tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mudroksen aselepo

Mudroksen aselepo () oli sopimus vihollisuuksien lopettamisesta ensimmäisen maailmansodan Lähi-idän rintamalla. Se solmittiin ympärysvaltojen ja Osmanien valtakunnan välillä 30. lokakuuta 1918 ja vihollisuudet päättyivät 31. lokakuuta. Varsinaiset rauhansopimukset tehtiin myöhemmin: Sèvresin rauhansopimus 1920 ja Turkin vaatimuksesta solmittu Lausannen sopimus vuonna 1923.
Lähi-idän sota oli syksyllä 1918 kääntynyt ympärysvalloille voitokkaaksi. Brittiläiset joukot tekivät syyskuussa Megiddossa läpimurron Palestiinaan ja osmanien rinnalla taistellut Bulgaria antautui syyskuun lopussa käydyn Thessalonikin taistelun jälkeen. Osmanivaltio lähetti tällöin rauhandelegaation Egeanmeren Límnoksen saaren Moúdroksenlahdelle. Turkkilaisten pääneuvottelijana oli laivastoministeri Hüseyin Rauf Orbay ja ympärysvaltojen pääneuvottelijana Britannian Mustanmeren laivaston komentaja amiraali Somerset Gough-Calthorphe. Neuvosto-Venäjä ei ollut mukana asiasta sovittaessa, koska se oli irrottautunut sodasta Brest-Litovskin rauhansopimuksella maaliskuussa 1918.
Rauhanehdot merkitsivät Osmanien valtakunnan antautumista. Sopimus sisälsi 25 artiklaa. Sopimuksen nojalla ympärysvallat miehittivät Bosporinsalmen ja ottivat kaikki rautatie- ja lennätinlinjat valvontaansa. Osmanivaltio sitoutui riisumaan aseista koko armeijansa sisäisen järjestyksen ylläpitoon tarvittavia joukkoja lukuun ottamatta ja vapauttamaan ympärysvaltojen sotavangit sekä poistamaan kahden kuukauden kuluessa maasta kaikki Saksan ja Itävallan sotilashenkilöt. Ympärysvalloilla oli oikeus miehittää voimakeinoilla koko Osmanivaltio, jos turvallisuustilanne sitä vaati (artikla 7). Ympärysvallat voisivat tarvittaessa miehittää armenialaisten asuttamat alueet (artikla 24). Sopimuksessa ei ollut velvoitteita ympärysvalloille.
Sopimuksen toimeenpano sujui nopeasti, paitsi Mosulissa, jossa osmaniarmeija kieltäytyi antautumasta. Tilanne saatiin siellä ratkaistuksi parin viikon kuluessa. Turkin myöhemmät johtajat ovat vaatineet Mosulin palauttamista Turkille, koska se ei ollut ympärysvaltojen hallussa Mudroksen sopimusta solmittaessa.
Pekka Kauppi

Pekka Kauppi (s. 11. maaliskuuta 1952 Tampere) on ympäristötieteen ja metsätieteen tutkija. Hän on ollut ympäristönsuojelun professori Helsingin yliopistossa vuodesta 1997 lukien. 
Koulutus.
Kauppi tuli ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta 1971. Hän on suorittanut Helsingin yliopistossa yleisen metsätutkinnon 1975, maatalous- ja metsätieteiden kandidaattitutkinnon (1977), lisensiaattitutkinnon (MML 1982) ja maatalous- ja metsätieteiden tohtorin tutkinnon 1985.
Opetus ja tutkimus.
Kauppi on ottanut kantaa akateemisen vapauden puolesta kirjassaan "Kahlittu yliopistomme" (2017, Into Kustannus). Yliopistossa Kauppi on opettanut kandidaatti-, maisteri- ja tohtoriopiskelijoita. Hän on perehtynyt muun muassa kansainvälisen kaupan merkitykseen ympäristönsuojelussa. Hän on tutkinut metsien ekosysteemipalveluja ja niiden hiilitasetta sekä ilmastonmuutoksen estämistä. Kauppi on tehnyt kansainvälisen uran kirjoittajana ja asiantuntijana muun muassa ilmastopaneeli IPCC:ssä, jossa hän oli myös perustajajäsenenä. Järjestötyötä hän on tehnyt Luonto-Liitossa ja Suomen Metsäyhdistyksessä. Kauppi on vastaanottanut useita tieteellisiä huomionosoituksia ja hän on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Assur-Nirari V

Assur-Nirari V oli Assyrian kuningas 755–745 eaa. . Assur-Nirari V oli edellisen kuninkaan Assur-Dan III:n veli ja Adad-Niari III:n poika. Vuonna 746 eaa. maassa puhkesi mellakoita ja niiden myötä Tiglatpileser III syöksi Assur-Nirarin valtaistuimelta. Tiglatpileser saattoi olla Assur-Nirarin poika tai nuorempi veli, mutta tällä hetkellä vallitsevan käsityksen mukaan kyseessä oli vallananastaja, jolla ei ollut mitään siteitä aikaisempaan hallitsijasukuun.
Ann-Mary Ähtävä

Ann-Mary Ähtävä (o.s. Weckström, s. 22. lokakuuta 1973) on suomalainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on Vuokatti Ski Team Kainuu.
Ähtävä hiihti vuosina 2007–2012 etappikilpailut mukaan lukien yhteensä 12 Suomessa järjestettyä maailmancupin kilpailua. Maailmancupin pisteille hän ylsi kerran – perinteisen tyylin sprintissä Lahdessa 4. maaliskuuta 2012.
Skandinavia Cupissa Ähtävä hiihti vuosina 2005–2013. Parhaimmillaan hän oli seitsemäs perinteisen tyylin sprintissä Vuokatissa 19. joulukuuta 2009. Kymmenen parhaan joukkoon Ähtävä ylsi Skandinavia Cupissa kaikkiaan viidessä osakilpailussa, joista neljä oli sprinttejä.
SM-kilpailuissa Ähtävä saavutti pronssia perinteisen tyylin sprintissä Keuruulla 2010.
Pesäpallon naisten Suomenmestaruuskilpailut 1953

Pesäpallon naisten Suomenmestaruuskilpailu 1953 oli PEVA:n järjestämä naisten SM-kilpailu. 
Naisten SM-kilpailu.
Naisten Suomen mestaruuskilpailussa Pesäpalloliitto ja Työväen Urheiluliitto ratkaisivat ensiksi liittokohtaiset mestaruudet omissa kilpailuissaan. Suomen mestaruus ratkaistiin liittojen mestareiden välisessä finaalissa.
PPL:n mestaruus.
SVUL:n piirien mestarit jaettiin kuuteen alkulohkoon, joista jokaisesta voittaja jatkoi välieriin.
Välierät.
Semifinaali 1 - Loimaa 16. elokuuta
Semifinaali 2 - Liminka 16. elokuuta
SM-ottelu.
Pallo-Toverit: Anja Riski,
Irmeli Krogerus,
Leila Liusvaara,
Maija Hellman,
Maj-Lis Rehell,
Pirkko Mäntylä,
Seija Knuutila,
Sinikka Koskela,
Sinikka Takasalo,
Urpu Kosonen.&lt;br&gt;
Helsingin Veto: TUL:n mestarijoukkue: Annikki Aarnio, Kyllikki Leino, Raili Ekholm, Taina Tele, Leena Ahvenainen, Maire Viberg, Laina Ekholm, Maija Santalo, Kirsti Andersson ja Onerva Heijari.
Blues at Sunset

Blues at Sunset on yhdysvaltalaisen blueskitaristin ja laulajan Albert Kingin vuonna 1973 julkaistu livealbumi. Levy on tallenettu kahdesta eri esiintymisestä, Wattstax (20 elokuuta, 1972) ja Montreux Jazz Festival (1 heinäkuuta, 1973). Vuonna 1993 levy julkaistiin remasteroituna. Jäljelle jäänyt materiaali Montreux Jazz Festivaaleilta julkaistiin levyillä Montreux Festival ja Blues at Sunrise.
Wiipurin Sudet

Wiipurin Sudet (lyh. WiSu) on vuonna 2013 perustettu lappeenrantalainen jääpalloseura, jonka naisten edustusjoukkue pelaa Naisten Bandyliigassa ja on kymmenkertainen Suomen-mestari (2014–2024). Seuran toiminta painottuu naisten ja nuorten jääpalloon. Miehissä seura osallistuu harrastesarjaan.
Historia.
Wiipurin Sudet perustettiin keväällä 2013 laajentamaan jääpallon harrastusmahdollisuuksia Lappeenrannassa, jossa ennestään toimii lajin erikoisseura Veiterä. Susien perustajia olivat Veiterä-taustaiset Jukka Rautio ja Ilkka Ellonen sekä Timo Sairanen ja Pirkko Sairanen. Seura kantaa vuonna 1912 Viipurissa perustetun ja vuonna 1962 Kouvolaan asettuneen Susien nimeä. Alkuperäinen Sudet on 14-kertainen jääpallon miesten Suomen-mestari, mutta lajin harrastaminen seurassa hiipui 1950-luvulla SM-sarjasta putoamisen myötä. Luvan nimen käytölle antoi edelleen Kouvolassa toimiva Sudet ry.
Sudet voitti naisten SM-kullan heti ensimmäisellä kaudellaan keväällä 2014 ja uusi mestaruuden kuudella seuraavalla kaudella. Lokakuussa 2015 seura osallistui maailmancupiin, jossa se sijoittui kuudenneksi. Susien Tytti Segerman (2014), Anna Tiippana (2015), Petra Verhelä (2016) ja Susanna Simola (2018) on valittu vuoden naisjääpalloilijaksi. Useat Susien pelaajat ovat pelanneet myös kaksoisedustuksella Ruotsissa muun muassa Allsvenskanin haaparantalaisessa HT Bandyssä.
Sudet järjesti vuoden 2014 naisten maailmanmestaruuskilpailut Lappeenrannassa, mistä seura sai vuoden jääpalloteko -palkinnon. MM-pronssia saavuttaneeseen Suomen joukkueeseen kuului yhdeksän Susien pelaajaa.
Kentät.
Susien kenttinä toimivat Kisapuiston tekojää Parkkarilassa ja Vanha kenttä Leirissä.
Etsi ja tuhoa

Etsi ja tuhoa on sodankäyntitapa, jossa aluevalloitusten sijasta paikannetaan liikkuva vihollisjoukko ja hävitetään se. Taktiikkaa käytetään sissejä vastaan.
Etsi ja tuhoa on perinteisemmän "puhdista ja pidä alue" -taktiikan vastakohta. Etsi ja tuhoa -taktiikassa alueita ei oteta haltuun pysyvästi. Etsi ja tuhoa -partio siirtyy hyökkäyksensä jälkeen aina seuraavaan kohteeseen. Tällöin vihollinen voi vallata takaisin kohteena olleen alueen.
Etsi ja tuhoa -taktiikkaa on käytetty muun muassa Malaijan kriisissä ja Vietnamin sodassa sissejä vastaan. Vietnamin sodan etsi ja tuhoa -operaatioissa käytettiin helikoptereita.
Non ti pago!

Non ti pago! (”En maksa sinulle!”) on vuonna 1942 valmistunut italialainen komediaelokuva. Eduardo De Filippon samannimiseen näytelmään perustuvan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen pääosia esittävät sisarukset Eduardo De Filippo, Peppino De Filippo ja Titina De Filippo.
Juoni.
Napolilaisen arpajaiskonttorin onnekas työntekijä Procopio Bertolini saa isäntänsä Ferdinando Quagliolon raivoihinsa kateudesta. Tilannetta pahentaa, että Procopio haluaa naida Ferdinandon tyttären. Kun Procopio saa suuren lottovoiton Ferdinandon isän unessa sanelemilla numeroilla, Ferdinando kieltäytyy maksamasta voittoa ja takavarikoi lottokupongin väittäen, että numerot oli tarkoitettu hänelle. Miesten väliseen riitaan haetaan apua papilta ja lakimieheltä, ja lopulta Ferdinando palauttaa kupongin Procopiolle. Samalla arpajaisvoittajan onni kääntyy ja hän päätyy jalkansa murtaneena vankilaan. Onnettomuudet välttääkseen Procopio päättää luovuttaa kupongin Ferdinandolle, joka antaa sen takaisin tyttärensä myötäjäislahjana.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Juventus Filmin ja Cinesin tuottama mustavalkoinen "Non ti pago" on kuvattu Rooman Cinecittàssa. Ohjaaja Carlo Ludovico Bragaglian käsikirjoittama elokuva perustuu varsin uskollisesti Eduardo De Filippon samannimiseen suosittuun näytelmään, joka sai ensi-iltansa vuonna 1940.
Tyyliltään hyvin napolilainen elokuva kuvaa osuvasti kaupunkilaisten kollektiivisia intohimoja ja taikauskoa. Teatterimaisuudestaan huolimatta se on viehättävä pikku komedia, jonka ansiohin kuuluu myös tarkka elokuvallinen rytmitys.
"Non ti pago" oli aikanaan huomattava yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä on pidetty De Filippon veljesten parhaana yhteisenä elokuvana ennen heidän vuonna 1944 tapahtunutta eroaan.
Koiteli elää

Koiteli elää on vuotuinen musiikkitapahtuma Oulun Kiimingissä. Koiteli ja Koitelinkosket tunnetaan Oulun alueen nähtävyytenä ja vapaana virtaavan Kiiminkijoen virkistysalueena. Tapahtuman alkuperäinen nimi oli Koiteli Elää Acoustic Music Festival. Tapahtuman päälava sijaitsee Koitelinkoskien Sahasaaressa kahden kosken välissä. Koiteli elää -festivaali on osa Oulun Juhlaviikkoja.
Taustayhdistys.
Tapahtumaa järjestävä voittoa tavoittelematon Koiteli elää ry perustettiin vuonna 2010 Kiimingissä Koitelin koskialueen kulttuurielämän elävöittämiseksi. Yhdistyksellä on noin 30 jäsentä, joista suurin osa osallistuu vuotuiseen talkootyöskentelyyn festivaalin ja muiden tapahtumien aikaansaamiseksi. Yhdistyksen perustivat aikanaan Lauri Tuohimaa, Sirpa Eskola, Markku Ojala ja Kirsi Eskola. 
Yhdistyksen muut vuotuiset tapahtumat ovat kesäiset lauluillat kesä- ja heinäkuussa, Koiteli elää lapsille -tapahtuma elokuussa ja Valoa Koiteli -tapahtuma marraskuussa. 
Esiintyjät vuosittain.
Koiteli elää 2017.
Koskilavalla: Egotrippi, Erin, Mokoma Acoustic, Suvi Teräsniska, Kalle Ahola
Trubaduuri Terassi: Samae Koskinen ja lisäksi kolme artistihaun (keväällä 2017) kautta valittavaa oululaista artistia
Koiteli elää 2016.
Koskilavalla: J.Karjalainen, Raappana, Anna Puu, Club for Five, Pave Maijanen
Klubilavalla: Sola, Juuni &amp; Olkimaa, Mela
Vuoden 2016 pääsyliput myytiin loppuun ennätyksellisessä kuudessa päivässä
Koiteli elää 2015.
Koskilavalla: CMX, Atomirotta, Tuohimaa, Anssi Kela, Heikki Silvennoinen Band, Esa Eloranta
Klubilavalla: Aurora, Vuoksi, Marko Siekkinen Band, Rommakko, Laura Ainali
Koiteli elää 2014.
Koskilavalla: Samuli Putro Band, Redrama, Sir Elwood Duo, Kotipelto&amp;Liimatainen Duo, Kaija Kärkinen ja Ile Kallio, Aki Louhela, Stache, Dimi Band
Klubilava: Muistijälki, Lauri Tuohimaa, Tiia Erämeri, Dimi soolo, Julia Väyrynen
Koiteli elää 2013.
Koskilavalla: 22 Pistepirkko, Freud, Marx, Engel &amp; Jung, Pauli Hanhiniemi &amp; Ville Rauhala Duo, Eva&amp;Manu, Samae Koskinen, Maarit ja Sami Hurmerinta
Koiteli elää 2012.
Koskilavalla: Jonna Tervomaa ja Jussi Jaakonaho Sähköduo, Pelle MIljoona, Timo Rautiainen, Kauko Röyhkä, Timo Stenfors, Mutafunkers, Lotta, Väinö Tuonela &amp; Kerettiläiset
Koiteli elää 2011.
Koskilavalla: Mariska ja Pahat Sudet, Mikko Alatalo, Jarkko Martikainen, Jukka Takalo, Mirel Wagner, Trio TKO, Lotta
Wisconsin Center for Film and Theater Research

Wisconsin Center for Film and Theater Research (WCFTR, ) on Wisconsinin yliopiston Madisonin kampuksen yhteydessä toimiva audiovisuaalinen arkisto ja tutkimuslaitos. Vuonna 1955 perustettu yksikkö on tehnyt Madisonista yhden Yhdysvaltojen tärkeimmistä elokuva- ja televisiotutkimuksen keskuksista Los Angelesin ja New Yorkin ohella.
Keskus on perustettu vuonna 1955, mutta sen toiminta sai uutta vauhtia 1960-luvulla, kun United Artists -yhtiö teki sen hyväksi valtavan lahjoituksen. Nykyisin keskus on osa Wisconsinin yliopistoa, joka ylläpitää keskusta yhdessä osavaltion historiallisen seuran kanssa.
WCFTR:n tutkijoina ovat toimineet muiden muassa Tino Balio, David Bordwell, Ben Brewster, Noël Carroll, Lea Jacobs ja Kristin Thompson.
Kokoelmat.
Keskuksen elokuva-arkistoon on talletettu parituhatta filmikopiota United Artists -yhtiön tuottamista tai levittämistä elokuvista, joihin kuuluvat myös käytännössä kaikki Warner Bros.-, RKO- ja Monogram-yhtiöiden tuottamat elokuvat vuosilta 1930–1950. 
Kokoelmiin kuuluu myös noin 3 000 National Broadcasting Co.:n (nyk. NBC) ääni- ja kuvatallennetta ja niiden tuotantodokumentteja radion ja television varhaisajoilta, 1920-luvulta 1960-luvun loppuun. Televisiohistoriaa edustavat myös varhaisten tv-kirjoittajien ja -tuottajien käsikirjoituskokoelmat; heihin kuuluvat muiden muassa Paddy Chayefsky ja Rod Serling. Mukana on lisäksi yli kaksi miljoonaa elokuva- ja televisiohistoriaan liittyvää valokuvaa sekä monien 35 millimetrin filmille kuvattujen televisiosarjojen kuten "Bonanzan", "Bat Mastersonin" ja "Highway Patrol"in kaikki jaksot.
WCFTR:n omistukseen kuuluu myös The Rzhevsky Collection, Yhdysvaltain suurin toisen maailmansodan jälkeisten neuvostoliittolaisten elokuvien arkisto, joka käsittää 35 millimetrin esityskopiot 270 näytelmä- ja dokumenttielokuvasta 1950-luvulta 1970-luvulle. Keskuksella on myös yksi suurimmista taiwanilaisten elokuvien kokoelmista Taiwanin ulkopuolella.
Keskuksen hallussa on myös suuri määrä 1940-luvulta elokuva-alan ihmisiin kohdistuneiden kommunistivainojen materiaalia, mukaan lukien Hollywoodin mustalle listalle joutuneiden käsikirjoittajien henkilökohtaisia dokumentteja.
Teatterialan aineistoa on WCFTR:n kokoelmiin saatu muun muassa Alfred Luntilta, Lynn Fontannelta, Melvyn Douglasilta, Hal Holbrookilta, Moss Hartilta ja George S. Kaufmanilta. Muita yksityisiä arkistonsa lahjoittaneita ovat näyttelijä Kirk Douglas, dokumentaristi Emile de Antonio, pukusuunnittelija Edith Head ja televisiotähti Ed Sullivan. 
Madisonin yliopistokampuksella toimiva "Cinematheque" järjestää säännöllisiä näytöksiä WCFTR:n kokoelmiin kuuluvista elokuvista ja televisio-ohjelmista.
Isien työ

Isien työ Veden ja maan viljaa Arkityön kauneutta on vuonna 1943 julkaistu kansatieteellinen teos, joka sisältää tekstejä ja valokuvia talonpoikaiskulttuurista, erityisesti maaseudun työnteosta ja elinkeinoista. 
Ilmestyminen ja painokset.
Teos ilmestyi alkujaan vuonna 1943 Otavan kustantamana, perustuen Eino Mäkisen Kansatieteellisen Filmin 1936–1941 tekemän elokuvatyön yhteydessä ottamiin valokuviin, joihin Kustaa Vilkuna liitti kuva- ja muut tekstit. Muutama kuva on kuitenkin saatu teokseen Museovirastolta ja yksityishenkilöiltä. Teoksesta julkaistiin 2. laajennettu painos 1953 (343 s.) ja 3. uudistettu painos 1976 (359 s.), josta on sittemmin otettu useita lisäpainoksia niin, että 4. painos ilmestyi 1977 ja 13. painos 2005.
Uudistetun painoksen sisältö.
Teoksen 3. uudistettuun painokseen ja sen lisäpainoksiin otettiin Vilkunan mukaan "valokuvauksellisesti kauniita kuvia" ja samalla luovuttiin "useista kansatieteellisesti mielenkiintoisimmista kuvista". Teos rakentuu alkulauseen jälkeen 43 teemasta, joihin liittyvät sekä mustavalkoiset valokuvat kuvateksteineen että kunkin teeman selitysteksti:
Freddy King Sings

Freddy King Sings on yhdysvaltalaisen blueskitaristin ja laulajan Freddy Kingin vuonna 1961 julkaistu esikoisalbumi.
Joren van Pottelberghe

Joren van Pottelberghe (s. 5. kesäkuuta 1997 Zug, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa National League A -joukkue EHC Bielissä.
Ura.
Seuraura.
Van Pottelberghe on EV Zugin kasvatti. Hän muutti jo 16-vuotiaana Ruotsiin ja siirtyi Linköpings HC:n J18-junioreihin kaudeksi 2013–2014. Van Pottelberghe voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Kauden 2014–2015 hän vietti suurimmaksi osaksi myös Linköpingin J18-junioreissa, mutta osan kaudestaan myös J20-junioreissa, jossa van Pottelberghe voitti Erik Källgrenin kakkosmaalivahtina J20 SuperElitin pronssia. Hän puki kauden aikana myös kolmeen SHL-otteluun.
Detroit Red Wings varasi van Pottelberghen neljännellä kierroksella 110. pelaajana . Kaudella 2015–2016 hän jakoi varsin tasaisesti Linköpingin J20-junioreiden torjuntavastuun Hampus Alexanderssonin kanssa, mutta van Pottelberghe jäi pudotuspeleissä kuitenkin joukkueen kolmosvahdiksi Erik Källgrenin vahvistettua Linköpingiä. Hän puki kauden aikana yhteen SHL-otteluun.
Kaudeksi 2016–2017 van Pottelberghe palasi kotimaahansa ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Sveitsin National League A:n HC Davosiin.
Maajoukkueura.
Van Pottelberghe pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Ensimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2017 turnauksessa valmennus valitsi van Pottelberghen joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Suomea vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Van Pottelberghe pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015. Hänet valittiin Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Van Pottelberghe valittiin sekä Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun että Venäjää vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Jälkimmäinen ottelu päättyi Sveitsin 0-5-voittoon, välieräpaikkaan sekä Van Pottelberghin nollapeliin. Joukkue jäi turnauksessa lopulta neljänneksi.
Van Pottelberghe pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014 sekä samana vuonna World Junior A Challengessa. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten ja 29 poikien maaottelua.
Muuta.
Van Pottelberghen vanhemmat ovat lähtöisin Belgiasta. He muuttivat fysioterapeutin töiden perässä Sveitsiin pari vuotta ennen Jorenin syntymää. Joren van Pottelberghe puhuu neljää eri kieltä; englantia, saksaa, flaamia ja ruotsia.
Taipaleen seurakunta

Taipaleen seurakunta on Lemin, Savitaipaleen ja Taipalsaaren alueella toimiva evankelis-luterilainen seurakunta, joka kuuluu Etelä-Karjalan rovastikuntaan ja Mikkelin hiippakuntaan. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Lea Karhinen.
Historia.
Taipaleen seurakunta muodostui vuoden 2019 alussa Lemin, Savitaipaleen ja Taipalsaaren lakkautettuista seurakunnista ja alueena on vastaavat kunnat, jotka pysyivät itsenäisinä eikä siis kuntaliitosta tapahtunut. Asiasta teki päätöksen kirkkohallitus 27. maaliskuuta 2018. Lemin kirkkoherrasta Lea Karhisesta tuli Taipaleen seurakunnan kirkkoherra, Savitaipaleen ja Taipalsaaren seurakunnan kirkkoherranvirat lakkautettiin, ja Taipalsaaren kirkkoherrasta Risto Koskimäestä tuli Taipaleen seurakunnan kappalainen. Seurakuntien omaisuus siirtyi uudelle seurakunnalle. Lemillä yhdistyminen aiheutti kirkosta eroamisia, kahdessa muussa eroamispiikkiä ei tullut.
Kirkot.
Taipaleen seurakunnan keskuskirkko on Savitaipaleen kirkko. Seurakunnan muita kirkkoja ovat Taipalsaaren kirkko ja Lemin kirkko.
Jussi Eloranta

Jussi Eloranta (s. 1967) on suomalainen kemisti ja professori. Hän toimii vuodesta 2015 alkaen fysikaalisen kemian professorina Kalifornian osavaltionyliopistossa Northridgessa. Hänet tunnetaan laskennallisen fysikaalisen kemian tutkijana.
Akateeminen ura.
Jussi Eloranta opiskeli Jyväskylän yliopistossa matematiikkaa, kemiaa ja tietotekniikkaa. Työuransa hän aloitti 1983–1985 ohjelmoitsijana kemian laitoksella. Vuosina 1986–1987 hän oli ohjelmoitsijana Brandeisin yliopiston tietokonekeskuksessa Walthamissa, Massachusettsin osavaltiossa. Palattuaan kotimaahan hän toimi ylläpitotehtävissä Jyväskylän yliopiston IT-palvelukeskuksessa 1988–1993 ja suoritettuaan välissä opintoja vielä uudelleen 1996–1997.
Eloranta suoritti 1993 Jyväskylän yliopistossa kaksi maisterin tutkintoa (kemiasta ja tietotekniikasta) ja seuraavana vuonna 1994 hän valmistui filosofian maisteriksi pääaineena matematiikka. Lisensiaatiksi hän valmistui fysikaalisen kemian alalta 1995.
Tohtoriksi Eloranta väitteli Jyväskylän yliopistossa 1997. Valmistumisen jälkeen hän toimi 1997–2000 post doc-tutkijana professori Henrik Kuntun tutkimusryhmässä Jyväskylän yliopiston kemian laitoksella. Sitten hän siirtyi vuosiksi 2000–2002 tutkijaksi professori Vartkess A. Apkarianin tutkimusryhmään Kalifornian yliopistoon (Irvinessä). Näiden tehtävien ohella Eloranta toimi 1998–2002 Suomen Akatemian tutkijana.
Professoriksi.
Jussi Eloranta nimitettiin Jyväskylän yliopistoon määräaikaiseksi kemian professoriksi vuosiksi 2002–2006. Hänen pääasiallinen tehtävänsä oli kemianopettajien koulutus ja sen kehittäminen. Hän aloitti virassa elokuun alussa 2002.
Jyväskylästä Eloranta siirtyi Kalifornian osavaltionyliopistoon, Northbridgeen. Siellä hän toimi kemian ja biokemian laitoksella yliassistenttina 2006–2010 ja sen jälkeen vuodesta 2010 fysikaalisen kemian apulaisprofessorina. Hänet nimitettiin kokeellisen ja teoreettisen fysikaalisen kemian professoriksi vuonna 2015. 
Tiedeura.
Kemistinä Eloranta on tehnyt laskennallisen fysikaalisen kemian ja laajemminkin laskennallisen kemian tutkimusta. Hänen keskeisiä tutkimuskohteitaan viime vuosina ovat olleet nestemäisen heliumin kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet. Hän on tehnyt myös orgaanisten radikaalien elektronien paramagneettisen resonanssin tutkimusta nestefaasissa. Lisäksi hän on tutkinut pienten molekyylien matriisi-isolaatioita spektroskopian avulla sekä peroksidien dekompositoitumisreaktioita. 
Professori Eloranta on uransa aikana kirjoittanut yli 70 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia.
Muita saavutuksia.
Kemian ohella Eloranta on ansioitunut tietotekniikan alalla. Hän on mm. kirjoittanut UNIX-käyttöjärjestelmän opaskirjan.
Harrastukset.
Eloranta on vapaa-ajallaan innokas radioamatööri.
Kadrin päiväkirja

Kadrin päiväkirja () on Silvia Rannamaav nuorisoromaani, joka ilmestyi alun perin Neuvosto-Virossa vuonna 1959. Päiväkirjan muotoon kirjoitettu teos on kaksiosainen ja mukailee H. C. Andersenin satua ”Ruma ankanpoikanen”. Kirjan jatko-osaa "Kasuema" (1963) ei ole suomennettu. Jatko-osan pohjalta valmistui elokuva "Leikkejä kouluikäisille" ("Naerata ometi") vuonna 1985.
Molemmat teokset ovat pysyneet Virossa suosittuina pitkään ja niistä on julkaistu painoksia vielä 2000-luvulla, ja niiden lukeminen kuuluu Virossa äidinkielen opeteussuunnitelmaan. Teoksia on käännetty venäjäksi, latviaksi, liettuaksi, slovakiksi, tšekiksi, armeniaksi, gruusiaksi ja suomeksi.
Sisältö.
Tapahtumien kulku alkaa sairaalasta, jossa minäkertoja Kadri Jalava toipuu onnettomuudesta. Kadria on koulussa epäilty varkaudesta, ja sen jälkeen hän on jäänyt auton alle ylittäessään tietä.
Kertomuksen juoni sijoittuu 1950-luvun ensimmäiselle puoliskolle. Kadri asuu isoäitinsä kanssa tunkkaisessa kellariasunnossa. Isoäiti on luonteeltaan karhea ja käyttäytyy usein nuivasti, mutta kertomuksen myötä hän paljastuu hyväsydämiseksi ihmiseksi. Kadrin äiti on kuollut vuosia sitten, eikä Kadri muista häntä. Isä Ylo Jalava on puolestaan kadonnut sota-aikana ja elää ilmeisesti Ruotsissa. Perheen koti on tuhoutunut sodassa.
Aluksi Kadrilla ei ole ystäviä, hän on onneton, köyhä ja yksinäinen. Hän surkuttelee elämäänsä päiväkirjan sivuilla löytämättä itsestään mitään hyvää. Muutoksen Kadrin elämään tuo samaan aikaan sairaalahoidossa oleva kirjailija Elsa Sarap. Elsa-tädin rohkaisemana Kadri alkaa nähdä elämänsä optimistisemmin ja saa itsevarmuutta.
Tarinan suurin käänne tapahtuu, kun Kadri avaa isoäidille osoitetun kirjeen, jonka on lähettänyt Kadrin isä Ylo Jalava. Isä on jo ajat sitten palannut ulkomailta ja etsii yhteyttä tyttäreensä. Kadri tapaa isänsä ja vie tämän yhteen myös isoäitinsä kanssa. Isoäiti syyttää aluksi isää perheen hylkäämisestä ja Kadrin mielistelystä itselleen.
Isä järjestää Kadrille ja isoäidille uuden asunnon ja osoittaa isoäidille vilpitöntä kiitollisuutta siitä, että tämä on kasvattanut Kadria. Kirja päättyy onnellisiin tunnelmiin ja kiitollisuuteen tärkeiden ihmisten läsnäolosta ja hyvistä ystävistä.
Teoksen tapahtumat sijoittuvat kirjailijan kotikaupunkiin Tallinnaan, vaikkakaan sitä ei suoraan mainita. Viron pääkaupunkiin Tallinnaan viittaavat Kadrin muistot pitkistä, aamuisista raitiovaunumatkoista kouluun. Kadri mainitsee myös uuden asunnon ikkunasta avautuvan näkymän merelle.
Oumar Niasse

El Hadji Baye Oumar Niasse (s. 18. huhtikuuta 1990 Ouakam) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Evertonia. Oikeajalkainen Niasse on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Niasse edusti vuodet 2007–2013 kotimaansa pääsarjan US Ouakamia, jossa hän pelasi 154 ottelua tehden 102 maalia. Kaudella 2010–2011 Niasse voitti Senegalin mestaruuden. Vuonna 2012 hän kävi lainalla Norjan Tippeligaenin Brannissa, jossa hän pelasi kolmessa ottelussa. Elokuussa 2013 Niasse siirtyi Turkin Superliigan Akhiar Belediyesporiin, jossa hän pelasi kaudella 2013–2014 34 ottelua tehden 12 maalia. Heinäkuussa 2014 Niasse siirtyi Venäjän valioliigan Lokomotiv Moskovaan, jossa hän voitti Venäjän cupin heti avauskaudellaan. Yhteensä Niasse pelasi Lokomotivin paidassa 28 ottelua tehden niissä 12 maalia.
Helmikuussa 2016 Niasse siirtyi Englannin valioliigan Evertonin paitaan neljän ja puolen vuoden sopimuksella.
Maajoukkueura.
Niasse on edustanut Senegalia alle 23-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Debyyttinsä Senegalin A-maajoukkueessa Niasse teki tammikuussa 2013 ystävyysottelussa Chileä vastaan. Avausmaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan, toukokuussa 2014 Kosovoa vastaan osuen tuossa ottelussa kahdesti.
Muuta.
Myös Niassen isoveli Ibrahima Niasse on ammattilaisjalkapalloilija. Hän on pelannut muun muassa Venäjän valioliigassa.
Saavutukset.
Seurajoukkuetasolla
Kalifornian osavaltionyliopisto, Northridge

Kalifornian osavaltionyliopisto, Northbidge () eli CSUN on yksi Kalifornian osavaltionyliopiston kampuksista. Se sijaitsee Los Angelesiin kuuluvassa Northridgen lähiössä, San Fernandon laaksossa. Vuonna 2013 siellä oli kirjoilla 38 310 opiskelijaa.
Historia.
CSUN aloitti toimintansa alun perin Los Angelesin osavaltionyliopiston (nyk. Kalifornian osavaltionyliopisto, Los Angeles) alaisena kampuksena. Itsenäisenä yliopistona se aloitti vuonna 1958 nimellä San Fernando Valley State College. Sen ensimmäisenä rehtorina toimi 1958–1969 Ralph Prator. Nykyisen nimensä ja asemansa yliopisto sai vuonna 1972.
Hallinto.
Yliopiston rehtori on kesäkuusta 2012 lähtien ollut Dianne Harrison. Vararehtorina (vice president) on toiminut vuodesta 2013 Colin Donohue.
Koulutuksen alat.
Hallinnollisesti yliopiston kampus koostuu useista collegeista:
Näiden lisäksi on erillinen Tseng College, joka on erikoistunut jatko-opiskelijoiden, kansainvälisten opiskelijoiden ja uransa keskivaiheilla olevien henkilöiden tutkintokoulutukseen.
Urheilutoiminta.
Yliopistolla on urheilujoukkue koripallossa. Sen ohella kampuksella on monenlaista urheilutoimintaa: baseballia, jalkapalloa, yleisurheilua ja golfia.
Aki Holopainen

Aki Holopainen (s. 1962) on helsinkiläisen yksityiskoulu Munkkiniemen yhteiskoulun neljäs rehtori, joka astui virkaan edellisen rehtori Jorma Rytkösen jäätyä eläkkeelle vuonna 1998. Holopainen on itsekin käynyt aikanaan Munkkiniemen yhteiskoulua ja päässyt sieltä ylioppilaaksi vuonna 1982 . Aki Holopainen aloitti historian ja yhteiskuntaopin opettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa vuonna 1986 ja toimi siinä tehtävässä rehtoriksi valintaansa saakka. Munkkiniemen yhteiskoulun hallintoa on uudistettu Aki Holopaisen aikana ja iso uudistusprojekti oli vuosina 1999–2000 toteutettu koulurakennuksen uudenaikaistaminen ja laajennus, jonka yhteydessä rakennettiin muun muassa koko seutukuntaa palveleva liikuntahalli.
Holopainen on ollut Yksityiskoulujen Liitto ry:n toiminnanjohtajana vuosina 1996–2005 ja puheenjohtajana vuodesta 2005. Helsingin yksityisoppikoulut ry:n eli HYRY:n hallituksen jäsen Aki Holopainen on ollut vuosina 2000-2003 ja puheenjohtaja vuodesta 2004. Holopainen toimii myös Munkkiniemen säätiön puheenjohtajana. Silloinen tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Holopaiselle kouluneuvoksen arvonimen joulukuussa 2014.
Gbolahan Salami

Gbolahan Salami (s. 15. huhtikuuta 1991 Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Oikeajalkainen Salami on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Salami aloitti uransa Nigerian valioliigan Sunshine Starsissa, jota hän edusti vuodet 2007–2011. Vuonna 2011 hän kuului kuukauden eteläafrikkalaiseen Mamelodi Sundownsiin, mutta ei pelannut seurassa peliäkään. Elokuusta 2011 tammikuuhun 2012 Salami edusti Nigerian valioliigan Enyimba Internationalia. Vuodet 2012–2015 Salami pelasi saman sarjan Shooting Starsissa, voittaen sarjan maalikuninkuuden kaudella 2014–2015. Alkuvuodesta 2015 Salami kävi lainalla Serbian Superliigan Punaisessa tähdessä, pelaamatta peliäkään. Maaliskuussa 2015 Salami siirtyi Nigerian valioliigan Warri Wolvesiin, pelaten siellä vuoden loppuun. Huhtikuussa 2015 Salami kävi Englannin valioliigan Aston Villan testissä, mutta siirto kaatui viisumiongelmiin.
Helmikuussa 2016 Salami siirtyi Suomen Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan.
Maajoukkueura.
Salami pelasi Nigerian alle 20-vuotiaiden paidassa ikäluokan MM-kilpailuissa vuonna 2009 yhdessä ottelussa. Nigerian jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä tammikuussa 2014 ystävyysottelussa Etiopiaa vastaan. Avausmaali syntyi viikon päästä Malin verkkoon.
Saavutukset.
Henkilökohtainen
Livyatan melvillei

Livyatan melvillei on sukupuuttoon kuollut kaskelotinsukuinen valas, joka oli suunnilleen samankokoinen kuin nykyinen kaskelotti. Sen fossiilit on löydetty Perusta ja ne on ajoitettu mioseenikaudelle 12–13 miljoonaa vuotta sitten.
Melbournesta Australiasta löydettiin vuonna 2016 eräs 30 senttiä pitkä kaskelotinsukuisen valaan hammas. Valaan pituudeksi arvioitiin 18 metriä ja painoksi 40 tonnia. Löytö on noin viisi miljoonaa vuotta vanha ja valas oli läheistä sukua "Livyatan melvilleille". Jotkut tutkijat uskovat sen olleen toinen "Livyatan"-laji.
Ulkonäkö ja koko.
"L. melvillei" oli arviolta 13,5–17,5 metriä pitkä, eli suunnilleen samankokoinen kuin täysikasvuinen koiraskaskelotti.. "L. melvillein" kallo oli kolme metriä pitkä. Sillä oli myös toimivat hampaat kummissakin leuoissa toisin kuin nykyisellä kaskelotilla. Pelkästään eläimen hampaat olivat 36 senttimetriä pitkät. "L. melvillei" oli yksi suurimmista pedoista joka on tiedettävästi koskaan elänyt, ja sillä oli vahvempi purenta kuin millään muulla tunnetulla tetrapodilla.
Löytäminen.
"L. melvillein" fossiilit löydettiin aavikolta Piscon muodostumasta Perusta.
Ravinto.
"L. melvillei" oli aikansa huippusaalistaja "Megalodonin" lisäksi. Sen ruokavalioon kuuluivat luultavasti keskikokoiset hetulavalaat.
Saku (muusikko)

Sakari ”Saku” Hannu Paasiniemi on Musta Paraati -yhtyeen kitaristi. Hän soitti Neurovisio- ja Mannerheim -yhtyeissä ja on säveltänyt kappaleita Maukka Perusjätkälle (muun muassa ”Kallio” ja ”Ankkurit ylös”).
Ykä (muusikko)

Yrjö ”Ykä” Sakari Knuuttila (s. 1963) on helsinkiläinen rumpali, joka tunnetaan parhaiten Musta Paraati -yhtyeen rumpalina. Knuuttila aloitti 1970-luvun lopulla Nolla Nolla Nolla -punkyhtyeessä. Vuonna 1981 Knuuttila perusti postpunkyhtye Mustan Paraatin aikaisemman bändinsä laulajan Joren kanssa. Knuuttila lähti yhtyeestä ennen "Käärmeet"-albumin äänitystä vuonna 1984 asepalveluksen ja korkeakouluopintojen takia ja 1980-luvun lopulta lähtien Knuuttila on vaikuttanut Shadowplay- ja PIM-yhtyeissä.
Panda (muusikko)

Pasi ”Panda” Tapio Nikander (s. 1962) on helsinkiläinen basisti, säveltäjä, yrittäjä ja ELMU:n aktiivi.
Panda on soittanut Pohjanoteeraus-punkyhtyeessä, Mustassa Paraatissa ja Keba-suomirockyhtyeen riveissä vuosina 1986–1987. Hän soitti bassoa Keban singleillä "Nana" ja "Poikaressu". 
1980-luvun alussa Panda tunnettiin Ruoholahden kulttuurikeskus Lepakon aktiivisena toimijana sekä yhtenä Bela Lugosi -klubin perustajista Christian Moustgaardin jälkeen. Panda oli vuonna 1981 luovuttamassa Keskiolut R-kioskeihin -adressia Mato Valtosen ja Martti Syrjän kanssa.
SoHo (australialainen televisiokanava)

SoHo oli australialainen television maksukanava, joka lähetti ohjelmia kaapeli- ja satelliittiverkossa. Kanava aloitti lähetykset vuonna 1995 nimellä W, mutta elokuussa 2012 kanava lanseerattiin uudelleen nimellä SoHo. Kanavan omisti australialainen Foxtel. Kanava lopetettiin lokakuussa 2016, ja sen tilalle lanseerattiin Foxtelin uusi Binge-kanava.
Kanavan omia ohjelmia olivat draamasarjat "Wentworth" ja "Kotiin takaisin" (kolmannesta kaudesta lähtien). Nämä ja useat muut kanavan ohjelmat siirrettiin saman yrityksen Showcase-kanavalle.
The Life of Pablo

The Life of Pablo on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti Kanye Westin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin ensimmäisen kerran albumimuodossa 14. helmikuuta 2016. Albumin aikaisempia työnimiä olivat "So Help Me God", "SWISH" ja "Waves". Albumi sai julkisuutta useista muutoksistaan ennen julkaisua ja myös ensimmäisen julkaisuajankohdan jälkeen.
Albumin ensimmäinen single, "Famous", julkaistiin maaliskuun 2016 lopussa.
Julkaisu.
West ilmoitti ennen albumin koko nimen julkaisua sen akronyymin T.L.O.P. "The Life of Pablon" kappaleet vaihtuivat vielä viime tingassa useaan otteeseen. West esitti albuminsa kappaleita 11. helmikuuta 2016 Madison Square Gardenissa Yeezy Season 3 -tapahtumassa, jota pidettiin myös albumin julkaisukonserttina sen alkuperäiseksi aiottuna julkaisupäivänä. Tapahtuma esitettiin suorana 20 maassa, mukaan lukien Suomessa. Viime hetken muutosten johdosta albumi julkaistiin lopulta 14. helmikuuta 2016 yksinoikeudella Tidal-suoratoistopalvelussa. Samana päivänä West esitti kaksi kappaletta usean muun albumilla esiintyvän artistin kanssa "Saturday Night Live" -televisio-ohjelmassa. 1. huhtikuuta albumi julkaistiin myös Spotifyssa, Apple Musicissa ja Google Playssa, ja sitä pystyi ostamaan Westin kotisivulta. Westin mukaan albumi tulee myös jatkossa elämään ”alati kehittyvänä taideteoksena”.
Myynti ja listamenestys.
Tidalin mukaan albumia striimattiin 250 miljoonaa kertaa ensimmäisten kymmenen päivän sisällä. Sitä myös ladattiin laittomasti yli puoli miljoonaa kertaa. Albumin ensimmäisten viikkojen Tidal-striimauksia ei kuitenkaan raportoitu Billboard 200 -listan käyttämälle Nielsen Musicille, joten albumi nousi listalle vasta, kun se 1. huhtikuuta oli lisätty myös muihin striimauspalveluihin sekä myyntiin Westin ja Tidalin nettisivuilla. Viikko laajemman levityksen jälkeen albumi nousi Billboard 200 -listan kärkeen sen laskennallisen myyntimäärän ollessa 94 000 albumia, josta 28 000 oli kokonaisia albumeita ja loput striimauksia. Albumi oli historian ensimmäinen Billboard-listan ykkösalbumi, jonka myyntiluvuista yli puolet tuli striimauksista.
Suomessa albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 14:nneksi viikolla 12/2016. Norjassa se ylsi albumilistan kärkeen ja Ruotsissa sekä Tanskassa toiseksi. Albumi saavutti listasijoituksia myös muissa maissa.
Heikki Malmberg

Heikki Malmberg (s. 1981 Tampere) on suomalainen rumpali. Hänen pitkäaikaisin yhtyeensä on Diablo, jossa hän on soittanut vuodesta 2000 alkaen.
Malmberg aloitti rumpujensoiton 13-vuotiaana. 1990-luvun lopulla hän soitti yhtyeissä Bulldozer, Snakegod ja Wolfpack. Snakegodin kanssa hän levytti esikoisalbumin "Invitation" (2001), mutta yhtyeen rumpaliksi vaihtui Kari ”Lacu” Lahtinen ennen albumin julkaisua. Diabloon Malmberg liittyi vuonna 2000, ja hänen ensimmäinen albuminsa yhtyeen kanssa oli "Renaissance" (2002). Diablon ohella Malmberg on soittanut ja levyttänyt Manzanan ja Damen kanssa. Vuonna 2007 hän tuurasi Teppo Veliniä Stam1nan kesäkiertueella. Vuonna 2018 hän liittyi Humavoid-yhtyeeseen.
Malmbergillä on oma tuotantoyritys Halfway House Music Production. Hän toimii soitonopettajana ja on julkaissut sähköisiä harjoituskirjoja rummuille ja kielisoittimille. Rumpujen lisäksi hän soittaa kitaraa.
Malmberg käyttää Pearlin rumpuja ja Sabianin symbaaleja.
Teollistamisrahasto

Teollistamisrahasto Oy (myös: "Industrialization Fund of Finland Ltd.") oli vuonna 1954 perustettu erityisluottolaitos, jonka toimipaikka oli Helsingissä, myöhemmin myös Tampereella ja Turussa. Sen sijoituskohteita olivat teollisuuden ja matkailun sekä niitä tukevien alojen yritysten investoinnit. Se harjoitti myös neuvontaa. Vuonna 1983 sen tase oli 2,5 miljardia markkaa, antolainaus 2,1 miljardia markkaa, ja sillä oli henkilökuntaa 97.
Teollistamisrahaston omistajia olivat aluksi Suomen Pankki ja kotimaiset liikepankit. Myöhemmin omistajina oli myös ulkomaisia rahoituslaitoksia ja kotimaisia suuryrityksiä ja yhteisöjä.
Teollistamisrahasto pyrki rahamarkkinoiden vapauduttua 1980-luvulla aggressiivisesti investointipankiksi. Se ärsytti rahaston omistavia pankkeja, jotka kokivat TR:n kilpailijakseen. SKOP osti Teollistamisrahaston itselleen muilta pankeilta syksyllä 1986 aloitetulla valtausoperaatiolla. TR:llä oli tuolloin lähes 2 000 asiakasta, 2,7 miljardin markan luottokanta ja runsaasti omaa pääomaa. Sen luottosalkku sisälsi erittäin edullisia ulkomaisia luottoja. TR:n rahoitusmarginaali oli parhaimmillaan erittäin korkea, jopa 7 %. Teollistamisrahasto olikin erittäin voittoisa yritys ja yksi Helsingin suurimmista veronmaksajista. SKOP käytti Teollistamisrahastoa 1980-luvun lopulla omissa sijoitusoperaatioissaan.
Teollistamisrahaston toiminta päättyi 1996.
George Sonata

George Sonata on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Hän on säveltänyt ja sanoittanut teoksia vuodesta 1973 lähtien.
Biografia.
George Sonatan sävellyksiä, sanoituksia ja sovituksia on yhteensä yli sata kappaletta. Hän on säveltänyt ja sanoittanut musiikin lukuisiin näytelmiin ja sketsiteatteriesityksiin, kuten "Kultainen vasikka", "Vihtorin harha-askel" (Tatu Pekkarinen), "Noita palaa elämään" (Mika Waltari), "Käry kävi isäntämiehet", "Mökkiloukku", "Väärämäen veljekset" (Raimo Suuronen), "Limppu &amp; Pullava", "Into piukassa", "Tomppa", "Mummon saappaassa soi fox" (Sirkku Peltola) ja "Kunnon komedia". George Sonatan pseudonyymin takana on kirjailija Jyrki Suominen Jyrki Suomisen kotisivut
George Sonatan musiikkimaailma.
George Sonatan teokset on sovitettu siten, että niissä on laaja orkestraatio, usein iso tunnelmarooli erityisesti jousilla ja puhaltimilla. Musiikin sointumaailma halaa englantilaista duuri-molli-maailmaa, länsimaista maj-sointua ja usein mukana on myös slaavilainen molliasetelma.
George Sonatan teosten riimeissä on kuvattu ihmiskohtaloita ja ihmistarinoita, oikeasti elettyä elämää sekä paljon haikeutta ja romantiikkaa.
George Sonata live.
Vuodesta 2011 lähtien on pidetty useita Sonatan musiikin konsertteja eri artistien esittämänä. YouTubessa on katsottavissa ja kuunneltavissa George Sonatan tuotantoon perustuvia musiikkivideoita. Vuonna 2015 julkaistiin 12 teoksen albumi "Lapset huomisen" solistina Emmi Loven. Vuonna 2020 julkaistiin 12 teoksen albumi "Lars Vadin" solistina Lars Vadin.Lars Vadinin kotisivut
Shūhei Fujisawa

Shūhei Fujisawa (, oik. Tomeji Kosuge, , 26. joulukuuta 1927 – 26. tammikuuta 1997) oli japanilainen kirjailija. Fujisawa keskittyi historialliseen fiktioon, ja häneltä julkaistiin yli viisikymmentä teosta, sekä täysimittaisia romaaneja että novellikokoelmia. Ennen kirjailijanuraansa Fujisawa työskenteli toimittajana. Fujisawan tuotantoa on filmatisoitu sekä televisiosarjoiksi että elokuviksi. Viidestä hänen julkaisemastaan kirjasta on tehty elokuva, joista tunnetuin kokonaisuus on Yōji Yamadan ohjaama trilogia "Samurai hämyisen illan" (たそがれ清兵衛 "Tasogare seibei") 2002, "Kakushi ken: oni no tsume" (隠し剣 鬼の爪, kirjaimellisesti "Kätketty terä: Onin kynsi") 2004 ja "Bushi no ichibun" (武士の一分, kirjaimellisesti "Soturin kunnia") 2006. Trilogian kahta jälkimmäistä osaa ei ole suomennettu.
Joutsenon lukio

Joutsenon lukio oli vuosina 1962–2014 Joutsenossa toiminut lukio.
Historia.
Joutsenon ensimmäinen kansakoulu perustettiin vuonna 1884, mutta oppikoulutasoista opetusta joutsenolaiset lapset ja nuoret joutuivat hakemaan 1950-luvulle asti esimerkiksi Viipurista, Lappeenrannasta tai Imatralta. Toisen maailmansodan jälkeen Joutsenossa päätettiin anoa oikeutta perustaa kunnallinen keskikoulu, mutta yritys tyssäsi kouluhallituksen kanssa käytyihin neuvotteluihin alkuvuonna 1946. Kunnallista keskikoulua haki 50 muutakin kuntaa, ja vain kahteen anomukseen suostuttiin.
Vuonna 1953 perustettiin yksityisen oppikoulun kannatusyhdistys, joka sai tukijoikseen suuret teollisuuslaitokset Hackmanin ja Pulpin ja vuonna 1954 myös kunnanvaltuuston. Lupa koulun perustamiseen heltisi lopulta, ja koulu aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1955 nimellä Joutsenon yhteiskoulu, joskin aluksi vain viisivuotisena keskikouluna. Ensimmäisellä vuosikurssilla oli 44 oppilasta. Koulun ensimmäinen rehtori oli aiemmin Tapiolan emäntäkoulussa opettanut agronomi Airi Kaivola, jonka seuraajaksi vuonna 1957 tuli Jorma Räisänen.
Joutsenon yhteiskoulu toimi aluksi yhdessä luokkahuoneessa Honkalahden koululla, mikä kävi pian ahtaaksi. Kesällä 1956 yhteiskoululle alettiin rakentaa omaa rakennusta Rientolan kentälle, ja jo seuraava kevätlukukausi päästiin opiskelemaan uusissa tiloissa. Rinnakkaisluokkien perustamisen myötä myös uusi rakennus muuttui pieneksi, ja vuoden 1961 alussa valmistui koulun laajennus, josta tuli uusi päärakennus. Tämä koulukiinteistö on tunnettu myöhemmin Kesolan kouluna.
Vuonna 1962 valtioneuvosto myönsi Joutsenon yhteiskoululle luvan perustaa lukio. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat keväällä 1965. Vuonna 1969 yhteiskoululla oli yli 500 oppilasta, ja koulun viimeisenä lukuvuonna 1974–1975 ylittyi 700 oppilaan raja. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä vuonna 1975 yhteiskoulun keskikoululuokat yhdistettiin kansakoulun kanssa peruskouluksi ja lukio jatkoi Joutsenon lukiona. Peruskoulun yläaste ja lukio muuttivat Penttiläntielle yhteiseen koulukeskukseen, jonka ensimmäinen osa oli valmistunut vuonna 1970 kansakoulun kaksivuotisen jatkokoulun eli kansalaiskoulun tarpeisiin.
Jorma Räisänen työskenteli koulun rehtorina aina vuoteen 1995 asti. Koulusta on kirjoittanut ylioppilaaksi muun muassa lääkäri ja kansanedustaja Päivi Räsänen vuonna 1978.
Kukka Tast on kirjoittanut koulun 50-vuotishistoriikin "Juuret ja siivet – Joutsenon yhteiskoulu ja lukio 1955–2005" ().
Joutseno liitettiin Lappeenrantaan vuonna 2009. Lappeenrannan kaupunginvaltuusto päätti joulukuussa 2013 lakkauttaa Joutsenon lukion äänin 41–15, 3 tyhjää. Samassa yhteydessä päätettiin myös Lauritsalan lukion lakkauttamisesta, ja Lappeenrannan ainoiksi kunnallisiksi lukioiksi jäivät Lyseon lukio ja Kimpisen lukio. Joutsenon lukion viimeiset 30 ylioppilasta valmistuivat 31. toukokuuta 2014. Lukion viimeisenä rehtorina toimi Tiina Laitimo.
Juggernautti

Juggernautti on suomalaisen heavy metal-yhtye Kilven studioalbumi, joka julkaistiin 5. kesäkuuta 2015. Se nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. 
Albumin fyysinen versio sisältää yhdeksän uutta kappaletta, joista suurin osa on Taagen sanoittamia sekä DVD-levyn. Digitaalisessa versiossa on uusien biisien lisäksi neljä uudelleenäänitettyä biisiä.
Albumi on äänitetty suuremmaksi osaksi Peten kotistudiolla Turussa lukuun ottamatta rumpuja mutta Villin vaaran koston uusi versio on äänitetty Rockroom-studiossa. 
Lisäksi Kielletyillä teillä -kappaleella vierailee Maya Liittokivi.
Teollisuusvakuutus

Teollisuusvakuutus eli Keskinäinen yhtiö Teollisuusvakuutus, myöhemmin "If Teollisuusvakuutus", "If Vahinkovakuutusyhtiö", oli Helsingissä vuonna 1965 perustettu vakuutuslaitos. Se myönsi teollisuudelle erilaisia vahinkovakuutuksia. Vuonna 1984 sille siirrettiin osa Fennian vakuutuskannasta ja vuonna 1988 Suomen Merivakuutus Oy:n vakuutuskanta yritysostolla. Vuonna 1983 sen vakuutustulo oli 363 miljoonaa markkaa, ja sillä oli henkilökuntaa 290. Vuoden 1994 alusta se fuusioitiin Vakuutusyhtiö Sampoon.
Oskar Loerke

Oskar Loerke (1884–1941) oli saksalainen lyyrikko ja kertoja, joka julkaisi muun muassa teokset "Pansmusik" (1929), "Atem der Erde" (1930), "Der Silberdistelwald" (1934) sekä kertomuksia, päiväkirjoja sekä mm. Aleksis Kiveä ja Kalevalaa kuvaavia esseitä. Loerke oli ekspressionismin edustajia, joiden tuotannossa ekspressionismi saavutti huippunsa noin vuonna 1912.
Kokoelmassa "Silberdistelwald" (1934) Loerke esittää terävää poliittista kritiikkiä. Hänen runojensa kieli on viimeisteltyä, vailla turhia tehokeinoja.
Suomennettuja runoja.
Armo Hormian suomentamia runoja kokoelmasta "Atem der Erde" (1930), julkaisussa "Parnasso" 1951; nro 3,
Helvi Juvosen suomentamia runoja
Aale Tynnin suomentama runo:
Achladókampos

Achladókampos (; myös "Ahladókambos") on Kreikan kylä sekä samanniminen Árgos-Mykíneen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αχλαδόκαμπου, "Dimotikí Enótita Achladókampou") ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 497 (vuonna 2011).
Achladókampoksen kylä sijaitsee noin 35 kilometriä lounaaseen Árgoksen kaupungista. Se on saanut nimensä joko alueen päärynä- tai oliivipuista. Achladókampos oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Árgos-Mykíneen kunnaksi yhdessä Aléan, Árgoksen, Koutsopódin, Lérnan, Lýrkeian, Mykíneen ja Néa Kíoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Aléa (Argolis)

Aléa () on Kreikan kylä sekä samanniminen Árgos-Mykínesin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αλέας, "Dimotikí Enótita Aléas" ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 660 ja varsinaisen Aléan kylän väkiluku 103 (vuonna 2011).
Aléan kylä sijaitsee noin 74 kilometriä länsiluoteeseen Árgoksen kaupungista. Antiikin aikana nykyisen kylän lähellä sijaitsi Alean kaupunki. Nykyisen kylän alkuperäinen nimi oli "Bougiáti" (Μπουγιάτι). Se nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1928. Kylän pääkirkko, joka on rakennettu bysanttilaisella ajalla 1200-luvulla, on omistettu Neitsyt Marialle ("Panagía"). Aléan kunnallisyksikkö käsittää Árgos-Mykínesin kunnan luoteisosan.
Aléa oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Árgos-Mykínesin kunnaksi yhdessä Achladókampoksen, Árgoksen, Koutsopódin, Lérnan, Lýrkeian, Mykínesin ja Néa Kíoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat.
Aléan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Teppo (sukunimi)

Teppo on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi: