tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Risto Tyrväinen

Risto Perttu Tapani Tyrväinen (s. 10. helmikuuta 1947 Mikkeli) on suomalainen everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Lapin ilmatorjuntarykmentin komentajana ja Ilmatorjuntakoulun johtajana.
Tyrväinen syntyi vääpeli Albin Tyrväisen ja Aino Laitisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Ilona Waris.
Tyrväinen tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1966, Kadettikoulusta hän valmistui 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1983. Tyrväinen toimi Salpausselän Ilmatorjuntapatteriston opetusupseerina, yksikön päällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana 1971–1986 ja Pääesikunnan toimistoupseerina 1986–1988. Apulaissotilasasiamies Lontoossa hän oli 1988–1991 ja patteristonkomentaja Helsingin ilmatorjuntarykmentissä 1991–1992. Ilmatorjuntakoulun johtajana Tyrväinen toimi 1992–1996 ja Lapin ilmatorjuntarykmentin komentajana 1996–1999, minkä jälkeen hän työskenteli vielä Maanpuolustuskorkeakoulun opettajana.
Tyrväinen ylennettiin vänrikiksi 1968, luutnantiksi 1971, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1979, majuriksi 1985 ja everstiluutnantiksi 1991.
Pienitehoinen mopo

Pienitehoinen mopo eli moottoroitu polkupyörä on tavallisesti kaksipyöräinen polkimin varustettu mopo. Se kuuluu ajoneuvoluokkaan "L1e-A", jolloin sen sallittu nopeus on enintään 25 kilometriä tunnissa ja moottorin teho enintään 1 kW. Moottoroiduiksi polkupyöriksi luokitellaan myös kolmi- ja nelipyöräiset ajoneuvot, jos ne täyttävät luokan muut ehdot.
Suomessa pienitehoista mopoa saa kuljettaa 15 vuotta täyttänyt ilman mopokorttia. Pienitehoista mopoa eli moottoroitua polkupyörää ei tarvitse katsastaa tai rekisteröidä, mutta moottoriajoneuvona sille tarvitaan liikennevakuutus. Moottoroitu polkupyörä sai vuoden 2016 alussa voimaan tulleen lain mukaisesti luokituksen L1e-A. Moottoroidun polkupyörän maksimiteho on 1kW. Sitä ei ennen vuotta 2016 tarvinnut edes vakuuttaa, koska sitä ei luokiteltu moottoriajoneuvoksi. Vuoteen 1995 asti mopoissa käytössä ollutta "vakuutuskilpeä" siihen ei myöskään saa huolimatta vakuutuksesta, joten se on vakuutettunakin kilvetön.
EU-direktiivin mukaan moottorilla varustettu polkupyörä voi olla myös kolmi- tai nelipyöräinen. Esimerkiksi suomalaisvalmisteinen Scouter LMV on tähän ajoneuvoluokkaan kuuluva nelipyöräinen sähköajoneuvo.
Toisaalta Suomen ajoneuvolain mukaan "polkupyöräksi katsotaan myös sellainen enintään 250 W:n tehoisella sähkömoottorilla varustettu ajoneuvo, jonka moottori toimii vain poljettaessa ja kytkeytyy toiminnasta viimeistään nopeuden saavuttaessa 25 kilometriä tunnissa." Tällaisia ajoneuvoja pidetään ajoneuvolain mukaan moottorittomina ajoneuvoina. Tämä tarkoittaa, että alle 250 W:n tehoisella polkemista avustavalla moottorilla varustettuja polkupyöriä ei tarvitse vakuuttaa eikä niiden kanssa tarvitse käyttää kypärää. Tähän erikoistapaukseen lukeutuvat useimmat sähköpolkupyörät.
Toinen Suomen lainsäädännön erikoistapaus on kevyt sähköajoneuvo, johon kuuluu pienitehoinen sähkömopo, jossa ei ole polkimia. Niidenkin huippunopeus on rajoitettu 25 km/h:on, ja teho 1000 wattiin, mutta liikennevakuutuspakko koskee vain yli 25 kg painavia yksilöitä.
Pienitehoinen mopo vastaa Ruotsin klass II -mopoa ja Alankomaiden "snorfiets"-mopoluokkaa. Suomessa pienitehoisella mopolla kuljettaessa on käytettävä kypärää, mutta lain mukaan kuljettaja on vapautettu mopokypärän käyttöpakosta, jos polkupyörän massa on enintään 35 kilogrammaa ja moottorin nimellisteho enintään yksi kilowatti (28.12.2018/1310, 6 §). Myös Ruotsissa riittää pyöräilykypärä. Alankomaissa "snorfietsiä" kuljetettaessa ei ole pakko käyttää kypärää.
Timo Stavitski

Timo Stavitski (s. 17. heinäkuuta 1999 Kirkkonummi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Mjällbyä. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Stavitskilla on myös Venäjän kansalaisuus.
Ura.
Stavitski aloitti jalkapallon Kyrkslätt IF:ssä, josta siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin B-junioreihin. Hän pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa Kakkosen kaudella 2016 Klubi 04:ssä. Marraskuussa 2016 hän siirtyi Rovaniemen Palloseuraan yksivuotisella sopimuksella, joka sisälsi option toisesta kaudesta. Stavitski oli avauskokoonpanossa ja teki maalin ensimmäisessä Veikkausliigan ottelussaan 12. huhtikuuta 2017, kun RoPS hävisi vieraskentällä Interille 2–6. Hän pelasi RoPS:issa kaudella 2017 kaikkiaan 29 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Tammikuussa 2018 Stavitski siirtyi Ranskan pääsarjassa pelaavaan Caeniin neljän vuoden pituisella sopimuksella. Siirtosumma oli 600 000 euroa. Caenin ohella myös Toulouse ja FC Barcelona tekivät Stavitskista tarjouksen. Hän debytoi Ranskan liigassa 16. tammikuuta ottelussa Bordeaux'ta vastaan. Ensimmäisen maalinsa Ranskassa Stavitski teki Ranskan Cupin ottelussa Metziä vastaan 7. helmikuuta 2018. Elokuussa 2018 Stavitski siirtyi lainalle kroatialaiseen NK Osijekiin mutta ei päässyt siellä syyskaudella pelaamaan kuin yhden cup-ottelun. Helmikuussa 2019 Stavitski siirtyi takaisin RoPS:n riveihin heinäkuuhun asti ulottuvalla lainasopimuksella. Huhtikuussa 2019 Stavitski kuitenkin palasi loukkaantumisen vuoksi takaisin Caeniin. Kesällä 2020 Stavitski siirtyi yhden kauden mittaisella lainasopimuksella Hollannin toisen sarjatason Eerste divisien MVV Maastrichtiin, jossa hän sai tililleen 13 ottelua. Tammikuussa 2022 Caen ilmoitti, että Stavitskin sopimus oli purettu yhteisymmärryksessä pelaajan kanssa. 
Joulukuussa 2022 FC Inter tiedotti tehneensä kauden 2023 kattavan sopimuksen Stavitskin kanssa. Elokuussa 2023 Stavitskin sopimusta jatkettiin vuodella, sisältäen option myös kaudesta 2025. Ensimmäisellä kaudellaan Stavitski pelasi 23 ottelua Veikkausliigassa, onnistuen maalinteossa kolmesti. Kaudella 2024 Stavitski pelasi Veikkausliigassa 19 ottelua ja teki viisi maalia.
Elokuussa 2024 Stavitski siirtyi vuoteen 2028 ulottuvalla sopimuksella Allsvenskaniin Mjällbyn joukkueeseen. Hän onnistui maalinteossa heti debyytissään IFK Norrköpingiä vastaan.
Velttosara

Velttosara ("Carex laxa") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se on väritykseltään vaaleanvihreä ja sillä on suikertava juurakko. Velttosaran varret kasvavat yksittäin juurakon rönsyistä ja taipuvat ajan mittaan kaarelle. Velttosaran lehdet ovat sileitä sekä vaaleanvihreitä ja lehtien tyvitupet ovat kalvaanruskeita.
Velttosara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu yhdestä hedetähkästä sekä yhdestä tai kahdesta emitähkästä. Emitähkät ovat poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja roikkuvat erillään toisistaan. Emikukissa on kolme luottia. Tähkäsuomut ovat suunnilleen pullakoiden levyisiä, tylppäkärkisiä sekä väriltään vaalean punaruskeita ja kellertävän keskiosan omaavia. Pullakot ovat väriltään kalvaanvihreitä.
Velttosara kasvaa ravinteikkailla soilla märillä paikoilla, joilla on liikkuvaa pintavettä. Se kasvaa usein harvalukuisena siellä täällä korkeamman kasvillisuuden seassa, jolloin sitä voi olla vaikeaa havaita. Vaaleanvihreän yleisvärityksen, erillään roikkuvien emitähkien sekä leveiden, punaruskeiden tähkäsuomujen perusteella velttosara on kuitenkin helpohkosti erotettavissa muista saralajeista. Suomessa velttosaraa kasvaa harvinaisena pohjoisessa, lähinnä Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakunnissa, ja velttosara on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Velttosaralla voi esiintyä pullakoissa velttosarannokea ("Anthracoidea laxae").
Välisara

Välisara ("Carex distans") on sarakasvien heimoon kuuluva matalahko kasvilaji. Välisara kasvaa yleensä korkeintaan 40 cm korkeaksi ja se on kasvutavaltaan tiheään mätästävä. Välisaran varret ovat pystyjä ja lehtien tyvitupet ovat ruskeankeltaisia. Lehdet ovat sileitä ja harmaanvihertäviä sekä selvästi vartta lyhyempiä.
Välisara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu yhdestä hedetähkästä sekä kahdesta tai kolmesta emitähkästä. Emitähkien tukilehdet ovat hyvin kehittyneitä ja muistuttavat tavallisia kasvulehtiä. Emitähkät ovat melko harvakukkaisia ja pystyjä sekä selvästi erillään toisistaan. Emikukat ovat kolmeluottisia. Tähkäsuomut ovat teräväkärkisiä sekä väriltään ruskehtavia ja vihreän keskisuonen omaavia. Pullakot ovat väriltään kellanvihreitä tai kellanruskeita, kaksi karkeapiirteistä suonta ja selvän suuodan omaavia.
Välisara kasvaa harvakseltaan merenrantaniityillä. Suomessa välisaraa kasvaa vain Ahvenanmaalla.
Välisara on melko omannäköisensä saralaji, ja se muistuttaa eniten täpläsaraa ("Carex punctata"). Täpläsaran lehdet ovat kuitenkin pidemmät, suunnilleen varrenpituiset ja pullakot suonettomat. Täpläsaran pullakot tulevat tuleentuessaan myös pienitäpläisiksi.
Ensimmäisen kerran välisara on löydetty Gotlannista, ja tuo löytö on julkaistu vuonna 1803.
Peltephilus

Peltephilus on sukupuuttoon kuollut vyötiäissuku, joka eli oligoseenilta mioseenille Etelä-Amerikassa. Sen panssari koostui luulevyistä, jotka olivat järjestäytyneet vöiksi sen ruumiin ympärille, ja oli yhdistynyt alla olevaan nahkaan muodostaen joustavan suojaavan ”kuoren”.
"Peltephiluksen" kuonon pari pitkää kilpeä muodostivat kaksi luista sarvea, joiden luuydin, toisin kuin nykyisillä sorkkaeläimillä, ei ollut kallon luista ulkoneva kasvu. "Peltephiluksella" saattoi olla myös pari pienempiä sarvia edempänä kuonossa.
Vaikka "Peltephilusta" on perinteisesti pidetty lihansyöjänä suurten, kolmiomaisten hampaidensa vuoksi, Vizcaino ja Farina esittivät vuonna 1997 että se oli kasvinsyöjä.
J. Geils

John Warren Geils Jr. (20. helmikuuta 1946 New York, New York – 11. huhtikuuta 2017 Groton, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kitaristi ja J. Geils Bandin perustaja. 
Geils aloitti opinnot Northeastern Universityssa Bostonissa vuonna 1964 ja liittyi yliopiston marssiorkesteriin, jossa hän soitti trumpettia. Hän siirtyi Worcesterin polyteknilliseen instituuttiin (Worcester Polytechnic Institute) opiskelemaan koneenrakennusta. Vapaa-aikaansa Geils vietti Bostonin folk-clubeilla. 
Hän perusti J. Geils Blues Band -nimisen yhtyeen basisti Danny Kleinin ja huuliharppua soittaneen Richard Salwitzin (Magic Dick) kanssa. Yhtyeeseen liittyivät vuonna 1968 Peter Wolf ja rumpali Steve Bladd sekä viimeiseksi Seth Justman.
J. Geils Blues Band levytti alussa blues rock -vaikutteista musiikkia, kuten esimerkiksi vuonna 1970 julkaistu "The J. Geils Band" ja vuonna 1973 julkaistu "Bloodshot". Myöhemmin yhtye siirtyi kaupallisempaan pop/rock-suuntaan ja levytti muun muassa albumit "Love Stinks" (1980) ja "Freeze Frame" (1981), jossa viimeksi mainitulla oli mukana tunnettu kappale "Centerfold". 
Yhtyeen hajottua vuonna 1985 Geils jätti säännöllisen esiintymisen ja työskenteli autojen parissa, joita hän oli harrastanut jo lapsena isänsä kanssa. Hän perusti KTR Motorsports -nimisen yrityksen, joka huolsi italialaisia automerkkejä, kuten Ferraria ja Maseratia. Hän myi yrityksen vuonna 1996. Geils omisti joukon 1919–1930 valmistettuja italialaisia urheiluautoja ja moottoripyöriä. Geils erosi vaimostaan vuonna 1999 oltuaan naimisissa 28 vuotta. 
Soolourallaan hän keskittyi varhaisten vuosiensa mieltymyksiin jazziin ja bluesiin. Hän yhdistyi jälleen Magic Dick &amp; Jay Geils -nimisessä yhtyeessä entisen yhtyekaverinsa Magic Dickin kanssa ja soitti tämän kanssa omien sanojensa mukaan "Chicago-style bluesia ja classic jazzia". He julkaisivat kaksi albumia, "Bluestime" (1994) ja "Little Car Blues" (1996).
Badge

Badge on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka julkaistiin yhtyeen viimeisellä albumilla "Goodbye" vuonna 1969. Kappaleen on säveltänyt Eric Clapton ja George Harrison, joka soittaa siinä rytmikitaraa. Badge oli pieni hitti Yhdysvalloissa, jossa se saavutti korkeimmillaan paikan 60 Billboard Hot 100 -listalla singlejulkaisuna vuoden 1969 huhtikuussa. Single menestyi paljon paremmin Isossa-Britanniassa, jossa se saavutti aseman 18.
Julkaisu.
Kappale julkaistiin yhtyeen postuumisti ilmestyneellä albumilla "Goodbye "vuonna 1969. Kappale julkaistiin myös singlenä, jonka B-puolella oli kappale "What a Bringdown".
Kattokattara

Kattokattara ("Anisantha tectorum", syn. "Bromus tectorum") on yksivuotinen viuhkakattaroihin ("Anisantha") kuuluva heinäkasvilaji ja se kasvaa noin 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kattokattaran kukinto on vihreä tai violetinvivahteinen röyhy, joka on useimmiten toispuoleinen. Röyhyn tähkylät ovat 2–3 cm pitkiä ja kussakin tähkylässä on viidestä yhdeksään kukkaa sekä selvästi näkyvä vihne.
Suomessa kattokattara on harvinainen. Uusimmat havainnot siitä ovat lähinnä pääkaupunkiseudulta sekä Turun, Joensuun, Kajaanin ja Oulun seuduilta. Vanhempia havaintoja on myös muualta maasta.
Taloudellinen ajaminen

Taloudellinen ajaminen on polttoainetta säästävä ajotapa. Koska ajoneuvoissa käytetään yleensä fossiilisia polttoaineita, taloudellinen ajaminen säästää rahan lisäksi ympäristöä.
Perusteet.
Taloudellinen ajaminen perustuu ajamiseen mahdollisimman tasaisella nopeudella. Jatkuvat kiihdytykset ja jarrutukset kuluttavat energiaa, joten niitä tulee välttää. Terävän jarruttamisen sijaan tulisi vähentää nopeutta ennakkoon aina, kun se on mahdollista. Myös reitin suunnittelussa kannattaa kiinnittää huomiota mahdollisiin ruuhkiin, jotka pakottavat tekemään kiihdytyksiä ja jarrutuksia. Taloudellista ajamista helpottavat myös ajoneuvon painon ja ilmanvastuksen vähentäminen, mihin auttaa käyttämättömän suksiboksin, kattotelineen, lumen ja turhien ajoneuvossa olevien tavaroiden poistaminen. Ajoneuvon rengaspaineen tulisi olla mahdollisimman suuri polttoaineen kulutuksen vähentämiseksi. Taloudelliseen ajamiseen kuuluu myös tyhjäkäynnin ja turhien lisälaitteiden käytön välttäminen. Talvisin ajoneuvon moottoria tulee esilämmittää ennen käyttöä.
Dragon (lehti)

Dragon on "Dungeons &amp; Dragons" -roolipelin ja -oheistuotteiden virallinen lehti, jota julkaisee Wizards of the Coast. Painettu lehti ilmestyi viimeisen kerran syyskuussa 2007, minkä jälkeen aloitettiin verkkolehden julkaiseminen.
Mobiililaitteille suunnattu "Dragon+" julkistettiin 2015.
Toni Tahvanainen

Toni Tahvanainen (s. 30. marraskuuta 1991 Ilomantsi) on suomalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan hyökkääjä. Tahvanainen on pelannut Veikkausliigassa JJK:n riveissä 21 ottelua sekä Ykkösessä 165 ottelua.
Seurajoukkueet.
Toni Tahvanainen nousi Ykkösessä pelanneen JIPPO:n edustusjoukkueeseen kaudella 2010. Tahvanainen pelasi viiden kauden aikana yhteensä 96 Ykkösen ottelua, ja hän teki JIPPO:n riveissä yhteensä 13 maalia. Viides ja viimeinen kausi JIPPO:ssa päättyi putoamiseen Kakkoseen. Kaudeksi 2015 Tahvanainen siirtyi Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi AC Oulun riveissä 23 Ykkösen ottelua, joissa teki viisi maalia.
Tahvanainen siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösessä pelanneen JJK:n riveihin. Tahvanainen pelasi JJK:n paidassa 23 Ykkösen ottelua ja teki niissä viisi maalia. JJK voitti kaudella 2016 Ykkösen ja nousi seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan. Tahvanainen debytoi Veikkausliigassa 8. huhtikuuta 2017 ottelussa IFK Mariehamn–JJK. Tahvanainen pelasi kaudella 2017 yhteensä 21 liigaottelua. Kauden ainoaksi jääneen maalin hän teki debyyttiottelussaan. JJK:n kausi 2017 päättyi putoamiseen takaisin Ykköseen.
Tahvanainen palasi takaisin Ykkösen AC Oulun riveihin kaudeksi 2018. Tahvanainen pelasi 23 Ykkösen ottelua ja teki niissä kolme maalia. Tahvanainen siirtyi kaudeksi 2019 Kolmosen FC Blackbirdiin.
La Vie promise

La Vie promise (kansainvälisesti "Ghost River" tai "The Promised Life") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Olivier Dahanin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Pascal Greggory ja Maud Forget. Olivier Dahan käsikirjoitti elokuvan Agnès Fustier-Dahanin kanssa. Elokuvan tuottajana oli Éric Névé. "La Vie promise" kilpaili vuoden 2002 San Sebastiánin elokuvajuhlilla, missä Olivier Dahan oli ehdokkaana pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen simpukan saajaksi.
Juoni.
Sylvia (Isabelle Huppert) on 40-vuotias Nizzassa työskentelevä prostituoitu, jonka hylkäämä 14-vuotias Laurence-tytär (Maud Forget) saapuu yllättäen hänen asunnolleen tapaamaan biologista äitiään. Laurence vierailee äitinsä luona huonoon aikaan, sillä Sylvia on juuri silloin kahden sutenöörin pahoinpitelemänä. Kun Laurence puukottaa toisen sutenööreistä puolustaakseen Sylviaa, niin tyttären kuin äidinkin on paettava kaupungista maaseudulle. Sylvia yrittää löytää entisen aviomiehensä, jonka kanssa hänellä on 8-vuotias poika. Laurence sen sijaan yrittää löytää yhteyden äitiinsä tämän vastahakoisuudesta huolimatta. He tapaavat salaperäisen Joshua-nimisen karkulaisen (Pascal Greggory), joka liittyy heidän seuraansa. Sylvia kohtaa ongelmallisen menneisyytensä ja yrittää saada tolkkua elämästään.
Tuotanto.
"La Vie promisen" kuvauspaikkoina olivat muun muassa Pariisi, Grenoblen kaupunki Isèressä, Nizzan kaupunki Alpes-Maritimesissä ja La Ciotatin kunta Bouches-du-Rhônessa. Elokuvan budjettina oli 4 970 000 euroa ja tuotantoyhtiönä La Chauve Souris. Elokuvaa oli tuottamassa myös muun muassa Bac Films, France 2 Cinéma, StudioCanal ja Rhône-Alpes Cinéma.
Julkaisu ja vastaanotto.
"La Vie promise" sai ensi-iltansa Ranskassa 4. syyskuuta 2002 ja oli Bac Filmsin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 124 626 katsojaa.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 45% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 22 arviointiin. 550 käyttäjästä 48% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,2/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 14 arvostelun perusteella elokuva on saanut 52 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 628 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,1/10.
"La Vie promise" julkaistiin Ranskassa DVD:lle 1. huhtikuuta 2003.
Pyörtänökattara

Pyörtänökattara ("Bromus arvensis") on töpökattaroihin ("Bromus") kuuluva heinäkasvilaji. Se kasvaa noin 25–100 cm korkeaksi ja sen varsi on pyöreä ja kalju. Pyörtänökattaran lehdet ovat vihreitä, sileitä sekä karvallisia. Lehtituppi on noin kaksi kolmasosaa lehden pituudesta ja siinä on valkoinen tai kellertävä keskisuoni sekä selvästi näkyvä kieleke. Pyörtänökattaran kukinto on violetinvivahteinen, pyramidimainen ja harva röyhy. Röyhyn tähkylät ovat kapeita ja muodoltaan suikeita. Tähkylöissä on viidestä kolmeentoista kukkaa lomittain. Pyörtänökattaran hedelmä on jyvä.
Pyörtänökattara on harvinainen ja Suomessa siitä on havaintoja lähinnä eteläisestä Suomesta ennen 1960-lukua. 1960-luvulta ja sen jälkeen pyörtänökattarasta on Suomesta vain muutamia havaintoja eri puolilta Etelä- ja Keski-Suomea.
Eino Hirva

Eino Olavi Hirva (25. lokakuuta 1916 Sortavala – 2. lokakuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen eversti, joka toimi ilmatorjunnan ja -puolustuksen eri tehtävissä sota-aikana ja sen jälkeen. 
Hirvan vanhemmat olivat ylijunailija Kaarlo Hellgren ja Juudit Saukkonen. Hänen puolisonsa vuodesta 1940 oli Liisa Vaartaja. Hirvan veljestä Reino Hirvasta tuli kenraali, Hirvan kolmesta pojasta taas everstiluutnantti Jaakko Hirva toimi isänsä tavoin ilmatorjunnan parissa.
Hirva tuli ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta 1935 ja suoritti Kadettikoulun 20. kurssin 1938 ja Sotakorkeakoulun 1948. Talvisodassa hän toimi ilmatorjuntapatterin päällikkönä Tolvajärvellä, jatkosodassa patterinpäällikkönä, ilmatorjuntaupseerina, ilmatorjuntakomentajana ja ilmatorjuntapatteriston komentajana. Toimittuaan Ilmatorjuntarykmentti 2:ssa koulutusupseerina 1938–1940 Hirva työskenteli Ilmatorjuntakoulussa aliupseeri- ja upseerikurssien johtajana 1941–1947, Sotakorkeakoulun opettajana 1947–1953 ja Pääesikunnan ilmapuolustustoimistossa toimistoesiupseerina 1953–1956 ja toimistopäällikkönä 1956–1963. Ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1965 hän oli Porin sotilaspiirin päällikkö 1963–1965. Sotilasuransa jälkeen Hirva toimi vielä Scan-Auto Oy:n hallinnollisena johtajana 1965–1977. Aktiivinen oman ammattialansa seuraaja ja kirjoittaja Hirva osallistui muun muassa "Upseerin käsikirjan" kaikkien osien kirjoittamiseen. Vuonna 1978 hänet kutsuttiin Ilmatorjuntasäätiön kunniajäseneksi.
Hirva ylennettiin reservin vänrikiksi 1936, vänrikiksi 1938, luutnantiksi 1940, kapteeniksi 1941, majuriksi 1946, everstiluutnantiksi 1956 ja everstiksi 1963.
Helinä-keiju (elokuva)

Helinä-keiju ("Tinker Bell") on vuonna 2008 julkaistu animaatioelokuva. 
Ääniroolit.
Suomenkieliset äänet.
Muissa rooleissa: Jenni Sivonen, Petteri Halmela, Petrus Kähkönen, Henna Haverinen, Velimatti Ranta, Kiti Kokkonen, Rauno Ahonen &amp; Miina Turunen.
Suomenkielisen dialogin on ohjannut Carla Rindell.
Lossen-toisiintuminen

Lossen-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa hydroksaamihapon johdannainen toisiintuu muodostaen isosyanaatteja. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Wilhelm Lossen vuonna 1872 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi.
Lossen-toisiintuminen tapahtuu niin kutsutuille aktivoiduille hydroksaamihapoille, joita ovat hydroksaamihappojen asyyli-, sulfonyyli- ja fosforyylijohdannaiset. Sulfonyyli- tai fosforyylijohdannaiset ovat hieman asyylijohdannaisia reaktiivisempia. Reaktio tapahtuu kuumennettaessa näitä johdannaisia tai käsittelemällä johdannaisia laimealla emäsliuoksella. Reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa hydroksaamihappojohdannaisen typpiatomi luovuttaa protonin, jolloin muodostuu välivaiheena nitreeni. Tämä nitreeni toisiintuu muodostaen isosyanaatin. Mikäli reaktioseoksessa on vettä tai amiineja muodostuva isosyanaatti reagoi edelleen näiden kanssa muodostaen joko amiinin, jossa on yksi hiiliatomi vähemmän kuin alkuperäisessä hydroksaamihappojohdannaisessa, tai ureajohdannaisen.
Mekanismiltaan Lossen-toisiintuminen muistuttaa Hofmann- ja Curtius-toisiintumisia, mutta niistä poiketen se ei vaadi tapahtuakseen voimakkaita emäksiä tai hyvin korkeita lämpötiloja.
Untitled Unmastered

Untitled Unmastered (tyyliteltynä untitled unmastered.) on rap-artisti Kendrick Lamarin vuonna 2016 julkaistu kokoelmalevy. Se koostuu demoista jotka äänitettiin samaan aikaan kun Lamar työsti "To Pimp a Butterfly" -albumiaan, joten kyseisen albumin tavoin kappaleissa on paljon politiikkaan liittyviä aiheita ja kokeilua jazzin ja avantgardemusiikin kanssa.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 26.
Aequornithes

Aequornithes on kladiin "Ardeae" kuuluva vesilintujen ryhmä. Se sisältää kuikkalinnut, pingviinilinnut, ulappalinnut, haikaralinnut, suulalinnut ("Suliiformes") ja pelikaanilinnut, ja on luultavasti "Eurypygimorphae"-kladin sisarryhmä.
Fylogenia.
Kladogrammi Burleigh, J.G. "et al". (2015) tutkimusten pohjalta:
Semih Erden

Semih Erden (s. 28. heinäkuuta 1986 Istanbul) on turkkilainen koripalloilija.
Sentterinä pelaava Erden on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi NBA- ja serbiajamontenegrolaisjoukkueita. NBA:han hänet varasi 60. vuorolla Boston Celtics, jonka lisäksi Erden pelasi NBA:ssa Cleveland Cavaliersissa. Euroopassa Erden voitti Serbia ja Montenegron mestaruuden vuonna 2005, Turkin mestaruuden vuosina 2007, 2008 ja 2010, Turkin cup-mestaruuden vuonna 2010 ja Turkin supercup-mestaruuden vuonna 2008. Hän on pelannut useasti Turkin pääsarjan tähdistöottelussa. Erden on pelannut myös Turkin miesten maajoukkueessa useissa MM- ja EM-kilpailuissa. Vuonna 2010 hän saavutti kotikisoissa Turkin mukana MM-hopeaa.
Kerem Gönlüm

Kerem Gönlüm (s. 22. marraskuuta 1977) on turkkilainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Gönlüm on edustanut koko uransa ajan kotimaansa seurajoukkueita ja pelannut niissä muun muassa Euroliigaa. Hän voitti Turkin mestaruuden vuosina 2001 ja 2007, Turkin cup-mestaruuden vuosina 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2009 ja Turkin supercup-mestaruuden vuonna 2001. Hän pelasi useasti Turkin pääsarjan tähdistöottelussa. Gönlüm on pelannut myös Turkin miesten maajoukkueessa useissa MM- ja EM-kilpailuissa. Vuonna 2010 hän saavutti kotikisoissa Turkin mukana MM-hopeaa.
Eino Kaikkonen

Eino Kaikkonen (s. 1945) on suomalainen opettaja ja runonlausuja.
Kaikkonen kävi Kajaanin lyseota ja opiskeli sen jälkeen Kajaanin opettajaseminaarissa 1965–1969 valmistuen sieltä kansakoulunopettajaksi. Hän kirjoitti artikkeleita Kajaanissa vuosina 1969–1970 ilmestyneeseen Hihapuukko- underground-lehteen. Lehti ja sen päätoimittajana ollut Kaikkonen haastettiin syksyllä 1969 oikeuteen siveellisyyslain rikkomisesta lehden ns. "pornonumeron" vuoksi, mutta syytteet hylättiin hovioikeudessa. 
Kaikkonen toimi opettajana vuodesta 1969 alkaen. Hän oli suomalaisluokkien opettajana Tukholman Rinkebyssä 1985–1987 ja sen jälkeen opettajana Vantaalla Rautkallion koulussa 1988–1990 ja Kivistön koulussa vuodesta 1990 alkaen. Hän jäi eläkkeelle elokuussa 2012. Kaikkonen on kirjoittanut kulttuuriaiheista lehtiartikkeleita ja pitänyt runonlausuntaesityksiä. Hän oli Pentti Haanpään seuran puheenjohtaja 1973-83 ja Suomen Arvostelijain Liiton (SARV) puheenjohtaja 1990-91.
Uuden-Seelannin kansallispuolue

Uuden-Seelannin kansallispuolue (, ) on keskusta-oikeistolainen poliittinen puolue Uudessa-Seelannissa. Kansallispuolue on toinen maan nykyisistä johtavista pääpuolueista Työväenpuolueen ohella.
Kansallispuolue perustettiin Wellingtonissa toukokuussa 1936, jolloin "Yhdistynyt puolue" () ja "Reformipuolue" yhdistyivät. Aiemmin puolueet olivat toimineet yhteistyössä muodostaen koalition.
Kansallispuolue ei onnistunut saavuttamaan enemmistöä syyskuun 2017 vaaleissa, minkä jälkeen puoluejohtaja Bill English ilmoitti eroavansa. Hänen seuraajakseen puolue valitsi helmikuussa 2018 Simon Bridgesin. Vuoden 2023 vaaleissa puolue sai 48 paikkaa.
Hr. Ms. De Ruyter (1853)

Hr. Ms. De Ruyter oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sotalaiva.
Alus tilattiin Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 1831 74-tykkisenä linjalaivana. Alus muutettiin 54-tykkiseksi fregatiksi vuonna 1850 ja se laskettiin vesille 1853. Se muutettiin 45-tykkiseksi höyrykoneella varustetuksi potkurikäyttöiseksi alukseksi vuonna 1860 ja edelleen kolme vuotta myöhemmin ironcladiksi. Alus ei ollut onnistunut ja se romutettiin vuonna 1874.
Bogdan Tanjević

Bogdan Tanjević (s. 13. helmikuuta 1947 Pljevlja, Montenegron ST, Jugoslavia) on bosnialaishertsegovinalais-italialainen, aikaisemmin jugoslavialainen, koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Pitkän ja menestyksekkään valmentajanuran tehnyt Tanjević on voittanut muun muassa Jugoslavian mestaruuden vuosina 1978, 1980 ja 2001, Italian mestaruuden vuonna 1996, Ranskan mestaruuden vuonna 2002, Turkin mestaruuden vuosina 2008 ja 2010, Italian cup-mestaruuden vuonna 1996, Jugoslavian cup-mestaruuden vuonna 2001, Turkin cup-mestaruuden vuonna 2010 ja Euroopan mestareiden cupin mestaruuden vuonna 1979. Hän valmensi Jugoslavian, Italian ja Turkin miesten maajoukkueet arvokisoissa mitaleille.
George Ellis Burcaw

George Ellis Burcaw (13. heinäkuuta 1921 Houston, Texas, Yhdysvallat – 11. maaliskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen museologi ja antropologi, joka on toiminut Yhdysvalloissa museonjohtajana ja kuraattorina sekä Idahon yliopiston museologian ja antropologian professorina.
George Burcaw syntyi 1921. Hänen vanhempansa olivat George Henry ja Mary Elizabeth Burcow. Hän valmistui Bachelor of Artsiksi Maryville Collegesta ja maisteriksi Idahon yliopistosta. Valmistumisen jälkeen hän teki jatko-opintoja Chicagon yliopistossa (1946–1948), Arizonan yliopistossa (1949–1950), Pariisin yliopistossa (1951–1952), Wisconsinin yliopistossa (1956) ja Pennsylvanian yliopistossa (1960).
Burcaw johti 1952–1958 Green Bayssä Nevillen julkista museota sekä toimi 1958–1962 Philadelphia Commercial Museumin pääkuraattorina ja 1962–1966 Coloradon osavaltionmuseoiden kuraattorina. Burcaw oli vuodesta 1966 eläköitymiseensä 1988 Idahon yliopiston museologian ja antropologian professorina. Hän on julkaissut useita kirjoja museologiasta ja antropologiasta. Burcaw’n tunnetuin teos on "Introduction to Museum Work" (1975), jossa hän hahmottelee museo- ja näyttelyteoriaa omien käytännön kokemustensa pohjalta.
Iso-Pukki

Iso-Pukki () on saari Saaristomeren Pukinsalmessa, Turun Ruissalon ja Hirvensalon saarten välissä. Sen pinta-ala on 54 hehtaaria ja suurin pituus 1,1 kilometriä lounais-koillissuunnassa. Sen korkein kohta on noin 20 metriä merenpinnasta. Ison-Pukin koillispuolella on pienempi saari Pikku-Pukki. Molemmat saaret kuuluvat Turun aluejaossa Ruissalon kaupunginosaan.
Saarella on monia vanhoja puuhuviloita Ruissalon tapaan. Iso-Pukki ja Pikku-Pukki muodostavatkin Ruissalon kanssa yhden valtakunnallisesti merkittäväksi luokitellun rakennetun kulttuuriympäristön Suomessa. Iso-Pukki on rajattu Natura-alueeksi toteutustapana maankäyttö- ja rakennuslaki.
Historiaa.
Vuosien 1830–1836 kirkonkirjojen mukaan saarella oli tuolloin Stora Bockholmen -niminen torppa, jonka aluetta koko saari oli. Myöhemmin saari jaettiin vuokratonteiksi, joille rakennettiin kesähuviloita. Ison-Pukin ja Pikku-Pukin nimien arvellaan tuleen siitä, että saariin on tuotu kesäisin lampaita ja vuohia laiduntamaan.
Vuoden 1917 palstajaossa Iso-Pukki jaettiin 13 palstaan, ja saarella on 1750-luvulta peräisin olevan Hirssaaren torpan lisäksi 12 huvilaa 1800-luvun loppupuoliskolta sekä 1900- ja 1910-luvuilta. 
1950- ja 1960-luvulla Isossa-Pukissa toimi kaksi vähävaraisten perheiden kansakouluikäisten lasten kesäsiirtolaa, joita hallinnoi Turun kaupungin lastensuojelulautakunta. Kaupungin kesäsiirtoloita oli lisäksi kolme Särkisalossa ja kaksi Ruissalossa.
The Music Man

The Music Man on Meredith Willsonin säveltämä musikaali, jonka ensi-ilta oli New Yorkin Broadwayllä vuonna 1957. Se perustuu Willsonin ja Franklin Laceyn kirjoittamaan tarinaan.
Musikaalista tuli ilmestymisvuotenaan menestys, ja se saavutti viisi Tony-palkintoa, muun muassa parhaasta musikaalista. "The Music Man" esitettiin kaikkiaan 1 375 kertaa. Myös musikaalin soundtrack oli suuri menestys. "The Music Manista" on tehty elokuvasovitukset vuosina 1962 ja 2003.
Musikaali sijoittuu vuoteen 1912 ja se kertoo Harold Hill -nimisestä huijarista, joka yrittää vakuuttaa Iowassa sijaitsevan River Cityn asukkaille, että hän pystyy tekemään kylän pojista soittokunnan osaamatta lukea nuotteja.
Pikku-Pukki

Pikku-Pukki () on saari Saaristomeren Pukinsalmessa, Turun Ruissalon ja Hirvensalon saarten välissä. Sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja suurin pituus 280 metriä itä-länsisuunnassa. Pikku-Pukin lounaispuolella on suurempi saari Iso-Pukki. Molemmat saaret kuuluvat Turun aluejaossa Ruissalon kaupunginosaan.
Historiaa.
1800-luvulla saaressa on ollut Lilla Bockholmen -niminen sepäntorppa. Ison-Pukin ja Pikku-Pukin nimien arvellaan tuleen siitä, että saariin on tuotu kesäisin lampaita ja vuohia laiduntamaan.
Iso-Pukki ja Pikku-Pukki muodostavat Ruissalon kanssa yhden valtakunnallisesti merkittäväksi luokitellun rakennetun kulttuuriympäristön Suomessa. Pikku-Pukissa ei ole vanhoja puuhuviloita Ruissalon ja Ison-Pukin tapaan, mutta siellä on Airisto Segelsällskap -pursiseuran ravintola vuodelta 1889 ja vuoden 1851 paikeilla rakennettu 250 hengen ”pitsipaviljonki”, joka toimii nykyisin Rosita Oy:n tilausravintolana. Yhtiö järjestää myös risteilyjä saareen yleisimmin 200-paikkaisella M/S Lilyllä, joka hoitaa myös reittiliikennettä Vepsän ulkoilusaareen.. 
Vielä 1950-luvulla Pikku-Pukin kesäravintolaan kuljettiin paljon omilla veneillä tai saaristolaivoilla, joiden lähtölaiturille Ruissaloon kulki Turun Kauppatorilta linja-auto. Ravintola oli suosittu ylioppilaiden lakkiaisillanvieton pitopaikka. 1960-luvun alussa ravintolanpitäjä lopetti ja tilalle tuli lasten kesäsiirtola.
Pikku-Pukin ja Hirvensalon Maanpään niemen välinen salmi on vain runsaat sata metriä leveä. Maanpään Seulussa lapsena kesäänsä viettäneet muistelevat uineensa salmen yli Pikku-Pukkiin jäätelölle. Kapeikossa on käyty meritaisteluja 1800-luvulla muun muassa ruotsalaisia vastaan.
Paavo Lagerroos

Paavo Arvi Lagerroos (23. toukokuuta 1923 Pori – 11. tammikuuta 1997 Pori) oli suomalainen järjestösihteeri ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustaja.
Lagerroosin vanhemmat olivat vuokraviljelijä Anton Julius Lagerroos ja Edla Sofia Rintala. Hän kävi kansakoulun ja 1936–1938 ammattikoulun. Lagerroos oli aluksi rakennustyömehenä Porissa. Hän oli sitten Suomen demokraattisen nuorisoliiton Kuopion piirin piirisihteerinä 1946–1947 ja Satakunnan ja Kainuun piirin piirisihteerinä. Vuodesta 1957 alkaen Lagerroos oli rakennustyömiehenä Kajaanissa ja hän oli Rakennustyöläisten liiton Kainuun aluejärjestön sihteerinä Kajaanissa 1960–1964. Viimeksi Lagerroos toimi Puuliiton toimitsijana Helsingissä 1971–1973 ja järjestösihteerinä 1974–1978.
Lagerroos oli kansanedustajana 1964–1970 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän tuli eduskuntaan 20. toukokuuta 1964 SKDL:n Janne Mustosen tilalle. Lagerroos oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen 1951–1952 sekä Kajaanin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen jäsen 1960–1971. Lagerroos oli Suomen Kommunistisen Puolueen , Kainuun maakuntaliiton ja Työläislasten tuki -yhdistyksen puheenjohtajana sekä kuului Suomen 4H-liiton valtuuskuntaan ja johtokuntaan.
Paavo Lagerroos oli naimisissa vuodesta 1953 toimistonhoitaja Irja-Liisa Pihkalan kanssa.
Soukan kappeli

Soukan kappeli on Espoon Soukassa sijaitseva kappeli. Rakennus sijaitsee osoitteessa Soukankuja 3 ja se on yksi Espoonlahden seurakunnan toimitiloista.
Soukan kappelin on suunnitellut arkkitehti Veijo Martikainen ja se valmistui 1978. Punatiilellä verhoiltu rakennus sijaitsee kallioisella tontilla vilkkaan kävelytien ja kadun välissä, vastapäätä Soukan koulua. Kappelin lisäksi kokonaisuuteen kuuluvat kellotorni, erikokoisia seurakuntasaleja ja muita toimitiloja sekä näiden väliin jäävä piha-alue. Rakennus peruskorjattiin vuonna 2003.
Kappelin sisäseinät ovat valkoiset ja ne on muurattu niin, että saumat muodostavat yhtenäiset pysty- ja vaakalinjat. Suuren osan alttariseinän alaosasta muodostaa paljas kalliopinta. Urkurakentamo Veikko Virtasen rakentamat urut valmistuivat vuonna 2006 ja ne on sijoitettu monimuotoisen kappelisalin takaosaan. Kappelissa on 150 istumapaikkaa.
Hillel

Hillel () oli johtava rabbi ja patriarkka juutalaisten toisen temppelin kaudella. Hän vaikutti Jerusalemissa, jonne hän perusti juutalaisen lain tulkinnan koulukunnan. Hänen vaikutusvaltansa oli huipussaan noin vuonna 40 eaa.
Hillel sai koulutuksensa Babyloniassa ja muutti Palestiinaan voidakseen opiskella Jerusalemissa. Hän saavutti siellä huomattavan maineen ja perusti lain määräysten tulkintaan keskittyvän koulun, jonka kilpailija oli Šammain koulu. Näistä kahdesta rabbista Hillel oli määräyksissään lempeämpi. Hän puolusti köyhiä ja korosti tasa-arvoisuutta opiskelussa, ja Hillelin ajalla oppineisuuden tavoittelusta alkoi tulla juutalaisille tapa palvella Jumalaa. Hillelin aikana myös rabbien arvovalta ja asema vahvistuivat merkittävästi juutalaisuudessa.
Hilleliä pidettiin paitsi suurena oppineena, joka sitoutui aina Tooraan, myös esikuvana kärsivällisyydessä ja nöyryydessä. Hillelin tunnettu juutalaisuuden määritelmä oli: ”Älä tee muille sitä, mikä sinusta on pahaa; kaikki muu on kommentaaria.”
Hillelin seuraajat jatkoivat Palestiinan juutalaisyhteisön patriarkan asemassa aina 400-luvulle jaa.
Pikkukorvakärsäkäs

Pikkukorvakärsäkäs ("Otiorhynchus ovatus") on korvakärsäkkäiden ("Otiorhynchus") sukuun kuuluva kovakuoriainen. Aikuinen pikkukorvakärsäkäs on lentokyvytön ja kooltaan 4-5,5 mm. Sen keski- ja takaruumis on pyöreänsoikea ja kupera sekä väriltään kiiltävän musta tai mustanruskea. Pikkukorvakärsäkkään toukka on kooltaan 6 mm ja väriltään kellanvalkea. Toukan pää on ruskea ja tyypillisesti käyrässä asennossa. Muna on väriltään kellanvalkea, pyöreä ja kooltaan 0,5 mm. Pikkukorvakärsäkäs vioittaa toukkavaiheessa mansikkaa katkoen sen juuria ja kalvaen paksumpien juurien pintasolukkoa. Tämä aiheuttaa juurten kuihtumisen, jonka seurauksena koko kasvi ajan mittaan kuihtuu. Aikuiset pikkukorvakärsäkkäät syövät lehtiä, aiheuttaen lehtiin pyöreäreunaisia koloja ja joskus myös kukkia ja nuppuja. Pikkukorvakärsäkkään ravintokasveja ovat mansikka, villivadelma, hanhikit ja mesimarja.
Korvakärsäkkäiden lisääntyminen on partenogeneettista, joten lajilla ei esiinny lainkaan koiraita. Naaras munii mansikoiden tyville yhteensä useita satoja munia muutamasta pariinkymmeneen munaa samaan paikkaan.
Pikkukorvakärsäkästä voidaan biologisesti torjua levittämällä Heterorhabdites ja Steinernema sukujen (esim. Steinernema kraussei) loisankeroisia juuristoalueelle keväällä maan lämmettyä ja elokuussa. Kemiallisessa torjunnassa tehoaineina voidaan käyttää atsinfossimetyylia ja lambda-syhalotriinia sisältäviä torjunta-aineita.
Zen Cafén diskografia

Tämä on Zen Café -yhtyeen diskografia.
Singlet.
Listasijoitukset ovat Suomen viralliselta singlelistalta (top 20), latauslistalta (top 30, vuodesta 2007 lähtien) ja radiolistalta (top 20 / top 100) sekä "Rumba"-lehden 50 hittiä -listalta.
Honor 8

Honor 8 on Huawein valmistama älypuhelin. Se on Suomessa suositun Honor 7:n seuraaja. Honor 8 esiteltiin Kiinassa heinäkuun 2016 alussa, mutta Euroopassa vasta 24. elokuuta.
Ominaisuudet.
Honor 8 käyttää Androidiin pohjautuvaa Emotion UI 5.0 -käyttöliittymää. Puhelimessa on kahdeksanytiminen (4 × 2,3 GHz &amp; 4 × 1,8 GHz) Kirin 950 -järjestelmäpiiri. Honor 8:ssa on 5,2 tuuman LCD IPS -näyttö, jonka tarkkuus on 1 920 × 1 080 pikseliä. Honor 8:ssa on kaksi 12 megapikselin kameraa, joista toinen tallentaa värikuvia ja toinen vain mustavalkokuvia. Yhdistämällä molempien kameroiden kuvat puhelin pyrkii tallentamaan yhteen kuvaan enemmän yksityiskohtia ja valoa. Honor 8:ssa on USB Type-C-liitäntä, joka on kuitenkin vanhaa USB 2.0 -tyyppiä. Honor 8 ei ole vesitiivis eikä siinä ole langatonta latausta. Honor 8 sisältää kaksi SIM-korttipaikkaa.
Vastaanotto.
Honor 8 sai hyvän vastaanoton. Puhelinvertailun arvostelija Sami Koivunen piti sitä hyvänä vaihtoehtona ”perustason älypuhelinkäyttöön”. Koivusen tavoin Taskumuron arvostelija Juha Kokkonen kehui Honor 8:n hyvää hinta-laatusuhdetta.
The Donays

The Donays oli 1960-luvulla toiminut yhdysvaltalainen tyttöyhtye Hamtrackista, Michiganista. R&amp;B-musiikkia esittänyt yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1962 hitistään ”Devil in His Heart”, jonka kirjoitti Richard P. Drapkin. The Beatles julkaisi siitä oman ”Devil in Her Heart” -nimisen versionsa toisella albumillaan "With the Beatles".
The Donays julkaisi urallaan vain yhden singlen. ”Devil in His Heartin” b-puoli oli nimeltään ”Bad Boy”.
Mir akhur

Mir akhur oli useissa sultanaateissa, kaanikunnissa ja emiraateissa kuninkaallista hovitallimestaria tarkoittava virkanimi. 
Vastaavia virkanimiä löytyi myös eurooppalaisista hoveista, kuten esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan "Master of the Horse" ja Ruotsin "överhovstallmästare". 
Osmanien valtakunnassa.
Virka kaikkine vastuineen jaettiin kahdelle henkilölle; suuren tallin mestarille ("büyük mir akhür") ja pienen tallin mestarille ("küçük mir akhür"). Mir akhürien vastuulla oli palatsin tallien ylläpitäminen ja niiden huollon järjestäminen. Molemmat virkanimet olivat arvoltaan korkealla palatsin hierarkiassa, mutta arvoon liittyvä vastuu oli myös suuri.
Suuri talli koostui yhteensä seitsemästätoista rakennuksesta. Sen talleissa oli noin tuhat hevosta. Molempien tallimestareiden alaisuudessa työskenteli 1500-luvun alkupuolella yhteensä lähes kolmetuhatta henkilöä. Vuosisadan loppuun mennessä työntekijöiden lukumäärä oli kasvanut yli neljääntuhanteen. Suuren tallin mestari vastasi myös hevosten ja kameleiden hoitoon liittyvistä valtakunnallisista kysymyksistä. Hänen lähimmät alaisensa vastasivat lisäksi ratsuväen hevosten sekä armeijan huoltokuormastoihin kuuluneiden hevosten ja kamelien hoidosta sotien ja sotaretkien aikana. 
Osa Osmanien valtakunnan suurvisiireiksi nousseista virkamiehistä oli aiemmin palvellut mir akhürina sulttaanin palatsissa.
Janie Bradford

Janie Bradford (s. 2. kesäkuuta 1939 Charleston, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti yli 25 vuoden työskentelystään Motown-levymerkille. Kuuluisin hänen kirjoittamansa kappale on yhdessä Berry Gordyn kanssa tehty ”Money (That’s What I Want)”, jonka levytti alun perin Barrett Strong, ja sittemmin esimerkiksi brittiläiset The Beatles- ja The Rolling Stones -yhtyeet. Toinen kuuluisa laulu on muun muassa The Temptationsin ja Marvin Gayen julkaisema ”Too Busy Thinking About My Baby”.
Oaklandin varastopalo 2016

Oaklandin varastopalo oli onnettomuus, joka tapahtui Oaklandin kaupungissa Kaliforniassa 2. joulukuuta 2016. Tulipalo syttyi kaksikerroksisessa varastorakennuksessa, jossa oli palon syttymisaikaan elektronisen musiikin tapahtuma. Palon syttyessä rakennuksessa oli noin 50 ihmistä, joista 36 menehtyi onnettomuudessa.
Rakennuspalon syttymissyytä ei saatu selville. Aluksi epäiltiin, että palo sai alkunsa jääkaapista tai muusta sähkölaitteesta, mutta viranomaiset eivät pystyneet varmistamaan asiaa. Varastorakennus oli muutettu taiteilijoiden asuin- ja työskentelytiloiksi, mutta muutostöihin ei ollut lupaa viranomaisilta eikä tilassa myöskään ollut palohälyttimiä tai sammutusjärjestelmää.
Yksi onnettomuudessa menehtyneistä oli 32-vuotias suomalainen Hanna Ruax. Hänen isänsä mukaan turvapaikanhakijoita auttanut Ruax joutui kuolemansa jälkeen internetin vihapuheen kohteeksi.
Silverstonen 6 tunnin ajo 2017

Silverstonen 6 tunnin ajo 2017 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2017 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 14–16. huhtikuuta Silverstonen moottoriradalla, Englannissa.
Kilpailun voitti Toyotalla ajaneet Anthony Davidson, Sébastien Buemi ja Kazuki Nakajima.
Span 6 tunnin ajo 2017

Span 6 tunnin ajo 2017 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2017 toinen osakilpailu, joka ajettiin 4–6. toukokuuta Circuit de Spa-Francorchamps'n moottoriradalla Belgiassa.
Kilpailun voitti Toyotalla ajaneet Anthony Davidson, Sébastien Buemi ja Kazuki Nakajima.
Microsoft Lumia 435

Microsoft Lumia 435 on Microsoft Mobilen tammikuussa 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on neljän tuuman näyttö ja se on saatavilla vihreänä, oranssina, valkoisena, sekä mustana.
Laitteeseen pystyi lataamaan Windows Phone 10:n.
Tuula Pynnä

Tuula Riitta Pynnä (o.s. "Rastimo"; s. 8. joulukuuta 1958 Turku) on suomalainen juristi. Hän on Euroopan unionin yleisen tuomioistuimen tuomari ja on myös toiminut jäsenenä Suomen korkeimmassa oikeudessa ja korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Elämä ja ura.
Pynnä suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1981, Magister der Rechte -tutkinnon Trierin yliopistossa Saksassa vuonna 1993 ja Mastère en études juridiques européennes -tutkinnon vuonna 1994. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon vuonna 1984.
Pynnä työskenteli Turun yliopiston prosessioikeuden ja siviilioikeuden viransijaisena assistenttina vuosina 1981–1982, Porin raastuvanoikeuden viransijaisena oikeusneuvosmiehenä vuosina 1982–1983, Porin poliisilaitoksen virkaa tekevänä väestökirjatoimiston johtajana vuosina 1983–1985, Tampereen raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä vuosina 1985–1993, Pirkanmaan käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 1993–1995, korkeimman oikeuden viransijaisena nuorempana oikeussihteerinä vuonna 1995 ja Espoon kaupungin virkaa tekevänä lakimiehenä vuonna 1995. Vuosina 1996–2005 hän työskenteli ulkoasiainministeriössä lainsäädäntöneuvoksena, Suomen valtionasiamiehenä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimissa, EY-tuomioistuinyksikön päällikkönä ja EU-tuomioistuinasioiden johtajana. Ulkoministeriössä työskennellessään Pynnä toimi myös Suomen edustajana EU:n valmisteluelimissä ja sopimusneuvotteluissa.
Pynnä nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaiseksi hallintoneuvokseksi vuonna 2005 ja vakinaiseksi hallintoneuvokseksi seuraavana vuonna. Vuonna 2012 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden oikeusneuvokseksi. Pynnä nimitettiin tuomariksi unionin yleiseen tuomioistuimeen kolmen vuoden toimikaudeksi vuonna 2019 ja uudelleen kuuden vuoden toimikaudeksi vuonna 2021.
Pynnä on myös toiminut Suomen Asianajajaliiton asianajajatutkintolautakunnan jäsenenä vuosina 2011–2019 ja puheenjohtajana vuodesta 2013 alkaen sekä Helsingin pörssin kurinpitolautakunnan jäsenenä vuosina 2015–2019. Vuonna 2019 hän sai Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkin.
Jarmo Littunen

Jarmo Matti Littunen (s. 26. kesäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen juristi. Hän toimi Suomen korkeimman oikeuden jäsenenä vuosina 2012–2021. 
Littunen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1980 ja sai varatuomarin arvon 1988. Hän työskenteli lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä vuosina 1989–2001, Helsingin käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 2000–2001 sekä oikeusministeriön kriminaalipoliittisella osastolla vuosina 2001–2012 ensin hallitusneuvoksena, sitten apulaisosastopäällikkönä ja lopulta osastopäällikkönä. Littunen nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. elokuuta 2012 alkaen ja hän jäi eläkkeelle 1. lokakuuta 2021.
Littunen on myös toiminut muun muassa Kriminaalihuoltoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1991–1996, ympäristön suojelemista rikosoikeuden keinoin käsittelevän Euroopan neuvoston asiantuntijakomitean jäsenenä 1992–1995, yhdyskuntapalvelutoimikunnan jäsenenä 1988–1989, Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsenenä 2000–2007 ja neuvottelukunnan jäsenenä 2008–2010, nuorisorikostoimikunnan jäsenenä 2001–2002 sekä yhdyskuntaseuraamuksia koskevan lainsäädännön kokonaisuudistuksen valmistelua varten asetetun toimikunnan varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana 2010–2012.
Huone kaupungissa

Huone kaupungissa ("Une Chambre en ville") on ranskalainen musikaalielokuva vuodelta 1982. Se on ohjannut ja käsikirjoittanut Jacques Demy. Se on musikaali, jonka jokainen vuorosana lauletaan samaan tyyliin kuin Demyn 1960-luvun elokuvissa "Cherbourgin sateenvarjot" ja "Rochefortin tytöt". Elokuva voitti Prix Mélièsin ja se nimettiin ehdolle yhdeksään César-palkintoon. Musiikin sävelsi Michel Colombier.
Juoni.
Elokuva tapahtuu Nantesin satamakaupungissa vuonna 1955, suuren lakon aikana. Nuori satamatyöläinen, lakkolainen François Guilbaud vuokraa huoneen leskeksi jääneeltä, yläluokkaan kuuluvalta rouva Langloisilta. Françoisin tyttöystävä Violette Pelletier asuu äitinsä kanssa ja haluaa mennä naimisiin. François ei ole tästä innostunut, osittain siksi että hänellä ei ole rahaa eikä asuinpaikkaa.
François tapaa kadulla kauniin, pelkkään turkikseen pukeutuneen naisen. Nainen on Édith Leroyer, joka elää onnettomassa avioliitossa televisioliikkeen omistajan kanssa ja työskentelee sivutoimisesti prostituoituna. Heidän välilleen syntyy suhde. Tapahtumat saavat pian traagisia ja melodramaattisia käänteitä.
Microsoft Lumia 650

Microsoft Lumia 650 on Microsoft Mobilen helmikuussa 2016 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on viiden tuuman AMOLED-näyttö ja se on saatavilla sekä valkoisena että mustana.
Tuomo Antila

Tuomo Antila (s. 7. huhtikuuta 1968) on suomalainen juristi, joka on ollut Suomen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos vuodesta 2015 alkaen.
Antila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1991 ja lisensiaatiksi 1998 sekä sai varatuomarin arvon vuonna 1994. Ennen nimitystään KKO:n oikeusneuvokseksi hän työskenteli Turun hovioikeuden viskaalina 1994–1997, korkeimman oikeuden oikeussihteerinä 1998–2002 ja 2003, oikeusministeriön lainvalmisteluosaston erityisasiantuntijana ja lainsäädäntöneuvoksena 2002, 2003–2006 ja 2008–2012, eduskunnan lakivaliokunnan valiokuntaneuvoksena 2006–2008 sekä Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 2012–2015. Antila on myös toiminut kuluttajavalituslautakunnan jaoston puheenjohtaja vuosina 2003–2006 sekä jäsenenä adoptiolautakunnassa, tasa-arvolautakunnassa, ympäristövakuutuslautakunnassa ja pankkilautakunnassa.
Microsoft Lumia 950 XL

Microsoft Lumia 950 XL on Microsoft Mobilen lokakuussa 2015 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on 5,7 tuuman näyttö, ja se oli saatavilla valkoisena sekä mustana.