Sukellusvene Vesikko

Vesikko oli Suomen laivaston 10. toukokuuta 1933 vesillelaskettu sukellusvene. Vuoteen 1936 asti veneen nimenä oli vain telakkanumero "CV-707". Alankomaalainen insinööritoimisto Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw oli tilannut aluksen Turusta Crichton-Vulcanin telakalta lokakuussa 1930 kaupallisen sukellusveneen prototyyppinä. Suomen valtio osti sen vuonna 1936, jolloin vene nimettiin "Vesikoksi".
Tausta.
Versailles’n rauhansopimus kielsi 1930-luvulla Saksalta sukellusveneet, joten kehitystyö oli siirrettävä ulkomaille. Sukellusveneiden rakentamiseen liittyvän osaamisen säilyttämiseksi ja kehittämiseksi perustettiin peiteyrityksiä muun muassa Ruotsiin, Sveitsiin ja Alankomaihin, jonne vuonna 1922 perustettu Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS) suunnitteli sukellusveneitä Turkille, Ruotsille ja Neuvostoliitolle.
Saksan laivasto päätyi sukellusveneiden kehityksessä kolmeen eri tyyppiin: kevyt rannikko- ja koulutussukellusvene, miinavene ja valtameriolosuhteisiin soveltuva hyökkäyssukellusvene. Veneiden tuli olla nopeasti valmistettavia. Rannikkosukellusveneen uppoumaksi laivasto päätti 200–300 tonnia.
Saksan laivaston salaisena yhdysupseerina Suomessa oli komentajakapteeni evp Karl Bartenbach, jonka virallinen nimitys oli Suomen puolustusvoimien laivastoasiantuntija. Saksan laivastolle tuli suunnitella 200–250 tonnin alus, joka silti vastaisi iskukyvyltään 496 tonnin Vetehis-luokan sukellusveneitä. "Vesikko" oli Saksan laivaston IIA-luokan sukellusveneen prototyyppi.
Valmistus.
Useiden hallituksen sisäisten neuvottelujen jälkeen tehtiin 1930 päätös "Vesikon" rakentamisesta. Koska Liliput-projekti oli Versaillesin rauhansopimuksen vastainen, asiakirjoissa ei mainittu Saksaa ja päätettiin, että sukellusvenettä ei saisi myydä kuin Kansainliittoon kuuluville ja kyseiseen aseeseen oikeutetuille valtioille. Suomen valtio sai veneeseen etuosto-oikeuden.
Veneen köli laskettiin 1931 Turussa Crichton-Vulcanin telakalla. Teknisesti veneestä tuli aikansa kehittyneimpiä: sen sukellussyvyys oli kaksinkertainen verrattuna aikaisempiin saksalaisiin sukellusveneisiin ja runko rakennettiin ilman niittausta sähköhitsaamalla, mikä lisäsi paineenkestävyyttä, vähensi vuotoja ja nopeutti rakentamista. Saksalaiset testasivat venettä Turun saaristossa purjehduskausina 1933 ja 1934.
Suomen puolustusministeriön ja Crichton-Vulcanin välisessä sopimuksessa Suomella oli veneen osto-optio vuoteen 1937. Suomen valtio otti aluksen käyttöönsä syksyllä 1934 ja purjehti sillä kauden 1935. Kun eduskunta hyväksyi hankinnan, alus liitettiin 1936 Suomen laivastoon nimellä "Vesikko". Talvisodassa vene partioi joulukuussa 1939 Suomenlahdella.
Palvelus.
Rannikkolaivasto määrättiin 9. syyskuuta 1939 puolueettomuusvartiointiin. "Vesikko", "Iku-Turso" ja "Saukko" määrättiin valvontatehtäviin läntiselle Suomenlahdelle tukeutuen Helsinkiin ja Inkoon saaristoon. Talvisodan alettua "Vesikko" partioi aluksi "Vesihiiden" kanssa Hangon edustalla. Merivoimien komentaja määräsi 18. joulukuuta veneen Viipurinlahdelle Koivistoon, missä oli käynnissä taistelu Saarenpään linnakkeen ja kahden Neuvostoliiton Itämeren laivaston taistelulaivan välillä. Seuraavana iltana "Vesikon" saapuessa Viipurinlahdelle taistelu oli kuitenkin jo päättynyt. Kova pakkanen vaikeutti sukellusvenetoimintaa, joten vene palasi 22. joulukuuta Helsinkiin telakalle, mihin päättyi sen osallistuminen talvisotaan.
Kesäkuussa 1941 sukellusveneet vastaanottivat taisteluvarustuksen ja siirtyivät valmiusasemiin Suomenlahdelle. "Vesikon" tukeutumispaikaksi määrättiin Vahterpää Loviisan edustalla. Jatkosodan alettua 25. kesäkuuta kaikki veneet määrättiin partiointitehtäviin itäiselle Suomenlahdelle. 
"Vesikko" upotti 3. heinäkuuta Suursaaren itäpuolella neuvostoliittolaisen kauppalaiva "Vyborgin" torpedoimalla sen 700 metrin etäisyydeltä. Vyborg, jonka vetoisuus oli 4 100 tonnia, oli päällikkönsä I. G. Gavrilovin komennossa yksinään matkalla Viipurinlahdelle. Kahdesta ammutusta torpedosta jälkimmäinen meni ohi, mutta ensin laukaistu osui laivan peräosaan, mikä aiheutti sen uppoamisen. Vyborg upposi noin 45 minuutissa osumasta. Upotushetkellä Vesikon päällikkönä toimi kapteeniluutnantti Olavi Aittola. Kolme Suursaaresta saapunutta neuvostoliittolaista vartiomoottorivenettä aloitti torpedoinnin jälkeen "Vesikon" takaa-ajon, ja ne yrittivät tuhota sukellusveneen syvyyspommeilla, mutta "Vesikko" pääsi vahingoittumattomana takaisin tukikohtaansa Vahterpäähän. Vyborg oli ensimmäinen suomalaisen sukellusveneen torpedolla upottama vihollisalus.
Loppuvuoden 1941 "Vesikko" operoi Helsingistä käsin ja teki kolme partiointimatkaa Viron rannikolle. Purjehduskaudella 1942 alus suoritti saattuepalvelusta Ahvenanmerellä ja sukellusvene-etsintöjä Helsingin edustalla. Kesäkuun alussa 1944 "Vesikko" suojasi evakuointikuljetuksia Karjalankannaksella. Suomen ja Neuvostoliiton aselevon jälkeen se määrättiin 19. syyskuuta 1944 palaamaan satamaan. Merivoimien sota-aluksena "Vesikko" purjehti viimeisen kerran joulukuussa 1944.
"Vesikon" päälliköinä sodan aikana toimivat luutnantti Kauko Pekkanen (1939), kapteeniluutnantti Olavi Aittola (1940 ja 1941), kapteeniluutnantti Antti Leino (1942), kapteeniluutnantti Pentti Airaksinen (1942), kapteeniluutnantti Eero Pakkala (1943), kapteeniluutnantti Olavi Syrjänen (1943) ja kapteeniluutnantti Lauri Parma (1944).
Museo.
Tammikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomissio määräsi suomalaiset sukellusveneet riisuttaviksi aseistaan. Pariisin rauhansopimus 1947 kielsi Suomelta sukellusveneiden omistamisen. Muut merivoimien sukellusveneet myytiin 1953 Belgiaan metalliromuksi, mutta "Vesikko" säästettiin, koska toivottiin rauhansopimuksen ehtojen lievenemiseen tulevaisuudessa. Vene sijoitettiin Valmet Oy:n telakalle Katajanokalle. Vuonna 1959 merivoimat päätti myydä veneen, koska rauhansopimuksen ehdot säilyivät ja Valmet valitti säilytyksen haittaavan telakkatoimintaa. Veneen siirtoon ryhdyttiin vuonna 1963, mutta Sotahistoriallisen tutkimuslaitoksen ja entisten sukellusveneupseerien aktiivisuuden ansiosta myynti kuitenkin peruttiin. Lopulta "Vesikko" luovutettiin Sotamuseolle.
Sotamuseo siirrätti "Vesikon" Suomenlinnan Susisaareen Tykistölahden rannalle ja entisöi sen alkuperäiseen asuunsa. Entisöintityöt kestivät yli vuosikymmenen ja olivat poikkeuksellisen työläät, sillä suuri osa veneen kalustosta ja varusteista oli sodan jälkeen purettu ja otettu muuhun käyttöön. Lisäksi vene oli joutunut Valmetin telakalla ilkivallan kohteeksi. Lahjoitusvaroilla ja vapaaehtoistyöllä entisöinti saatiin kuitenkin vietyä päätökseen. Se avattiin museoksi Suomen merivoimien vuosipäivänä 9. heinäkuuta 1973.
Syksyllä 2011 aloitettiin peruskunnostus, jossa aluksi uusittiin "Vesikon" meressä puhki ruostunut köli, maalattiin ulkopinnat ja uusittiin lankuilla päällystetty kansi. Lisäksi koneet ja sähkölaitteet huollettiin sekä puhetorvet uusittiin osittain. Alusta nostettiin 80 cm, jotta vesi ei enää pääsisi sen kanssa kosketuksiin. Lopuksi aluksen pintaosat saivat vuoden 1943 maalauskaavion mukaisen värityksen. Remontti valmistui keväällä 2013, jolloin "Vesikon" 80-vuotisjuhlanäyttely avattiin Suomenlinnassa. Peruskorjaus maksoi 400 000 euroa eli 3–4 vuoden pääsylipputulot ja Maanpuolustuskorkeakoulun avustus.