tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eveliina Mäkinen

Eveliina Mäkinen (o.s. Suonpää, s. 12. huhtikuuta 1995 Kiukainen) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla SWHL B:ssä pelaavaa EV Zug Damenia. Hän on pituudeltaan 174 cm.
Mäkisen kasvattajasura on Panelian Raikas. Hän edusti SM-sarjassa Team Oriflame Kuortanetta kaudet 2011–2014. Kaudella 2014–2015 hän pelasi sekä Tampereen Ilveksessä että Minnesota-Duluthin yliopistojoukkueessa ja seuraavalla kaudella Ilveksessä. Kaudet 2016–2017 ja 2017-2018 hän edusti Rauman Lukkoa. Hänet valittiin SM-sarjan parhaaksi maalivahdiksi ja All Stars -maalivahdiksi kaudella 2016–2017. Kausilla 2018–2020 hän edusti Linköping HC:ta. Kauden 2020–2021 hän aloitti Leksandsissa, mutta siirtyi kesken kauden Brynäsiin. Hän saavutti Ruotsin liigassa hopeaa 2019 ja 2021. Kaudella 2022–2023 hän pelasi PHF:n Metropolitan Rivetersissä ja syksystä 2023 lähtien EV Zug Damenissa.
Mäkinen on pelannut Suomen pääsarjassa 93 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 90,9 ja 16 pudotuspeliottelua torjuntaprosentilla 92,9. Ruotsin liigassa hän on pelannut 96 runkosarjaottelua torjuntaprosentin ollessa 90,8 ja 23 pudotuspeliottelua prosentilla 91,5. PHF:n kuudessa ottelussa hänen torjuntaprosenttinsa oli 88,6.
Mäkinen kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2013. Naisten maajoukkuessa hän teki ensiesiintymisensä Japania vastaan elokuussa 2013. Hän oli mukana Sotšin olympialaisissa 2014, muttei saanut peliaikaa. Ruotsin MM-kilpailuissa 2015 hän pelasi yhden ottelun. Suomi sai kisoissa pronssia. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Yhdysvaltojen MM-kilpailuissa 2017 jääden kuitenkin ilman peliaikaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli Suomen pronssia saavuttaneen joukkueen kolmosmaalivahti. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa. Hän pelasi kisoissa kaksi ottelua. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen Pekingin olympialaisissa 2022, mutta jäi kolmansissa peräkkäisissä olympialaisissa ilman peliaikaa. Kaikkiaan hän on pelannut 24 A-maaottelua.
Yksityiselämä.
Heinäkuussa 2021 Mäkinen meni naimisiin jääkiekkoilija Atte Mäkisen kanssa ja vaihtoi samalla sukunimensä Suonpäästä Mäkiseksi.
Vikenti Veresajev

Vikenti Vikentjevitš Veresajev (, oikea sukunimi "Smidovitš", Смидо́вич; 16. tammikuuta 1867 Tula – 3. kesäkuuta 1945 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen kirjailija.
Vikenti Veresajev syntyi lääkärin perheeseen. Hän opiskeli Tulan klassisessa lukiossa ja valmistui Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta. Narodnikkien vaikutuksesta hän suoritti lääkärin tutkinnon Tarton yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Pietarin Botkinin sairaalassa.
Veresajevin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1887. Hänen varhainen tuotantonsa heijastaa kirjailijan pettymystä narodnikkeihin ja kehitystä kohti marksilaisuutta. Laajaa huomiota herättivät sivistyneistön aatteellista näköalattomuutta kuvaava pienoisromaani "Bez dorogi" (”Vailla tietä”, 1895) sekä lääkärinammatista kriittisesti kertova "Zapiski vratša" (”Lääkärin muistiinpanoja”, 1901). Vuonna 1901 Veresajev karkotettiin Tulaan, minkä jälkeen hän matkusteli Venäjällä ja Länsi-Euroopassa. Vuonna 1903 hän sai luvan muuttaa Moskovaan, jossa hän liittyi kirjailijaryhmä Sredaan.
Kirjailija osallistui lääkärinä Venäjän–Japanin sotaan, jota hän kuvaa realistisesti kokoelmassa "Na japonskoi voine" (”Japanin sodassa”, julkaistu kokonaan 1928). Vuosien 1905–1907 tapahtumat saivat Veresajevin hylkäämään vallankumouksellisen ideologian ja kääntymään kohti humanismia. Vuosina 1910–1915 hän laati kirjallisuusfilosofisen teoksen "Živaja žizn" (”Elävä elämä”), jonka ensimmäinen osa käsittelee Tolstoita ja Dostojevskiä ja toinen osa Nietzscheä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Veresajev johti lääkintäosastoa rautatiellä.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Veresajev omistautui kokonaan kirjalliselle toiminnalleen. Vuonna 1922 hän kirjoitti vallankumousta sivistyneistön näkökulmasta kuvaavan romaanin "V tupike" (”Umpikujassa”). Komsomolin ja maatalouden kollektivisoinnin varjopuolia arvostellut romaani "Sisarukset" ("Sjostry", 1933) sai osakseen ankaraa kritiikkiä. Kirjailija laati myös ”asiakirjamontaasiin” perustuvat elämäkertateokset "Puškin v žizni" (”Puškinin elämä”, 1926–1927), "Gogol v žizni" (”Gogolin elämä”, 1933) ja "Sputniki Puškina" (”Puškinin seuralaiset”, 1934–1936), kirjoitti muistelmateoksia sekä käänsi antiikin kreikkalaista kirjallisuutta, muun muassa Homeroksen "Iliaan" ja "Odysseian". Hän sai elämäntyöstään Stalin-palkinnon vuonna 1943.
Tiina Ranne

Tiina Ranne (s. 6. joulukuuta 1994 Harjavalta) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa SM-sarjassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pituudeltaan 165 cm.
Ranteen kasvattajaseura on Panelian Raikas. Hän on edustanut SM-sarjassa Team Oriflame Kuortanetta kaudet 2010–2014, JYPiä 2014–2016, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2016–2017, KalPaa 2017–2024 ja kaudesta 2024–2025 alkaen Turun Palloseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden JYPissä kaudella 2015–2016 sekä sai KalPassa SM-hopeaa kaudella 2020–2021 ja SM-pronssia 2022–2023 ja 2023–2024. Hän on pelannut SM-sarjassa / liigassa kaikkiaan 210 runkosarja- ja 70 pudotuspeliottelua. Hänen torjuntaprosenttinsa runkosarjan otteluissa on 92,0 ja pudotuspeleissä 92,2. Hänellä oli sarjan paras torjuntaprosentti 94,2 kaudella 2019–2020 sekä 93,8 kaudella 2022–2023 ja hän päästi vähiten maaleja ottelua kohden (1,86) kaudella 2020–2021.
Ranne kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2011 ja 2012. Vuoden 2011 kisoissa hän sai pronssia. Naisten maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä Japania vastaan elokuussa 2013. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016. Hän on pelannut kaikkiaan viisi naisten maaottelua, muttei yhtään arvokilpailuissa.
Serapion-veljet

Serapion-veljet eli Serapion-veljekset () oli nuorten venäläisten kirjailijoiden yhteenliittymä 1920-luvulla Pietarissa ja Leningradissa.
Saksalaisen romantikon E. T. A. Hoffmannin teoksen mukaan nimetty ryhmä sai alkunsa Vsemirnaja literatura -kustantamon ja Pietarin Taiteiden talon yhteyteen vuonna 1919 perustetusta kääntäjäkurssista ja kirjallisuusstudiosta. Ensimmäinen kokoontuminen pidettiin vuoden 1921 alussa. Serapion-veljiin kuuluivat Lev Lunts, Nikolai Nikitin, Mihail Slonimski, Ilja Gruzdev, Konstantin Fedin, Vsevolod Ivanov, Mihail Zoštšenko, Veniamin Kaverin, Jelizaveta Polonskaja ja Nikolai Tihonov sekä joukko ”ulkojäseniä”. Toimintaa ohjasivat muun muassa Maksim Gorki ja Viktor Šklovski.
Tyylillisesti Serapion-veljet edustivat niin sanottua ornamentaaliproosaa. He julistivat tavoitteekseen uusien kirjallisten ilmaisukeinojen löytämisen, mutta käytännössä he olivat lähinnä ystäväpiiri, jonka jäsenten tuotanto kehittyi eri suuntiin. Heitä yhdisti ajatus luomistyön vapaudesta sekä pyrkimys pysyttäytyä päivänpolitiikan ulkopuolella. Ryhmä julkaisi vain yhden yhteisen kokoelmateoksen "Serapionovy bratja" vuonna 1922. Ryhmän johtajana pyrki toimimaan ohjelma-artikkelillaan "Potšemu my Serapionovy bratja" (”Miksi olemme Serapion-veljiä”) esiintynyt Lev Lunts.
Neuvostoviranomaisten taholta Serapion-veljet nähtiin kaunokirjallisuuden myötäilijöinä, joiden toimintaa pyrittiin aluksi sietämään. 1920-luvun puolivälin jälkeen ryhmä alkoi herättää yhä voimakkaampaa arvostelua. Ryhmän kokoontumiset jatkuivat vuoteen 1929 saakka. Myöhemmin muun muassa Zoštšenko, Slonimski ja Tihonov joutuivat kärsimään sen jäsenyydestä. Veniamin Kaverin teki Serapion-veljien perintöä uudelleen tunnetuksi 1960-luvulta lähtien.
Witheria

Witheria on suomalainen thrash metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2000 nimellä Fallout. Entisellä nimellään yhtye julkaisi yhden demon, minkä jälkeen se muutti nimensä nykyiseen muotoonsa vuonna 2001.
Maaliskuussa 2013 yhtye ilmoitti nauhoittavansa materiaalia uuteen albumiinsa, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2014 nimellä "Devastating Return".
Vitiset

Vitiset ("Didymium") on limasienisuku. Sukuun kuuluu 79 lajia, joista neljäätoista on löydetty Suomesta.
Suvulle on tunnusomaista ohuen, kalvomaisen peridion pinnalla oleva kalkki, joka on muodostunut tähtimäisistä kiteistä eikä ole ryynimäistä kuten solmusilla ("Physarum"), joita monet vitiset muutoin muistuttavat. Itiöpesäkkeen tukirakennelmassa kapillitiossa sen sijaan vitisillä ei ole kalkkia, toisin kuin solmusilla. Vitisten itiöpesäke on perällinen tai perätön sporangio tai plasmodikarppi. Itiöpöly on ruskeaa.
Lukemattomia juttuja

Lukemattomia juttuja on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Karoliina Niemelän ohjaama dokumenttielokuva.
Dokumenttielokuva.
Lukemattomia juttuja -teos (Myriad Stories) on Waria-tuotantojen kollaasi haastatteluista Oulun Toppilan alueelta. Materiaali on kuvattu elokuussa 2011 Meri-Toppilassa, asuinalueella, jota kutsutaan myös Oulun ghetoksi. Alueen keskellä sijaitsee Alvar Aallon suunnittelema tehdasympäristö, jossa toimi vuoteen 1985 asti sellutehdas Toppila Oy. Vanhalle tehdasalueelle 1990-luvulla rakennetusta lähiöstä mm. vuokra- ja opiskelija-asuntoineen on muodostunut kulttuurien sulatusuuni.
Mediataideteos.
Lukemattomia juttuja tehtiin alun perin sarjaksi mikroelokuvia, joista muodostui Oulun kaduilla sijaitsevilla UBI-kosketusnäytöillä ja www-sivustona 22.3.–22.4.2012 esitetty mediateos. Teoksen galleriaversio oli esillä Oulun taidemuseossa osana Lumipalloefekti, pohjoisen taiteen triennaalia 21.11.2012–20.1.2013. Teossarja sai päätöksensä Meri-Toppilasta kuvatusta aineistosta koostetusta dokumentista, jonka ensi-ilta oli Elokuvateatteri Starissa 25.5.2013. 
Päähenkilöinä Toppilan asukkaat.
Lukemattomia juttuja -teoksen päähenkilöitä ovat alueen entiset ja nykyiset asukkaat, siellä työssä käyvät ja satunnaisesti vierailevat henkilöt. Kaikilta kysyttiin samat kysymykset: mikä on elämän kantava voima, mikä on elämässä tärkeää ja mikä on elämän motto. Lisäksi alueen entiset asukkaat ja tehtaan entiset työntekijät muistelevat alueen historiaa ja omaa elämäänsä alueella. 
Yhteisötaidetta ja haastatteluja.
Kuukauden kuvausten aikana kameroiden edessä oman tarinansa kertoi kaikkiaan 47 henkilöä. Kuvauksissa on käytetty yhteisötaiteen metodia, joka antoi kuvattaville mahdollisuuden vaikuttaa teoksen sisältöön. Taltioituna on butotanssija Liana Potilan esitys siilossa, Pentti Koivukankaan, 94 haitarin omistajan, haitariesitys ja aluetta elämänsä eri vaiheissa turvapaikkanaan pitävän runoilija Kristiina Ketola-Oravan runoja sekä kuvataiteilija Riikka Kontion maalauksia. Dokumentti on kestoltaan noin 30 minuuttia.
Kantava idea.
Dokumentin kantavana ideana on yllyttää ihmiset ajattelemaan oman elämän parhaita puolia. Tekijät toivovat myös, että Lukemattomien juttujen katsojat havahtuvat miettimään samoja asioita. Elokuva on ylistyslaulu arkipäivän onnelle.
Työryhmä.
Waria-tuotantojen työryhmään kuuluivat: Karoliina Niemelä (ohjaus ja leikkaus), Pirjo Lempeä (kuvaus), Marjo Pekonen (tuottaja), Meeri Muinonen (äänet), Esa Hietala (koodaus ja tekstitys), Mervi Saaranen (tuotantoavustaja) ja Elias Kiuru (tuotantoharjoittelija).
Rahoitus.
Lukemattomia juttuja on toteutettu Aalto-yliopiston ja Oulun yliopiston Dimeke – tuotekehitystä digimediaan -hankkeen myöntämän tuotekehityspalkinnon avulla sekä Pohjois-Pohjanmaan kulttuurirahaston apurahalla.
Amica (lounasravintolaketju)

Amica on Suomessa toimiva lounasravintolaketjubrändi. Amican toiminnasta vastasi vuoteen 2019 asti Fazerin omistama Fazer Food Services -yksikkö, johon kuului lähes 1 100 ravintolaa Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa ja jonka liikevaihto vuonna 2012 oli 580,2 miljoonaa euroa. Muita yksikön brändejä ovat "Blue", "Fazer" ja "wip". Kesäkuussa 2019 kerrottiin Fazer Food Services -toiminnan myynnistä brittiläiselle monikansalliselle Compass Group PLC:lle 475 miljoonalla eurolla. Sen myötä lähes puolet Fazer-konsernin henkilöstöstä siirtyi uuden omistajan palvelukseen.
Amica-ravintolat vastaavat lounaan lisäksi myös asiakasyrityksiensä edustustarjoiluista.
Fazer Food Services oli Suomen suurin työpaikoilla toiminut lounasravintolaketju; se on arvioinut markkinaosuudekseen 40–50 prosenttia. 
Historia.
Fazerilla tehtiin vuonna 1975 päätös aloittaa henkilöstöravintolatoiminta. Seuraavana vuonna toimintansa aloitti Fazer Catering, jonka toiminnassa korostuivat asiakaslähtöisyys, laatutietoisuus ja kansainväliset trendit. Ensimmäisenä toimintavuotena asiakkaiksi saatiin muun muassa Aga, Eläketurvakeskus ja IBM. Vuonna 1978 Fazer Catering osti itseään huomattavasti isomman Työmaahuollon, jolloin henkilöstöravintoloiden määrä nousi noin sataan. 1970-luvun lopulla Fazer Cateringilla oli yli 700 työntekijää, joista noin 600 oli vakinaista henkilöstöä.
1980-luvun alussa Fazer Catering osti toimipaikkaruokalatoiminnot Tehdasravintoloilta ja Jalostajan Catering Oy:lta, jolloin henkilöstöravintoloiden määrä ylitti kahdensadan. Fazer Catering käytti tulosjohtamista, ja se panosti aktiiviseen tuotekehitykseen. Sisäistä tiedotusta varten oli oma henkilöstölehti, ja tietotekniikkaa hyödynnettiin muun muassa ruokalistojen suunnittelussa. Vuonna 1987 Fazer Konditoria Oy:n ravintola- ja kahvilatoiminta siirtyi Fazer Cateringille, jolloin palveluksessa oli yli 1 700 työntekijää ja 256 henkilöstöravintolaa. Ostettuaan vuonna 1988 Ruotsin toiseksi suurimman henkilöstöravintolayrityksen Scandic Restaurant Ab:n Fazer Catering vaihtoi nimensä Amicaksi.
Vuonna 1989 yhtiön liikevaihto oli 450 miljoonaa markkaa. 1990-luvun alun laman vuoksi Amican voimakas kehityskausi katkesi; kasvun sijaan tärkeämmäksi tuli asiakkaiden tyytyväisyys palveluihin. Vuonna 1993 Amica osti Kulinaari Ravintolat Oy:n (aiemmin Valtion ravitsemiskeskus), jonka liikevaihto vuonna 1992 oli 450 miljoonaa markkaa ja jolla oli 1 600 työntekijää. Kulinaari ja Amica Ravintolat Oy toimivat aluksi erillisinä yhtiöinä. Tallinaan avattiin Amica Eesti. Kulinaari yhdistyi Amicaan lokakuussa 1994. 1990-luvun lopulla Amicalla oli yli 800 henkilöstöravintolaa. Toimitusjohtaja Soili Suonojan aikana yhtiöstä tuli Suomen suurin ja Euroopan kahdeksanneksi suurin ravitsemisalan yritys. Vuonna 1999 yrityksen liikevaihto oli noussut jo yli 1 160 miljardiin markkaa ja se työllisti 3 500 työntekijää.
Vuonna 2005 yhtiö otti nimekseen Fazer Amica Oy, ja vuonna 2010 siitä tuli Fazer Food Services Oy. Kesäkuussa 2019 Amica myytiin brittiläiselle Compass Groupille.
Sôl austan, Mâni vestan

Sôl austan, Mâni vestan (suom. "Auringosta itään, kuusta länteen") on norjalaisen black metal -yhtyeen Burzumin kymmenes studioalbumi. Albumin julkaisusta ilmoitettiin helmikuussa 2013 ja se julkaistiin 27. toukokuuta 2013 levymerkillä Byelobog Productions. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19.
Albumin kappaleet ovat soundtrack elokuvalle "ForeBears", jonka ohjasi ja tuotti Varg Vikernes ja hänen vaimonsa.
Fasto

Fasto oli vuosina 1926–1929 valmistettu ranskalainen automerkki. Fasto-autoja valmistettiin Pariisin pohjoispuolella sijaitsevassa Saint-Ouenissa. Sana "Fasto" on johdettu ranskan kielen sanoista "Fabriques d'Automobiles de St Ouen" (). Fasto-autot oli tarkoitettu tavallisille perheille.
Ensimmäinen malli Fasto 1 jäi prototyypiksi. Seuraava malli oli Fasto 2, jossa oli 1 597 cm³ nelisylinterinen moottori, joka tuotti 18 kW eli 25 hv. 1926 esitellyssä Fasto C1:ssä oli kuusisylinterinen moottori, iskutilavuudeltaan 2 396 cm³. Tämän mallin vuoden 1926 alusta oli esillä Pariisin autonäyttelyssä. Vuoden 1927 malli Fasto 3:ssa oli nelisylinterinen moottori, joka tuotti 35 hv eli 25 kW. Viimeiseksi Fasto-autoksi jäi A-4. Tuotanto päättyi 1929.
Fasto osallistui vuonna 1927 Le Mansin 24 tunnin ajoon kolmella autolla. Samana vuonna se osallistui myös Span 24 tunnin ajoon ja Pariisin 24 tunnin ajoon.
Ajax Cape Town

Ajax Cape Town (afr. "Ajax Kaapstad") on Etelä-Afrikan Kapkaupungissa toimiva jalkapalloseura. Se on pelannut perustamisestaan lähtien maan pääsarjassa Premier Soccer Leaguessa ja on parhaimmillaan sijoittunut toiseksi vuosina 2004, 2008 ja 2011.
Ajax Cape Town perustettiin vuonna 1999 hollantilaisen Ajax Amsterdamin yhteistyöseuraksi yhdistämällä kaksi paikallista joukkuetta, Seven Stars ja Cape Town Spurs. Ajax Amsterdam omistaa nykyään seurasta 51%. Ajax Cape Town pelaa kotiottelunsa vuoden 2010 MM-kilpailuja varten rakennetulla Cape Town Stadiumilla.
Erika Turunen

Erika Turunen (s. 1966 Rauma) on suomalainen pukusuunnittelija. Turusen ooppera-, teatteri- ja tanssiproduktioihin 1990-luvun alusta lähtien suunnittelemien puvustusten on sanottu olevan taidetta itsessään, runollisia ja veistoksellisia. Erika Turusen töille ominaista on myös uusien materiaalien kehittäminen ja pukujen kolmiulotteisuus.
Erika Turunen aloitti 15-vuotiaana kuvataidekoulun Raumalla. Myös paikallinen kuvanveistäjä Kerttu Horila opetti Turuselle kuvanveistoa ja kannusti taiteen pariin. Vuonna 1988 Turunen aloitti opiskelut Taideteollisessa korkeakoulussa vaatetussuunnittelun- ja pukutaiteen osastolla. Ensin hän teki töitä Sibelius-Akatemian oopperastudiolle ja myöhemmin Turunen siirtyi Kansallisoopperaan.
Turunen toimi Suomen Kansallisoopperan ja baletin puvuston johtajana 1995–2009. Kansallisoopperassa hän on suunnitellut puvustukset muun muassa teoksiin "Hobitti" (2001, kor. Marjo Kuusela), "Matka Reimsiin" (2002, ohj. Dario Fo), "Punainen viiva" (2007, ohj. Pekka Milonoff), "Prinsessa Ruusunen" (2008, kor. Javier Torres), "Veren häät" (2011, ohj. Cathy Marsten) sekä "Lumikuningatar" (2012, kor. Kenneth Greve).
Erika Turunen on saanut huomiota erityisesti nykytanssille suunnittelemistaan puvustuksista. Hän on työskennellyt päätyönsä ohella muun muassa Jorma Elon, Marilena Fontouran, Marjo Kuuselan, Kenneth Kvarnströmin, Susanna Leinosen, Kaari Martinin, Tero Saarisen, Javier Torresin ja Jorma Uotisen kanssa. Merkittävää kansainvälistä kiitosta ovat saaneet muun muassa Tero Saarinen Companyn teosten "HUNT" ja "Borrowed Light" puvustukset.
Hän on suunnitellut pukuja myös muun muassa Nederlands Dans Theaterille, Ballet de l'Opéra de Lyonille, Tanskan kuninkaalliselle baletille, Grand Theatre de Genevelle sekä Skånes Dansteaterille ja Malmön sekä Göteborgin oopperoille. Vuonna 2007 Turunen vastasi Eurovision laulukilpailuiden väliaikanumeroiden ja kuuluttajien puvustuksesta.
Vuonna 2010 Turunen perusti yhdessä pukusuunnittelija ja lavastaja Pirjo Liiri-Majavan kanssa Helsinkiin Ateljee Hurman, jossa hän suunnittelee erilaisten produktioiden lisäksi tilaustöinä myös esiintymisasuja ja iltapukuja.
Vanishing Order

Vanishing Order on Witherian kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2011.
Tom Nyman (basisti)

Tom Nyman (s. 10. helmikuuta 1965) on suomalainen basisti. Nyman on soittanut Laika &amp; The Cosmonautsissa. Nykyisin hän soittaa J. Karjalaisen yhtyeessä.
Vuonna 1993 Nyman oli perustamassa Hitsville IV -studiota Helsingin Pitäjänmäkeen.
Aulopit

Aulopit (Aulopidae) on auloppikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä. 
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat auloppien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään heimo jaetaan lähteestä riippuen 1–3 sukuun ja 10–14 lajiin. Ruumiinrakenteeltaan aulopit ovat hoikkia ja pitkänomaisia kaloja. Tyypillisesti ne kasvavat noin 30–45 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret silmät ja suu, pitkähkö ja korkeahko selkäevä ja haarautunut pyrstöevä. Auloppilajeilla on rasvaevä. Heimon kaloilla eliintyy sukupuolidimorfiaa. Koiraiden evissä on keltaisia, punaisia tai oransseja täpliä ja ruumiissa voi olla tummia täpliä Myös koiraiden ja naaraiden rinta- ja vatsaevät eroavat muodoltaan.
Levinneisyys ja elintavat.
Auloppilajeja tavataan Atlantista Välimeri mukaan luettuna sekä Tyynestämerestä. Ne ovat lämpimien ja lauhkeiden veien kaloja, jotka liikkuvat lähellä hiekkapohjia tai kivikkoisia riuttoja tyypillisesti noin 50–550 metrin syvyydessä satunnaisesti niitä tavataan aina 1 000 metrin syvyyteen asti. Auloppien ravintoa ovat kalat ja äyriäiset, kuten katkaravut.
Henrikki Heikkilä

Urpo Henrikki Heikkilä (s. 13. syyskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen tanssitaiteilija. Tero Saarinen Companyn perustajajäseniin kuuluva Heikkilä toimii ryhmässä nykyään myös vastaavana harjoittajana. 
Uran varhaiset vuodet.
Heikkilä aloitti opiskelun Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa 10-vuotiaana ja valmistui sieltä 1983. Suomen Kansallisbaletissa hän tanssi vuosina 1985–1986 ja jälleen vuosina 1990–2003. 
Uransa alkuvuosina Heikkilä kiersi maailmaa useita vuosia tanssien maineikkaissa baletti- ja nykytanssiryhmissä kuten Ballet Royal de Wallonie (Belgia), Ballet de France (Ranska), Calgary City Ballet (Kanada), The National Ballet of Ireland (Irlanti) ja Bat-Dor Dance Company (Israel).
Työ Tero Saarinen Companyssa.
Yhteistyö Tero Saarisen kanssa alkoi vuonna 1993 Saarisen Kansallisbaletille koreografioiman "Vajonneet-"teoksen myötä. Heikkilä on yksi vuonna 1996 perustetun Company Toothpickin (nyk. Tero Saarinen Company) perustajajäsenistä. Hän kuului myös Saarisen kansainväliseksi läpimurtokoreografiaksi luonnehditun "Westward Ho! "-teoksen alkuperäismiehitykseen. 
Heikkilä liittyi Tero Saarinen Companyyn päätoimisesti vuonna 2003. Nykyään hän toimii ryhmässä paitsi tanssijana myös vastaavana harjoittajana. 
Heikkilä on harjoittanut Teatterikorkeakoulun opiskelijoille Saarisen teokset "Westward Ho!" ja "Huukit", Suomen Kansallisbaletille koreografiat "Transfigured Night", "Mariage" ja "Georgia" sekä Pori Dance Companylle teosta "Wanha". Ulkomailla Heikkilä on vastannut Saarisen teosten harjoittamisesta Introdansissa (Hollanti, teos: "Westward Ho!"), Göteborgin baletissa (Ruotsi, teokset: "Transfigured Night" ja "Gaspard"), NorrDansissa Ruotsi, "Could You Take Some of My Weight"), Opéra National de Lyonissa (Ranska, teos: "Gaspard") ja Nürnberg Balletissa (Saksa, "Westward Ho!"). 
Koreografin assistenttina Heikkilä on toiminut Saarisen teoksissa "The Captain" (Ballet National de Marseille, 2004), "Georgia" (Suomen Kansallisbaletti, 2003), "Double Lives" (nordwest, 2010), "Vox Balaenae" (2011), "MESH "(2014), "VORTEX" (2014), "MORPHED "(2014) ja "Kullervo" (2015).
Tunnustukset.
Henrikki Heikkilälle luovutettiin Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton myöntämä Suomen näyttämötaiteen kultainen ansiomerkki merkittävästä, yli kolmekymmenvuotisesta taiteilijaurastaan vuonna 2014.
Shenzhen Airlines

Shenzhen Airlines () on kiinalainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Shenzhen Bao'anin kansainvälinen lentoasema Bao'anissa, Shenzhenissä, Kiinassa.
Yli sadan kapearunkokoneen laivastollaan (Airbus A320 -sarjan ja Boeing 737 -koneillaan) Shenzhen Airlines on Kiinan neljänneksi suurin kotimaanlentoyhtiö (China Southern Airlinesin, China Eastern Airlinesin ja Air Chinan jälkeen), noin seitsemän prosentin osuudellaan kapasiteetistä ja lennoista.
Yhtiö operoi yhteensä 137 kotimaista reittiä yhteensä 58 lentoasemalle, sekä yhdeksää kansainvälistä reittiä. Vuonna 2010 yhtiö kuljetti 16,5 miljoonaa matkustajaa, kasvua 9 % edelliseen vuoteen.
6. heinäkuuta 2011 Shenzhen Airlines virallisesti hyväksyttiin Star Alliancen täysjäseneksi. Yhtiö liittyi Star Allianceen 29. marraskuuta 2012 tullen allianssin toiseksi kiinalaisjäseneksi Shanghai Airlinesin eroamisen jälkeen.
Codeshare-sopimukset.
Shenzhen Airlines on tehnyt codeshare-sopimukset seuraavien lentoyhtiöiden kanssa (tammikuussa 2013):
Laivasto.
Yhtiön laivastoon kuului toukokuussa 2019 seuraavat koneet, joiden keski-ikä oli 7 vuotta.
Lisäksi yhtiöllä on tilauksessa 3 Boeing 737 MAX konetta.
Wikströmin linja-autoliikenne

Wikströmin linja-autoliikenne "(ennen Wikström &amp; Degerlund)" on raaseporilainen linja-autoliikennöitsijä. Yhtiön perustivat Hilding Wikström ja Bertel Degerlund vuonna 1945.
Bromarvista kotoisin olleet Hilding Wikström ja Bertel Degerlund aloittivat liikennöinnin käytetyllä kuorma-autolla keväällä 1945. Vuonna 1948 ostettiin seka-auto ja vuonna 1949 ensimmäinen uusi linja-auto. Kaikki 1950-luvun ajan hankitut linja-autot olivat Volvo-merkkisiä, mutta 1960-luvun alussa yhtiö siirtyi käyttämään Scaniaa. Wikström &amp; Degerlund oli Kutter-koritehtaan asiakas 1960-luvulta Kutterin toiminnan loppumiseen, vuoteen 1988 saakka. Vuonna 1973 yhtiön päälinjaksi tuli päivittäinen pikavuoro Bromarv–Helsinki. Yhtiöstä tuli Wikströmin perheyhtiö vuonna 1981, jolloin toinen perustaja Bertel Degerlund myi osuutensa.
Vuonna 1997 Wikström &amp; Degerlund ajoi pikavuoroja Hanko–Tammisaari–Helsinki ja Bromarv–Tammisaari–Helsinki sekä koululaisvuoroja Bromarvin, Tenholan ja Tammisaaren alueilla. Vuosina 1962–1981 yhtiö ajoi myös linjaa Hangosta Turkuun. Yhtiöllä oli kuusi linja-autoa ja sen toimitusjohtajana oli Hilding Wikströmin poika Ralf Wikström. Vuotuinen ajosuorite oli puoli miljoonaa kilometriä, ja yhtiön liikevaihto jakautui puoliksi linjaliikenteen ja tilausajojen kesken.
Reitit.
Yhtiö harjoittaa liikennettä Raaseporin seudulla Helsinkiin asti. Tilausajoja yhtiö harjoittaa koko euroopassa.
Amper

Amper //, virallisesti Ampers Busstrafik Ab, on Bollstassa Pohjassa Raaseporissa liikennöivä linja-autoyritys. Amperin on alun perin perustanut Volter Amper vuonna 1943. Amper liikennöi paikallisvuoroja Raaseporin sisällä ja Helsingin välillä sekä valtakunnallista tilausliikennettä.
Pohjasta kotoisin ollut Volter Amper (1910–1997) aloitti uransa kuorma-autoilijana 1930-luvulla. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi erityistehtävissä Päämajan liikennetoimistossa. Vuonna 1985 Amperilla oli 13 linja-autoa. Volter Amper johti yritystään kuolemaansa, vuoteen 1997 saakka, minkä jälkeen vastuu siirtyi hänen pojalleen Kurt Amperille. Nykyisin toimitusjohtajana on Kurt Amperin poika Johan Amper. Vuonna 2009 yrityksen liikevaihto oli noin 1,1 miljoonaa euroa ja sillä oli 14 linja-autoa.
Amperin Linja-autoliikenne HSL-seudulla.
Amperin Linja-autoliikenne liikennöi linjaa U280, joka tarkoittaa, että vuoro poikkeaa Veikkolassa, jonka jälkeen vuoro jatkaa Nummelaan josta Lohjalle, joskus Virkkalaan ja mahdollisesti jopa Fiskariin.
Finlandia (makeinen)

Finlandia on Fazerin valmistama marmeladi ja sen ensimmäinen vientituote. 
Valmistus.
Marmeladia valmistettiin vielä 1950-luvulla metallimuotteihin, jotka laitettiin pieneksi aikaa jääkaappiin, minkä jälkeen makeiset irrotettiin yksitellen muoteista haarukalla. Vuodesta 2000 lähtien marmeladipallot on irrotettu koneellisesti painamalla vastakkain kaksi levyä, joihin on valettu puolipallot. 
Alkuaan marmeladit olivat hedelmänmuotoisia, mutta nykyään makeiset ovat Vihreiden kuulien tapaan pyöreitä, kahdesta osasta yhdistettyjä palloja.
Historia.
Vuonna 1902 Fazer lähetti hedelmämarmeladeja kuningas Edvard VII:n kruunajaisiin. Puista rasiaa koristi Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaan kruunu. Vuonna 1947 kruunajaismarmeladeja lähetettiin häälahjaksi prinsessa Elisabetille ja Philip-herttualle. Vuonna 1948 Kruunajaismarmeladin nimi muutettiin Finlandiaksi, mutta makeisen historiasta muistuttaa rasian kruunajaiskruunukuva..
Fazer on jatkanut marmeladien lähettämistä brittihoville myös tämän jälkeen esimerkiksi vuonna 2011, jolloin prinssi William sai marmeladirasian häälahjaksi. Fazer ilmoitti vuonna 2022 lähettävänsä myös uudelle kuninkaalle Charlesille perinteisen makeistervehdyksen.
Vuodesta 2008 Finlandia-rasiassa ovat olleet mukana perinteiset, kuluttajien toivomat maut: aprikoosi, mustaherukka, sitruuna, mansikka ja päärynä.
HSC Csíkszereda

HSC Csíkszereda on romanialainen jääkiekkoseura, joka pelaa monikansallisessa jääkiekkosarjassa Erste Ligassa.
Satu Halttunen

Satu Maarit Halttunen (s. 11. marraskuuta 1974 Helsinki) on suomalainen tanssitaiteilija. 
Henkilöhistoria.
Halttunen opiskeli Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella Helsingissä (1994–1998) ja The School for New Dance Developmentissa Amsterdamissa (1999). Halttunen kuului Tanssivintin vapaaoppilasluokkaan vuosina 1990–1994. Lisäksi hän on suorittanut lukuisia kursseja, joissa opettajina ovat toimineet muun muassa Ohad Naharin, Wim Vandekeybus, David Zambrano, Ushio Amagatsu, Katie Duck, Anzu Furukawa, Meg Stuart ja Eileen Standley.
Halttusen puoliso on kuvanveistäjä Hans-Christian Berg.
Taiteellinen toiminta.
Halttunen on tanssinut Tero Saarinen Companyssa vuodesta 1999 vakituisena vierailijana ja toiminut koreografi Tero Saarisen assistenttina teoksissa "Frail Line" (2006), "Next of Kin" (2008), "Double Lives" (2010), "Vox Balaenae" (2011), "Absent Presence" (2011), "MESH" (2014), "VORTEX" (2014) ja "MORPHED" (2014). Vuosina 2000–2010 hän kuului myös Tommi Kitti &amp; Co vakituiseen kokoonpanoon. Lisäksi hän on tanssinut Kirsi Monnin ja Arja Raatikaisen sekä muiden tunnettujen suomalaiskoreografien teoksissa. Halttunen on esiintynyt myös kolmessa israelilaisen Yuval Pickin teoksessa. Vuonna 2005 hän osallistui amerikkalaisen Deborah Hayn soolotanssiprojektiin ja vuonna 2010 Hayn ryhmäteokseen "Lightening".
Palkinnot ja apurahat.
Halttunen on saanut Suomen Kulttuurirahastolta yksivuotisen taiteilija-apurahan vuosina 2006 ja 2010. Kriitikko Minna Tawast valitsi Halttusen Vuoden Naistanssijaksi "Dance Europe" -lehden listauksessa vuonna 2003 ja kriitikko Donald Huteran valitsi Halttusen Vuoden naistanssijaksi samaisen lehden listauksessa vuonna 2002. Halttunen edusti Suomea Eurovision nuorten tanssijoiden kilpailun Suomen osakilpailussa vuonna 1993.
Henry Butler

Henry Butler (21. syyskuuta 1949 New Orleans – 2. heinäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti. Hän oli erittäin suosittu kotikaupungissaan New Orleansissa, mutta esiintyi vain harvoin muualla.
Butler soitti naapurin pianoa alle kouluikäisenä ja alkoi ottaa soittotunteja käydessään sokeainkoulua Baton Rougessa. Hän soitti Baton Rougen klubeilla opiskelujensa ohessa 14-vuotiaasta alkaen ja jatkoi opintojaan Southern Universityssä ja Michiganin osavaltionyliopistossa. 1970-luvulla hän palasi New Orleansiin ja jakoi aikaansa New Orleansin ja New Yorkin välillä.
Eric Lichaj

Eric Joseph Lichaj (17. marraskuuta 1988 Downers Grove Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Seurajoukkueura.
Seurajoukuetasolla Lichaj on edustanut kesäkuusta 2013 lähtien Nottingham Forest FC:tä. Aiemmin urallaan hän on pelannut myös Chicago Fire Premierin (4 ottelua), Aston Villa FC:n (32 ottelua, 1 maali), Lincoln City FC:n (6 ottelua), Leyton Orient FC:n (9 ottelua, 1 maali) ja Leeds United AFC:n (16 ottelua) riveissä.
Maajoukkueura.
Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa Lichaj on pelannut vuodesta 2010 alkaen 10 ottelua. Hän on ollut Yhdysvaltain ikäkausimaajoukkueiden mukana sekä alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005 että alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2007.
Stephen O’Halloran

Stephen Edward O’Halloran (29. marraskuuta 1987 Cobh) on irlantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi vuonna 2022 päättyneellä urallaan koko aikuisikänsä Englannissa.
Seurajoukkueura.
O’Halloran siirtyi Irlannista Englantiin Aston Villan junioreihin vuonna 2003. Hän pysyi seuran omistuksessa vuoteen 2010 mutta pelasi vain lainalla Wycombessa, Southamptonissa ja Swanseassa, joista kaksi jälkimmäistä pelasivat mestaruussarjassa. Lainapesti Leeds Unitedissa maaliskuussa 2008 päättyi nopeasti ottelun lämmittelyssä tapahtuneeseen loukkaantumiseen. O’Halloran pelasi kaudella 2010–2011 mestaruussarjaa Coventry Cityssä ja kaudella 2011–2012 ykkösliigaa Carlisle Unitedissa. Vuodesta 2012 eteenpäin hän edusti alemmilla sarjatasoilla Nuneaton Townia, Stockport Countya, Salford Cityä, FC United of Manchesteria ja Stalybridge Celticiä. Hän pelasi urallaan 14 mestaruussarjaottelua, joista 11 Coventryssä.
Maajoukkueura.
O’Halloran pelasi Irlannin juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi Irlannin A-maajoukkueessa kaksi ottelua, toukokuussa 2007 ystävyysottelut Ecuadoria ja Boliviaa vastaan.
Iiris Autio

Iiris Maria Autio (s. 14. kesäkuuta 1966 Varkaus) on suomalainen nykytanssin parissa toimiva tuottaja-manageri. Autio on vuodesta 2001 asti toiminut Tero Saarinen Company -tanssiryhmän toiminnanjohtajana.
Iiris Autio valmistui valtiotieteen maisteriksi, aineina kansainvälinen politiikka, sosiologia ja taidehistoria, Helsingin yliopistosta vuonna 1992. Tanssiteatteri Raatikossa hän työskenteli 1992–1997. Vuosina 1998–2000 Autio kävi Sibelius-Akatemian, Teatterikorkeakoulun ja Taideteollisen korkeakoulun järjestämän Arts Management PD-jatkokoulutusohjelman. Maisterintutkinnon taidejohtamisessa hän suoritti London City Universityssä vuonna 2000-2002. Lisäksi hän osallistui DeVos-instituutin etabloituneille taidejohtajille suunnattuun Fellowship-ohjelmaan Marylandin yliopistossa Washington DC:ssä (2016–2018).
Autio toiminut nykytanssin markkinointiin, tuottamiseen ja tiedotukseen liittyvissä tehtävissä vuodesta 1992. Myöhemmällä työurallaan on erikoistunut tanssin vientiin ja tuotteistukseen. Tanssin tiedotuskeskuksessa työskennellessään hän tuotti ensimmäiset suomalaisen tanssin vientiin tähtäävät festivaalit: IETM-organisaation Helsingin-kokouksen yhteyteen toteutetun SeOs-festivaalin (1999) sekä Helsingin kulttuuripääkaupunkivuonna toteutetun ensimmäisen Tanssiareena-festivaalin (2000). Lontoossa Autio toimi suomalaista nykytanssia esitelleen "Race to the Finnish" -sesongin tanssiasiantuntijana 2001. Tapahtuma järjestettiin yhteistyössä The Place -teatterin, South Bank Centren ja Suomen Lontoon Instituutin kanssa.
Tero Saarinen Company kokopäivätoimisena tuottajana ja Tero Saarisen managerina Autio aloitti Lontoosta palattuaan vuonna 2001 ja on nykyisin ryhmän toiminnanjohtaja.
Iiris Autio on yksi johtavista suomalaisen kulttuuriviennin asiantuntijoista ja luennoi säännöllisesti sekä Suomessa että ulkomailla taiteen vientiin ja tuotteistukseen liittyvistä aiheista. Autio on toiminut asiantuntijana opetusministeriön, ulkoministeriön, kauppa- ja teollisuusministeriön kulttuurivientiä selvittäneissä työryhmissä (2007–2011), opetusministeriön Luova talous -työryhmässä (2005–2006) sekä valtion tanssitaidetoimikunnan strategiatyöryhmässä (2008-2009). Lisäksi Autio oli jäsenenä Tekesin teknologian- ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen vapaa-ajanpalveluiden tutkimus- ja kehittämisohjelman johtoryhmässä 2007–2010. Vuosina 2016–2018 Autio on lisäksi asiantuntijajäsen opetus- ja kulttuuriministeriön asettamassa teattereiden, museoiden ja orkestereiden valtionosuusjärjestelmän uudistusta valmistelevassa työryhmässä. Lisäksi Autio on toiminut mm. Savonlinnan Oopperajuhlien (2017–2019) ja Tanssin talo ry:n hallituksissa (2010–2019). Hän myös luennoi säännöllisesti kulttuurivientiin ja taiteen tuotteistukseen liittyvistä aiheista kotimaassa ja ulkomailla. 
Iiris Autio palkittiin ansioistaan vuonna 2018 sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkillä että kultaisella Helsinki-mitalilla.
Kapriskasvit

Kapriskasvit (Capparaceae) on Brassicales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Osa lajeista on kaksikotisia. Niiden hedelmät ovat muodoltaan kotia, lituja, marjoja tai pähkinöitä.
Ulkonäkö ja koko.
Lehdet sijaitsevat yleensä vuoroittain. Ne ovat muodoltaan sormiliuskaisia tai sormilehdykäisiä.
Levinneisyys.
Kapriskasveja esiintyy luonnonvaraisina trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Etupäässä niitä on Afrikassa ja Välimeren maissa.
Käyttö.
Kaprista käytetään mausteena ruokiin. Useita lajeja käytetään koristekasveina.
Keltakaulusapali

Keltakaulusapali ("Apalis nigriceps") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltakaulusapalia tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustaselkäapali

Mustaselkäapali ("Apalis melanocephala") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustaselkäapalia tavataan Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Somaliassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Sen on raportoitu olevan yleinen ainakin paikallisesti, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoiamiseksi.
Tansanianapali

Tansanianapali ("Apalis chapini") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Tansanianapalia tavataan Malawissa, Tansaniassa ja Sambiassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Guineanapali

Guineanapali ("Apalis sharpii") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Guineanapalia tavataan Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Sierra Leonessa ja Togossa. Sen on kuvattu olevan melko yleinen, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen ei vielä uskota olevan vaarassa.
Edwin Grasse

Edwin Grasse (13. elokuuta 1884 – 8. huhtikuuta 1954) oli yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä, joka julkaisi etenkin kamarimusiikkia. Hän soitti sekä viulua että pianoa.
Grasse opiskeli Brysselin konservatoriossa, ja piti ensikonserttinsa Brysselissä 18-vuotiaana. Sitä seurasivat konsertit muissa Euroopan suurissa kaupungeissa. 19-vuotiaana hän esiintyi New Yorkin Carnegie Hallissa.
Grasse oli sokea, ja opetellakseen muiden säveltäjien teoksia hän tarvitsi avustavan pianistin, jonka soittoa kuuntelemalla hän oppi melodiat. Omat sävellyksensä hän soitti pianolla, mistä musiikkisihteeri nuotinsi ne, Grassen soittaessa sekä soolo-osat että orkestraation.
Valkopyrstöapali

Valkopyrstöapali ("Apalis rufogularis") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkopyrstöapalia tavataan laajalla alueella Afrikan keskiosissa. Sitä on kuvattu harvinaisesta ja paikallisesta yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Akasia-apali

Akaasia-apali ("Apalis karamojae") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Akaasia-apalia tavataan pääasiassa Koillis-Ugandassa ja Pohjois-Tansaniassa. Lisäksi sitä on tavattu Etelä-Keniassa. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Akaasia-apalin kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä. Linnun pää, selkä ja siivet ovat harmaat ja vatsa kellertävän valkoiset. Akaasia-apalin elinympäristöä ovat akaasioita kasvavat piikkipensaikot jokien lähellä ja se liikkuu muutaman linnun ryhminä. Sen ravintoa ovat hyönteiset.
Kameruninapali

Kameruninapali ("Apalis bamendae") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kameruninapalia tavataan kotoperäisenä Kamerunissa. Sen on raportoitu olevan harvinainen, mutta sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalueen ja populaation ei uskota olevan vaarallisen pienet.
Elinympäristö.
Kameruninapalia tavataan 750–2 050 metrin korkeudella merenpinnasta. Se suosii elinympäristönään galleriametsiä.
Otahämähäkkikukka

Otahämähäkkikukka eli hämähäkkikukka ("Cleome hassleriana") on hämähäkkikukkakasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvin korkeus on 80–150 senttimetriä. Lehdet ovat 5–6-sormiset. Latvassa terttumaisesti sijaitsevia kukkia tulee koko kukinta-ajan lisää. Kukat ovat väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia ja ne tuoksuvat voimakkaasti.
Levinneisyys.
Otahämähäkkikukka on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Elinympäristö.
Kasvi viihtyy aurinkoisella, lämpimällä ja tuulensuojaisella paikalla. Se tarvitsee paljon ravinteita ja kastelua.
Käyttö.
Otahämähäkkikukkaa käytetään koristekasvina kukkatarhoissa. Se soveltuu myös leikkokukaksi.
Kasvia lisätessä taimet pitää esikasvattaa, mikä aloitetaan maaliskuussa. Kasvit voidaan siirtää ulos, kun on varmaa, että hallaöiden vaara on ohi.
Hausen

Hausen tai Hausén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gaboninapali

Gaboninapali ("Apalis goslingi") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Gaboninapalia tavataan Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jacqueline Fernandez

Jacqueline Fernandez (s. 11. elokuuta 1985 Manama, Bahrain) on srilankalainen näyttelijä, malli ja entinen missi. Hän voitti Miss Sri Lanka -kauneuskilpailun vuonna 2006 ja edusti maataan Miss Universum -kilpailussa. Fernandez teki ensiesiintymisensä Intian hindinkielisessä elokuvateollisuudessa fantasiaelokuvassa "Aladin" vuonna 2009. Hänen ensimmäinen kaupallinen menestyksensä oli psykologinen trilleri "Murder 2" vuonna 2011. Myöhemmin hän on näytellyt menestyselokuvissa kuten "Housefull 2" (2012), "Race 2" (2013), "Kick" (2014) ja "Housefull 3" (2016).
Yksityiselämä.
Jacqueline Fernandezin isä on srilankalainen ja äiti malesialainen. Hänellä on kolme sisarusta ja he viettivät suurimman osan lapsuudestaan Bahrainissa. Myöhemmin Fernandez opiskeli Sydneyn yliopistossa Australiassa.
Mathias Lillmåns

Mathias Lillmåns (s. 30. elokuuta 1982) on suomalainen muusikko, jonka instrumentteja ovat laulu, bassokitara ja kitara. Parhaiten hänet tunnetaan toimimisesta Finntrollin solistina vuodesta 2006 alkaen. Finntrollin lisäksi hän esiintyy myös seitsemässä muussa yhtyeessä, joita ovat Chthonian, Decomposter, Degenerate, Magenta Harvest, Observant, The Iniquity Descent ja ...and Oceans. Aiemmin hän on lisäksi soittanut yhtyeissä Carnaticum ja Twilight Moon. Vuonna 2022 Lillmåns liittyi progressiivista metallia soittavaan Elding -yhtyeesen.
PlanetSide 2

Planetside 2 on Rogue Planet Gamesin kehittämä ja Sony Online Entertainmentin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja vuonna 2015 PlayStation 4:lle.
Peli on jatko-osa pelille "PlanetSide". 
Peli on päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan suurimmasta ensimmäinen persoonan taistelusta, jossa 1158 pelaajaa taisteli yhdellä palvelimella.
Pelaaminen.
Peli on ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jota pelataan verkossa jatkuvan maailman hiekkalaatikossa. Pelissä on jatkuva konflikti kolmen liittoutuman välillä ja pelaaja on yksittäinen sotilas. Peli on MMOG-peli, jossa on käytettävissä kulkuneuvoja noin 64 neliökilometrin pelialueella. Yksittäisellä palvelimella voi olla noin yhtäaikaisesti.
Vastaanotto.
Pelin PlayStation 4 -versio sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.6/10.
Jouko Linturi

Jouko Kalevi Linturi (18. syyskuuta 1913 Rauma – 20. helmikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, suomentaja ja runoilija.
Jouko Linturin vanhemmat olivat Alkon apulaisjohtaja Arvo Linturi ja tämän ensimmäinen puoliso Taimi Maria Penttinen (1882–1936). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin Uudesta yhteiskoulusta 1932 ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Linturi opiskeli myös säveltämistä 1932–1936 säveltäjä Sulho Rannan johdolla ja hän sävelsi tuona aikana yksinlauluja, pianosarjan, jousitrion ja häämarssin uruille. 
Sotavuosina Linturi oli sotilasvirkamiehenä Yleisradiossa 1939–1940 ja Valtion tiedotuslaitoksen ulkomaanosastolla 1941–1942. Vuodesta 1942 lähtien Linturi oli toimittajana "Kauppalehdessä". Hän oli aluksi lehden koti- ja ulkomaanosastojen toimittajana, kirjoitti pakinoita lehteen nimimerkeillä "Toimituksen puhelin" ja "Kolistaja" sekä laati taidearvosteluja. Vuodesta 1951 alkaen Linturi oli "Kauppalehden" toimitussihteerinä.
Linturi oli kustannusliike Tammen vakinaisena suomentajana vuodesta 1947 alkaen ja hän suomensi noin satakunta teosta pääosin englannin kielestä. Hän suomensi muun muassa John Steinbeckin, Graham Greenen ja Ernest Hemingwayn teoksia.
Jouko Linturi oli naimisissa kaksi kertaa:
Suomennoksia.
Nimimerkillä "Kalevi Tammisto":
Paavo Havas

Paavo Johannes Havas (13. marraskuuta 1929 Oulu – 11. kesäkuuta 2011 Oulu) oli suomalainen kasvitieteen professori. 
Havaksen vanhemmat olivat metsänhoitaja Toimi Jalmari Havas ja farmaseutti Asta Johanna Niskanen. Havas valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1949 ja sitten filosofian kandidaatiksi (1954) ja lisensiaatiksi (1959) Helsingin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Oulun yliopistossa 1961. Helsingin yliopiston kasvitieteen assistenttina Havas toimi 1952–1959, Oulun yliopistossa hän oli kasvitieteen assistenttina 1959–1961, vt. apulaisprofessorina 1961–1962, apulaisprofessorina 1963–1973, vt. professorina 1963–1965 sekä 1971–1973 ja professorina 1973–1994. Yliopiston vararehtori hän oli kahteen otteeseen, 1980–1982 ja 1985–1986. Havas oli myös Helsingin yliopiston kasvitieteen dosentti 1975–1982. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Havas oli vuodesta 1973 ja Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1976.
Havas tutki varsinkin kasviekologiaa, kuten rinnesoita, talvehtimista ja ilmansaasteiden vaikutusta. Havas kuului Oulun yliopiston rakentamisen neuvottelukuntaan ja hän oli ensimmäinen Oulun yliopistossa väitellyt tutkija, ensimmäinen priimustohtori ja ensimmäinen riemutohtori. Rakentajantie -niminen tie Oulun yliopiston kampusalueella nimettiin Paavo Havaksen tieksi keväällä 2012.
Havas oli sotilasarvoltaan reservin vänrikki (1955). Hänen puolisonsa vuodesta 1955 oli Lahja Ester Summala (s. 1930).
Väinö Havu

Väinö Kalervo Havu (vuoteen 1965 Hopsu, 3. marraskuuta 1933 Jämsä – 16. marraskuuta 2020 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Havun vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Evert Hopsu ja Aune Niemi. Hän tuli ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta 1952 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959, tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna. Havu teki opintomatkan Sveitsiin 1960 ja Yhdysvaltoihin 1961–1963 WHO:n stipendiaattina. Helsingin yliopiston anatomian laitoksella hän työskenteli assistenttina 1957–1961. Havu oli Turun yliopiston anatomian apulaisprofessori 1961–1972. Oulun yliopiston anatomian professori hän oli 1970–1973 ja Turun yliopiston iho- ja sukupuolitautien professori vuodesta 1973. Hän oli Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1985–1987 ja yliopiston vararehtori 1987–1993, eläkkeelle professuuristaan hän jäi vuonna 1998. Havu tutki umpirauhasten toimintaa, ihon rakennetta ja ihosairauksia.
Pascal Tayot

 
Pascal Luc Tayot (s. 15. maaliskuuta 1965 Gennevilliers, Hauts-de-Seine) on menestynyt ranskalainen judoka, joka kilpauransa jälkeen on toiminut valmentajana. 
Tayot saavutti olympiahopeaa alle 86 kilon sarjassa Barcelonassa 1992. Euroopan-mestaruuden hän voitti vuosina 1992 ja 1993 sekä saavutti EM-pronssia vuonna 1988.
Tayot toimi vuosina 2013–2015 Suomen judoliiton päävalmentajana.
Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskeva yleissopimus

Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskeva yleissopimus on Yhdistyneiden kansakuntien laatima kansainvälinen sopimus, jonka tavoitteena on, että vammaisilla on samat yhteiskunnalliset oikeudet kuin muilla ihmisille.
Sopimuksen allekirjoittaneiden maiden on varmistettava, että lainsäädäntö, politiikka ja erilaiset ohjelmat noudattavat yleissopimuksessa esitettyjä määräyksiä vammaisten oikeuksista. Sopimuksen voimaan saattaneiden maiden tulisi mahdollistaa vammaisten pääsy koulutukseen, työelämään, joukkoliikenteeseen ja julkisiin rakennuksiin, varmistaa äänioikeus vammaisille, parantaa vammaisten mahdollisuutta poliittisen osallistumiseen ja taata täysi oikeustoimikelpoisuus. Maiden on lisäksi säännöllisesti ilmoitettava YK:lle toimenpiteistä sopimuksen täytäntöönpanemiseksi. Sopimus sisältää yhteensä 50 artiklaa. 
Esimerkiksi artikla 24 (Koulutus) sisältää velvoitteen inklusiivisesta koulutuksesta ().
Sopimuksen voimaantulo ja valvonta.
YK:n yleiskokous asetti vuonna 2001 komitean neuvottelemaan yleissopimuksesta. Komitea kokoontui ensimmäisen kerran elokuussa 2002, ja sopimusluonnoksen hahmottelu alkoi toukokuussa 2004. Sopimusteksti oli valmis elokuussa 2006. Sopimus hyväksyttiin yleiskokouksessa 13. joulukuuta, ja se astui voimaan 3. toukokuuta 2008, kun 20 maata oli allekirjoittanut sen. Sen oli 30. elokuuta 2013 mennessä allekirjoittanut 156 maata, joista sen oli ratifioinut 133.
Gaarriye

Maxamed Xaashi Dhamac eli Gaarriye (1949 Hargeisa – 30. syyskuuta 2012 Oslo) oli somalialainen/somalimaalainen runoilija, kirjallisuuskriitikko ja kielitieteilijä. Hänellä oli merkittävä osuus somalinkielisen proosan ja runouden kehittämisessä sen jälkeen, kun kieli standardisoitiin vuonna 1972.
Gaarriyella oli myös biologian oppiarvo Somalian kansallisesta yliopistosta. Hän työskenteli kirjallisuuden tutkijana Kulttuuriakatemiassa Mogadishussa ja luennoitsijana kansallisessa yliopistossa. Gaarriye otti runoudellaan usein kantaa poliittisiin aiheisiin; hän käsitteli muun muassa ydinaseita ja Nelson Mandelaa. Gaarriye asui Hargeisassa, kunnes lähti sairauden takia Norjaan vuonna 2011. Hän kuoli siellä sairaalassa vietettyään viimeiset viikkonsa tehohoidossa.
CSM Corona Brașov

CSM Corona Brașov on romanialainen jääkiekkoseura, joka pelaa Unkarin, Romanian ja Itävallan yhteisessä pääsarjassa Erste Ligassa.
HC Nové Zámky

HC Nové Zámky on slovakialainen jääkiekkoseura, joka pelaa Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Slovenská Hokejová Ligassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"