TuUL:n maliero 9-5, KuPSin 3-11.
KuPS-TuUL 1-2
Jalkapallon B-sarjan kausi 1934

Jalkapallon B-sarja 1934 oli jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso vuonna 1934. B-sarjaan joukkueet osallistuivat ensin piirien alueellisiin karsintoihin ja B-sarja jaettiin sitten läntiseen ja itäiseen lohkoon, joissa kummassakin pelasi 6 joukkuetta. Läntiseen lohkoon joukkueet tulivat Helsingin (2 seuraa), Pohjanmaan (2), Turun (1) sekä Häme-Satakunnan (1) piireistä. Itäiseen lohkoon noustiin Viipurin (2), Savon (2), Karjalan (1) sekä Kymenlaakson (1) piireistä. Lohkoissa pelattiin 6 joukkueen yksinkertaiset sarjat. Molemmista lohkoista kaksi parasta pääsi loppusarjaan, josta edelleen 2 parasta nousi vuoden 1935 A-sarjaan. Sarjan pelitavasta päätettiin SPL:n edustajakokouksessa 20.1.1934.
B-sarja, alueelliset karsinnat.
Helsinki
Pohjanmaa
Turku
Häme-Satakunta
Viipuri
Savo
Karjala
Karsinta suoritettiin ns. Karjalan sarjan yhteydessä. Kaksi ensimmäistä ottelua päättyi tasan ja B-sarjan paikka ratkesi päätösottelussa, jossa SP voitti Kalevaiset 4-3.. Kaksinkertaisen Karjalan sarjan, jossa karsintaan osallistuneiden lisäksi oli mukana Värtsilän Teräs, sen sijaan voitti SPS.
Kymenlaakso
B-sarja, lohkovaihe.
Läntinen lohko.
Sarjataulukossa (Itäinen lohko) tai lähteessä on virhe (ks. Suomen Palloliiton toimintakertomus 1934, s. 5: ”ainoastaan yksi ottelu, KuPT ja KoPS, ratkaistiin poikkeuksellisten syiden nojalla luovutuksella viimeksi mainitun eduksi.” Kyseinen ottelu on taulukossa laskettu päättyneen 0-0, piti pelata Kotkassa. Voi olla, että kyse on kirjoitusvirheestä, sillä KuPS sai ilmeisesti luovutusvoiton KoPS:sta, kun vastustaja ei saapunut Kuopioon?, taulukkoon on laskettu KuPS-KoPS -tulokseksi 3-0.
Venäjän metsäteollisuus

Venäjän alueesta 45,3 prosenttia on metsän peitossa. 80 prosenttia Venäjän metsistä sijaitsee Siperiassa sekä Itä-Aasiassa ja 20 prosenttia Euroopan puolella Venäjää. Venäjän metsäteollisuudessa suurin osa myyntituloista saadaan jalostamattoman raakapuun viennistä.
Heinäkuussa vuonna 2007 Venäjän hallinto nosti pyöreän puutavaran vientitullia (ks. Venäjän puutulli) 20 prosentilla ja huhtikuussa vuonna 2008 vielä 25 prosentilla. Korotukset johtivat siihen, että venäläisten puutavaravientiyhtiöiden kilpailukyky maailmanmarkkinoilla heikkeni. Vuoden 2008 toisella puoliskolla maailmanlaajuisen talouskriisin (ks.Taantuma (2008–2009)) takia rakennustyöt vähenivät jyrkästi Japanissa, Kiinassa ja Länsi-Euroopassa. Lisäksi tuotantomäärät pienenivät huomattavasti sektoreilla, jotka käyttävät puutavaraa tuotannossaan. 
Vuonna 2008 Venäjän metsäteollisuusyritysten nettotulos heikkeni huomattavasti. Tästä kertoo Venäjän metsäteollisuusyritysten top-50 tilasto, joka julkistetaan vuosittain venäläisessä Lesnaja industrija -lehdessä. Vuoden 2008 tilaston mukaan viidenkymmenen suurimman yrityksen kokonaistulos oli 216,34 miljardia ruplaa (noin 5,36 miljardia €), josta kymmenen suurimman yrityksen osuus oli 70 %. Viidenkymmenen menestyneimmän yrityksen kokonaisvoitto oli 6,26 miljardia ruplaa (noin 155,14 miljoonaa €). Pelkästään puutuotteita valmistavien yritysten osuus kokonaistuloksesta oli 27 prosenttia ja kokonaisvoitosta 26,8 prosenttia. Loppuosa meni sellu- ja paperiyrityksille. 
WTO-jäsenyys.
Venäjän WTO-jäsenyydestä käytiin historian pisimmät liittymisneuvottelut. Varsinainen liittymishakemus on jätetty jo vuonna 1993. Venäjän WTO-jäsenyys vahvistui 21.7.2012. WTO-jäsenyyden myötä havupuun tullimaksut laskivat euromääräisesti puoleen ja lehtipuun tullimaksut neljännekseen nykyisestä.
Pitkien jäsenyysneuvottelujen tuloksena Venäjälle myönnettiin myös ennätyspitkät siirtymäajat, viimeiset sitoumukset toteutetaan vuoteen 2020 mennessä. Kaikkiaan Venäjän WTO-liittymissopimuksessa on 164 erilaista sitoumusta. Suurin osa koskee ulkomaankaupan säädöksiä: tuonti- ja vientitulleja, määrärajoituksia, tuontilisenssejä ja muita kaupan asiakirjoja. Jäsenyyden myötä loppuu myös pitkä kiista raakapuun vientitulleista.
Metsänomistus.
Metsien yksityisomistus on Venäjällä mahdollista vain hyvin poikkeuksellisessa tapauksessa. Venäjän oikeuskäytäntö osoittaa, että vieläkään ei ole selvää mistä asioista yksityisomistaja saa itse päättää metsää käytettäessä. Privatisoidulle maalle kasvanut uudismetsä voi olla yksityisomistuksessa. Kaupunkimetsät, puolustusvoimain metsät ja talousmetsät ovat valtionomistuksessa. Maatalousmetsät ovat alueiden hallinnoimia. Vuonna 2007 talousmetsiä tuotiin alueiden hallinnointiin.
Metsäteollisuuden ongelmia.
Metsäteollisuudessa tuotetaan joka vuosi noin 0,5 miljardia tonnia biomassaa, josta jatkotuotantoon mene vain 25 prosenttia. Havu, kaarna ja oksat jäävät käyttämättä. Valmistuotteita tulee vain 11 prosentista raaka-ainetta. Syksyllä 2011 Pietarin kansainvälisessä metsäfoorumissa kuultiin, millaisia ongelmia Venäjän metsäteollisuudella muun muassa on:
Tower Bloxx

Tower Bloxx on Digital Chocolaten kehittämä pulmapeli, joka julkaistiin matkapuhelimille joulukuussa 2005. Pelissä on tavoitteena rakentaa korkeudeltaan ja asukasluvultaan mahdollisimman suuria taloja. Peliä on mahdollista pelata ainoastaan yksinpelinä.
Pelaaminen.
"Tower Bloxxissa" pelaajan on rakennettava tornitaloja. Rakentaminen tapahtuu kerros kerrokselta, pudottamalla oikeaan aikaan nosturinkoukussa riippuva kerrospalikka edellisen päälle. Mikäli kerroksen onnistuu pudottamaan täsmälleen oikeaan kohtaan, talon asukasluku kasvaa hetkellisesti nopeammin. Pelaajalla on kolme yritystä saada kerrospalikka paikalleen; mikäli palikka putoaa talosta ohi tai sen asettaa liian reunalle, pelaaja menettää yhden yrityksen. Talosta tulee sitä heiluvampi, mitä epätasaisemin palikat on aseteltu.
Pelissä on kaksi pelimuotoa, kaupunkipeli ja pikapeli. Kaupunkipelissä kerrosten lukumäärä on rajallinen, ja suunnitellun kerrosmäärän saavutettuaan pelaajan on asetettava tornitalolleen katto. Pikapelissä puolestaan rakennetaan kerrostaloa niin kauan kun pelaajalla on yrityksiä jäljellä. 
Kaupunkipelissä on tavoitteena rakentaa asukasluvultaan mahdollisimman suuri kaupunki 25 tonttia sisältävälle kartalle. Pelimuoto sisältää neljä eri rakennustyyppiä: sinisen asuintornitalon, punaisen liiketornitalon, vihreän toimistotornitalon ja keltaisen pilvenpiirtäjän. Kaupunkipelin alussa voi rakentaa vain sinisiä asuintornitaloja. Rakentamisen jatkuessa pelaaja saa käyttöönsä muita tornitaloja. Talojen sijoittelua pitää miettiä, sillä punaisen liiketornitalon voi rakentaa vain sinisen talon viereen, vihreän talon sinisen ja punaisen viereen sekä keltaisen talon sinisen, punaisen ja vihreän tornitalon viereen.
Pikapeli on loputon pelimuoto, jossa yritetään rakentaa mahdollisimman monta asukasta majoittava ja korkea pilvenpiirtäjä. Ainoastaan kolme parasta tulosta pääsee huipputuloksiin. Peli loppuu vasta pelaajan menetettyä viimeisen elämänsä.
Vastaanotto.
"Pelit"-lehden arvostelussa "Tower Bloxx" sai täydet viisi tähteä. Arvostelija Mika Äärilä kehui pelin kaunista grafiikkaa ja yksinkertaisen toimivaa pelattavuutta.
Toukokuussa 2006 peli sai Mobile Entertainment Award -palkinnon.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1935

Jalkapallon B-sarja 1935 oli jalkapallon Suomen sarjan toiseksi korkein sarjataso vuonna 1935. B-sarjassa oli ensin piireissä alueelliset karsinnat. B-sarja jaettiin sitten läntiseen ja itäiseen lohkoon, joissa kummassakin pelasi 7 joukkuetta. Läntiseen lohkoon joukkueet tulivat Helsingin ja Länsi-Uudenmaan (yht. 2 joukkuetta), Turun (2), Hämeen (1), Satakunnan (1) sekä Pohjanmaan (1) piireistä. Itäiseen lohkoon noustiin Viipurin (3), Savon (2), Kymenlaakson (1) sekä Karjalan (1) piireistä. Lohkoissa pelattiin 7 (6) joukkueen yksinkertaiset sarjat. Molemmista lohkoista kaksi parasta pääsi loppusarjaan, josta edelleen 2 parasta nousi vuoden 1936 Mestaruussarjaan. Itäsarjasta luopui kesken viipurilainen Kelkkalan Kisailijat. Sarjan pelitavasta päätettiin SPL:n ylimääräisessä edustajakokouksessa 30.3.1935.
B-sarja, alueelliset karsinnat.
Helsinki &amp; Länsi-Uusimaa
Turku
Häme
Satakunta
Porin Palloilijat selviytyi B-sarjaan voitettuaan karsinnoissa Porin Kärpät 5-2 ja 7-2 sekä Pallo-Iirot 3-2 ja 1-1.
Pohjanmaa
Viipuri
Savo
Kymenlaakso
Karjala
26.5. SP-SPS 4-2, 2.6. SPS-JoPS 5-2 ja 9.6. JoPS-SP 2-0
Sortavalan Palloilijat voitti 16.6. uusintaottelussa Sortavalan Palloseuran 2–1.
Two Steps from Hell

Two Steps from Hell on tuotantomusiikkiyhtiö, joka perustettiin vuonna 2006. Sen perustivat Thomas Bergersen ja Nick Phoenix. Yhtiön alkuperäinen tarkoitus oli tuottaa musiikkia elokuvien trailereihin ja sen musiikki oli saatavilla ainoastaan elokuvien tuottajille. Vuonna 2010 yhtiö kuitenkin julkaisi ensimmäisen julkisen albuminsa.
Two Steps from Hellin musiikkia on käytetty useiden menestyneiden elokuvien, videopelien ja tv-sarjojen trailereissa kuten , ja Battlefield V. 
Diskografia.
Näytealbumit.
Yhtiön julkaisemia näytealbumeita ovat:
Julkiset albumit.
Yhtiön julkaisemia julkisia albumeita ovat:
DiViA-foorumi

DiViA-foorumi on Aalto University Executive Educationin (Aalto EE) järjestämä digitaalisen liiketoiminnan, markkinoinnin ja asiakkuuksien johtamisen foorumi.
DiViA on lähtenyt liikkeelle akateemisesta tutkimusprojektista "Digitaalinen viestintä ja asiakkuudet" vuonna 2002. DiViA-foorumin puheenjohtajana toimii pitkänlinjan asiakkuus- ja digitutkija sekä konsultti Mika Raulas. 
DiViA-jäsenet.
DiViA-foorumin seminaarien yleisö (divialaiset) ovat pääsääntöisesti suomalaisten suurien ja keskisuurien yritysten markkinointijohdosta sekä asiantuntijoista, myynnistä, liiketoiminnan kehittäjistä sekä liiketoimintajohtajista ja -päälliköistä. Lisäksi DiViA-foorumissa on mukana arvoketjun toimijoita kuten markkinointi- ja digitoimistoja sekä mediayrityksiä.
DiViA-seminaarit.
DiViA-foorumi kokoontuu seitsemässä seminaarissa ja yhdessä tai kahdessa pienryhmäkeskustelussa vuosittain. Seminaarien teemat ovat seuraavat: Tulevaisuus, Kuluttajakäyttäytymisen muutos, Markkinointiviestintä ja brändi, Asiakkuudet ja myynti, Uudet teknologiat ja markkinoinnin palvelut, Strategia ja liiketoimintamallit, Yhteenveto – Mitä opimme ja mitä muutimme?
Seminaareissa on paikalla aina noin 200 divialaista.
Yksikkömurtoluku

Yksikkömurtoluku on murtoluku, jonka osoittajana on luku yksi. Yleisin syy muodostaa yksikkömurtoluku on ottaa kokonaisluvusta käänteisluku:
formula_1
Tämän vuoksi yksikkömurtoluvun käänteisluku on kokonaisluku. Luvulla viisi
formula_2
Yksikkömurtoluvuilla laskeminen ja murtolukujen esittäminen niiden avulla on hankalaa. Tämä lienee perussyy muinaisten egyptiläisten matematiikan heikolle tasolle. 
Ominaisuuksia.
Jokainen murtoluku voidaan ilmaista yksikkömurtolukujen summana tai erotuksena. Tämä koskee myös yksikkömurtolukuja. Esimerkiksi
formula_3
josta viimeinen on yleisesti
formula_4
Merkitys matematiikassa.
Yksikkömurtoluvut eli käänteisluvut ovat tärkeitä lukuteoriassa, jossa lukujonojen teorian tulokset todistettiin aluksi näiden ominaisuuksien avulla. Kuuluisa on niin sanottu harmoninen sarja, jonka summa kasvaa äärettömän suureksi eli sarja hajaantuu :
formula_5
Sen sijaan neliölukujen käänteislukujen sarja suppenee :
formula_6
Matemaattisessa analyysissä on esitelty yksinkertainen käänteislukufunktio :
formula_7 kun formula_8.
Historiaa.
Yksikkömurtoluvut olivat Lähi-idän muinaisissa korkeakulttuurien kirjanpitäjien, tiedemiesten ja papiston osamaa laskentoa. Murtolukulaskennassa käytettiin murtolukuina vain yksikkömurtolukuja, ja tapa periytyi kreikkalaisille ja arabeille sekä intialaisille, jotka kehittivät merkintöjä eteenpäin varsin myöhään. Yleiset murtoluvut yleistyivät vasta keskiajan jälkeen.
Aminosokerit

Aminosokerit ovat monosakkaridijohdannaisia, joissa yksi monosakkaridin hydroksyyliryhmistä on korvautunut aminoryhmällä. Yleisimmin hydroksyyliryhmä on korvautunut 2-asemasta, mutta myös muista asemista hydroksyyliryhmä voidaan korvata aminoryhmällä joskaan näitä johdannaisia ei esiinny luonnossa. 
Nimeäminen ja esiintyminen luonnossa.
Systemaattisesti aminosokerit nimetään muodossa x-amino-x-deoksimonosakkaridi, missä x viittaa aminoryhmän paikkaan monosakkaridin rakenteessa. Tyypillisesti niistä käytetään kuitenkin triviaalinimiä, esimerkiksi 2-amino-2-deoksi-d-glukoosi on glukosamiini. Kolme yksinkertaisinta aminosokeria ovat glukosamiini, galaktosamiini ja mannosamiini, jotka ovat glukoosin, galaktoosin ja mannoosin johdannaisia. Näiden lisäksi aminosokereihin luetaan yleisesti kuuluvaksi myös hieman monimutkaisemmat N-asetyyliglukosamiini, N-asetyyligalaktosamiini ja N-asetyylineuramiinihappo eli sialihappo.
Aminosokerit esiintyvät luonnossa tärkeässä osassa glykoproteiinien, glykosaminoglykaanien ja glykolipidien rakenteessa ja toiminnassa. Lisäksi esimerkiksi kitiini koostuu toisiinsa liittyneistä N-asetyyliglukosamiinimolekyyleistä. Aminosokereita esiintyy myös monien antibioottien, kuten erytromysiinin ja karbomysiinin, rakenteessa.
Kulmakivi

Kulmakivi on Suomen teologisen instituutin (STI) tiedotuslehti. Lehti on alkanut ilmestyä vuonna 1988, jolloin STI aloitti toimintansa. "Kulmakivi" ilmestyy viisi kertaa vuodessa, ja sivumäärä on 16. Vuonna 2006 alkoi ilmestyä lehden 12-sivuinen ruotsinkielinen versio "Hörnstenen". Lehti ilmestyy kokonaisuudessaan myös internetsivuilla.
Oikosarvet

Oikosarvet on yhteisnimitys kaikille suoran putken sisällä eläneisiin pääjalkaisiin nilviäisiin ja siihen kuuluu monenlaisia mustekalan kaltaisia eläimiä. Niiden fossiloituneita jäänteitä on löytynyt kymmeniä tuhansia ja toisinaan kokonaiset kivet muodostuvat yksinomaan niiden jäänteistä. Joihinkin fossiileihin on tallentunut kuoren alkuperäinen väri. Vaikka jotkut oikosarvet kasvoivat jättiläismäisiin mittoihin, suurin osa oli vain muutaman senttimetrin pituisia. Oikosarvia olivat esimerkiksi "Orthoceras" ja "Cameroceras". Ne kehittyivät noin 495 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kambrikaudella ja kuolivat sukupuuttoon noin 225 miljoonaa vuotta myöhemmin myöhäisellä triaskaudella. Tuon aikakauden välissä ne olivat merten yleisimpiä eläimiä.
Kuten muilla pääjalkaisilla, oikosarvilla oli pään alapuolella sifoniksi kutsuttu voimakas ja lihaksikas putki, joka toimi samalla periaatteella kuin suihkumoottori. Kun eläin pusersi vettä kovalla paineella putken läpi, se alkoi liikkua hitaasti vastakkaiseen suuntaan. Hyponomi oli taipuisa, joten eläin saattoi liikkua sen avulla mihin suuntaan tahansa. Useimpien pääjalkaisten tavoin oikosarvet luultavasti piileskelivät päiväsaikaan meren syvänteissä ja hämärissä painanteissa. Yöllä ne tulivat matalaan veteen pyydystämään kaloja, trilobiitteja ja meriskorpioneja. Oikosarvilla oli ilmeisesti huono näkö, joten ne aistivat saaliin ehkä hajuaistinsa avulla. Saaliiseen ne tarttuivat pitkillä lonkeroillaan ja repivät sen kappaleiksi papukaijan nokkaa muistuttavalla suullaan. Niiden lonkeroissa oli urat, mutta ei samankaltaisia imukuppeja kuin nykyään elävillä mustekaloilla ja kalmareilla.
Kauppakeskus Matkus

Kauppakeskus Matkus (Matkus Shopping Center) on Kuopion eteläosassa, Hiltulanlahden kaupunginosan Matkuksen yritysalueelle rakennettu noin 90 liikkeen ostoskeskus, joka avattiin 1. marraskuuta 2012. Kauppakeskus sijaitsee Viitostien varrella Kuopiosta etelään. Kauppakeskus kuuluu Ingka-konserniin, jonka omistaa ruotsalaislähtöinen Ikea.
Kulkuyhteydet.
Matkukseen pääsee linjalla 25 torilta suoraan kauppakeskukselle. Autolla torilta Matkukseen on noin 14 kilometrin matka.
Liikkeet.
Kauppakeskus Matkuksen liikkeitä ovat muun muassa K-Supermarket, Ikea, XXL, Hennes &amp; Mauritz, Iittala, Suomalainen Kirjakauppa, Stadium.
Kahvilat &amp; Ravintolat.
Kauppakeskus Matkuksen kahviloita ja ravintoloita ovat muun muassa Arnolds, Burger King, Espresso House, Friends &amp; Brgrs, Jungle Juice Bar, Luckiefun's, McDonald's, Ozaki-Wok, Pancho Villa, Picnic, Rax Buffet &amp; Subway.
Stewart vastaan Abend

Stewart vastaan Abend () oli Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1990 antama päätös, jonka mukaan tekijänoikeuden nykyisellä omistajalla on aiempien omistajien tekemistä sopimuksista riippumaton oikeus päättää johdannaisteosten luomisesta ja käytöstä.
Tausta.
Cornell Woolrich oli kirjoittanut novellin "It Had to Be Murder" ja myynyt sen julkaisuoikeudet Popular Publications -yhtiölle, joka julkaisi tarinan vuonna 1942 "Dime Detective Magazine" -lehden helmikuun numerossa. Kolme vuotta myöhemmin Woolrich myi tarinan filmatisointioikeudet tuotantoyhtiölle ja lupautui lisäksi sopimuksella uusimaan tuotantoyhtiön saamat oikeudet, kun Yhdysvalloissa tekijänoikeuksilla tuolloin voimassa ollut 28 vuoden suoja-aika tulisi täyteen ja tekijänoikeudet täytyisi uusia.
Vuonna 1953 näyttelijä James Stewartin ja ohjaaja Alfred Hitchcockin muodostama tuotantoyhtiö Patron osti tarinan elokuvaoikeudet 10 000 dollarilla. Novellin pohjalta Hitchcock ohjasi Stewartin tähdittämän "Takaikkuna"-elokuvan, joka ilmestyi 1954.
Woolrich kuoli vuonna 1968 ennen 28-vuotisen suoja-ajan umpeutumista, ja hänen kirjallinen perintönsä siirtyi hänen testamenttinsa toimeenpanijan, Chase Manhattan -pankin hallintaan. Chase myi "It Had to Be Murderin" filmatisointioikeudet 650 dollarilla edelleen kirjallisuusagentti Sheldon Abendille.
Abend ei suostunut noudattamaan Woolrichin tekemää sopimusta filmatisointioikeuksien uusimisesta. Kun "Takaikkuna" esitettiin televisiossa, Abend haastoi Stewartin oikeuteen.
Päätöksen aihe.
Tuomioistuimen tuli ratkaista, rikkoiko laillisen johdannaisteoksen omistaja alkuperäisteoksen oikeuksien nykyisen omistajan tekijänoikeuksia, kun johdannaisteoksen esille saattamista jatkettiin alkuperäisteoksen suoja-ajan päätyttyä.
Päätös.
Teoksen oikeuksia koskeva päätäntävalta palaa suoja-ajan päätyttyä alkuperäiselle tekijälle tai tämän oikeuksien nykyiselle haltijalle. Näin turvataan alkuperäisoikeuksien omistajan mahdollisuus lunastaa teokselle ennalta arvaamatta muodostuva arvo.
Päätöksen seuraus.
Sopimus oikeuksien uusinnasta oli tekijän lupaus, joka tekijän kuoltua jäi lunastamatta; tekijän seuraajalla oli oikeus estää johdannaisteoksen käyttö.
Mari Velin

Anne Maria Velin (o.s. Ahonen, s. 1. kesäkuuta 1956 Kiuruvesi) on karkkilalainen runoilija ja opettaja. Häneltä on julkaistu kokoelmat "Hämärä kuin kuuntelisi" (Otava, 1996) ja "Valon reuna" (Otava, 1998).
Elämä ja tuotanto.
Mari Velinin isä oli kirjailija Erkki Ahonen. Mari Velin on asunut Karkkilassa 1960-luvulta lähtien. Hän on aiemmin työskennellyt perheensä maatilalla Karkkilan Haavistossa ja sittemmin opettajana peruskoulussa. Perheeseen kuuluvat aviomies ja kaksi aikuista lasta. 
Elias-kirjailijasivuston haastattelussa Mari Velin kertoo kirjoittaneensa läpi elämänsä. ”Runot uusintuvat, vaihtavat väriä ja muotoa moneen kertaan. Karsin ja pelkistän. Aiheet tulevat itsestään esille prosessissa, joka on enemmän kielen kuin teeman tähden.” Velinin 1990-luvulla julkaistut kokoelmat saivat hyvän vastaanoton. Vuonna 2008 julkaistiin unkariksi suomalaisten naisrunoilijoiden kokoelma "Mikor felébredtem, nyár volt (r"), jossa mukana myös Mari Velin. Velin on ollut järjestämässä Karkkilassa runotapahtumia yhteistyössä Karkkilan kulttuuriyhdistys Lyytin kanssa.
Stroboskooppi

Stroboskooppi on pyörimisnopeuden ja mekaanisen värähtelyn taajuuden mittauslaite, jossa kirkas valo välkkyy tasaisesti. Taajuuden laskostumisen vuoksi liike näyttää pysähtyvän kun valon vilkkumisen ja liikkeen taajuudet ovat keskenään harmonisessa suhteessa.
Stroboskooppia voi käyttää myös pyörimisliikkeen vaihekulman mittaamiseen esimerkiksi ottomoottorin venttiilien ja sytytyksen keskinäisessä ajoituksessa. Tällöin valoa ohjataan sytytysjärjestelmästä saatavalla signaalilla.
Levysoittimien pyörimisnopeuden voi tarkistaa tarkoitukseen tehdyn raidallisen stroboskooppilevyn avulla. Toiminta perustuu verkkosähköllä toimivan valaisimen kirkkauden vaihteluun 100 Hz taajuudella.
Vilkkuvaa stroboskooppivaloa käytetään myös diskoefektinä.
Mika Pieniniemi

Mika Pieniniemi (s. 1966 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Vuodesta 2010 lähtien hän on työskennellyt Oulun Kärppien valmennuspäällikkönä. Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana hän oli lokakuusta 2012 kevääseen 2014 saakka.
Mika Pieniniemi on aikaisemmin toiminut Oulun Kärppien valmennusryhmässä vuodet 1997–2002. Sen jälkeen hän siirtyi KalPan päävalmentajaksi, jossa tehtävässä työskenteli vuosina 2002–2007. Seuraavat kaksi kautta Pieniniemi toimi Porin Ässien kakkosvalmentajana.
Total Recall – uskomaton elämäntarinani

Total Recall – uskomaton elämäntarinani () on itävaltalais-yhdysvaltalaisen näyttelijä, kehonrakentaja ja poliitikko Arnold Schwarzeneggerin omaelämäkerta, jonka hän on kirjoittanut yhteistyössä kirjailija Peter Petren kanssa. Kirja käsittelee Schwarzeneggerin monipuolista uraa niin menestyneenä ja palkittuna kehonrakentajana, kansainvälisenä elokuvatähtenä kuin myös Kalifornian kuvernöörinä ja poliitikkona. Teos valaisee myös Schwarzeneggerin yksityiselämän saloja. 
Kustannusyhtiö Simon &amp; Schuster julkaisi teoksen alun perin englanninkielisenä 1. lokakuuta 2012. Suomessa teos ilmestyi Otavan julkaisemana ja Jyri Raivion kääntämänä 24. lokakuuta 2012. Teos on julkaistu kovakantisena, sidottuna sekä nidottuna pehmeäkantisena painoksena ja äänikirjana. Sidottu painos on 646 sivun mittainen, kun taas kovakantisessa painoksessa sivuja on yhteensä 655. 
Teoksen nimi (suom. 'täysi mieleenpalautus') viittaa vuonna 1990 ensi-iltansa saaneeseen tieteiselokuvaan "Total Recall – Unohda tai kuole", jossa Schwarzenegger näytteli pääosaa.
Deniz Bavautdin

Deniz Bavautdin (s. 19. huhtikuuta 1953 Rauma) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja toimitusjohtaja. Bavautdin pelasi hyökkääjän pelipaikalla neljä kautta SM-sarjassa / SM-liigassa vuosina 1973–1977, edustaen Lukkoa yhden kauden ajan ja loput Ilveksessä. Hän voitti SM-pronssia vuonna 1975. Bavautdin pelasi myös kaksi kautta Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla joukkueessa Gislaveds SK, sekä II-divisioonassa viisi kautta. Myöhemmällä iällä Bavautdin toimi Tampere Unitedin toimitusjohtajana. 
Työura.
Jääkiekkouransa jälkeen Bavautdin työskenteli rengasalalla ensin Ruotsissa ja myöhemmin Saksassa. Hän on toiminut johtotehtävissä eri rengasvalmistajien palveluksessa myös muun muassa Norjassa sekä Yhdysvalloissa. 2000-luvulla Bavautdin oli Pohjoismaiden suurimman rengasalan ketjun DekkPartner AS:n hallituksen puheenjohtajana Oslossa. 
Tampere United.
Kesäkuussa 2009 Bavautdin kutsuttiin jalkapallon Veikkausliigassa pelanneen Tampere Unitedin toimitusjohtajaksi. Seura otti myöhemmin vastaan rahaa Singaporessa toimineelta vedonlyöntiyhtiöltä. Tapauksen vuoksi Veikkausliiga sulki huhtikuussa 2011 Tampere Unitedin sarjasta, ja seura ajautui konkurssiin vielä samana kesänä.
Bavautdin sai yhdessä seuran hallituksen puheenjohtajan kanssa syytteen rahanpesusta. Se hylättiin Pirkanmaan käräjäoikeudessa maaliskuussa 2012, mutta syyttäjä valitti tuomiosta Turun hovioikeuteen.
Yksityiselämä.
Deniz Bavautdin on taustaltaan Suomen tataareja. Hänellä on kaksi tytärtä, joista vanhempi on Suomessa asuva historioitsija Ainur Elmgren ja nuorempi Berliinissä työskentelevä sarjakuvataiteilija Tinet Elmgren.
Muuta.
"Deniz Bavautdin" kirjoitetaan joissain jääkiekkolähteissä myös muotoon ”Denis Bavaudin”.
Tilastot.
Tiedot II-divisioonan kausista osittain puutteellisia.
Mee Pok Man

Mee Pok Man on singaporelainen elokuva vuodelta 1995. Sen ohjasi Eric Khoo, ja nimiosaa näytteli Joe Ng. Elokuva kertoo nuudelipuodin pitäjän ja prosituoidun kohtaamisesta.
Lähde:
Mirja Kuivaniemi

Mirja Inkeri Kuivaniemi on Isojoella syntynyt ja Seinäjoella asuva suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan merkonomi ja aloitti kirjoittamisen 1980-luvun alussa ja vapaa kirjailija hän on ollut vuodesta 1996 lähtien.
Elämäkerta.
Kuivaniemen isä oli Eino Julius Kiviniemi ja äiti Katri Sylvia (Sylvi) o.s. Kangasjärvi. Hän on koulutukseltaan merkonomi ja asui aikoinaan jonkin aikaa Ruotsissa, sitten Kuoreveden Hallissa, Hämeenlinnassa, Ilmajoella ja vuodesta 1964 lähtien Seinäjoella.
Kuivaniemi toimi pitkään asianajajien sihteerinä eri asianajotoimistoissa. Määrätietoisen kirjoittamisen hän aloitti 1980-luvun alussa ja vapaa kirjailija hän on ollut vuodesta 1996 lähtien. Hän on julkaissut romaaneja, näytelmiä, novellikokoelmia ja nuortenkirjoja sekä yhden runokokoelman. Kirjailijantyön ohella Kuivaniemi on silti toiminut kolumnistina, toimittajana sekä kriitikkona. 1980-luvulla hän oli useita vuosia kulttuurilehti Lakeuden Kutsun toimituskunnan jäsen, 1984–2002, 2006–2010 ja satunnaisesti 2011 sanomalehti Ilkan kulttuuriavustaja: muun muassa kolumnit sekä kirja- ja teatteriarvostelut. 2003–2006 ja 2008 Ortodoksiviesti -lehden kirjallisuuskriitikko.
Teoksia.
Kuivaniemi on yksi kirjoittajista muun muassa seuraavissa teoksissa:
Kuivaniemi on osallistunut muun muassa seuraaviin antologioihin:
Palkintoja.
Kuivaniemi on lisäksi saanut useita palkintoja kirjoituskilpailuissa.
Luoksein jää

Luoksein jää on mallin ja laulajan Jasmin Mäntylän studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2002 levymerkillä Mediamusiikki.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Pertti Haverinen, ellei toisin mainittu.
Henry Cowell

Henry Cowell (11. maaliskuuta 1897 Menlo Park, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. joulukuuta 1965 Shady, Ulster County, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti, teoreetikko ja opettaja. Hän oli esiintymis- ja sävellysuransa alusta alkaen innovatiivinen taiteilija. Hän pyrki yhdistämään tyylissään länsimaisia, aasialaisia ja afrikkalaisia vaikutteita. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa sinfonioita sekä "Hymns and Fuguing Tunes" -sarja (1941–1945).
Rhythmicon-soitin valmistui 1930-luvun alussa Cowellin ja Léon Thereminin yhteistyön tuloksena. Cowellin johdolla opiskelivat muiden muassa John Cage, Lou Harrison, George Gershwin ja Burt Bacharach.
Cowell pidätettiin vuonna 1936 homoseksuaalisesta suhteesta 17-vuotiaan miehen kanssa. Cowell myönsi muitakin seksisuhteita miesten kanssa. Hän sai vankeustuomion ja joutui San Quentiniin. Hän sai tukea Martha Grahamilta ja Percy Graingerilta, mutta Charles Ives katkaisi välit häneen. Cowell armahdettiin vuonna 1940, ja sen jälkeen hän muutti New Yorkiin White Plainsiin. Hän meni vuonna 1941 naimisiin etnomusikologi Sidney Hawkins Robertsonin kanssa.
Avi Avital

Avi Avital (; s. 1978 Beerseba) on israelilainen mandoliininsoittaja. Hän alkoi soittaa instrumenttiaan 8-vuotiaana ja opiskeli sitä Israelin lisäksi Padovan Cesare Pollini -konservatoriossa Italiassa. Vuonna 2007 Avital voitti pääpalkinnon solistien Aviv-kilpailussa, ja vuonna 2008 hän voitti Echo-palkinnon David Orlowsky Trion kanssa tekemästään levytyksestä. Vuonna 2010 Avital sai Grammy-ehdokkuuden "parhaan soitinsolistin" kategoriassa Avner Dormanin mandoliinikonserton levytyksestään.
Avital on julkaissut useita levytyksiä, joilla kuullaan klezmer- ja barokkimusiikkia sekä uutta taidemusiikkia.
August Söderman

Johan August Söderman (17. heinäkuuta 1832 Tukholma – 10. helmikuuta 1876) oli ruotsalainen säveltäjä. 
Södermanin isä oli teatterikapellimestari. Kun Söderman oli 11-vuotiaana keskeyttänyt koulunkäyntinsä, hänet lähetettiin merille, mutta sairastuttuaan hän joutui pian palaamaan kotiin. Hän opiskeli sitten pianonsoittoa sekä omin päin myös viulun- ja sellonsoittoa. Fän sai 1850 kiinnityksen erään teatteriseurueen kapellimestariksi, jossa tehtävässä hän vieraili Suomessakin. Hän lähti Leipzigiin opiskelemaan viulun-, pianon- ja sellonsoittoa, ja palattuaan Ruotsiin hänet nimitettiin Ruotsin kuninkaallisen oopperan kuoromestariksi ja apulaiskapellimestariksi. 
Södermanin balladeissa on havaittavissa Richard Wagnerin vaikutus. Hän sävelsi myös näyttämömusiikkia, kuten teoksen "Svenskt festspel". Kuoromusiikin alalla hänen huomattava saavutuksensa on hänen hieman ennen kuolemaansa säveltämä teos "Katolska mässan".
August Södermanin poikia olivat oopperalaulaja (basso) Carl August Söderman (1860–1916), joka toimi myös oopperaohjaajana, ja kirjailija Sven Söderman.