tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venla Paunonen

Venla Elina Paunonen (s. 24. heinäkuuta 1990 Myrskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa. 
Kalevan kisoissa Paunonen on saavuttanut kultaa 400 metrin aitajuoksussa Vaasassa 2013 ennätysajallaan 57,44 ja Porissa 2015. Lahdessa 2012 hän saavutti hopeaa. 800 metrin juoksussa Paunonen on voittanut pronssia Oulun Kalevan kisoissa vuonna 2016. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kultaa vuodelta 2015, 4 × 800 metrin viestistä kultaa vuodelta 2013 ja hopeaa vuosilta 2012, 2015 ja 2016. Hänellä on myös maaotteluedustusta.
Paunosen kaksi vuotta nuorempi sisar Aino Paunonen on myös yleisurheilija. Heitä molempia valmentaa valmentaa heidän isänsä Ari Paunonen. Heidän äitinsä on Aila Paunonen.
Paloma Blanca

Paloma Blanca on alankomaalaisen George Bakerin säveltämä kappale vuodelta 1975. Ensimmäiseksi sen levytti säveltäjän oma yhtye George Baker Selection. Kappale nousi Suomessa listan ensimmäiselle sijalle. Sen jälkeen hyvin monet esittäjät ovat tehneet siitä omia versioitaan. Suomessa Katri Helena levytti Chrisse Johanssonin suomeksi sanoittaman ja Veikko Samulin sovittaman Paloma Blancan vuonna 1975. Sanat "Paloma Blanca" ovat espanjaa ja tarkoittavat suomeksi valkeaa kyyhkystä.
Aino Paunonen

Aino Elisabet Paunonen (s. 4. marraskuuta 1992 Myrskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat 400 metrin juoksu ja 800 metrin juoksu. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa ja häntä valmentaa Ari Paunonen.
Paunonen oli toinen vuoden 2010 Kalevan kisoissa 400 metrin ennätysajallaan 54,84 s. Porin Kalevan kisoissa 2015 hän voitti 800 metrillä pronssia, Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 hopeaa ja Jyväskylässä 2018 pronssia. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kultaa vuodelta 2015, hopeaa 2018 ja pronssia 2017, 4 × 800 metrin viestistä hopeaa vuosilta 2012, 2015 ja 2016 sekä pronssia vuosilta 2014 ja 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut hopeaa 400 ja 800 metrillä vuonna 2018. Hänellä on myös maaotteluedustuksia.
Aino Paunosen sisko Venla Paunonen on myös kansallisen tason juoksija. Heidän isänsä on juoksija Ari Paunonen ja äitinsä niin ikään juoksijana tunnettu Aila Paunonen.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: Tilastopaja
Jukka Ollikkala

Jukka Ollikkala (s. 10. lokakuuta 1970 Kemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Karihaaran Tenhon kasvatti Ollikkala pelasi lähes koko uransa Ruotsin alasarjoissa, muun muassa toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla IFK Luleån joukkueessa. Veikkausliigassa hän pelasi kaudella 1996 ja voitti Suomen mestaruuden FC Jazzissa. 
Nykyään Ollikkala asuu Luulajassa, jossa toimii muun muassa juniorivalmennuksen parissa.
Otto Valle

Otto Ferdinand Valle (4. tammikuuta 1899 Helsinki – 28. marraskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen maataloustutkija.
Valle valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1922 ja agronomiksi vuonna 1923 sekä väitteli maatalous- ja metsätieteen tohtoriksi vuonna 1933. 
Valle toimi Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen johtajana 1934–1942. Sen jälkeen hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kasvinviljelylaitoksen johtaja ja professori vuodesta 1942 vuoteen 1966. Helsingin yliopistossa hän oli maanviljelysopin dosentti vuodesta 1934. Hänen julkaisujaan on muun muassa "Öljykasvien viljelys" (1943). 
Vallen puoliso oli Ester Johanna Somer, perheen pojasta Ilppo Olavi Vallesta (s. 1934) tuli lääkäri.
Valle oli kokoomuksen edustajana Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuustossa vuosina 1945–1961. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1956 vaalissa.
BCD-koodi

BCD-koodi (Binary Coded Decimal) on eräs kymmenjärjestelmän lukujen binäärikoodattu esitystapa. Neljällä bitillä voidaan esittää 16 eri arvoa, joten se riittää yhden kymmenjärjestelmän numeron tallentamiseen. 
BCD-koodia käytetään erityisesti talousmatematiikan laskutoimituksissa, koska binääriset liukuluvut eivät pysty esittämään kaikkia desimaalilukuja täsmällisesti.
Kaikista yleisin BCD-koodi on 8421-koodi, joka tunnetaan myös nimellä NBCD-koodi (Natural Binary Coded Decimal). BCD-koodilla tarkoitetaan yleensä 8421-koodia sen yleisyyden vuoksi. Nimitys 8421 tulee neljän bitin 2:n potensseista (23 22 21 20).
BCD-koodia käytetään lähinnä kahdella tavalla. "Unpacked BCD" tarkoittaa että yksi 8-bittinen tavu tallentaa yhden kymmenjärjestelmän numeron, mikä "tuhlaa" 4 bittiä. "Packed BCD" tarkoittaa, että yhteen tavuun tallennetaan kaksi numeroa. Useat yleiset tietokoneiden suoritinarkkitehtuurit osaavat suoraan käsitellä BCD-koodattuja lukuja.
Desimaali-BCD-koodi -muunnos.
Taulukossa on luvut 0-9 ja niitä vastaavat 4-bittiset BCD-koodit. Neljällä bitillä saadaan aikaan myös koodit 1010, 1011, 1100, 1101, 1110 ja 1111, mutta nämä yhdistelmät ovat virheellisiä BCD-koodauksessa ja niitä ei käytetä.
Tiibetiläis-burmalaiset kielet

Tiibetiläis-burmalaiset kielet on sinotiibetiläisten kielten toinen merkittävä haara siniittisten kielten ohella. Tiibetiläis-burmalaisille kielille on ominaista toonit sekä perussanavartalojen yksitavuisuus.
Kielihaaran tutkimus on yhä kesken, ja sen kielet voidaan luokitella usein tavoin. Luokittelu Shaferin (1974) mukaan:
Luokkaan kuuluu lisäksi useita luokitukseltaan epäselviä kieliä.
Janne Puputti

Janne Puputti (s. 22. maaliskuuta 1971 Pori) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Liigadebyyttinsä Puputti teki kaudella 1994. Kaikkiaan hän pelasi FC Jazzin joukkueessa Veikkausliigaa viitenä kautena ja oli voittamassa Suomen mestaruutta vuonna 1996. Liigauransa jälkeen hän edusti vielä muun muassa Musan Salamaa jalkapallon Ykkösessä kahden kauden ajan.
Vineta (Swakopmund)

Vineta on yksi Swakopmundin kaupunginosista Namibiassa. Tämä kaupunginosa sijaitsee kaupungin keskustan pohjoispuolella Atlantin valtamerenrannan suuntaisesti kolmen kilometrin matkalla. Se rajoittuu idässä C34-valtatiehen ja Tamariskian kaupunginosaan.
Historiaa.
Vinetan rakentaminen alkoi vuonna 1952. Maisteri Marja Väisälä, Swakopmundin suomalaisen koulun opettaja, kävi ensimmäistä kertaa katsomassa Vinetan paikkaa toukokuussa 1952. Hän kirjoitti vaikutelmistaan seuraavasti:
Kun Vineta rakennettiin 1950-luvulla, se sijaitsi noin kilometrin kaupungin keskustan reunasta pohjoiseen. Vain hiekkaa oli näiden kaupunginosien välissä. 1960-luvulla tällä alueella oli myös värillisten aaltopelleistä kyhäämiä hökkeleitä, mutta 1970-luvun alussa heidät asutettiin Tamariskian uuteen kaupunginosaan hieman hökkelikylästä itään. Nykyään kaupungin keskusta, Vineta ja Tamariskia ovat kasvaneet kiinni toisiinsa.
1960-luvun lopussa Vineta laajeni hieman pohjoiseen päin. Uuden kaupunginosan nimi oli Vineta North.
Useimmat talot Vinetassa kuuluivat sisämaan valkoiselle väestölle, ja niitä käytettiin loma-asuntoina kuumana vuodenaikana, ts. vuodenvaihteen tienoilla. Nykyään Vinetassa asuu kaikkiin etnisiin ryhmiin kuuluvia ihmisiä, joskin he ovat lähinnä keskiluokkaan tai varakkaimpaan väestönosaan kuuluvia ihmisiä. Rakennusten joukossa on myös rivitaloja, kouluja ja harrastustiloja.
Swakopmundin Waterfront-kaupunginosa.
Waterfront-nimistä osaa on kaavailtu v. 2002 lähtien rakennettavaksi Vinetaan. Vuonna 2004 Waterfrontista tehtiin oma kaupunginosansa, kun se oli aikaisemmin ollut osa Vinetaa. Taloudelliset vaikeudet kuitenkin siirsivät rakennustöitä vuoteen 2007 saakka. Lopulta hyväksyttiin suunnitelmat rakentaa uudisrakennuksia 16,000 m² verran. Rakennustyöt suorittaa eteläafrikkalainen Safari Developments –yhtiö, ja töiden arvo on 400–500 miljoonaa Namibian dollaria.
Suomalainen yksityiskoulu.
Suomalaisia lähetystyöntekijöiden lapsia alkoi käydä koulua Swakopmundissa vuodesta 1945 lähtien, ja vuodesta 1950 lähtien heillä oli kaupungissa oma suomalainen koulunsa. Heti kun Vinetaa alettiin rakentaa, sinne alkoi myös nousta uusi rakennus tätä suomalaista koulua varten. Koulu toimi tuossa koulu/koulukoti-rakennuksessa vuodesta 1953 aina vuoteen 1989 saakka, pois lukien kouluvuosi 1986–87. Tässä koulussa oli mahdollista suorittaa kansakoulun ja keskikoulun oppimäärä ja vuodesta 1971 alkaen peruskoulun oppimäärä. Yhtä poikkeusta lukuun ottamatta kaikki oppilaat olivat Suomen lähetysseuran työntekijöiden lapsia, joiden vanhemmat työskentelivät pääasiassa Ambomaalla ja Kavangolla.
HMS Alcide (P415)

HMS Alcide (viirinumero P415 ja S65) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1945. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 12. huhtikuuta ja valmistui 18. lokakuuta 1946, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1974.
HMS Alderney (P416)

HMS Alderney (viirinumero P416 ja S66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 6. helmikuuta 1945. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 25. kesäkuuta ja valmistui 10. joulukuuta 1946, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1972.
Georg Wallgren

Georg Wallgren (29. tammikuuta 1814 Lapinjärvi – 8. joulukuuta 1889 Porvoo) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 
Wallgrenin vanhemmat olivat kappalainen Yrjö Kustaa Wallgren ja Maria Helena Ursin ja puolisot vuodesta 1845 oopperataiteilija Johanna Charlotta Reithmeyer (k. 1853) ja vuodesta 1854 Emilia Karolina Ottelin, piispa Carl Gustaf Ottelinin tytär (k. 1905). Wallgren tuli ylioppilaaksi 1832 ja valmistui filosofian maisteriksi 1836 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1845. Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi 1847 ja sai professorin arvonimen 1868. Hän toimi Porvoon kaupunginlääkärinä 1846-1879 ja Loviisan piirilääkärinä vuodesta 1879. Helsingissä hän toimi piirilääkärinä 1882–1887. Porvarissäädyssä Wallgren oli Porvoon edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän oli puheenjohtaja 1877–1878 valtiopäivien loppupuolen ajan.
Kuvanveistäjä Ville Vallgren ja professori Axel Wallgren olivat hänen poikiaan.
HMS Alliance (P417)

HMS Alliance (viirinumerot P417 ja S67) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 13. maaliskuuta 1945. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 26. heinäkuuta ja valmistui 14. toukokuuta 1947, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus museoitiin vuonna 1979.
HMS Ambush (P418)

HMS Ambush (viirinumerot P418 ja S68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1945. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 24. syyskuuta ja valmistui 22. heinäkuuta 1947, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1971.
HMS Anchorite

HMS Anchorite (viirinumerot P422 ja S64) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1945. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1946 ja valmistui 18. marraskuuta 1947, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1970.
HMS Andrew (P423)

HMS Andrew (viirinumerot P423 ja S63) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Vickers-Armstongilta, missä köli laskettiin 13. elokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 6. huhtikuuta 1946 ja valmistui 16. maaliskuuta 1948, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1977.
HMS Artemis (P449)

HMS Artemis (viirinumero P449 ja S49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1946 ja valmistui 15. elokuuta 1947, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1972.
HMS Artful (P456)

HMS Artful (viirinumerot P456 ja S96) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 vuoden 1943 laivasto-ohjelmassa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1944. Alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1947 ja valmistui 2. helmikuuta 1948, jolloin se oli varustettu snorkkelilla.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1972.
Puputti

Puputti on suomalainen sukunimi. Se on peräisin Karjalan kannakselta sekä Laatokan Karjalasta, josta nimi on kulkeutunut evakkojen mukana eri puolille Suomea. Jänistä tarkoittavasta murresanasta tullut sukunimi mainitaan ensimmäisen kerran Räisälän pitäjässä 1600-luvulla.
Puputti-nimisiä ovat muun muassa:
Alkuperäisen sukunimensä vaihtaneita Puputteja:
Fiktiivisiä Puputteja:
Jorma Vallinkoski

Jorma Väinö Vallinkoski (14. elokuuta 1915 Loimaa – 26. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria.
Jorma Vallinkosken vanhemmat olivat piirilääkäri Väinö Nehemias Vallinkoski ja Sally Malvina Eklund ja puoliso vuodesta 1941 Elvi Sanelma Laurila. Vallinkoski tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 ja lisensiaatiksi 1948. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1949. Vallinkoski oli Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssi 1934–1939, kirjastonhoitaja ja kotimaan osaston johtaja vuodesta 1949, v.t. ylikirjastonhoitaja 1954–1956 ja vakinainen 1956–1975. Hän toimi myös Naistenklinikan kirjastonjohtajana 1946–1949 ja opetti Helsingin yliopistossa vanhojen käsialojen lukemista 1946–1955. Professorin arvon hän sai 1963.
Campbell Live

Campbell Live on uusiseelantilainen puolen tunnin mittainen Uutta-Seelantia käsittelevä ajankohtaisohjelma, joka seuraa ohjelman 3 News jälkeen.
Ohjelmaa juontaa tunnettu uusiseelantilainen toimittaja John Campbell. John Campbell on haastatellut lukuisia julkkiksia, mukaan lukien Al Gorea, Robert Friskiä, Tony Blairia ja myös Adam Lambertia ja Metallicaa. Campbell on lisäksi haastatellut Kim Dotcomia, ja useat Campbell Liven ohjelmat ovat keskittyneet Dotcomiin.
Ohjelmaa lähetetään iltaisin kello 19:00 paikallista aikaa.
Rusojambolaani

Rusojambolaani ("Syzygium jambos") on myrttikasvien heimoon ja jambolaanien sukuun kuuluva ainavihanta hedelmäpuu. Sitä viljellään tropiikissa hyötypuuna sekä hedelmiensä että puuaineksensa vuoksi.
Ulkonäkö ja koko.
Rusojambolaani on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa 7,5–12 metriä korkeaksi. Tiheä latvus on usein kasvin korkeutta leveämpi. Lehdet ovat muodoltaan suikeita ja asettuneet vastakkaisesti. Ne ovat 8–26 senttimetriä pitkiä, ehytlaitaisia ja kiiltävän nahkeapintaisia.
Rusojambolaanin kukat kasvavat yleensä neljän tai viiden kukan viuhkoissa. Ne ovat 5–10 senttimetriä leveitä ja väriltään kellertävän tai vihertävän valkoisia tai vaaleanpunaisia. Sekä verho- että terälehtiä on neljä. Terälehdet ovat leveänpuikeita ja 1,4–1,5 senttimetriä pitkiä. Kukassa on noin 300 terälehtiä pidempää, enimmillään 4-senttimetristä hedettä. Hedelmä on pyöreä, soikea tai päärynänmuotoinen 4–5 senttimetriä pitkä marja, jonka tyvessä on pysyvä vihreä verhiö. Sen kuori on ohut, sileäpintainen ja väriltään vaaleankeltainen tai punertavankeltainen. Malto on keltainen tai kellertävän valkoinen. Hedelmän keskellä on 1–4 pyöreähköä kovaa siementä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Rusojambolaani kasvaa luontaisena Kaakkois-Aasiassa Malesiassa. Nykyään sitä viljellään laajalti trooppisen ilmaston alueella.
Käyttö.
Hedelmät ovat syötäviä ja syödään tavallisesti sellaisenaan tuoreena. Niistä valmistetaan myös jälkiruokia, hilloja, säilykkeitä ja siirappia. Lajia käytetään myös hunajakasvina ja lääkekasvina. Lisäksi rusojambolaanin puuta on käytetty huonekalujen, laatikoiden ja soitinten valmistuksessa, rakentamisessa sekä polttopuuna.
Maria Theresia von Paradis

Maria Theresia von Paradis (15. toukokuuta 1759 – 1. helmikuuta 1824) oli itävaltalainen säveltäjä ja pianisti, joka menetti näkönsä jo lapsena. Mozart kirjoitti 18. pianokonserttonsa hänelle.
Perhetaustaltaan Maria Theresia von Paradis oli itävaltalaisen hallintoneuvoksen tytär ja keisarinna Maria Teresian kummitytär. Hän sai keisarinnalta huomattavan taloudellisen tuen yksityisopetustaan varten. Hän sai opiskella kieliä, historiaa, maantietoa ja musiikkia. Von Paradis kuului Abbé Voglerin oppilaisiin ja sai oppia myös Antonio Salierilta. Maria Theresia von Paradis oli musikaalinen lahjakkuus, josta perinpohjaisen musiikkikasvatuksen ansiosta tuli maineikas pianisti ja säveltäjä. Kotimaansa lisäksi hän konsertoi Englannissa, Belgiassa ja Ranskassa.
Von Paradis tunnettiin erinomaisesta muististaan ja tarkasta kuulostaan, ja hänen tiedettiin osaavan ulkoa yli 60 konserttoa. Hän osallistui myös sokeainkirjoituksen kehittämiseen.
Not for Sale

Not for Sale on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen kahdeksas studioalbumi ja toinen 4R-nimellä julkaistu englanninkielinen albumi, joka julkaistiin marraskuussa 1997. Levyn on tuottanut Steve Lyon sekä valituissa kappaleissa Dan Tigerstedt, Izmo ja yhtye itse. Albumi nousi parhaimillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 23. Yhteensä listaviikkoja levylle kertyi kaksi.
”Gravitation”-single nousi Rumban 50 Hittiä -listan sijalle 48. Kappaleeseen tehtiin myös musiikkivideo. ”Sea of Love” julkaistiin toisena singlenä. ”Business Rock ’n’ Roll” -kappaleeseen kuvattiin myös Arto Päivisen ohjaama musiikkivideo.
Kappaleet.
Kaikki san. Ilkka Alanko, säv. Kode Koistinen ja sov. 4R, ellei muuta mainittu.
Tekijät.
4R
Muut esiintyjät
Tuotanto
Magyar Államvasutak

Magyar Államvasutak [ˈmɒɟɒr ˈaːllɒmˌvɒʃutɒk] (’Unkarin valtionrautatiet’; lyh. MÁV [maːv]) on Unkarin valtion omistama yritys, joka tuottaa henkilö- ja tavaraliikennettä Unkarin rautateillä.
MÁVin reitit yltävät myös Unkarin rajojen ulkopuolelle, ainakin Romaniaan.
Apamiini

Apamiini on hermomyrkky, jota tuottaa tavallinen hunajamehiläinen ("Apis mellifera"). Apamiini on mehiläisen myrkyn yksi ainesosa. Toksiinimolekyyli koostuu 18 aminohaposta ja siinä on kaksi rikkisiltaa. Myrkky voi aiheuttaa yliherkkyysreaktion, joka johtaa kouristuksiin ja hengitysvaikeuksiin. Toksiinin molekyylirakenne on C79H131N31O24S4, moolimassa 2 027,34 g/mol ja CAS-numero 24345-16-2.
Rauman Työväen Urheilijat

Rauman Työväen Urheilijat (lyh. RTU) on vuonna 1929 perustettu raumalainen urheiluseura. Seurassa on nykyään kolme jaostoa; suunnistus, voimistelu ja kuntoliikunta sekä yleisurheilu.Aikaisemmin sen ohjelmaan ovat kuuluneet muun muassa nyrkkeily, paini sekä jalkapallo.
Historia.
RTU:n juuret menevät jo vuoteen 1912, jolloin Rauman lasitehtaan ja Vuojoki Gods Oy:n sahan työläiset perustivat urheiluseura "Rauman Toiveen". Vuonna 1919 Toive oli mukana perustamassa ä. 
Seura joutui myöhemmin kommunistisen Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean haltuun, ja lopetettiin 1930-luvulla kommunistilakien nojalla. Paikallinen sosialidemokraattinen työväenyhdistys perusti vuonna 1929 toisen seuran, Rauman Työväen Urheilijat.
Jalkapallo.
Jalkapallossa RTU on pelannut yhden kauden Mestaruussarjassa ja yhden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa. Vuonna 1948 seura osallistui aluksi Työväen Urheiluliiton mestaruussarjaan, jonka kahdeksan parasta pelasivat myöhemmin Suomen Palloliiton joukkueiden kanssa Suomen mestaruudesta. TUL:n mestaruuden voittanut RTU sijoittui yhteisessä sarjassa yhdenneksitoista ja putosi. 
Seura oli ensimmäinen Mestaruussarjassa pelannut Palloliiton Satakunnan piirin joukkue. Kyseinen kausi on myös ainoa, jolloin raumalainen seura on nähty pääsarjatasolla.
Sulo Leppänen

Sulo Armas Leppänen (15. tammikuuta 1916 – 12. maaliskuuta 2015) oli suomalainen painija. 
Elämä ja ura.
Inkerinmaalla syntynyt Leppänen teki työuransa rautateiden palveluksessa, jonka vuoksi asui eri puolilla maata ja edusti useita suomalaisseuroja. Hän voitti urallaan kolme Suomen mestaruutta sekä viisi Työväen Urheiluliiton mestaruutta. Hänelle on myönnetty TUL:n mestarimerkki n:o 192.
Sulo Leppänen osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, jossa sijoittui kuudenneksi 67 kg:n sarjassa. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Italian Garibaldo Nizzolalle, jonka jälkeen voitti Belgian Jan Coolsin sekä Kanadan Morgan Plumbin. Neljännellä kierroksella Leppänen hävisi tulevalle kultamitalistille Turkin Celal Atikille.
Vuoden 1951 MM-kisoissa Helsingissä hän sijoittui 67 kg:n sarjassa neljänneksi.
Punaselkähaukka

Punaselkähaukka ("Geranoaetus polyosoma") on deguhaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Argentiinassa, Chilessä, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Perussa ja Uruguayssa sekä Falklandinsaarilla.
IUCN:n mukaan punanhiirihaukka ("Buteo poecilochrous") on tämän lajin alalaji. Asia lienee edelleen kiistanalainen, sillä ITIS pitää niitä eri lajeina.
Ulkonäkö.
Sen pituus vaihtelee 45–62 cm ja siipiväli voi olla 113–151 cm. Painoa sillä voi olla 800 grammasta 1 800 grammaan. Molempien sukupuolten ulkonäkö vaihtelee suuresti. Kaikilla aikuisilla on valkoinen pyrstö, jossa on musta raita. Harmaissa siivissä on tummia poikkijuovia. Muuten höyhenys vaihtelee hyvin paljon tummanharmaasta lähes valkoiseen, ja joillakin yksilöillä voi alapuoli olla punertava. Naarailla on usein punertava selkä, koirailla yleensä ei, mutta poikkeuksia on. Alalaji "exsul", jota tavataan Juan Fernándezin saarilla, ei ole yhtä vaihteleva, ja molemmat sukupuolet ovat alta valkeita ja päältä harmaita. Joidenkin mielestä se kannattaisi erottaa omaksi lajikseen.
Elinpiiri.
Punaselkähaukan elinpiiri on hyvin vaihteleva. Vuoristossa se elää puurajan yläpuolella, Tyynenmeren reunavuorilla, Patagonian aroilla, viljellyillä alueilla ja jokien reunamilla, pyökkimetsissä, kosteissa esivuoriston metsissä ja alavissa metsissä. Mikään sen muodoista ei kuitenkin ole yleinen alle 500 metrin korkeudessa. Juan Fernándezin saarilla elävää alalajia tavataan tulivuorten rinteillä köyhillä heinäaroilla kaikilla korkeuksilla. "P. Poecilochrous" on usein yleinen puurajan yläpuolella altiplanolla, ylempänä (yli 5 000 m) kuin juuri mikään muu petolintu. Joskus saattaa jokin lintu näkyä vuoriston pensaikoissa ja kitukasvuisissa "Polylepis"-metsissä jopa 900 metrissä mutta harvoin kuitenkaan 2 900 metrin alapuolella.
Birdlifen mukaan punaselkähaukan elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen sekä subtrooppiset ja trooppiset metsät, lauhkean vyöhykkeen sekä subtrooppiset ja trooppiset ylänköjen ruohoarot sekä subtrooppiset ja trooppiset ylävät pensastot ja kuivat ja kosteat pensastot 500 metristä 5 000 metriin saakka.
Pesintä.
Punaselkähaukka pesii eri vuodenaikoina. Pesä on suuri risupesä, jonka materiaalina se käyttää, mitä tarjolla on. Joskus ne pesivät yhdessä. Se munii 1–3 munaa. Haudonta kestää 26–36 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 40–74 päivän ikäisinä. Suuremmat, ylempänä elävät haukat hautovat pitempään, ja niiden pesäpoikasaika kestää pitempään kuin alempana.
Alalajit.
ITIS:n mukaan sillä on kaksi alalajia:
Samuel Pökälä

Samuel Pökälä (s. 14. elokuuta 1990) on suomalainen pyöräsuunnistaja ja maantiepyöräilijä. Hän on pyöräsuunnistuksen nelinkertainen maailmanmestari. Asikkalan Raikasta edustanutta Pökälää on valmentanut Mika Tervala.
Ensimmäisiin pyöräsuunnistuksen aikuisten arvokilpailuihinsa Pökälä osallistui Vicenzan MM-kilpailuissa 2011 sijoittuen pitkällä matkalla 16:nneksi. Samana vuonna hän osallistui vielä Leningradin alueella järjestettyihin EM-kilpailuihin ilman menestystä. Veszprémin MM-kilpailuissa 2012 Pökälä saavutti sekä pitkältä matkalta että keskimatkalta pronssia. Hän palasi pyöräsuunnistuksen MM-kilpailuihin vuonna 2018. Seuraavana vuonna hän saavutti viestissä MM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailujen pitkällä matkalla neljänneksi. Kuortaneen MM-kilpailuissa 2021 hän voitti kultaa yhteislähtökilpailussa, keskimatkalla ja viestissä. Falunin MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa yhteislähtökilpailussa ja saavutti hopeaa keskimatkalla. Viestissä hän kilpaili Suomen ykkösjoukkueen ankkurina ja tuli maaliin toisena, mutta koska edellä oli Suomen kakkosjoukkue ja virallisiin tuloksiin laskettiin vain yksi joukkue kustakin maasta, ei hän saanut viestistä mitalia. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa Pökälä saavutti pitkällä matkalla hopeaa mutta sekaviestissä hän otti ankkuriosuudelle mukaansa väärän kartan ja Suomen joukkue hylättiin.
Pökälä edusti maantiepyöräilyssä vuoteen 2014 saakka TWD-Länkeniä. Hän voitti aika-ajon Suomen-mestaruuden 2013 ja 2014 sekä sai maantieajossa SM-pronssia 2014. Hän voitti Tartu- ja Tallinna Rattaralli -kilpailut 2014. Hän sijoittui MM-kilpailujen 2013 aika-ajossa 64:nneksi. Hän on voittanut myös cyclocrossin Suomen-mestaruuden 2012.
Pökälä edusti vuonna 2015 ranskalaista V.C.Pays de Loudéac -joukkuetta ja 2016 TWD Länkeniä. Hän voitti maantieajon ja aika-ajon Suomen-mestaruuden 2015. Aika-ajossa hän voitti Suomen-mestaruuden 2016 ja sai SM-pronssia 2017.
Porpoise-luokka (Britannia)

Porpoise-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan sukellusveneen muodostama alusluokka. Alukset oli alun perin suunniteltu partioveneiksi ja lopulta ne luokiteltiin hyökkäysveneiksi. Luokka oli kuninkaallisen laivaston ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen suunniteltu sukellusveneluokka ja niiden suunnitteluun vaikutti Britannian käyttöönottamista Saksan laivaston tyypin XXI sukellusveneistä saadut kokemukset.
FS Le Triomphant (S616)

Le Triomphant on Ranskan laivaston Triomphant-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. maaliskuuta 1986 DCN:ltä, missä köli laskettiin 9. kesäkuuta 1989. Se laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1994 ja valmistui 21. maaliskuuta 1997.
Palvelus.
Alus oli palveluksessa 2013.
Saksanmatara

Saksanmatara eli etelänpaimenmatara ("Galium mollugo") on monivuotinen laji mataroiden suvussa. Sitä esiintyy Keski-Euroopassa.
Saksanmatara muistuttaa paimenmataraa ("Galium album"), mutta sen lehtien kärki on pyöreämpi ja harsumman kukinnon haarojen kulma yleensä yli 45. Teriön leveys on enintään kolme millimetriä ja kukkaperät sitä pidempiä, kukinnan jälkeen selvästi siirttavia.
Helmer Tegengren

Helmer Tegengren (24. syyskuuta 1904 Närpiö – 9. helmikuuta 1974 Turku) oli suomalainen historiantutkija, Pohjoismaisen kulttuurihistorian ja kansatieteen professori Åbo Akademissa vuodesta 1953. Hän oli Åbo Akademin sihteeri 1945–1953 ja dosentti 1944–1953 sekä Åbo Akademin kauppakorkeakoulun sihteeri ja opettaja 1929–1945. Hän on kirjoittanut muun muassa Kruunupyyn pitäjänhistorian (1943) ja Billnäsin tehtaan historian (1949).
Triomphant-luokka (sukellusvene)

Triomphant-luokka on Ranskan merivoimien neljän ballistisin ydinasein varustetun ydinsukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset on aseistettu jopa kuudellatoista mannertenvälisellä M45- tai M51-ohjuksella.
Alukset.
Ennen kuin luokan neljäs alus valmistui alkuperäinen sopimuksen haltija DCN muuttui DCNS:ksi, kun Thales Group lunasti 25 prosentin osuuden yhtiöstä. Samalla DCN sai Thales Francen toiminnot mukaan lukien telakkaliiketoiminnot.
Lisie Nyström

Elisabet (Lisie) Eugenia Blomberg (o.s. Nyström; 6. heinäkuuta 1890 Turku – 30. huhtikuuta 1966) oli suomalainen yleisurheilija ja jääpalloilija. Nyström voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1913, 1915 ja 1918. Tuohon aikaan naiset eivät 100 metrin lisäksi kilpailleet mestaruuksista kuin 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Vuonna 1913 Nyström teki kaksi : ensin 441 ja myöhemmin 445. Samalta vuodelta on Nyströmin , 29,7.
Nyström tunnettiin myös etevänä uimarina, voimistelijana, pyöräilijänä, hiihtäjänä, luistelijana ja palloilijana. Lehdistössä häntä kutsuttiinkin ”Suomen urheilukuningattareksi”. Hän harrasti jääpalloa ÅSK-seurassa, joka hallitsi suomalaista naisjääpalloa vuosina 1916–1926. Nyström oli joukkueen paras pelaaja ja avioitui myöhemmin ÅSK:n perustajan August Blombergin kanssa. 
Seuratasolla Nyström edusti Turun Urheiluliittoa ja Åbo Simklubbia.
Yhden yön hinta

Yhden yön hinta on Edvin Laineen ohjaama elokuva vuodelta 1952. Elokuva on dokumentaarissävyinen kuvaus helsinkiläisten rikospoliisien yhden yön työstä. Käsikirjoituksen laati Juha Nevalainen Hugo Nousiaisen romaanin "Yöpäivystäjät" (1949) pohjalta.
Nousiainen oli poliisi. Hän oli ensin poliisina Viipurissa 1936–1940 ja sotien jälkeen Helsingissä Rikostutkimuskeskuksen laboratoriossa. Vuodesta 1952 hän työskenteli toimittajana Viikkosanomissa.
Arviot.
Aikalaisarvioissa kiitettiin elokuvan puolidokumentaarista käsittelyä. Esimerkiksi Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) kirjoittaa, että se on ”ensimmäinen suomalainen kokoillan elokuva, joka on filmattu uskollisesti niillä paikoin missä toiminta tapahtuu. [– –] Mutta se on myös tehty hyvin”. Jerker A. Eriksson (Nya Pressen) pitää Juha Nevalaisen käsikirjoitusta onnistumisen perustana. Vaikka Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) antaa arvon ohjaajalle ja käsikirjoittajalle, hän pitää kuitenkin alamaailman kuvausta pikemmin ”puoliparodisena kuin puolidokumentaarisena”.
Eräässä myöhemmässä arviossa todetaan, että elokuva on saanut vaikutteita film noirista, ja arvion mukaan tyyli ei ole pilannut yhtään elokuvaa. Realistista kerrontaa pidetään elokuvan parhaana antina. Rikolliset, heistä varsinkin Punapää, ovat kuitenkin erään kriitikon mielestä teatraalisia pellejä.
Jarl Louhija

Jarl Albin Louhija (vuoteen 1938 Lindgren; 29. toukokuuta 1908 Helsinki – 11. tammikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kielitieteilijä (fennisti).
Jarl Louhijan vanhemmat olivat lennätinvirkailija, hovineuvos Axel Leonard Lindgren (1864–1937) ja kansakoulunopettaja Lydia Sofia Finander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1926 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930, filosofian maisteriksi 1932, filosofian lisensiaatiksi 1957 ja filosofian tohtoriksi 1959.
Louhija oli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1932–1938 ja Helsingin ruotsalaisen lyseon suomenkielen lehtorina 1938–1942. Louhija oli lehtorina Kööpenhaminan ja Aarhusin yliopistoissa 1942–1943, Sotainvalidien veljesliiton toimitusjohtajana 1943–1945 ja Kauppakorkeakoulun kotimaisten kielten lehtorina 1948–1967. Hän toimi Suomen näytelmäkirjailijaliiton sihteerinä 1947–1965 sekä puheenjohtajana 1965–1969 ja Suomen kirjailijaliiton sihteerinä 1948–1959. Louhija oli pohjoismaisen kirjailijaneuvoston jäsenenä 1948–1959.
Louhija toimi Helsingin Kauppakorkeakoulussa suomen kielen ja tyyliopin dosenttina 1960–1967, v.t. apulaisprofessorina 1965–1967 ja apulaisprofessorina 1957–1972. Hän oli lisäksi Turun kauppakorkeakoulussa v.t. professorina 1960–1974.
Louhija oli vuosina 1930–1945 naimisissa lehtori Aino Sadeniuksen (1905–1982) kanssa. Heidän tyttärensä on rovasti Liisa Tuovinen. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1946 oli Aura Järvilehto. Jarl Louhijan sisar oli toimittaja, näyttelijä ja kirjailija Ruth Dahl.
Louhija teki käsikirjoituksen TV-näytelmiin "Virhelaskelma" (1963) ja "Asiantuntijat" (1977).
Axel Strindberg

Bengt Axel Emanuel Strindberg (17. helmikuuta 1910 Tukholma Ruotsi – 7. marraskuuta 2000 Essinge, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuusarvostelija. Hän julkaisi näytelmiä ja kuunnelmia sekä marxilais-sosiologisesta näkökulmasta esitetyt kulttuurihistorialliset tutkimukset "Arbetare och radikaler i 1700-talet Sverige" (1935) ja "Bondenöd och stormaktsdröm" (1937). Hänen setänsä oli kirjailija August Strindberg.
Strindberg sai Arbetarnas Bildningsförbundin kirjallisuuspalkinnon 1949.
FS Le Téméraire (S617)

Le Téméraire (runkonumero 617) on Ranskan laivaston Triomphant-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1993. Se laskettiin vesille 21. tammikuuta 1998 ja valmistui 23. joulukuuta 1999.
Palvelus.
Alus oli palveluksessa 2013.
Eduard Strasburger

Eduard Adolf Strasburger (1. helmikuuta 1844 Varsova, Puola – 19. toukokuuta 1912 Bonn, Saksa) oli saksalainen kasvitieteilijä. Hän toimi professorina Jenan yliopistossa vuodesta 1873 ja Bonnin yliopistossa vuodesta 1880. Häntä pidetään merkittävänä soluopin ja kasvien siitoksen tutkijana. Hän myös kehitti mikroskooppista tutkimustekniikkaa.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisten nimien perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Strasb..
Maria Pajaniemi

Rakel Maria Lyytinen, kirjailijanimi Maria Pajaniemi (12. toukokuuta 1901 Turku – 8. tammikuuta 1982) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia.
Nimellä "Maria Pajaniemi":
Nimellä "Rakel Lyytinen":
Lauri Ilvessalo

Lauri Ilvessalo (aiemmin Sarén) (12. kesäkuuta 1887 Tampere – 4. huhtikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. 
Henkilöhistoria.
Ilvessalon vanhemmat olivat vankilanjohtaja Karl Sarén ja Amanda Sahlbom ja puoliso vuodesta 1913 Vilma Tuomi. Hänen veljensä oli metsätieteilijä Yrjö Ilvessalo ja tyttärensä tekstiilitaiteilija Kirsti Ilvessalo. Ilvessalo tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1906, suoritti metsänhoitotutkinnon 1910, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri, ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1917. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1923 ja toimi Helsingin yliopistossa metsänhoidon opettajana 1918–1928 ja metsäpolitiikan opettajana 1918–1925. Hänen erityistutkimuskohteinaan olivat metsänhoidon menetelmät ja ulkomaisten puulajien viljely Suomessa. Ilvessalo hoiti metsänhoidon professuurin opetusta, kun A. K. Cajander oli siirtynyt Metsähallituksen johtoon. Hän kuoli yllättäen keuhkokuumeeseen keväällä 1928.
Run Reihe

Nils Runar (Run) Reihe (3. helmikuuta 1901 Helsinki – 10. syyskuuta 1981) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Reihen vanhemmat olivat puhelinasentaja Viktor Reihe ja Emilia Wåhrdström. Reihe oli ammatiltaan konttoripäällikkö.
Hirsch Drisin

Hirsch Lipman Drisin (20. syyskuuta 1902 Helsinki – 14. lokakuuta 1972 Adelaide, Australia) oli suomenjuutalainen pikajuoksija. Drisin voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1920 (aika 23,0) ja 1922 (22.5). Lisäksi hän oli 100 metrillä hopealla vuosina 1920–1922, 200 metrillä pronssilla vuonna 1921 ja 400 metrillä pronssilla vuonna 1925. 17 vuoden ja 9 kuukauden ikäinen Drisin oli voittaessaan kaikkien aikojen nuorin miesten sarjojen yleisurheilun Suomen mestari. Ennätys säilyi aina vuoteen 2021, jolloin Kasperi Vehmaa voitti pituushypyn kultaa 16 vuoden ja 6 kuukauden iässä.
13. elokuuta 1922 Drisin juoksi 22,5. hän oli mukana tekemässä Suomen ennätystä 42,6 Göteborgissa vuonna 1923. Samoin hän oli joukkueessa, joka teki Göteborgissa vuonna 1923 Suomen ennätyksen 3.19,3.
Drisin oli mukana 4 × 400 metrin viestijoukkueessa vuoden 1924 olympialaisissa. Joukkue karsiutui alkuerissä ja toista osuutta juossut Drisin loukkaantui kisojen aikana.
Seuratasolla Drisin edusti suomenjuutalaisten urheiluseuraa Stjärnania.
Juho Huhta

Juho Asser ”Jussi” Huhta (13. heinäkuuta 1902 Peräseinäjoki – 13. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. 
Huhta voitti [[Luettelo 400 metrin juoksun Suomen mestareista|400 metrin juoksun Suomen mestaruuden]] vuosina [[Kalevan kisat 1928|1928]] ja [[Kalevan kisat 1929|1929]]. Lisäksi hän voitti 200 metrillä hopeaa vuonna [[Kalevan kisat 1930|1930]] ja pronssia vuonna 1929 sekä 400 metrillä hopeaa vuosina 1930 ja [[Kalevan kisat 1932|1932]] ja pronssia vuonna [[Kalevan kisat 1926|1926]].
Huhta juoksi 400 metrillä ennätyksensä 49,7 vuonna 1929 ja 800 metrillä 1.58,6 vuonna 1926. Hänellä oli molemmilla matkoilla maaotteluedustuksia. Seuratasolla Huhta edusti [[Helsingin Kisa-Veikot|Helsingin Kisa-Veikkoja]].
Ammatiltaan Huhta oli sotilas.
Lähteet.
[[Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat]]
[[Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat]]
[[Luokka:Suomalaiset sotilaat]]
[[Luokka:Vuonna 1902 syntyneet]]
[[Luokka:Vuonna 1963 kuolleet]]
Emilie Mechelin

Johanna Sofia Emilie Mechelin (8. huhtikuuta 1838 Hamina – 22. joulukuuta 1917 Hamina) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän lauloi mm. Helsingin Ruotsalaisen teatterin oopperaesityksissä toimi Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Myöhemmin hän teki pitkän uran yksityisenä laulupedagogina.
Perhetausta.
Emilie Mechelinin vanhemmat olivat valtioneuvos Gustaf Johan Mechelin ja Amanda Gustava Sagulin. Perheessä oli kaikkiaan viisi lasta, kaksi tyttöä ja kolme poikaa. Emilie oli lapsista vanhin. Yksi Emilien veljistä oli myöhemmin mittavan valtiomiesuran Suomessa tehnyt Leo Mechelin. 
Ura laulajana ja laulunopettajana.
Emilie Mechelin opiskeli laulua vuosina 1865–1867 Pariisin konservatoriossa opettajinaan tenori Gustave Roger, Pauline Viardot-Garcia ja Jean Jacques Masset. Hän täydensi opintojaan Pariisissa vielä 1869–1870. Vuosina 1873–1874 hän oli Tukholmassa tunnetun ruotsalaisen oopperalaulajattaren Signe Hebben opissa.
Ensimmäiset konserttikiertueensa Emilie Mechelin teki vuonna 1868 palattuaan Pariisista Suomeen. Kuuluisaksi hän tuli vuonna 1869 esiinnyttyään Helsingissä sekä suomenkielisessä Arkadia-teatterissa että vuosina 1869 ja 1871 ruotsinkielisessä Nya Teaternissa Friedrich von Flotowin Martha -oopperan pääroolissa.
Jo laulu-uransa alkuvaiheesta alkaen Emilie Mechelin antoi myös yksityistä laulunopetusta. Hänen oppilaitaan olivat mm. Emmy Strömer (Achté), Ida Basilier-Magelssen ja Emma Engdahl. Vuonna 1882 Emilie Mechelin aloitti samana vuonna perustetun Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1885 saakka. Vuonna 1885 hän muutti Norjaan Kristianiaan (nyk. Oslo) ja myöhemmin Tukholmaan, jossa vietti pari seuraavaa vuotta opettaen ja konsertoiden. Vuonna 1888 hän jälleen palasi Helsinkiin ja toimi jälleen yksityisenä laulunopettajana ainakin vuoteen 1902 saakka.
Emilie Mechelin kuoli synnyinkaupungissaan Haminassa 22. joulukuuta 1917.
Ilmari Melander

Gustaf Henrik Ilmari Melander (6. syyskuuta 1904 Helsinki – 5. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi Helsingin yliopiston maa- ja vesioikeuden professorina vuosina 1952–1968. Hän oli myös WSOY:n merkittävä osakkeenomistaja ja hallitusneuvoston puheenjohtaja vuosina 1951–1972.
Elämä.
Koulutus.
Melander valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1924. Hän suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon vuonna 1929 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1931. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1931. Melander väitteli lakitieteen tohtoriksi talvisodan aikaan vuonna 1940. Hänen väitöskirjaansa "Lapsen huollosta" on pidetty ensimmäisenä tutkimuksena lapsioikeuden alalta Suomessa.
Työura.
Melander työskenteli aluksi virkamiehenä korkeimmassa oikeudessa vuosina 1930–1941, mutta siirtyi työskentelemään tutkijaksi Helsingin yliopistoon. Akateemisen uransa alussa hän toimi yleisen lainopin ja siviilioikeuden apulaisena vuosina 1941–1952 ja tutki lapsi- ja avioliitto-oikeutta. Vuonna 1951 hänet nimitettiin talousoikeuden professoriksi ja vuonna 1952 hänen professorin virkansa muutettiin maa- ja vesioikeuden professuuriksi. Lisäksi Melander toimi oikeustieteellisen tiedekunnan varadekaanina 1960–1961 ja dekaanina 1962–1965, yliopiston tiedekuntajärjestöjen keskustoimikunnan puheenjohtajana 1955–1961 sekä yliopiston apteekkitoimikunnan puheenjohtajana 1957–1968. Melander tunnettiin yliopistossa professuurinsa nimikkeestä johdetulla lempinimellä "Kura-Immu". Melanderin jäädessä eläkkeelle hän teki valituksen siitä, ettei hänen saamiaan tenttipalkkioita ollut laskettu mukaan eläkettä määrättäessä, minkä johdosta yliopisto joutui jälkikäteen maksamaan kaikille opettajille tenttimaksuista perittävät sellaiset sosiaaliturva- ja muut vastaavat maksut, jotka eivät olleet vanhentuneet.
Melander vaikutti aktiivisesti osakkeenomistajana WSOY:ssä, jossa hän toimi myös johtokunnan jäsenenä 1941–1946 sekä hallintoneuvoston jäsenenä 1946–1972 ja puheenjohtajana 1951–1972. Melander oli johtavassa asemassa yhtiön osakkeenomistajien etua ajavassa "rahasiivessä", jonka vastapuolena toimi Y. A. Jäntin edustama kansallista kulttuuritehtävää korostava "kulttuurisiipi". Melander menetti paikkansa yhtiön hallintoneuvostossa hänen ryhmittymänsä hävittyä pääjohtajan Hannu Tarmion erottamista koskevan kiistan vuonna 1972 ja myi pian tämän jälkeen suurimman osan osakkeistaan. Melander toimi myös Yhtyneiden Kuvalehtien hallituksen jäsenenä 1951–1972 ja puheenjohtajana 1963–1970.
Yksityiselämä.
Melanderin isä oli meteorologi Gustaf Melander ja äiti Elsa Melander. Melander oli naimisissa vuodesta 1935 alkaen Elina Tuulion kanssa, joka kuoli vuonna 1973, ja vuodesta 1976 alkaen Lilja Kaipian kanssa. Hänellä oli neljä lasta, joihin kuuluu Helsingin hovioikeuden entinen presidentti Lauri Melander.
Melander omisti Karmalan tilan Hausjärvellä. Hän harrasti ratsastusta ja toimi Helsingin ratsastajien hallituksen jäsenenä 1962 ja puheenjohtajana 1964–1969 sekä Suomen Ratsastajain Liiton hallituksen jäsenenä 1965–1970 ja varapuheenjohtajana 1969–1970.
Rovaniemen tuhopoltto 1930

Rovaniemen tuhopoltto (tunnettiin aikanaan nimellä Rovaniemen murhapoltto) tapahtui heinäkuun 1930 alussa Rovaniemellä samaan aikaan kun Lapuan liikkeen talonpoikaismarssi oli käynnissä. Tuhopoltosta syytettiin paikallisia kommunisteja ja jutun kuulustelujen aikana poliisin väitettiin syyllistyneen pidätettyjen pahoinpitelyyn tunnustuksien saamiseksi.
Tapahtumien kulku.
Yöllä 7. heinäkuuta 1930 sytytettiin Rovaniemen kauppalassa "Rovaniemen Sähkömylly Oy":n rakennus tuleen ja seuranneessa tulipalossa tuhoutui useita lähellä sijainneita varastorakennuksia. Aineelliset vahingot nousivat noin 5 miljoonaan markkaan. Palosta syytettiin kommunisteja. Heinäkuun 10. päivään mennessä oli pidätetty jo 14 henkilöä, joista yhdeksän oli kommunistiseen nuorisoliittoon kuuluneita 15-18-vuotiaita nuoria. Väitettiin, että palo oli sytytetty kostoksi siitä, että kommunistisessa työväenliikkeessä aktiivisesti toiminut kauppias Alex Hyvönen oli kesäkuun lopulla muilutettu itärajan taakse. Toisen version mukaan tulipalon takana olivat paikalliset Lapuan liikkeen kannattajat.
Oikeudenkäynnit.
Ensimmäisessä kihlakunnanoikeuden istunnossa elokuussa 1930 yksi syytetyistä Väinö Paaso väitti poliisin pahoinpidelleen häntä tunnustuksen saamiseksi. Syytetyt valittivat tuomiosta hovioikeuteen, joka palautti muotovirheiden takia jutun takaisin kihlakunnanoikeudelle. Tässä vaiheessa syytettyjen avustajina toiminut Kullervo Tuominen laati kirjelmän, jonka mukaan kaikkia syytettyjä oli kuulusteltu "epätavallisin keinoin" tunnustusten saamiseksi. Jutun käsittelyä jatkettiin kihlakunnanoikeudessa joulukuussa 1930, jolloin syytettyjen puolustusasianajajana toimi Ernesti Hentunen. Hentunen toi pahoinpitelysyytteet uudelleen esille ja väitti myös itse joutuneensa lapualaismielisten pahoinpitelemäksi matkallaan oikeuden istuntoon. Oikeus ei kuitenkaan saanut mielestään päteviä todisteita kidutuksesta tai voimankäytöstä kuulustelujen yhteydessä.
Kihlakunnanoikeus kovensi syytettyjen rangaistuksia, niin että useat heistä saivat 4–10 vuotta kuritushuonetta. Juttu siirtyi huhtikuussa 1931 hovioikeuteen ja sieltä edelleen korkeimpaan oikeuteen, joka alensi jonkin verran rangaistuksia. Sodan jälkeen Valpo aloitti uudelleen jutun tutkimukset, ja kemiläisen kommunistin Einar Mäkisen (josta oli tuolloin tehty Valpon etsivä vailla minkäänlaista pätevyyttä) laatiman raportin mukaan tuomitut olivat olleet syyttömiä. Vuonna 1948 neljä tuomittua vaati vielä tuomioiden purkua, mutta silloinen oikeuskansleri ei halunnut ottaa asiaan kantaa.
Ristiriitaisia näkemyksiä.
Kirjailija Jorma Etto käsitteli 1961 Rovaniemen tuhopolttojuttua romaanissaan "Merkkitulia". 2000-luvulla juttua ovat tutkineet Ilkka Levä ja viimeksi Mikko Uola, jotka päätyivät lähes päinvastaisiin tuloksiin. Levän mukaan tuomitut olivat syyttömiä kun taas Uola teoksessaan "Vallankumouksellisia, vakoilijoita ja aseveljiä" on sitä mieltä että tuomitut todella sytyttivät rakennukset. Uola ei myöskään usko pahoinpitelysyytöksiin, vaikkakin myöntää ettei niitä voi osoittaa täysin perättömiksi.
Azorienpaimenkoira

Azorienpaimenkoira () on portugalilainen koirarotu. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Portugalin Kennelliitto CPC hyväksyi sen 10:nä portugalilaisena koirarotuna. Myös muut Alianza Canina Latina -järjestöön kuuluvat kennelliitot ovat tunnustaneet sen. Tämän lisäksi myös Sveitsin Kennelliitto Schweizerische Kynologische Gesellschaft on tunnustanut rodun.
Terceiralaisen populaation koko on tällä hetkellä noin 200 yksilöä, ja rotu oli vuonna 2019 kotimaassaan kymmenenneksi suosituin (eli toiseksi viimeinen) portugalilainen rotu. Suomessa on pieni populaatio, ja ainakin yksi kotimainen pentue on syntynyt.
Ulkonäkö.
Azorienpaimenkoira on maatiaismainen, voimakas ja lihaksikas. Sen karva on pitkää, runsasta ja aaltoilevaa. Väritys on joko musta, sudenharmaa, harmaa, keltainen tai fawn, ja niissä kaikissa hyväksytään sekä vaalea että tumma sävy. Valkoiset merkit niskassa, rintakehässä, alalinjassa, raajoissa ja hännänpäässä sallitaan. Urosten säkäkorkeus on 52-58 cm ja paino 25–30 kg, narttujen 48–54 cm ja 21–26 kg. Rotu muistuttaa erehdyttävän paljon toista portugalilaista rotua nimeltä serra de airesinpaimenkoira. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Azorienpaimenkoira on uskollinen, älykäs, tottelevainen, iloinen ja omapäinen. Sillä on miellyttävä luonne ja se on helppo kouluttaa. Se on erinomainen karjakoira: se on erittäin ketterä ja dynaaminen, minkä vuoksi sitä käytetään myös villikarjan paimentamiseen. Siitä saa erinomaisen vahtikoiran, mutta se sopii luonteensa vuoksi myös hyvin seurakoiraksi.
Alkuperä.
Azorienpaimenkoira on kotoisin Terceiran saarelta, joka kuuluu Azoreihin. Se polveutuu todennäköisesti koirista joita uudisasukkaat toivat mukanaan 1400-luvulla ja joita käytettiin karjan kokoamiseen. Sen alkuperästä on kaksi eri teoriaa: ensimmäisen mukaan se saattaa olla eri puolilta Eurooppaa kotoisin olleiden metsästyskoirien jälkeläinen (jota tukee se, että rotu muistuttaa ulkoisesti barbetia sekä griffon-tyyppisiä ajokoiria ja seisojia); toisen mukaan Atlantin yli matkalla olleista laivoista kulkeutui saarelle erilaisia paimenkoiria, jotka olisivat olleet rodun esi-isiä.
Virallinen kasvatus alkoi Terceiralla kuitenkin vasta 1970-luvulla ja populaation lukumäärästä alettiin pitää kirjaa 1990-luvun alkupuolella. Rotumääritelmää vastaavia yksilöitä löydettiin noin 80. Tammikuussa 2005 rodulle pidettiin Terceiralla ensimmäinen erikoisnäyttely, ja saman vuoden lokakuussa rotu esiintyi ensi kerran näyttelyssä manner-Portugalissa, Fundãossa.
Karl Magnus Mellgren

Karl Magnus Mellgren (3. helmikuuta 1806 Marstrand Ruotsi – 19. toukokuuta 1886 Helsinki) oli Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen mitalinkaivertaja. 
Hän oli Tukholmassa mitalintekijä L. P. Lundgrenin oppilaana. 1830-luvulla Mellgren teki mitaleja, joista osalla katsotaan olevan taiteellista arvoa. Vuonna 1838 hän muutti Ruotsista Helsinkiin, jossa Mellgren teki postilaitokselle postimerkkien ja ehiöiden kuvakkeita. Hän kaiversi muun muassa Suomen ensimmäisten postimerkkien eli niin sanottujen soikiomerkkien painamiseen käytetyt leimasimet. Myös Kansalliskirjaston julkisivun reliefit ovat Mellgrenin tekemiä.
Mellgrenin poika Carl Theodor Mellgren (1836–1905) työskenteli Moskovassa arkkitehtina. Hänet aateloitiin ja hän sai valtioneuvoksen arvon.
FS Le Vigilant (S618)

Le Vigilant (runkonumero 618) on Ranskan laivaston Triomphant-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin tammikuussa 1996. Se laskettiin vesille 19. syyskuuta 2003 ja valmistui 26. marraskuuta 2004.
Palvelus.
Alus oli palveluksessa 2013.
FS Le Terrible (S619)

Le Terrible (runkonumero 619) on Ranskan laivaston Triomphant-luokan strateginen ydinasein varustettu ydinsukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin marraskuussa 2000. Se laskettiin vesille 21. maaliskuuta 2008 ja valmistui 20. syyskuuta 2010.