tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaželbitsy

Jaželbitsy () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 18 kilometriä Valdain kaupungista länteen. Kylässä on 1 600 ja kunnassa 2 200 asukasta (vuonna 2010).
Jaželbitsyn kunnan pinta-ala on 408 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn piiriin ja Valdain piirin Kostkovon kuntaan, idässä Roštšinoon, Valdain kaupunkiin ja Korotskoon, etelässä Ivantejevoon ja Semjonovštšinaan sekä lännessä Ljubnitsaan. Pinta-alasta 77 % on metsää ja 18,2 % maatalousmaata. Alueella sijaitsee Valdain kansallispuisto ja luonnonmuistomerkiksi luokiteltu Moisejevskoje-järvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat keraaminen savi, kalkkikivi, dolomiitti, hiekka, sora ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 35 kylää: Aksentjevo, Apanitsy, Bortsovo, Dolgije Gory, Dvorets, Goruški, Jelniki, Jeremina Gora, Ižitsy, Kiselevka, Knjažovo, Krestovaja, Kuznetsovka, Mironegi, Mironuška, Moisejevitši, Mosolino, Nemtšinova Gora, Objezdno, Ovintšištše, Paršino, Pestovo, Poddubje, Polomjat, Potšep, Rjabinovka, Rjabki, Šilovo, Šugino, Tšavnitsy, Tširki, Ugrivo, Varnitsy, Veliki Dvor ja Zagorje. Keskuskylässä asuu 72,8 % väestöstä. 50–100 asukkaan kyliä ovat Aksentjevo, Dvorets ja Goruški. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. 
Jaželbitsyn ohi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Kunnan alueella on myös Bologojen ja Dnon välinen rautatie, josta haarautuu tavaraliikenteen sivurata Kresttsyyn. Dvoretsin kylässä on rautatieasema. Jaželbitsyn, Moisejevitšin, Zagorjen ja Dvoretsin kylistä on linja-autoyhteydet Valdaihin.
Kunnan pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous (44,3 %) sekä kaupankäynti (24,4 %). Jaželbitsyssa toimii suurkanala, Goruškissa karjanhoitoon erikoistunut maatalousyritys ja Varnitsyssa yksityinen karjatila. Lisäksi on kalankasvatuslaitos. Lähes puolet työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella. Jaželbitsyssa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, säästökassa, posti ja paikallissairaala.
Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Jaželbitsyn 1700-luvun lopulla rakennettu matkapalatsi ja Aleksanteri Nevskin kirkko (1805), Moisejevitšin kylän kirkko (1851), Goruškin tsasouna sekä toisen maailmansodan muistomerkit. Jeremina Gorassa on lomakylä.
Valdain alueella on aikaisemmin ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa valdainkarjalaisia asui vielä Bortsovon, Jeremina Goran, Ovintšištšen, Pestovon, Ugrivon ja Zagorjen kylissä, mutta jo tuolloin he osasivat karjalan lisäksi myös venäjää.
Jussarön kaivos

Jussarön kaivos oli Jussaaressa vuosina 1834–1861 ja uudelleen 1961–1967 toiminut rautakaivos. Viimeksi kaivoksen omisti Vuoksenniska Oy.
Jussaaren rautamalmiesiintymää alettiin tutkia 1830-luvulla ja kaivostoiminta jatkui aina vuoteen 1861 saakka, jolloin se oli lopetettava kannattamattomana siitä huolimatta, että kaivoksen työvoimana oli käytetty irtolaisuudesta tuomittuja vankeja. 
Jussarön kaivos avattiin uudelleen vuonna 1961 ja sen tuottamaa rikastetta jalostettiin 1960-luvun alussa perustetulla Koverharin terässulatolla. Osittain meren alla ollut kaivos lopetettiin vuonna 1967 kannattamattomana. Tämän jälkeen saari siirtyi puolustusvoimien käyttöön.
1800-luvun kaivostoiminnasta on säilynyt jäänteinä noin kymmenen avolouhosta saaren pohjoisosassa. 1960-luvulla saaren eteläosassa toimineesta uudesta kaivoksesta on säilynyt 250 metriä syvä kaivoskuilu sekä noin kymmenkunta erilaista rakennusta kuten murskaamo, rikastamo, konepaja, konttori ja varastorakennuksia.
Ford 1000 -sarja

Ford 1000 -sarja oli sarja traktoreita, joita Ford valmisti vuosina 1964-1975. Vuonna 1975 traktorit korvattiin uusilla 100 -sarjan malleilla.
Suunnittelu.
Projekti 6X, jonka tuloksena kehitettiin mallit 2000, 3000, 4000 ja 5000, aloitettiin 1960-luvun alussa. Projektin alussa Fordin erilliset Yhdysvaltain ja Euroopan suunnitteluryhmät pitivät monia kokouksia, joissa päätettiin projektin tavoite: Kehittää samoista osista valikoima traktoreita, joita on mahdollista valmistaa kolmessa maassa, jotka vastaavat kaikkiin maatalouden vaatimuksiin ympäri maailman, ja jotka korvaavat Fordin erilliset Amerikan ja Euroopan traktorimallistot.
Mallien 2000 ja 3000 tarkoituksena oli korvata Amerikkalaiset Workmaster ja Powermaster sekä Englantilainen Dexta. Englantilainen Super Major korvattaisiin mallilla 5000.
Malleille 2000 ja 3000 kehitettiin uusi 8+2 -vaihteinen vaihteisto Dextan 6+2 -vaihteiston pohjalta ja samaa vaihteistoa käytettiin myös 5000:ssa. 2000:ssa ja 3000:ssa käytettiin vanhaa taka-akselia, joka muistutti Dextan taka-akselia. 5000:een kehitettiin uusi planeetta-tyyppisillä vähennyspyörästöillä varustettu akseli.
Kaikkissa maleissa käytettiin samanlaista muotoilua, mutta 5000:en konepeitto oli pitempi 4-sylinterisen moottorin takia. Muotoilun viimeisteli Fordin muotoilustudio Dearbornissa.
Moottorit.
Aluksi uusissa traktoreissa oli tarkoitus käyttää vanhoja Dagenhamissa koottuja moottoreita, jotka olivat käytössä Fordsoneissa. Pitkien neuvotteluiden jälkeen päätettiin kuitenkin suunnitella täysin uusi moottoriperhe, jossa olisi suuri sylinterin halkaisija ja pieni iskun pituus. Tämä aiheutti huonon kylmäkäynnistyvyden, koska sylinterissä oli paljon lämpöä poisjohtavaa pinta-alaa. Moottoreiden sylinteriryhmät suunniteltiin korkeiksi ja öljypohjat osaksi kantavaa rakennetta, jolloin ei tarvittu erillistä runkoa moottorin kohdalle. Eri moottoreissa pyrittiin käyttämään mahdollisimman paljon samoja osia, jotta valmistuskustannukset saatiin pidettyä pieninä.
Karl Vernon

Karl Vernon (19. kesäkuuta 1880 Neuenahr, Saksan keisarikunta – 11. heinäkuuta 1973 Worthing) oli brittiläinen soutaja ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Thames Rowing Clubia. Vernon osallistui Tukholman olympialaisissa 1912 perämiehellisiin nelikkoihin, joista Thames Rowing Club voitti hopeaa.
Vernon sulatutti voittamansa soutupalkinnot vuonna 1954 Vernon Trophy -palkinnoksi, joka jaetaan Head of the River -kilpailussa. Hän oli myös kuvataiteilija.
Nils Jørgensen

Nils Anton Jørgensen (19. kesäkuuta 1911 Kristiania – 15. tammikuuta 1996 Oslo) oli norjalainen miekkailija. Hän osallistui Berliinin olympialaisissa 1936 floretin henkilökohtaiseen ja joukkuekilpailuun. Jørgensen putosi henkilökohtaisessa kilpailussa ensimmäisellä kierroksella, ja myös Norjan joukkue karsiutui. 
Urheilu-uransa jälkeen Jørgensen toimi diplomaattina. Hän oli vuodesta 1965 Norjan EEC-suurlähettiläänä. ja myöhemmin suurlähettiläänä Bernissä, Islamabadissa, Teheranissa ja Kabulissa.
Adios Rosario

Adios Rosario on Neumannin kappale, joka julkaistiin alun perin Dingon nimissä 18. kesäkuuta 2012. Se oli ensimmäinen singlejulkaisu 15. maaliskuuta 2013 julkaistulta Neumannin "Oma Waterloo" -albumilta, jonka piti alun perin olla Dingon albumi.
Paljastui kuitenkin, etteivät Dingon jäsenet soitakaan albumilla ja levy-yhtiö päätyi julkaisemaan albumin Pertti Neumannin soololevynä. Samalla jo julkaistujen singlejen ”Adios Rosario” ja ”Facebookissa” esittäjäksi vaihdettiin suoratoistopalveluissa ja digitaalisen musiikin latauspaikoissa Neumann.
Vuonna 2012 kappale nousi Yle Radio Suomen Soitetuimmat-listalla sijalle 1 viikolla 28. Kappale oli Dingon ensimmäinen Top 1 -hitti sitten vuoden 1993, jolloin "Perjantai" nousi silloisen listan sijalle 1.
KH-kortisto

KH-kortisto on Rakennustiedon internetissä julkaisema kokoelma tietokortteja, joissa on kiinteistönpidon ohjeita, säännöksiä ja tarviketietoa. 
KH-ohjeita on kortiston yli 30-vuotisen historian aikana julkaistu yli 500 kpl, joista noin puolet ovat voimassa. Loput kortit on korvattu tai peruttu ja siirretty KH-arkistoon. KH-kortistossa on julkaistu tiedonjyviä yli 70, säännöksiä yli 600 ja tuotekortteja yli 2 100 kpl. Kortistossa on myös asuintalon huoltokirja, lainalaskin ja rakennusosien käyttöikälaskin. Arkistokortit ovat saatavilla verkkopalvelu "KH Netissä".
KH-kortiston toimitustyötä valvoo Rakennustietosäätiö RTS:n päätoimikunta PT 15 Kiinteistönpidon päätoimikunta. 
KH-kortiston historiaa.
Valtiovarainministeriö perusti 1970-luvun alussa hankkeen, jonka tarkoituksena oli muun muassa valtion kiinteistöjen kiinteistönpitotyön yhtenäistäminen ja kiinteistönpidon nimikkeistön laatiminen. Työryhmässä oli Valtion rautatiet, rakennushallitus, posti- ja telehallitus ja puolustusministeriö. Hanke kaatui, mutta tehdyt toimenpiteet olivat perusta tulevalle KH-kortistolle.
Vuonna 1975 pidettiin Suomen Kiinteistönhoitokokous. Kokoonkutsuja, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen Oulun rakennuslaboratorio, sai tehtäväkseen tutkia rakennuskannan ylläpitoa ja korjausrakentamista. VTT ryhtyi kehittämään KH-kortiston edeltäjää, Kiinteistönhoitotiedostoa.
Vuonna 1978 VTT sai kauppa- ja teollisuusministeriöltä määrärahan, jolla oli tarkoitus laajentaa Kiinteistönhoitotiedostoa julkisen hallinnon ja yksityisen kiinteistönpitoalan yhteishankkeeksi. Tieto päätettiin julkaista tietokortteina, kuten rakennusalan RT-kortistossa, sekä erillisinä ohje- ja tutkimusjulkaisuina. KH-kortiston julkaisijaksi valittiin Rakennustietosäätiö RTS.
Kostkovo

Kostkovo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 30 kilometriä Valdain kaupungista luoteeseen. Kylässä on noin 150 ja kunnassa 750 asukasta (vuonna 2010).
Kostkovon kunnan pinta-ala on 258,1 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn ja Okulovkan piireihin, idässä Valdain piirin Roštšinoon sekä etelässä ja lännessä Jaželbitsyyn. Kunnan itäosa kuuluu Valdain kansallispuistoon. Seudulla on lukuisia pieniä järviä ja jokia. Pinta-alasta 42,7 % on metsää, 41,6 % luonnonsuojelualuetta, 7 % vesistöjä ja 5,9 % maatalousmaata. Hyötykaivannaisiin kuuluvat keraaminen savi, kalkkikivi, dolomiitti, hiekka, sora ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Priozernyin taajama (entinen Pogostihan kylä), Nertsyn puutarhapalsta-alue sekä 20 kylää: Brod, Budanovo, Bykovo, Derganiha, Iljuškino, Jeglino, Lutški, Lysino, Myza, Nekrasovitši, Rybnyi, Selsko, Serganiha, Sokolovo, Sopki, Stekljanitsy, Tereben, Usiha, Ustoronje ja Vattsy. Väestöstä 44 % (yli 300 henkeä) asuu Priozernyin taajamassa. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kostkovosta on linja-autoyhteys Valdaihin. Kunnan länsirajalla kulkee Valdain ja Kresttsyn välinen rautatie, jolla ei ole henkilöliikennettä. Tärkein työllistäjä ovat julkiset palvelut. Priozernyissa toimii Valdain piirin mielisairaala. Bykovossa ja Priozernyissa on karjatilat. Palveluihin kuuluvat Kostkovon lastentarha, koulu ja kirjasto sekä Lutškin ensiapuasema ja posti.
Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vuonna 1815 rakennettu Jeglinon kirkko, Brodin, Budanovon, Terebenin ja Ustronjen tsasounat sekä Priozernyin kartanoalue. Vattsyssa ja Lutškissa on lomakylät.
Valdain alueella on aikaisemmin ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. 1800-luvulla valdainkarjalaisia asui vielä Kostkovon, Lutškin, Serganihan ja Ustoronjen kylissä.
Kevitsan kaivos

Kevitsan kaivos on Sodankylässä sijaitseva kupari- ja nikkelikaivos, joka aloitti toimintansa kesäkuussa 2012. Päätös kaivoksen avaamisesta tehtiin marraskuussa 2009 ja rakennustyöt kaivosalueella alkoivat kesäkuussa 2010. Keväällä 2014 kaivos työllisti 340 henkilöä. Kaivoksen omistajana toimi kanadalainen First Quantum Minerals Ltd., joka myi kaivoksen ruotsalaiselle kaivosyhtiö Bolidenille kesällä 2016.
Kaivos toimii avolouhoksena. Malmirikaste kuljetetaan kuorma-autoilla Oulun Vihreäsaaren sekä Kemin Ajoksen satamaan, ja kuljetukset alkoivat kesällä 2012. Kaivostoiminnan alettua asetetut päästörajat (enintään 400 kiloa nikkeliä ja 200 kiloa kuparia vuodessa Kitisen vesistöön) tulevat ylittymään, koska yhtiö haluaa käyttää kaivoksessa vettä huomattavasti enemmän kuin aiemmin arvioitiin.
Joulukuussa 2012 kaivoksessa arvioitiin olevan noin 160 miljoonaa tonnia louhintakelpoista malmia. Suunnitellulla 5 miljoonan tonnin vuosituotannolla malmivarat riittäisivät yli 30 vuotta. Malmintuotantoa on suunniteltu laajennettavaksi 7,5–10 miljoonaan tonniin vuodessa.
Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin vuonna 2014 valmistuneen selvityksen mukaan Kevitsan kaivos työllistää Suomen kaivoksista eniten ja tuottaa eniten rahaa alueelleen. Vuoteen 2013 mennessä kaivoksen työllisyysvaikutus oli vuosittain 745 henkilötyövuotta ja vaikutus alueelliseen bruttokansantuotteeseen 97 miljoonaa euroa.
Maaliskuussa 2016 ilmoitettiin kaivoksen myynnistä ruotsalaiselle Boliden-kaivosyhtiölle noin 650 miljoonalla eurolla.
Gnomon

Gnomon tai gnomoni tarkoittaa alun perin aurinkokellon osoitinta. Sillä on myös muitakin merkityksiä.
Sven Laine

Sven Alf Leo (Svenkka) Laine (18. joulukuuta 1922 Iitti – 28. helmikuuta 1990) oli suomalainen liikemies ja rikollinen.
Ura.
Laine keräsi mustia listoja vasemmistolaisina pidetyistä työntekijöistä ja myi luotettavuuslausuntoja työnantajille perustamansa Työturvallisuusliitto-nimisen yrityksen kautta. Laine kokosi muun muassa vihreänä kirjana tunnetun luettelon Sirola-opiston käyneistä henkilöistä. 
Laine keräsi rahaa Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö Ry:n nimissä muun muassa sotaveteraaneille, poliisille, luonnonsuojeluun ynnä muihin kohteisiin, mutta kaikissa tapauksissa keräyksen tuotto jäi Laineen haltuun. Hän sai useita vankeustuomioita rahankeruupetoksista. Laine myi monistettuna piraattiversiona entisen sisäministeri Yrjö Leinon muistelmakirjaa "Kommunisti sisäministerinä", jonka julkaisu oli kielletty ja painos tuhottu. Tuottojen saajaksi mainittiin Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö. Leinon omaiset nostivat Lainetta vastaan oikeusjutun.
Laine keräsi myös rahaa Urho Kekkosen vuoden 1962 presidentinvaalikampanjaa varten. Samalla hän sai haltuunsa nimilistan Kekkosen kampanjan tukijoista, jonka kopioita myi Honka-liiton edustajille. 
Laine sai 1960-luvulla vankeustuomion niin sanotussa metyylijutussa. Laineen omistama yritys Laivateknillinen Palvelu hankki laittomasti metyylialkoholia ja myi sitä eteenpäin. Ainakin kolme Laineen myymää metanolia korvikealkoholina käyttänyttä henkilöä kuoli. 
Laine pyrki luomaan suhteita päättäjiin järjestämällä juhlia valituille poliisijohdon edustajille ja virkamiehille. Juhlissa oli mukana alaikäisiä tyttöjä, ja Laine pyrki näiden avulla saamaan kiristysotteen virkamiehistä. Hänen kerrotaan nauttineen erikoiskohtelua vankilassa näiden viranomaissuhteidensa ansiosta. Metyylijutun tutkimusten aikana 1966 ylipoliisipäällikkö Fjalar Jarva tuli poliisiasemalle vaatimaan pidätetyn Laineen vapauttamista, mihin aseman päivystävä komisario ei kuitenkaan suostunut. Laineella oli hyvät suhteet myös Helsingin poliisikomentajaan Nils Olof Söderströmiin. Laineen tuttavapiiriin kuuluivat myös Suomenlahden Koneen konkurssijutussa mainetta saaneet liikemiehet Aarne Mantila ja Tuomas Tapala, joiden järjestämissä juhlissa Laine oli usein vieraana.
Viimeisen vankeustuomionsa Laine sai 1980-luvun puolivälissä eläkepetoksesta.
The Evil Cult

The Evil Cult (, tunnetaan myös nimellä "Kung Fu Cult Master", Suomessa esitetty nimellä Pahan kultti) on vuonna 1993 julkaistu toiminta/taisteluelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Jet Li, Sharla Cheung, Gigi Lai, Chingmy Yau, Sammo Hung, Francis Ng, Carina Lau, Bryan Leung, Collin Chou, Richard Ng ja Yan Huaili. Elokuvan on ohjannut Wong Jing.
Gaon (uskonto)

Gaonit (mon. , "gaonim" tai "geonim") olivat juutalaisuuden hengellisiä johtajia Babyloniassa (Mesopotamiassa) Abbasidien kalifaatissa vuosina 589–1039. Gaonit johtivat Suran ja Pumbeditan akatemioita ja toimivat niissä Talmudin opettajina ja uskonnollisen lain ylimpinä säätäjinä. Suran gaon oli arvoltaan Pumbeditan gaonia ylempänä. Aikana, jolloin Babylonia oli maailman juutalaisyhteisön keskus, juutalaiset kautta maailman kysyivät gaoneilta neuvoja juutalaiseen lakiin liittyvissä kysymyksissä.
Akatemiat valitsivat gaoninsa yleensä itse, mutta joskus gaonin valitsi "eksilarkki", juutalaisten maallinen johtaja Babylonissa. Gaonien merkitys alkoi vähetä 900-luvulla muiden juutalaisuuden keskusten merkitysten kasvaessa, ja viimeinen gaon kuoli vuonna 1039.
Kunnianimenä "gaon" ('viisas') on sittemmin annettu joillekin merkittäville juutalaisille uskonoppineille, kuten Elia Ben Salomonille, "Vilnan gaonille".
Tuonensiipi

Tuonensiipi ("Bhutanitis lidderdalii") on Himalajan seuduilla tavattava harvinainen ja kookas päiväperhoslaji. Se kuuluu CITES-sopimuksen II liitteessä mainittuihin lajeihin.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiivet ovat varsin pitkänomaiset ja kärjestään pyöristyneet. Pohjaväri on mustanruskea tai -harmaa ja siiven poikki kulkee ohuiden, kellanvalkeiden juovien rivi. Osa juovista kuitenkin sulautuu yhteen siiven keskiosassa. Takasiivet ovat kapeatyviset, tyvestä ja etuosasta väritykseltään etusiipien kaltaiset, mutta siiven kärkiosassa on laaja punainen alue, jonka kohdalla kulkee mustalla pohjalla harmahtavien, valkoteräisten silmätäplien rivi. Aivan siiven reunassa on oransseja täpliä ja kärjessä on kolme pitkää, teräväkärkistä kannusta. Ruumis on hoikka ja takaruumiin selkäpuolella kulkee selviä poikkivöitä. Siipiväli 9,2–10,0 mm.
Perhosen sanotaan tuoksuvan miellyttävältä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys kattaa alueen Bhutanista, Intian koillisista osavaltioista ja Myanmarin pohjoisosista Kiinan Yunnaniin ja Sichuaniin sekä idässä Thaimaahan ja Vietnamiin saakka., mikä tekee siitä selvästi sukunsa yleisimmän ja laajimmalle levinneen lajin. Pohjois-Thaimaassa elänyt populaatio alalajista "B. l. ocellatomaculata" on ilmeisesti hävinnyt. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena ensin touko-kesäkuussa ja toisen kerran elokuusta lokakuulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji lentää vuoristoniityillä ja metsien aukkopaikoilla. Se suosii ilmeisesti vuoristoharjanteita laaksopaikkojen sijaan. Perhoset viihtyvät latvuksissa, niiden lentotapa on rauhallinen ja perhoset käyvät kukilla. Lepäävä perhonen pitää siipiään useimmiten levitettynä. Laji kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta, mutta se ei kuulu Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisten lajien listalle.
Ravintokasvi.
Toukka elää useilla piippuköynnöksillä ("Aristolochia").
Nirhiäiset

Nirhiäiset (Thyrididae) on pieni perhosheimo ja nirhiäismäisten yläheimon (Thyrididoidea) ainoa heimo. Siihen kuuluu 93 suvussa 930 perhoslajia. Suomessa heimon lajeja ei esiinny, ja muualla Euroopassakin tavataan vain yhtä lajia, nirhiäistä ("Thyris fenestrella").
Sekä aikuiset perhoset että toukat muistuttavat pääpiirteissään koisaperhosia, mutta ryhmillä ei ole lainkaan sellaisia rakenteellisia piirteitä, jotka liittäisivät ne yhteen. Yläheimon perhosia tavataan pääasiassa trooppisten ja subtrooppisten alueiden metsissä. Siivet ovat lyhyet ja yleensä pituuteen nähden kapeat ja reunastaan mutkittelevat. Siipien kuviointi on samanlainen etu- ja takasiivissä, ja siivet ovat kirjavat: suojaväriset, metallinkiiltoiset tai räikeän varoitusväriset, ja usein siivissä on vaaleita, läpikuultavia laikkuja. Muutamaa lajia lukuun ottamatta pistesilmät puuttuvat. Monet lajit lentävät päivällä. Ruumis on tukeva, ja heimon lajeilla on niille ominainen lepoasento, jossa siivet ja keskimmäinen raajapari on levitetty sivuille.
Toukat viettävät piilottelevaa elämää, ja ne syövät ravintonsa kääröksi rullaamansa lehden sisällä.
Apocalyptic Love

Apocalyptic Love on vuonna 2012 julkaistu kuuluisan kitaristin Slashin (Guns N’ Roses, Velvet Revolver, Slash’s Snakepit) toinen sooloalbumi. Slash teki levyn yhteistyössä Myles Kennedyn ja The Conspiratorsin kanssa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3. Se pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat kirjoittaneet Slash ja Myles Kennedy ellei toisin mainita.
Mickey MacKay

Duncan McMillan "Mickey" MacKay (25. toukokuuta 1894 – 30. toukokuuta 1940) oli kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hyökkääjänä vaikuttanut MacKay pelasi Pacific Coast Hockey Associationissa (PCHL) ja Western Canada Hockey Leaguessa (WCHL) edustaen Vancouver Millionairesia (myöhempi Maroons). Hän siirtyi National Hockey Leagueen (NHL) kun länsirannikon ammattikiekko oli ajettu alas ja pelasi uransa loppuun Chicago Black Hawksissa, Pittsburgh Piratesissa ja Boston Bruinsissa.
Lester Patrick kutsui synnynnäistä maalintekijä MacKayta parhaaksi coast league -sarjassa pelanneeksi keskushyökkääjäksi.
Oldřich Lipský

Oldřich Lipský (4. heinäkuuta 1924 Pelhřimov, Tšekkoslovakia – 19. lokakuuta 1986 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Toisen maailmansodan jälkeen Lipský siirtyi kotikaupungistaan Prahaan opiskelemaan lakia ja filosofiaa. Pian hän kuitenkin jätti opinnot ja vaihtoi teatteri- ja elokuva-alalle. Ensimmäinen kokonaan oma ohjaustyö valmistui vuonna 1955. Ura jatkui aina äkilliseen kuolemaan saakka.
Lipskýn lajiksi valikoitui komedia ja satiiri. Hänen tunnetuimmat työnsä syntyivät 1960–1970-luvuilla. Elokuvassa "Limonadi Joe" ("Limonádový Joe", 1964) hän parodioi westernejä. Elokuvat "Muz z prvního století" (1962) sekä "Zabil jsem Einsteina, panove" (1970) ovat puolestaan puhdasta scifikomediaa. Scifi-teema toistui useissa myöhemmissäkin töissä. Vuonna 1967 valmistunut "Onnellinen loppu" ("Stastny konec", 1967) on sen sijaan kokeellisempi komedia, sillä koko tarina kerrotaan lopusta alkuun.
Kiinantuonensiipi

Kiinantuonensiipi ("Bhutanitis thaidina") on Kiinan lounaisosissa tavattava harvinainen päiväperhonen. Se kuuluu CITES-sopimuksen II liitteen lajeihin, muttei kuitenkaan ole IUCN-luokitukseltaan uhanalainen.
Jonkin aikaa omina lajeinaan pidetyt "Bhutanitis yulongensis" (vuorituonensiipi) ja "﻿Bhutanitis nigrilima" (kulotuonensiipi) on nyttemmin yhdistetty kiinantuonensiiven alalajeiksi.
Koko ja ulkonäkö.
Muiden suvun lajien tapaan kiinantuonensiipi on yleissävyltään mustanruskea perhonen. Etusiivet ovat leveät, tummanruskeat ja niiden poikki kulkee rivi kellertäviä poikkiviiruja. Takasiivet ovat tyvestä kapeat ja ulospäin levenevät. Siiven tyviosa on etusiiven tapainen, mutta kärkiosassa on kapea ja melko tasalevyinen oranssinpunainen alue, joka rajoittuu mustaan diskaalijuovaan. Juovan alueella on kolme vaaleansinistä silmätäplää ja siiven reunassa neljä pientä oranssia kuunsirpin muotoista täplää. Takasiiven kärjessä on kolme pitkää kannusta, joista ensimmäinen on pisin ja levenee kärkeä kohti selvästi lusikkamaiseksi. Siipiväli on 8,0–8,2 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyyttä ei tunneta tarkoin. Se on ilmeisesti melko laaja, mutta rajoittunee kokonaan Kiinaan. Lajia on tavattu paikoitellen Yunnanista, Sichuanista, Shaanxista sekä Tiibetistä.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajin elintapoja ei tunneta. Se lienee paikoittainen ja useimmiten yksilöitä on kerrottu löydetyn vaikeapääsyisiltä alueilta. Kaupan olleista yksilöistä ei ole yleensä ollut saatavilla riittävän tarkkoja löytöpaikkatietoja.
Perhosia tiedetään pyydystetyn kansainvälisille markkinoille keräilijöiden tarpeisiin.
Ravintokasvi.
Toukka elää luultavasti piippuköynnöksillä ("Aristolochia").
Ida Aalberg -palkinto

Ida Aalberg -palkinto on Ida Aalberg -säätiön vuodesta 1977 joka toinen vuosi jakama näyttelijäpalkinto. Palkinto on ollut ainoa suomalaiselle teatterinäyttelijälle myönnettävä palkinto. Se myönnetään ansioituneelle suomalaiselle näyttelijälle.
Vuonna 2001 palkkio oli . Vuonna 2019 palkinnon suuruus oli 15 000 euroa. Vuonna 2022 palkinto jaettiin kahdelle näyttelijälle, kummallekin 7 500 euroa.
Palkitut.
Lähde:
Astrid Joutseno

Astrid Helena Joutseno (vuoteen 1906 Jönsson, 1. heinäkuuta 1899 Turku – 29. heinäkuuta 1962 Turku) oli suomalainen pianisti.
Elämä.
Astrid Joutseno syntyi vakuutusvirkailija Johan Enfrid Jönssonin ja Emma Josefina Lundénin perheeseen. Joutsenon musikaaliseen sukuun kuului myös Astrid Joutsenon veli Ernst Joutseno, jonka vanhin tytär Lea Joutseno tuli kuuluisaksi 1940-luvun elokuvakomediennena. Astrid Joutseno suoritti tyttökoulun jälkeen piano-opintoja. Hän teki myös opintomatkoja kotimaansa ulkopuolelle: Berliiniin vuosina 1922–1923 ja Pariisiin 1927–1932. Joutseno toimi säestäjänä Suomessa ja teki useita kiertueita muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Hän perusti oman pianokoulun Turkuun 1934.
Joutsenolla on oma nimikkorahasto, Astrid Joutsenon rahasto. Se perustuu Astrid Joutsenon säätiön lahjoitukseen vuodelta 1969. Säätiö perustettiin viulutaiteilija Kerttu Wanteen testamenttilahjoituksen varoin vuonna 1964 ja lakkautettiin 1969, jolloin omaisuus siirrettiin Varsinais-Suomen Kulttuurirahastolle.
Joutseno oli Wanteen säestäjä ja elämänkumppani. He elivät vuosikymmeniä taiteilijatalossa joka vielä on kukkulalla Tiilentekijänkadun ja Mestarikadun kulmassa Turussa.
Hayley Atwell

Hayley Elizabeth Atwell (s. 5. huhtikuuta 1982 Lontoo, Englanti) on englantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Cassandra’s Dream" (2007) ja "Herttuatar" (2008) sekä television minisarjassa "Taivaan pilarit" (2010), josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Atwell tunnetaan myös roolistaan Peggy Carterina Marvel Cinematic Universen elokuvissa sekä televisiosarjassa "Agent Carter".
Lapsuus.
Atwellin äiti on englantilainen, ja hänen intiaanisukuinen isänsä on kotoisin Missourista, Yhdysvalloista. Vanhemmat erosivat Hayleyn ollessa kaksivuotias. Hän jäi asumaan äitinsä kanssa Lontooseen pitäen silti yhteyttä myös isäänsä.
Ura.
Atwell alkoi näytellä teatterissa jo lapsena. Vuonna 2005 hän valmistui lontoolaisesta Guildhall School of Music and Dramasta näyttelemisen linjalta. Hän aloitti näyttelijänuransa BBC:n televisioelokuvissa vuonna 2005 ja 2006, ja hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli televisiosarjassa "Luvaton leikki" (2006). Seuraavana vuonna hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa elokuvissa "How About You" (2007) ja Woody Allenin "Cassandra’s Dream" (2007).
Atwell esitti Peggy Carteria ensimmäisen kerran vuoden 2011 elokuvassa ', jonka jälkeen hän esiintyi Carterina pienissä osissa myös elokuvissa ', ', "Ant-Man" ja ' sekä televisiosarjassa "S.H.I.E.L.D. Agentit." Vuosina 2015–2016 Atwell esiintyi pääosassa hahmosta kertovassa televisiosarjassa "Agent Carter". Vuodesta 2021 alkaen Atwell on ääninäyttellyt vaihtoehtoisessa universumissa supersotilaaksi nimeltä Kapteeni Carter tullutta versiota hahmosta animaatiosarjassa "What If..?". Hän myös näytteli Illuminatiin kuuluvaa vaihtoehtoista versiota Kapteeni Carterista elokuvassa "Doctor Strange in the Multiverse of Madness" (2022).
Helmikuussa 2016 ABC kiinnitti Atwellin uuden draamasarjan "Conviction" pääosaan. Syksyllä 2016 esitetty sarja ei kuitenkaan saanut jatkoa 13 jakson jälkeen.
Atwell on jatkanut näyttelemistä elokuvien ja television lisäksi myös teatterissa.
Mike Gillis

Michael David ”Mike” Gillis (s. 1. joulukuuta 1958 Sudbury, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen pelaaja. Hän on toiminut vuodesta 2008 NHL-seura Vancouver Canucksin toimitusjohtajana. 
Colorado Rockies varasi hyökkääjänä pelanneen Gillisin viidennellä vuorolla ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti NHL:ssä kaudella 1978–1979 ja pelasi Rockiesissa vajaan kolmen kauden ajan, helmikuuhun 1981 asti. Hän siirtyi tuolloin Boston Bruinsiin pelaajakaupassa, jossa Rockies sai vaihdossa Bob Millerin. Hänen viimeiseksi kaudekseen pelaajana jäi kausi 1983–1984. Hän pelasi kuuden NHL-kauden aikana yhteensä 246 runkosarja- ja 27 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän teki runkosarjassa yhteensä 76, 33 maalia ja 43 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä seitsemän, kaksi maalia ja viisi syöttöpistettä. Paitsi NHL:ssä, hän pelasi ammattilaisurallaan myös AHL:n Philadelphia Firebirdsissä, Baltimore Skipjacksissä ja Hershey Bearsissa sekä CHL:n Fort Worth Texansissa.
Gillis kouluttautui pelaajauransa jälkeen lakimieheksi ja alkoi 1990-luvulla työskennellä jääkiekkoilijoiden pelaaja-agenttina. Hänen tunnetuimpia asiakkaitaan olivat muun muassa Tony Amonte, Pavel Bure, Bobby Holík, Markus Näslund ja Mike Richter. Hän jatkoi pelaaja-agenttina vuoteen 2008 asti, jolloin hänet nimitettiin NHL-seura Vancouver Canucksin toimitusjohtajaksi. Vuonna 2011, Canucksin voitettua ensimmäistä kertaa historiassaan runkosarjavoittajalle annettavan Presidents’ Trophyn, hänet palkittiin NHL General Manager of the Year Awardilla.
Victor Ponta

Victor Viorel Ponta (s. 20. syyskuuta 1972 Bukarest) on romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä 2012–2015 ja Sosiaalidemokraattisen puolueen (PSD) puheenjohtajana 2010–2015.
Pontan vuonna 2003 Bukarestin yliopistossa hyväksyttyä väitöskirjaa epäillään plagiaatiksi. Väitöskirjan aiheena on kansainvälisen rikostuomioistuimen toiminta. Sen pohjalta on ilmestynyt kansainvälistä oikeutta koskeva teos, jonka toisena tekijänä on Pontan oppilas Danela Coman. Tiedelehti "Naturen" mukaan Pontan väitöskirjassa on yli puolet lainausta muiden kirjoittajien teksteistä. Ponta luopui tohtorintittelistään 2014. 
Romanian korruptionvastainen virasto ilmoitti kesäkuussa 2015 tutkivansa Pontaa väärennöksestä, rahanpesusta, eturistiriidasta ja veronkierrosta.
Ponta ilmoitti hallituksensa eroavan 4. marraskuuta 2015. Edellisenä viikonloppuna Bukarestissa oli sattunut Colectiv-yökerhossa tulipalo, jossa kuoli 44 henkeä. Seuraavalla viikolla pääkaupungissa kokoontui kymmenien tuhansien mielenosoitus, joka vaati pääministerin, sisäministeri Gabriel Oprean ja paikallisten viranomaisten eroa onnettomuuden takia.
Shane Dobbin

Shane Dobbin (s. 22. tammikuuta 1980 Palmerston North) on uusiseelantilainen pikaluistelija.
Dobbin sijoittui matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Richmondissa 2009 14:nneksi 10 000 metrillä, Inzellissä 2011 viidenneksi 10 000 metrillä ja kahdeksanneksi 5 000 metrillä, Heerenveenissä 2012 kahdeksanneksi 10 000 metrillä ja 11:nneksi 5 000 metrillä sekä Sotšissa 2013 kuudenneksi 10 000 metrillä ja kymmenenneksi 5 000 metrillä. Gangwonissa 2017 hän kuului joukkuetakaa-ajossa hopeaa saaneeseen Uuden-Seelannin joukkueeseen. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän on ollut kahdestoista Heerenveenissä 2010 ja yhdeksäs Calgaryssa 2011. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui 5 000 metrillä 17:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli 10 000 metrillä seitsemäs ja 5 000 metrillä neljästoista.
Dobbin on sijoittunut maailmancupin kokonaispisteissä yhteislähtöcupissa 12:nneksi kaudella 2011–2012 sekä 5 000 ja 10 000 metrin yhdistetyssä cupissa 13:nneksi 2010–2011 ja 15:nneksi 2009–2010 ja 2011–2012. Maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan seitsemäs 5 000 metrillä 2011, yhteislähtökilpailussa 2012 ja 10 000 metrillä 2013. Yleisluistelun Pohjois-Amerikan ja Oseanian karsintakilpailussa hän on sijoittunut toiseksi 2012 ja neljänneksi 2011.
Ahvola

Ahvola oli luovutetun Karjalan alueella Jääsken eteläosassa sijainnut kylä. Se sijaitsi Viipurista Imatralle johtavan maantien varrella lähellä Viipurin maalaiskunnan ja Antrean rajoja. Kylän eteläpuolelta ristesi maantie Hannilan rautatieasemalle, jonne Ahvolasta oli matkaa noin neljä kilometriä. 
Historiaa.
Ahvolan naapurikyliä olivat Kamajauhola, Oravala ja nykyään nimellä "Mihailovka" (ven. Михайловка) tunnettu Seitsola. Sen mukaan on nimetty myös lähistöllä sijaitseva Ahvolanjärvi, jonka nykyinen nimi on "Mihailovskoje ozero". Ahvolassa toimi aikoinaan muun muassa sekatavarakauppa ja kansakoulu, mutta toisen maailmansodan jälkeen kylä hävitettiin ja sen viljelysmaista tuli osa Seitsolaan perustettua Mihailovkan kolhoosia.
Nykyään Ahvola tunnetaan Suomen sisällissodan aikana käydystä Ahvolan taistelusta. Paikalla on edelleen nähtävissä jäänteitä erilaisista puolustusvarustuksista, kuten juoksuhaudoista ja konekivääripesäkkeistä. Vuonna 2007 Ahvolan taistelukentillä tehtiin arkeologista kartoitusta. Everstiluutnantti Paavo Susitaival on kirjoittanut taisteluista vuonna 1937 julkaistussa muistelmateoksessaan "Ahvola".
De Westereen

De Westereen (Zwaagwesteinde) on taajama Friisinmaan provinssissa Alankomaissa.
Taajama sijaitsee Dantumadielin kunnassa. 
Vuoteen 2009 saakka kunnasta käytettiin sen virallista hollanninkielistä nimeä Zwaagwesteinde. Vuonna 2009 virallinen nimi korvattiin friisinkielisellä nimellä De Westereen.
Jaakko Iisalo

Jaakko Iisalo on suomalainen videopelisuunnittelija. Hän on luonut "Angry Birds" -videopelin ja työskentelee Roviolla.
Turbinnoje

Turbinnoje () on maalaiskunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Melnitsa sijaitsee Valdain ylängöllä 20 kilometriä Okulovkasta etelään. Kunnassa on 579 asukasta (vuonna 2011).
Turbinnojen kunnan pinta-ala on 337,15 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Berjozovikin, koillisessa Okulovkan sekä idässä ja etelässä Uglovkan kuntaan, lounaassa Valdain ja lännessä Kresttsyn piireihin. Pinta-alasta 50,0 % on metsää, 32,0 % teollisuus-, sotilas- tai muuta erikoisaluetta, 11,6 % maatalousmaata ja 4,6 % vesistöjä. Osa kunnasta kuuluu Valdain kansallispuistoon. Seudulla on lukuisia järviä ja jokia.
Kuntaan kuuluu 23 kylää: Avdejevo, Borovno, Borozdy, Gornešno, Goruška, Gory, Kottšino, Krivtsovo, Melnitsa, Orehovno-1, Orehovno-2, Osipovo-1, Osipovo-2, Perekop, Perestovo, Perevoz, Potšep, Puzyrjovo, Skovorodka, Tuhili, Vargusovo, Zagubje ja Žilintsy. Niistä suurimmat ovat 133 asukkaan Puzyrjovo ja sadan asukkaan Melnitsa. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylistä on linja-autoyhteys Okulovkaan. Tärkeimmät elinkeinot ovat maa- ja metsätalous (46,2 %), koulutus (21,5 %) ja muut julkiset palvelut (16,9 %). Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä. Työvoimasta 67 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Palveluihin kuuluvat Borovnon peruskoulu, Melnitsan, Puzyrjovon, Goryn ja Perestovon kulttuuritalot sekä Melnitsan ja Pyzyrjovon kirjastot, ensiapuasemat ja postit. Gornešnossa, Puzyrjovossa, Melnitsassa ja Goryssa on osuuskaupat ja Melnitsassa myös yksityinen kauppaliike.
Nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Gornešnon ja Goryn kartanoalueet, Borovnon kirkko ja 1920-luvulla rakennettu vesivoimalaitos. Melnitsassa on lomakylä.
Seudulla on ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. Skovorodkan kylässä asui valdainkarjalaisia vielä 1900-luvun alussa.
Brugia malayi

Brugia malayi on ihmis- ja eläinloinen, jonka vektoreina toimivat hyttyset. Loinen aiheuttaa ihmisten lisäksi filariaa ainakin apinoilla ja kissoilla. "Brugia malayi" yksi kolmesta rihmamadosta, joka aiheuttaa ihmisessä elefanttitautia eli elefantiaasia, mutta se ei ole taudinaiheuttajana niin yleinen kuin "Wuchereria bancrofti". "Brugia malayi" aiheuttaa elefantiaasia trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla lähinnä Kaukoidässä. Tauti on invalidisoiva, eikä siihen ole rokotetta.
Ahtiala (Jääski)

Ahtiala, murteellisesti "Ahteela", oli kylä Vuoksen rannalla Jääsken pitäjän kaakkoisosassa. Vuoksi on kylän kohdalla noin kilometrin levyinen. Naapurikyliä olivat muun muassa Kiljolanmaa ja Kärkkäälä, Vuoksen vastakkaisella rannalla sijaitsi Kärenniemi. Ahtialan kylän läpi kulki Imatra–Antrea-rata, ja lähin rautatieliikennepaikka oli Kalalammin pysäkki, vain noin kilometrin päässä kylästä. Kylän läpi kulki myös Jääskestä Antreaan johtava maantie. Kylän asutus sijoittui keskeisen Konkelonmäen ympäristöön sekä Jääski–Antrea-tien varsille. Kylän koillisosa rajoittui suurehkoon Kalalammensuohon.
Ahtialan kylässä sijaitsi Kissamäen kivilouhos, jonka aktiivisinta toiminta-aikaa oli 1910-luku. Louhokselta oli aikanaan kulkenut Kalalammen pysäkille myös väliaikainen kuljetusrata.
Petrus Ahonen

Petrus Ahonen (s. Joensuu) on suomalainen ylistysmusiikko ja Lahden vapaaseurakunnan nuorisopastori. 
Ahosen kappaleet ovat pääasiassa poprockia ja niitä lauletaan muun muassa seurakuntien tilaisuuksissa. 
"Valtaa minut taas-" ja "Armo"-levyjen kustantajana on ollut Päivä Osakeyhtiö.
Haikola (Jääski)

Haikola oli kylä Jääsken pitäjän kirkonkylän välittömässä läheisyydessä, ja oikeastaan muodosti huomattavan osan kirkonkylän alueesta. Kylän alueelle sijoittuivat mm. kirkonkylän silta, kirkko ja suojeluskuntatalo. Lounaassa kylä rajoittui Vuokseen, lännessä ja luoteessa Kostialaan, idässä ja kaakossa Niemen kylään ja koillisessa Jääskijärveen. Jääskijärven laskujoki, Littulanjoki, joka laski muutaman kilometrin päässä Vuokseen Hyppölänjoen nimisenä, kulki kylän poikki. Kylän poikki kulkivat myös Antreasta Imatralle johtava tie sekä Imatra–Antrea-rata. Jääsken rautatieasema oli kylän välittömässä läheisyydessä. Kylästä oli hyvät yhteydet myös Vuoksen vastarannalle mm. Littulan, Vetelälän ja Tollolan kylien suuntiin. Kylässä oli tiheä asutuskeskittymä Imatralle johtavan tien varressa, lähellä Kostialan kylän rajaa.
Haikolan kylän muistoksi on nimetty Imatran kaupungin Meltolan kaupunginosassa sijaitseva Haikolankatu.
Hallikkala

Hallikkala on kylä Imatran kaupungissa. Aiemmin se on kuulunut pääosin luovutetulle alueelle jääneeseen Jääsken pitäjään. Kylä sijaitsee nykyisen itärajan tuntumassa, melko lähellä Imatran taajama-aluetta. Hallikkala jäi Moskovan välirauhassa ja lopullisessa Pariisin rauhassa Suomen nykyisten rajojen sisäpuolelle. Se sijoittuu koillis-lounais -suuntaisena kapeahkona kiilana Räikkölän (kaakossa) ja Näträmälän (luoteessa) kylien väliin. Lounaissuunnassa kylä rajoittuu Salo-Issakkaan ja koillisessa Hallikkaanjokeen, joka muodostaa kylän kohdalla leveän järvimäisen altaan. Nykykartoissa kylästä muistuttaa kylän poikki kulkeva Hallikkalantie sekä edellä mainittu Hallikkaanjoki. 
Hallikkaanjoen rannalla sijaitsevat luonnonsuojelullisesti arvokkaat, suojellut Hallikkaan rantalehdot.
Hirsilampi

Hirsilampi, oik. Hirslampi, oli kylä Jääsken pitäjän koillisosan äärimmäisessä kärjessä. Kylän keskusta sijoittui Immalanjärven Varpaanlahden ja Hirslammen väliselle kannakselle. Naapurikyliä olivat Ruokolahden pitäjän Immalanjärven kylä lännen-luoteen suunnassa, pohjoisessa tuli vastaan Rautjärven Niskapietilän kylä, idän ja kaakon suunnassa sijaitsi Kirvun Tietävälän kylä ja lounaispuolella sijaitsi Jääsken Laitilan kylä.
Suhteellisen syrjäisestä sijainnistaan huolimatta Hirslammen kylässä oli paikallisesti tärkeiden teiden risteys: lounaasta, Jääsken suunnasta ja kaakosta, Kirvun suunnasta tulevat tiet yhtyivät Hirslammella pohjoisesta tulevaan tiehen, joka yhdisti nämä tiet Niskapietiläntiehen, vanhaan ja maakunnallisesti merkittävään tiehen. Matkamiehet lepuuttivatkin hevosiaan usein kylän taloissa.
Kylän itäpuolella sijaitsi neljän pitäjän rajapiste: Jääsken, Ruokolahden, Rautjärven ja Kirvun pitäjien rajat kohtasivat toisensa Hirslammella. 
Pieni osa Hirslammen kylästä kuuluu edelleen Suomen alueeseen ja sijaitsee nykyisellä rajavyöhykkeellä Immalanjärven Varpaanlahden pohjukasta lounaaseen.
Hirslampi kuului Laitilan koulupiiriin. Kylän lapsia kävi aikanaan myös Kirvun Tietävälän kansakoulussa. Kylässä pidettiin kesäisin jumalanpalveluksia.
Timo Hirvonen (basisti)

Timo Hirvonen (s. 1977) on KokoTeatterin varatoiminen teatterijohtaja. Hirvonen perusti Koko Jazz Clubin vuonna 2010 ja on isännöinyt sitä.
Taiteellinen toiminta.
Hirvonen valmistui Sibelius-Akatemian jazzosastolta musiikin maisteriksi 2005. Hän kokosi vuonna 2009 nimikkoyhtyeensä, Timo Hirvonen Quartet, kiertueelle pitkin Suomea. Hän oli aiemmin samana vuonna ollut kiertueella myös the Mokners-yhtyeessä Severi Pyysalon ja Jussi Lehtosen kanssa. Kiertueen järjesti Suomen Jazzliitto. Hirvonen soittaa bassoa Severi Pyysalo &amp; The Mokners -yhtyeen levyllä, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2011. Hän on ollut kiertueella Kauko Röyhkän ja Severi Pyysalo trion kanssa trion basistina Suomessa vuonna 2011.
Hirvonen on näytellyt jazz-musikaalissa The Professionals. Mukana näytelmässä olivat näyttelijä Henry Hanikka, joka myös vastasi ohjauksesta, sekä muusikot Jussi Lehtonen ja Severi Pyysalo. Näytelmä esitettiin KokoTeatterilla syksyllä 2011.
Hirvonen aloitti tammikuussa 2012 varatoimisena teatterijohtajana KokoTeatterissa Anna Veijalaisen jäädessä äitiyslomalle. Hän järjestää toisen Jazz Klubi -isännän, Jussi Lehtosen, kanssa Koko Jazz Clubille esiintymään sekä kansainvälisiä että suomalaisia muusikoita. Lisäksi Hirvonen harjoittaa konsertti- ja opetustoimintaa Suomessa ja muualla Euroopassa.
Timo Hirvosen puoliso on Koko-teatteria sen perustamisesta 1997 lähtien johtanut Anna Veijalainen.
Anna Veijalainen

Anna Maaria Veijalainen (s. 13. tammikuuta 1973 Lohja) on KokoTeatterin johtaja. Hän on sen perustajajäseniä, koreografi, näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Ura.
Anna Veijalainen on koreografi, näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta koreografiksi vuonna 1997. Veijalainen on perustajajäsen KokoTeatterissa, joka avasi ovensa vuonna 1997. Lukuisia hänen kirjoittamistaan näytelmistä on päätynyt teatterilavalle asti, muun muassa "High Heels Society" (kirjoitettu yhdessä Sofi Oksasen ja Maija Kaunismaan kanssa), "Luksusmuijat" (kirjoitettu yhdessä Pinja Flinkin ja Sesa Lehdon kanssa) ja "Pudonneet". Veijalainen on myös kirjoittanut Liken kustantaman kirjan "Joukkokohtaus – KokoTeatteria 10 vuotta", joka on KokoTeatterin historiaa käsittelevä omaelämäkerrallinen romaani.
Koko-teatteria vuodesta 1997 johtaneen Anna Veijalaisen puoliso on Koko-teatterin jazz-puolta johtava Timo Hirvonen.
Jeu de paume

Jeu de paume on pallopeli, joka oli suosittu etenkin Ranskassa 1500- ja 1600-luvuilla. Se on nykyaikaisen tenniksen edeltäjä, ja se oli kesäolympialaisten kilpailuohjelmassa vuonna 1908.
Jeu de paumea pelataan seinien reunustamalla sisäkentällä. Pallo saa kimmota seinistä kuten squashissa. Jeu de paume -pallot ovat pienempiä, painavampia ja vähemmän kimmoisia kuin tennispallot. Puiset mailat ovat pieniä ja kireiksi viritettyjä, ja niiden lapa voi olla viistossa asennossa varteen nähden. Peliä pelataan usein tasoitussäännöillä.
Nykytenniksen pistelaskujärjestelmä ja osin myös terminologia on omaksuttu jeu de paumesta. Koska jeu de paume vaatii enemmän taitoa ja oveluutta kuin fysiikkaa, sen parhaat pelaajat ovat usein paljon iäkkäämpiä kuin tenniksessä.
Historiaa.
Jeu de paumea pelattiin Ranskassa jo 1000-luvulla. Silloin munkit pelasivat sitä ilman mailaa paljain käsin, mistä pelin nimi ”kämmenpeli” juontaa juurensa. 1200-luvun loppuun mennessä peli oli levinnyt Ranskan kaupunkeihin ja sitä pelattiin niin sisäkentillä kuin kaduillakin. Pelistä tuli niin suosittu, että vuonna 1397 Pariisissa sen pelaaminen kiellettiin muulloin kuin sunnuntaisin. 1500-luvulla jeu de paumea pelattiin jo puumailoilla, ja pelaajien kenttäpuoliskojen väliin vedettiin naru ja myöhemmin verkko.
Englantiin jeu de paume tuli 1300- tai 1400-luvuilla, missä sitä kutsutaan nykyisin nimellä "real tennis". Kuningas Henrik VIII tunnettiin taitavana pelaajana, ja William Shakespeare mainitsee pelin näytelmässään "Henrik V" vuodelta 1599.
Pelin suosio saavutti Ranskassa huippunsa vuosien 1500–1700 välillä. Sen jälkeen sen suosio hiipui tavallisen kansan parissa sopupelien ja vedonlyöntiskandaalien sekä pelin elitisoitumisen myötä, ja sadat pelikentät muutettiin näyttämöiksi ja muihin tarkoituksiin. Yksi tällainen on nykytaiteen ja valokuvataiteen museo Galerie nationale du Jeu de Paume.
Nykyisin.
Jeu de paumen säännöt perustuvat yhä vuoden 1592 ”Ordonnance du Royal et Honorable Jeu de la Paume” -sääntöihin. Ranskassa on nykyisin kolme jeu de paume -pelikenttää ja Englannissa yli 20 pelikenttää. Jeu de paumen maailmanmestaruudesta on pelattu yhtäjaksoisesti vuodesta 1740 lähtien.
Jussi Lehtonen (muusikko)

Jussi Lehtonen (s. 1977) on suomalainen jazz-rumpali, Koko Jazz Clubin isäntä sekä Sibelius-Akatemian lehtori.
Lehtonen on yksi suomalaisten jazz-kokoonpanojen käytetyimmistä rumpaleista. Hän on soittanut lähes kaikkien suurten suomalaisten jazz-artistien kanssa. Jussi Lehtosen ensimmäinen oma levytys on CD "Firstborn", joka julkaistiin vuonna 2009. Muuten Jussi Lehtonen on esiintynyt usealla levyllä rumpalina. Kiertueita Lehtonen on keikkaillut artistien kanssa kuten Randy Brecker, Tim Hagans, Wayne Krantz, Jukkis Uotila, Palle Danielsson ja Rick Margitza.
Lehtonen opettaa Sibelius-Akatemiassa.
Kauhanen

Kauhanen on muun muassa seuraavien suomalaisten ihmisten sukunimi:
Hyppölä

Hyppölä oli kylä Suomen entisen Jääsken kunnan kaakkoisosassa, Vuoksen rannalla, nykyisen valtakunnanrajan tuntumassa. Naapurikyliä olivat Kasila pohjoispuolella ja Soperonmaa eteläpuolella. Kylä oli muodoltaan kapeahko, karkeasti itä-länsi-suuntainen. Lännessä kylä rajoittui Vuokseen, idässä Rikkolan kylään. Kylän viljelysmaat olivat pääasiassa länsiosissa, lähellä Vuoksea. Itäosassa sijaitsivat kylän metsät, joiden itäisin osa sijoittui Orkolankankaan maastoon. Metsäalueilla sijaitsi myös pari pientä lampea, Umpilampi ja Härkälampi. 
Hyppölän kylän halki virtasi Hyppölänjoki (yläjuoksullaan Littulanjoki), joka oli Jääskijärven laskujoki. Joki laski kylän kohdalla Vuokseen, ja siinä oli kylän kohdalla vesimylly. Kylän poikki kulkivat Jääskestä Antreaan johtava maantie sekä Imatra–Antrea-rata. Läheisin rautatieliikennepaikka oli Vehniäisen seisake noin kilometrin päässä.
Kylässä oli Hyppölän kartano, joka sijaitsi lähellä Hyppölänjoen laskukohtaa. Kartano oli vauras maanviljelystila.
Nykyisin Venäjällä kylä kuuluu Tienhaaran maalaiskuntaan ja on nimeltään Moštšnoje (Мощное).
Heikki Lamusuo

Heikki Lamusuo (s. 9. joulukuuta 1967 Siikajoki) on suomalainen arkkitehti. Lamusuo on suunnitellut etenkin päiväkoteja, elokuvateattereita ja sairaaloita, mutta myös muita rakennuksia. 
Lamusuo työskentelee Kuopiossa Partanen &amp; Lamusuo Oyssä. 
Lamusuo on valmistunut arkkitehdiksi Oulun yliopistosta vuonna 1996. Hän on opiskellut myös Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelonassa Espanjassa vuosina 1993–1994 ja taideteollisessa korkeakoulussa sisustusarkkitehtuurin ja huonekalusuunnittelun laitoksella.
Lamusuon suunnittelemia päiväkoteja löytyy Rauhalahdesta Kuopiosta, Vuokatista ja Punkaharjulta. Punkaharjun päiväkoti palkittiin arkkitehtuuristaan Making Space 2010 Architectural Award - Arkkitehtuuria ja muotoilua lapsille ja nuorille -kilpailussa Skotlannissa.
Hän on suunnitellut myös elokuvateattereita ja tehnyt yhteistyötä Bio Rexin kanssa Porvoossa (Bio Rex Porvoo), Espoossa (Bio Rex Sello) ja Kajaanissa (Bio Rex Kajaani).
Lamusuo voitti vuonna 2008 järjestetyn kutsukilpailun Kuopion yliopistollisen sairaalan tilojen uudistamisesta. Uudistus valmistui vuosina 2013-2014. 
Lamusuo on toteuttanut monia julkisia taideteoksia avoimiin ulkotiloihin ja rakennusten sisätiloihin yhteistyössä puolisonsa kuvataiteilija Jaana Partasen kanssa yhteisyrityksensä Partanen &amp; Lamusuo puitteissa. Näihin lukeutuvat muun muassa "Alavan lehto" (2006) Kuopiossa (Iisalmen Veljeskoti) ja "Höyhtyän ruksit" (2007) on Oulussa (Höyhtyän terveyskeskus). 
Lamusuo laati Kuopion Saaristokaupunkia varten taiteen kaavan, jonka Kuopion kaupunginhallitus hyväksyi 2007.
Vuonna 2010 Partanen &amp; Lamusuo suunnitteli Shanghai Expo 2010 maailmannäyttelyn Suomen paviljongin toteutusta, kuten mediateokset ja äänimaailma. Maailmannäyttelyn oppaina toimi 16 artistiopasta, ja hankkeen pääyhteistyötahona oli Finpro.
Esfir Šub

Esfir Iljinitšna Šub (, 16. maaliskuuta 1894 Suraž, Venäjä – 21. syyskuuta 1959 Moskova, Neuvostoliitto) oli juutalaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja leikkaaja. Häntä pidetään dokumentaarisen kokoomaelokuvan pioneerina.
Elämäkerta.
Šubin ura elokuvan parissa alkoi leikkaajana vuonna 1922. Vallankumouksen jälkeisessä Neuvostoliitossa oli tarvetta muokata länsimaisia elokuvia ideologisesti sopiviksi. Šubin muokkaamiksi joutuivat muun muassa Chaplinin Carmen-parodia (1916) ja D. W. Griffithin Suvaitsemattomuus (1916). Tunnetuin muokkaus lienee kuitenkin Fritz Langin Dr. Mabusen (1922) uusversio. 1920-luvun alkupuolella Šub työskenteli myös Sergei Eisensteinin kanssa.
Länsimaisia elokuvia muokatessaan Šubista kehittyi kokoomaelokuvan taitaja, montaasin ja iskevien välitekstien hallitsija. Lähes kokonaan vuosina 1912-1917 kuvatusta arkistomateriaalista koottu Romanovien dynastian tuho ("Padenie dinastii Romanovykh", 1927) on Šubin ensimmäinen ohjaustyö ja samalla tunnetuin. Elokuva kertoo nimensä mukaisesti tsaarin vallan romahduksesta Venäjällä, minkä päätepisteenä oli vuoden 1917 vallankumous. Vaikka oman aikansa viranomaiset eivät pitäneetkään kokoomaelokuvaa luovana työnä, Šubin kyvyt ymmärrettiin varsinkin elokuvapiireissä.
Romanovien dynastian tuho sai jatkokseen kokoomaelokuvat Suuri tie ("Veliki put", 1927) ja "Rossija Nikolaja II i Lev Tolstoi" (1928). Edellinen jatkoi Neuvostoliiton synnyn kuvaamista vuosien 1917-1927 aikana. Jälkimmäisestä piti puolestaan tulla Leo Tolstoin henkilökuva, mutta arkistomateriaalin puutteen vuoksi Šub joutui laatimaan elokuvasta laajemman ajankuvan.
1930-luvulla Šub joutui neuvostohallinnon epäsuosioon ja työtilaisuudet vähenivät olennaisesti. Hän ehti kuitenkin antaa oman panoksensa äänellä varustetun dokumenttielokuvan luomiseen. Lisäksi hänen työskentelyssään oli piirteitä totuuselokuvasta 30 vuotta ennen genren varsinaista syntymää. Vaikka ohjaustyöt jäivät vähiin, Šub jatkoi työskentelyä elokuvateollisuuden parissa, 1940-1950-luvuilla lähinnä leikkaajana.