tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
David Hasselhoff Show

David Hasselhoff Show on Sub-kanavalla huhti–kesäkuussa 2015 esitetty suomalainen keskusteluohjelma, jota juontaa yhdysvaltalainen näyttelijä-laulaja David Hasselhoff. Ohjelmassa esiintyivät myös suomalaiset näyttelijät Kari Ketonen ja Ville Tiihonen. Hasselhoff perehtyi ohjelmassa suomalaiseen kulttuuriin. Haastattelut ohjelmassa tehtiin englanniksi.
Ohjelmassa soitti Ritari Ässä Band -niminen studiobändi, joka muun muassa säesti Hasselhoffia hänen esittäessä omia laulujaan.
Ruotsalaiseen ohjelmaformaattiin perustuva ohjelma kuvattiin tammikuussa 2015. Ruotsissa paikallista versiota esitettiin nimellä "Hasselhoff – en svensk talkshow".
Nivajoki–Alajalve-tie

Nivajoki–Alajalve-tie ("Alakönkääntie") on Alakönkään koskipaikan kiertämiseksi syntyneestä vähäisestä kulkujäljestä vähitellen muodostunut tie Utsjoella, seututie 970:n ja Tenon välissä. Tien pituus on 4,8 kilometriä. Se on museotie ja sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Pohjois-Lapissa joet olivat tärkeitä kulkuväyliä, mutta Alakönkäästä ei päässyt läpi veneellä, joten koski kierrettiin rantaa pitkin. Veneenvetotiestä muodostui vähitellen tientapainen, joka vuonna 1928 luokiteltiin maantieksi ja liitettiin Suomen tieverkkoon, vaikka se oli muusta tieverkosta täysin irrallinen Tenon rannasta alkava ja sinne päättyvä tienpätkä. Nuorgamintie eli nykyinen seututie 970 valmistui 1967, jolloin Alakönkään maantie lakkautettiin ja siitä tuli yksityistie. Tie otettiin museokohteeksi vuonna 1983, mutta poistettiin luettelosta 1990-luvulla muun muassa maanomistuksen muutoksien takia ja koska tie oli yksityistie.
Museointi otettiin uuteen harkintaan 2000-luvulle tultaessa, ja vuonna 2001 tehtiin tiesuunnitelma museotien parantamiseksi. Sen tiealue otettiin valtion hallintaan ja 2003 tie kunnostettiin ajokuntoiseksi ja muun muassa kaidekivet laitettiin takaisin paikoilleen. Nivajoen ja Alajalven talon välisestä tiestä tuli vuonna 2005 uudestaan museotie. Tie on osittain yksikaistainen ja sorapintainen. Sen alkupäässä Nivajoella on pysäköimisalue ja opaste.
Helena Ylänen

Riitta Helena Ylänen (5. toukokuuta 1943 Helsinki – 20. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli "Helsingin Sanomien" elokuvakriitikkona ja -toimittajana 36 vuotta eläkkeelle jäämiseensä 2005 saakka.
Ylänen opiskeli Helsingin yliopistossa englantia ja kirjallisuutta mutta vaihtoi vuonna 1969 Sanoma Oy:n toimittajakouluun. Samoihin aikoihin hän aloitti populaarimusiikki- ja elokuva-arvostelujen kirjoittamisen "Helsingin Sanomiin", ja hänet nimitettiin 1979 lehden elokuvatoimittajaksi Paula Talaskiven jälkeen.
Juha Rosenqvistin pitkässä haastattelussa vuodelta 2008 Helena Ylänen kertoo ajautuneensa elokuvatoimittajaksi paitsi lapsuuden perheen yhteisen elokuvaharrastuksen myötä, myös siksi että ei olisi kyennyt tekemään uutistoimittajan töitä, haastattelemaan päivittäin vieraita ihmisiä usein heille kiusallisista asioista. Hän kertoo, ettei niinkään ajatellut lukijoita vaan "Helsingin Sanomien" palvelemista: hänellä on laatulehden edustajana vastuu kertoa elokuvasta asiallisesti, lukukelpoisesti ja ymmärrettävästi.
Elokuvakriitikko Hannu Björkbacka luonnehti Helena Ylästä ”persoonalliseksi ääneksi, jonka arviot lukee kirjoittajan, jos ei elokuvan, takia”. Toisaalta Yläsen arvostelut jakoivat mielipiteitä ja niitä syytettiin muun muassa suomalaisten elokuvien yliarvostuksesta. Markku Soikkeli kutsui häntä ”kotimaisten filmien vakiokehujaksi” vuonna 2003. Ylänen palkittiin Betoni-Jussilla vuonna 2017.
Electric

Electric on The Cultin musiikkialbumi vuodelta 1987. Sen esittelyssä "Helsingin Sanomien" Markku Fagerlund luonnehti The Cultia 1980-luvun Led Zeppeliniksi: ”Ian Astbury laulaa kuin Robert Plant konsanaan, soitto jyrisee Billy Duffyn kitaran siivittämänä lujaa, peruskomppi on sekin tuhtia tavaraa.”
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ian Astbury ja Billy Duffy ellei toisin mainita.
N,N-dietyylianiliini

N,N-dietyylianiliini (C10H15N) on aniliinin johdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena orgaanisessa kemiassa muun muassa väriaineiden valmistuksessa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa N,N-dietyylianiliini on kirkasta tai keltaista nestettä. Se liukenee vain hieman veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. 
Valmistus ja käyttö.
N,N-dietyyliamiinia valmistetaan aniliinin ja etanolin tai dietyylieetterin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään rikkihappoa tai muita mineraalihappoja tai Lewis-happoja kuten alumiinioksidia. Reaktiossa muodostuu N,N-dietyylianiliinin lisäksi monosubstituoitua N-etyylianiliinia ja nämä yhdisteet voidaan erottaa toisistaan tislaamalla.
N,N-dietyylianiliinia voidaan käyttää reaktioissa liuottimena. Lisäksi siitä valmistetaan väriaineita ja lääkeaineita. Yhdistettä voidaan käyttää myös tyydyttymättömien polyesterihartsien valmistuksessa.
The Beat Goes On (albumi)

The Beat Goes On on Vanilla Fudgen levy, joka julkaistiin vuonna 1968 levymerkillä Atco Records.
Kappaleet.
A-puoli.
Vaihe yksi
Vaihe kaksi
B-puoli.
Vaihe kolme
Vaihe neljä
Bonus Vaihe (ainoastaan CD julkaisu)
Timo Askolin

Timo Askolin (s. 3. lokakuuta 1951 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Askolin on suorittanut UEFA Pro Licence -valmentajalisenssin.
Askolin on toiminut päävalmentajana pääsarjatasolla kaksi kautta. Hän valmensi FC Interiä Veikkausliigassa kausina 1999 ja 2000 yhteensä 62 ottelussa, joista tuloksena oli 22 voittoa, 13 tasapeliä ja 27 tappiota. Askolin nimitettiin Veikkausliiga-seura AC Allianssin päävalmentajaksi kaudeksi 2006, mutta seuran toiminta loppui ennen kauden alkua. Kaudella 2007 hän toimi vasta perustetun Allianssi Vantaan päävalmentajana. Askolin on lisäksi toiminut päävalmentajana Hangö IK:ssa, juniorivalmentajana Atlantiksessa, Allianssissa ja Hongassa sekä apuvalmentajana Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1997 sekä FC Espoossa.
Rouanahon seisake

Rouanahon seisake on lakkautettu liikennepaikka Tohmajärven kunnassa, Murtoin taajamassa Niiralan radalla. Seisake avattiin 1. huhtikuuta 1947 ja matkustajaliikenne lakkautettiin 1. kesäkuuta 1987 jolloin koko rataosuudelta loppui matkustajaliikenne. 
Seisakkeella oli laituri, jossa oli myös penkki matkustajille. Rouanahon ratavartijan talo, joka on yhtä vanha kuin itse rata, on edelleen olemassa. Liikennepaikan samalla ratakilometrillä sijaitsee Murtoi=Rouanahon tasoristeys.
Juha Saario

Juha Saario (s. 24. kesäkuuta 1981 Tornio) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Saario on Kemin Palloseuran kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Kakkosessa kaudella 1997. Saario siirtyi 17-vuotiaana Tornion Palloon. Hän edusti seuraa yhtäjaksoisesti kahdeksan kauden ajan ja oli mukana nostamassa joukkuetta aina Kakkosesta Veikkausliigaan asti. Tehokkaimpana vuonnaan Saario teki Ykkösessä 11 maalia 26 ottelussa.
Ensimmäisellä kaudellaan Veikkausliigassa Saarion paikka vaihteli avauskokoonpanon ja vaihtopelaajan välillä. Vuonna 2005 hän kärsi polvivammasta ja haki pelituntumaa Ykkösessä pelanneesta Oulun Luistinseurasta alkukauden lainasopimuksella. Pääsarjatasolla Saario pelasi kahden kauden aikana yhteensä 31 ottelua ja teki kaksi maalia.
Kaudeksi 2007 Saario siirtyi Kakkosen OLS:iin. Hän palasi vielä TP-47:n riveihin 2008, mutta pelasi vain viidessä ottelussa ennen vakavaa loukkaantumistaan. Saario lopetti uransa kauden päätteeksi 27-vuotiaana.
Vuonna 2002 Saario pelasi kaksi ottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Teatteri Venus

Teatteri Venus on helsinkiläinen teatterikollektiivi, joka tutkii töissään esiintyjyyttä, esittämistä ja esityksen ehtoja sekä erilaisia yleisösuhteita. Taiteilijaryhmä on vapaasti organisoitu ja käyttää työtapoina prosessi- ja ryhmäkeskeisiä metodeja. Venuksen tuotanto koostuu erilaisista identiteetin ja maailmankuvan määrittelyn ja esittämisen projekteista. Teatteri Venus on Universum-yhdistyksen alaisuudessa. Teatteri Venuksen ideologiaan kuuluu ajatus taiteensa vapauttamisesta kapitalistisista tuotantorakenteista ja teatteri pyrkien edistämään vapaan kentän toimijoiden välistä solidaarisuutta ja taiteen monikielisyyttä.
Oma tuotanto.
Lisäksi performanceja mm. Silde-Varja: Kuuntele sydämesi ääntä (1991), 
Voitto pimeydestä (1991), B-luokka (1992) Lindström: I accuse you
Kari Ramstadius

Kari Ramstadius (s. 20. syyskuuta 1965 Noormarkku) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Ramstadius pelasi yhteensä neljä ottelua SM-sarjassa edustaen Porin Pallo-Tovereita. Hän pelasi kolme ottelua kaudella 1985 ja yhden ottelun kaudella 1986. Ramstadius kuului PPT:n joukkueeseen myös I divisioonan kaudella 1990, mutta ei pelannut kauden aikana otteluakaan.
Peliuransa jälkeen Ramstadius on toiminut Ruosniemen Visan juniorivalmennuksessa.
Montabaur

Montabaur on kaupunki Länsi-Saksassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee noin 30 kilometriä Koblenzista koilliseen.
Germanwingsin lennon 9525 perämies Andreas Lubitz oli kotoisin Montabaurista.
Kvasikonformikuvaus

Kvasikonformikuvaukset ovat matematiikassa kompleksitason tai yleisemmin formula_1-ulotteisen moniston kuvauksia, joita voi pitää konformikuvausten yleistyksinä. Suomalaisten matemaatikkojen panos kvasikonformikuvausten tutkimisessa on ollut merkittävä. 
Kompleksitason kvasikonformikuvaukset.
Tason konformikuvaus formula_2 kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ympyrälle. Kvasikonformikuvauksen voi (hiukan epätarkasti) karaksterisoida kuvauksena, joka kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ellipsille, jonka iso- ja pikkuakselien pituuksien suhde on rajoitettu. Suhteen pienin yläraja on kuvauksen "maksimidilataatio".
Jos kuvaus formula_2 on pisteessä formula_4 differentioituva, on olemassa differentiaalikehitelmä formula_5. Suureet formula_6 ja formula_7 ovat formula_2:n "kompleksiderivaatat" pisteessä formula_4; merkitään formula_10 ja formula_11. Osamäärä formula_12 on formula_2:n "kompleksidilataatio". Analyyttisen funktion kompleksidilataatio on 0. Jos alueessa formula_14 pätee formula_15 melkein kaikilla formula_16, formula_2 on kvasikonforminen alueessa formula_14. Riemannin kuvauslauseen kvasikonforminen vastine on tulos, joka kertoo, että jokainen ykkösen alapuolelle rajattu funktio on (tietyin edellytyksin) jonkin kvasikonformikuvauksen kompleksidilataatio.
Kvasikonformikuvauksilla on runsaasti geometrisia ominaisuuksia, jotka ovat yleistyksiä konformikuvausten ominaisuuksista, ja joita käytetään kvasikonformisuuden karakterisointiin. 
Teichmüllerin avaruus.
Riemannin pinnan kvasikonformikuvaus voidaan määritellä käyttämällä hyväksi pinnan pienten osien ja tasoalueiden konformiekvivalenssia. Kahden topologisesti ekvivalentin Riemannin pinnan välille ei yleensä voi muodostaa konformikuvausta, mutta kylläkin kvasikonformikuvauksen. Tällaisen kuvauksen dilataation suuruus antaa mitan pintojen etäisyydelle, ja on pohjana ns. "Teichmüllerin avaruuksille", joiden pisteet samastuvat ovat konformiekvivalentteihin Riemannin pintoihin.
formula_1-ulotteisen avaruuden kvasikonformikuvaukset.
formula_1-ulotteisen moniston kvasikonformikuvaus määritellään yleensä tarkastelemalla, miten ns. polkuparvien moduulit muuntuvat kuvauksessa.
Historiaa.
Tason kvasikonformikuvauksia tarkasteli ensimmäisenä saksalainen "H. Grötsch" vuonna 1928. Oswald Teichmüller esitti useita niihin liittyviä syvällisiä tuloksia 1930- ja 1940-lukujen taitteessa. Teichmüllerin esitys oli vaikeaselkoista. Lars Ahlfors tulkitsi ja selvensi vuonna 1954 Teichmüllerin tuloksia. Useampiulotteisten avaruuksien kvasikonformikuvauksia käsiteltiin ensiksi Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla. Olli Lehto ja K.I. Virtanen aloittivat kvasikonformikuvausten tutkimisen Helsingin yliopistossa 1958. Heidän oppilaittensa ja oppilaittensa oppilaiden, mm. Jussi Väisälän, Seppo Rickmanin, Olli Martion, Pekka Tukian, Kari Astalan ja Matti Vuorisen panos kvasikonformikuvausten teorian kehitykselle on ollut suuri.
Eyehategod

Eyehategod (lyhennettynä EHG) on vuonna 1988 New Orleansissa Yhdysvalloissa perustettu sludge metal -yhtye. Raskaita blues-vaikutteisia riffejä ja hardcore punkia yhdistelevää yhtyettä pidetään yhtenä tyylilajinsa pioneereista. Yhtye on nimennyt vaikuttajikseen muun muassa Melvinsin, The Obsessedin, Black Flagin ja Black Sabbathin.
Diskografia.
Studioalbumit
Jukka-Pekka Vuorenmaa

Jukka-Pekka Vuorenmaa (s. 4. joulukuuta 1963) on suomalainen lentopalloilija. Hän on pelannut Vammalan Lentopallossa. Vuorenmaan kunniaksi on nostettu pelipaita Vilppulan salin kattoon. 
Hän on pelannut maajoukkueessa 26 maaottelussa.
Antti Annunen

Antti Juhani Annunen (s. 3. maaliskuuta 1969 Rauma) on suomalainen basisti, kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Radiopuhelimet-yhtyeen basistina. Hän on soittanut kitaraa ja laulanut muun muassa Murnau, Luxury Spit ja Taskumatit -yhtyeissä ja esiintynyt Mieskuoro Huutajat -kuorossa ja Natisuta Hetekata -yhtyeessä. Muita hänen yhtyeitään ovat mm. New Rising Suns, J.A. &amp; Alamäki, Duo Annunen Brass, Maurice Whittle Sports, Newspaper Joes, Värinää! ja Ei Mikko Alatalo, joista kolme viimeisintä soittavat Velvet Undergroundin, Sehr Schnellin ja Mikko Alatalon musiikkia. Annunen on toiminut kasvatusalan töissä.
Li Huirong

Li Huirong (; s. 14. huhtikuuta 1965) on kiinalainen kolmiloikkaaja.
25. elokuuta 1990 hän hyppäsi ensimmäisen virallisen naisten kolmiloikan maailmanennätyksen 14,54 m.
Vuonna 1991 hän sijoittui toiseksi sisäratojen MM-kilpailuissa näytöslajina olleessa kolmiloikassa. Samana vuonna hän voitti universiadit tuloksella 14,20 m. Vuoden 1992 yleisurheilun maailmancupissa hän voitti lajinsa. Kausien maailmantilastoissa Li oli ykkösenä vuosina 1987, 1988 ja 1990 ja toisena 1991 ja 1992 ja kolmantena 1989.
Hän oli kolminkertainen kolmiloikan Kiinan mestari vuosina 1990–1992.
José María Vitier

José María Vitier (s. 7. tammikuuta 1954 Havanna) on kuubalainen säveltäjä ja jazzpianisti. Hänen vanhempansa ovat runoilijat Cintio Vitier ja Fina García Marruz. Vitier aloitti pianonsoiton opintonsa yksityisesti vuonna 1962 ja opiskeli myöhemmin Havannan Amadeo Roldán -konservatoriossa Cesar Lópezin johdolla (1968–75). Lisäksi hän opiskeli sävellystä José Loyolan johdolla Instituto Superior de Artessa (1977–1981).
Vitier on säveltänyt muun muassa elokuvamusiikkia (mm. "Odotuslista", 2000) ja musikaalin "Fresa y Chocolate" (2003–2004). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös runsaasti orkesteri-, kamari-, vokaali- ja pianomusiikkia. Taidemusiikin lisäksi Vitier on säveltänyt jazzia; monet hänen jazzkappaleistaan on sovitettu uudelleen konserttiteoksiksi. Vitierin saamiin lukuisiin palkintoihin kuuluvat muiden muassa "Distinción por la Cultura Nacional" (1988) ja Venetsian elokuvajuhlien "Premio Ocella" (1988, musiikista elokuvaan "Vanha mies, jolla on valtavat valkoiset siivet").
Vitier on esiintynyt jazzpianistina useissa Amerikan ja Euroopan maissa. Hän soitti pianoa Síntesis-nimisessä fuusioyhtyeessä 1970-luvun lopussa ja johti Grupo de José María Vitieriä vuosina 1984–91. Hän on myös opettanut pianonsoittoa ja kamarimusiikkia. Hänen vaimonsa on runoilija Silvia Rodríguez Rivero.
Rapsodia satanica

Rapsodia satánica on vuonna 1915 valmistunut ja vuonna 1917 ensi-iltansa saanut italialainen mykkäelokuva. Nino Oxilian ohjaaman melodraaman pääosaa esittää aikansa suurimpiin elokuvadiivoihin kuulunut Lyda Borelli. Alkuperäisen musiikin on säveltänyt Pietro Mascagni.
Juoni.
Iäkäs kreivitär Alba d’Oltrevita (”toisen elämän sarastus”) asuu kartanossaan nuoruuttaan ja kauneuttaan ikävöiden. Paholainen ilmestyy kreivittärelle ja lupaa tehdä hänet nuoreksi sillä ehdolla, että hän ei enää koskaan rakastu. Kaksi veljestä, Tristan ja Sergio, rakastuvat nuoruutensa takaisin saaneeseen Albaan. Tämä ei voi vastustaa Tristania, jonka veli tekee itsemurhan. Paholainen palaa sopimuksen rikkoneen Alban luokse ja muuttaa hänet jälleen vanhaksi.
Tuotanto, tyyli ja vastaanotto.
Faustin tarua mukaileva "Rapsodia satanica" perustuu Alberto Fassinin (Alfa) runoelmaan. Pietro Mascagni on säveltänyt elokuvaa varten musiikin. Se kuvattiin tammi-helmikuussa 1915 ja esitettiin kutsuvierasyleisölle saman vuoden maaliskuussa. Kunnianhimoisen ja tuotantokustannuksiltaan kalliin elokuvan lyhennetty versio julkaistiin tuntemattomasta syystä vasta kesällä 1917. Sen ohjaaja Nino Oxilia kaatui pian esityksen jälkeen ensimmäisessä maailmansodassa.
Elokuva on aiheeltaan ja tyyliltään erinomainen esimerkki 1900-luvun alun symbolismista ja art nouveausta. Sen kuvastoon ovat vaikuttaneet Gustav Klimtin, Giulio Aristide Sartorion ja Adolfo De Carolisin maalaukset. Kaunokirjallisista vaikutteista voidaan mainita Fassinin ohella Giuseppe Lipparini, Tito Marrone, Carlo Chiaves sekä itsekin kirjailijana toiminut Oxilia. Ennen kaikkea "Rapsodia satanica" on kuitenkin voimakkaan fyysisen näyttelijänsuorituksen tekevän Lyda Borellin elokuva. Hänen roolityönsä esikuvia ovat Salomen henkilöhahmo sekä yhdysvaltalainen modernin tanssin uranuurtaja Loie Fuller. Borellin puvut ovat muotisuunnittelija Mariano Fortunyn käsialaa.
"Rapsodia satanican" vastaanotto jäi sen julkaisun venymisen takia vaisuksi. Alun perin uraauurtavaksi kehuttua teosta pidettiin jo parin vuoden kuluttua tyyliltään vanhentuneena. Aikalaiskriitikon mukaan elokuvan teksti ja musiikki dominoivat liikaa sen kuvailmaisua.
Restaurointi.
Elokuva on restauroitu vuonna 1996 Cinémathèque Suissen, Cineteca di Bolognan ja Milanossa toimivan Italian elokuva-arkiston yhteistyönä alkuperäisen käsin väritetyn kopion pohjalta. Alkuperäisestä 905 metrin pituudesta on säilynyt 850 metriä. Saksalainen ZDF ja ranskalais-saksalainen Arte ovat tuottaneet vuonna 2007 televisioversion, joka on varustettu Rheinland-Pfalzin valtionfilharmonian orkesterin esittämällä alkuperäissävellyksellä.
Return to Forever (Scorpionsin albumi)

Return to Forever on Scorpionsin 18. studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa 20. helmikuuta 2015 ja Pohjois-Amerikassa 23. helmikuuta. Albumilta julkaistiin single "We Built This House" 27. joulukuuta 2014.
Nino Oxilia

Nino Oxilia (13. marraskuuta 1889 Torino, Italia – 18. marraskuuta 1917 Monte Tomba, Italia) oli italialainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Köyhtyneeseen sivistyneistöperheeseen syntynyt Oxilia opiskeli Torinon yliopistossa, kirjoitti runoja ja työskenteli toimittajana. Hänen kaunokirjallisesta tuotannostaan muistetaan erityisesti Sandro Camasion kanssa kirjoitettu näytelmä "Addio giovinezza!" (1911). Vuonna 1912 Oxilia siirtyi elokuva-alalle työskennellen muun muassa Savoia Filmin ja Celio Filmin ohjaajana. Hänen ohjaustöistään merkittävin on Cinesille vuonna 1915 tehty "Rapsodia satanica", jonka pääosaa esittää Lyda Borelli. Oxilia sai surmansa ensimmäisen maailmansodan taisteluissa.
Zou Shiming

Zou Shiming (, s. 18. toukokuuta 1981 Zunyi) on kiinalainen ammattilaisnyrkkeilijä, entinen amatöörinyrkkeilijä ja olympiavoittaja. 165 senttimetriä pitkä ja 49 kilogrammaa painava oikeakätinen Zou on kilpaillut alemmassa kärpässarjassa. Tällä hetkellä Zou kilpailee kärpässarjassa jossa on saavuttanut WBO liiton maailmanmestaruuden.
Ura.
Zou saavutti olympiakultaa alemmasta kärpäsarjasta vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa Zou uusi olympiakultansa samasta sarjasta. Jo vuonna 2004 hän voitti olympiapronssia kesäolympialaisista Ateenasta. MM-kilpailuista Zou on saavuttanut kolme kultaa vuosilta 2005, 2007 ja 2011 ja yhden hopean vuodelta 2003. Aasian kisoista hänellä on kaksi mestaruutta.
Zou otteli ammattilaisuransa ensimmäisen ottelun huhtikuussa 2013 Meksikon Eleazar Valenzuelaa vastaan voittaen tuon ottelun. Hän voitti kuusi ensimmäistä ammattilaisotteluaan, kunnes maaliskuussa 2015 hävisi Thaimaan Amnat Ruenrongille.
Simpsiön hyppyrimäet

Simpsiön hyppyrimäet on neljän käytössä olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Lapuan Simpsiön vuorella.
Historia.
Vuonna 2005 rakennettiin ensimmäinen K30 hyppyrimäki Simpsiöön. K30 hyppyrimäki purettiin kesäkuussa 2010 uuden K50 HS55 -mäen tieltä. Uusi mäki vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 2011 mäkihypyn naisten ja vetaraanien SM-kilpailujen yhteydessä.
Simpsiön Jylyhä.
Simpsiön Jylyhä rakennettiin vuonna 2010 ja se vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 2011 mäkihypyn naisten ja vetaraanien SM-kilpailujen yhteydessä. Mäen K-piste sijaitsee 50 metrissä ja HS-piste 55 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 56,5 metriä on hypännyt Lauri-Matias Ala-Talkkari.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 50,0 metriä on hypännyt Julia Kykkänen.
K35.
Mäki rakennettiin vuonna 2010 ja se avattiin vuonna 2011. Mäen K-piste sijaitsee 35 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
K30.
Mäki rakennettiin vuonna 2005 ja kesäkuussa 2010 se purettiin uuden suuremman mäen tieltä. Mäessä ei ollut muovitusta. Mäen K-piste sijaitsi 30 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 29,5 metriä on hypännyt Lauri-Matias Ala-Talkkari.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 23,5 metriä on hypännyt Kaisa Lindberg.
K10.
Mäki rakennettiin vuonna 2005. Mäen K-piste sijaitsee 10 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 10,5 metriä on hypännyt Ari Peltokangas kaksi kertaa 17.3.2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Henna Hautamäki kaksi kertaa 17.3.2007 Liito-orava Cupissa.
K5.
Mäki rakennettiin vuonna 2005. Mäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Mäessä ei ole muovitusta.
Mäkiennätyksen 6,0 metriä on hypännyt Joeli Ala-Talkkari 17.3.2007 Liito-orava Cupissa. Naisten mäkiennätyksen 4,0 metriä on hypännyt Emilia Sorvisto 16.1.2010 Liito-orava Cupissa.
Jordan Burroughs

Jordan Ernest Burroughs (s. 8. heinäkuuta 1988 Camden, New Jersey) on yhdysvaltalainen vapaapainija, olympiavoittaja ja kuusinkertainen maailmanmestari. 178 senttimetriä pitkä ja 74 kilogrammaa painava Burroghs edustaa Sunkist Kids Wrestling Clubia ja kilpailee 74-kiloisten sarjassa.
Burroughs saavutti olympiakultaa 74-kiloisista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista hän on saavuttanut kuusi kultaa: 74 kg:n sarjasta vuosilta 2011, 2013, 2015 ja 2017 sekä 79-kiloisista 2021 ja 2022 . Lisäksi hän on saanut 74-kiloisista MM-pronssia vuosilta 2014, 2018 ja 2019. Pan-Amerikan kisoista Burroughs voitti kultaa 74-kiloisista vuonna 2011 Guadalajarasta, 2015 Torontosta ja 2019 Limasta. Hän voitti saman painoluokan Pan-Amerikan-mestaruuden 2014, 2016, 2019 ja 2020 sekä 79 kg:n sarjassa 2022.
Iso-Ilmetty

Iso-Ilmetty on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 13 hehtaaria ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 200 metriä. Sitä ympäröi suuri Ilmetynsuo, jonka keskellä on laaja avosuon alue ja jonka sisällä sijaitsee lähes umpeenkasvanut Iso-Ilmetyn järvi. Järveen laskee Ilmetynsuon suo-ojat, joista yksi on Keisarinlammin laskuoja, sekä joitakin moreeniharjun pohjavesistä vetensä saavien lähteiden laskuojat. Lisäksi järveen laskee myös Mustalammin ja Santastenlammin yhteinen laskuoja ja Pernunjärven toinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä laskuoja Ilmetynjokeen.
Järven soinen rantaviiva on 1,6 kilometriä pitkä ja suon ympäristö on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Etelärannoille on rakennettu pari loma-asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ilmettylampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Iso Ilmettyjärvi". Järvi on merkitty karttaan huomattavasti suurempana kuin nykyään. Ilmetynjoki laski järveen ja järven luusua sijaitsi nykyisellä pikalla mutta siten, että se lähti järven rannasta. Vertaamalla Iso-Ilmetyn vedenpintaa Vähä-Ilmettyyn, on korkeusero nykyään 20 senttimetriä, kun se oli tuolloin 0,7 saschenia eli noin 1,5 metriä. Yleensä Senaatin kartastossa ruohottuneet järvet merkittiin karttamerkein, jotka ilmaisivat luhtaa tai korteikkoa. Nämä karttamerkit puuttuvat Senaatin kartastossa järvestä. Järven vedenpinta on siten selvästi laskettu ja järven pohjaan on kaivettu joelle uusi uoma.
Mustalammi (Tammelan Huuvala)

Mustalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 8,5 hehtaaria ja sen pituus on 500 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee viisi suo-ojaa, joista yksi tuo Santastenmäen takaa muun muassa Santastenlammin vesiä ja idästä laskeva oja tuo Kailansuolta Pernunjärven vesiä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa kahden mäen välistä alkunsa 350 metriä pitkä laskuoja Iso-Ilmettyyn.
Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, jonka itä- ja länsi rannat päättyvät suohon. Luoteisranta rajautuu moreenimuodostelmaan. Länsipuolen suo on nimeltään Rekolansuo. Pääosin järven etelärannalle, joka on hiekkamuodostumaa, on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824. Rannalla sijaitsee myös maatila peltoineen. Järvellä on yksi noin 50 metriä pitkä saari, joka on muodostunut moreenista.
Järvi sijaitsee Kolmannen Salpausselän harjujaksolla ja se jää yhteen epätasaisen päätemoreenin painaumaan. Esimerkiksi lähellä oleva Onkilammi on hyvää hiekkapohjaista pohjavesialuetta, johon myös Mustalammin eteläreuna kuuluu.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Mustalampi". Järveen oli merkitty nykyinen saari jo tuolloin.
Santastenlammi

Santastenlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Lammen pituus on 60 metriä ja leveys 40 metriä. Lampeen ei laske ojia eikä siitä virtaa poiskaan vettä. Vuotuinen sadanta ja harjusta tuleva pohjavesi suotuvat suolle, joka on ojitettu Mustalammiin. Ranta on pääosin hiekkapohjaista metsämaastoa, jonne on rakennettu pari loma-asuntoa. Lammen eteläpuolelta kulkee yhdystie 2824. Noin 300 metriä itään sijaitsee toinenkin nimetön lampi, jolla on samantapainen syntytapa.
Tie kulkee Kolmannen Salpausselän harjujakson päällä ja Santastenlammi jää yhteen epätasaisen hiekkamuodostuman painaumaan. Esimerkiksi lähellä oleva Onkilammi on hyvää pohjavesialuetta, johon myös Santastenlammi kuuluu.
Keisarinlammi

Keisarinlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 120 metriä. Siihen laskee suoraan yksi oja, mutta laskuojaa ei ole. Järven rantaviiva on 0,48 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hieta- ja hiekkapohjaista metsä- ja suomaastoa. Järven etelärannat rajautuvat hiekkaiseen Pernummen hiekkamuodostumaan, mikä on hyvää pohjavesialuetta. Osa Keisarinlammin vedestä on peräisin pohjavedestä. Rannoille on rakennettu neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Keisarinlampi".
Jean-Pierre Antonios

Jean-Pierre Antonios (s. 30. tammikuuta 1965) on suomalainen vammaisurheilija, joka kilpailee jousiammunnassa. Hän edustaa Arcus-seuraa ja kilpailee taljajousen W1-luokassa.
Antonios on taustaltaan libanonilainen. Hän saapui Suomeen vuonna 1990 turvapaikanhakijana ja sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1998.
Ura.
Antonios on osallistunut kesäparalympialaisiin vuosina 2004, 2008, 2012 ja 2016. Vuonna 2004 Ateenassa hän oli viides, vuonna 2012 Lontoossa kuudes, vuonna 2016 Riossa yhdeksäs ja vuonna 2008 Pekingissä 11:s. MM-kilpailuista Antonios on saavuttanut kultaa 2013, hopeaa 2005 ja pronssia 2011. EM-kilpailuista hänellä on kultaa vuosilta 2010 ja 2014 ja hopeaa vuodelta 2006. 
Jean-Pierre Antonios kärsii Guillain–Barrén oireyhtymästä, jonka takia hän kulkee edelleen jalkatukien kanssa ja pidemmät matkat pyörätuolilla.
Lei Sheng

Lei Sheng (, s. 7. maaliskuuta 1984 Tianjin) on kiinalainen florettimiekkailija ja olympiavoittaja. Lei on 193 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Ura.
Lei voitti olympiakultaa floretista vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän oli mukana myös kotikisoissaan, vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, sijoittuen tuolloin kahdeksanneksi. MM-kilpailuista Lei on saavuttanut kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Mitaleista yksi hopea ja molemmat pronssit ovat tulleet henkilökohtaisista kilpailuista. Vuonna 2011 Lei voitti kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa henkilökohtaisesta kilpailuista kesäuniversiadeista Shenzhenistä.
Pernunjärvi

Pernunjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 25 hehtaaria ja sen pituus on 900 metriä ja leveys 600 metriä. Järvi on kuitenkin V-kirjaimen muotoinen, joten sillä voidaan ajatella olevan kaksi pitkää lahtea. Siihen laskee Kailansuolla umpeen kasvaneeseen lahteen ja Prnunsuolta suo-ojia. Myös itäpäähän laskee yksi metsäoja. Järvellä on kaksi laskuojaa. Toinen laskee Kailansuon läpi Mustalammiin ja toinen Pernunsuon läpi Iso-Ilmettyyn.
Järven rantaviiva on 3,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hiekkapohjaista kangasmaastoa. Se on syntynyt jääkauden lopulla, kun Kolmas Salpausselkä syntyi ja järven eteläpuolen hiekasta koostuva Pernunharju ja Papuahonmäki syntyivät. Järven länsipuolen pullistuma on karkeampaa soraa. Järven muut rannat ovat soistuneita moreenialueita. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.
Luonnonhistoria.
Jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen, joka oli eräs Itämeren suolainen Yoldiameren vaihe. Ilmaston lämpenevä trendi kuitenkin keskeytyi kylmyyskauteen, jonka seurauksena reunan sulaminen hidastui ja liukuva mannerjäätikkö työntyi talvisin uudestaan eteenpäin. Tämä tapahtui noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Kesien sulaminen ja talvien työntyminen olivat sata vuotta tasapainossa keskenään ja aiheuttivat reunan edestakaisen liikkeen Tammelan seuduilla. Tämä liike yhdessä jäätikön sulamisen kanssa kasasi Pernunharjun nykyiselle paikalleen. Tämän jälkeen järven kohdalle syntyi jäätikköjokitunnelin suuaukko, josta virtasi paineella sulamisvettä ja sen mukana savea, hiekka ja soraa. Koska edessä oli jo syntynyt Pernunharju, suuntautui virtaus sivullepäin itään, jonne kasaantui sanduripinta ja sen pinnalle risteilevät joenuomat. Hiekkapinta on laaja ja sen reunoille jäivät Ruoholammi ja Vähä-Ilmetty. Järvi syntyi kyseiseen kohtaan, koska jäätikköjoen virtaukset puhdistivat ja kuluttivat sen pohjaa syvemmäksi kuin ympäristönsä.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Pernojärvi".
Wang Shangyuan

Wang Shangyuan (s. 2. kesäkuuta 1993 Zhengzhou) on kiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kiinan Superliigassa pelaavaa Guangzhou Evergrandea.
Wang pelasi vuosina 2013–2015 Belgiassa Club Bruggen joukkueessa.
Michael White

Michael White (s. 5. heinäkuuta 1991 Neath) on walesilainen snooker-ammattilainen. White aloitti ammattilaisuransa vuonna 2007.
Ura.
White teki ensimmäisen sadan breikkinsä jo yhdeksänvuotiaana ja voitti amatöörien maailmanmestaruuden vain 14-vuotiaana vuonna 2006 voitettuaan finaalissa Skotlannin Mark Boylen. Seuraavana vuonna hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden. Ammattilaiseksi hän siirtyi vuonna 2007. White on voittanut ammattilaisurallaan kaksi ranking-turnausta, 2015 Indian Openissa voitettuaan finaalissa Ricky Waldenin ja 2017 Paul Hunter Classicin jossa hän kaatoi finaalissa Shaun Murphyn luvuin 4-2.
Chinese Basketball Association

Chinese Basketball Association, lyhennettynä CBA, on Kiinan koripallon pääsarja. Se perustettiin vuonna 1995.
Kaudella 2023–2024 CBA:ssa pelaa 20 joukkuetta. Liigassa on pelannut viime vuosina useita entisiä NBA-tähtiä, muun muassa Tracy McGrady, Gilbert Arenas ja Metta World Peace.
Zhang Chengdong

Zhang Chengdong (s. 9. helmikuuta 1989 Baoding) on kiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laituri. Hän edustaa Kiinan Superliigassa pelaavaa Beijing Guoania.
A-maajoukkuedebyyttinsä Kiinan maajoukkueessa Zhang teki maaliskuussa 2010.
Puijon kirkko

Puijon kirkko on Puijonlaaksossa Kuopiossa sijaitseva arkkitehti Seppo Ruotsalaisen suunnittelema 1977 rakennettu tiilikirkko, jonka yhteydessä on seurakuntakeskuksen tiloja. Tasakattoinen kirkko on muita rakennuksia korkeampi. Kampaniili -tyylisen kellotornin kellot ovat vuodelta 1977. Sisäänkäynti kirkkoon on rakennuksen keskeltä, alttaria vastapäätä. Sisäänkäynnin yläpuolella olevat korkeat ikkunat antavat valoa kirkkosaliin. Sakasti on kirkkosalin päädyssä sisäänkäynnistä oikealla. Istumapaikkoja kirkossa on 300 ja seurakuntasalin väliovet avattuna 100 lisää. Alttarin reliefin "Tulkaa minun tyköni" on suunnitellut pastori Matti Komulainen 1970-luvulla. Kirkon 24-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1977.
Kirkon kirkkopihan korjaus valmistui vuonna 2005. Kirkkopihalla suihkukaivon vieressä on vuonna 2006 valmistunut kuvanveistäjä Arvo Siikamäen suunnittelema kivinen enkeliveistos "Angelus Domini". Veistos katosi paikaltaan lokakuussa 2010 ja sen kohtalo pysyi arvoituksena liki kaksi vuotta. Vuoden 2012 syksyllä seurakunnan kirkkoherra sai tietoonsa, että patsas on läheisessä lammessa. Puhdistuksen jälkeen "Angelus Domini" palautettiin paikoilleen.
Ruoholammi (Lopen Räyskälä)

Ruoholammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Lammen pituus on 170 metriä ja leveys 120 metriä. Siihen on kaivettu kolme suo-ojaa, joista yksi laskee Tervalammiin. Lammen ranta on soistunutta, mutta ympäristö on hiekkapohjaista kangasmaastoa. Rannat ovat rakentamattomia ja lähin tie on yhdystie 2824, joka ohittaa lammen 200 metrin päästä.
Luonnonhistoria.
Jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen noin 11 400−11 300 vuotta sitten.. Ilmaston kylmeneminen hidastutti jäätikön sulamista ja rena pysyi noin 100 vuotta paikallaan jättäen sulmisessa irronneet hiekat, kivet ja maat samalle kohdalle. Siihen kertyi muodostelma, joka tunnetaan nimellä Kolmas Salpausselkä. Muodostelman pintamaa on hiekkaa, joka muodostaa Pernunharjun ja Hautanummen kohoumat. Pernunjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätikköjokivirtaukset kasasivat suuren sandurin. Lampi on syntynyt sandurin reunan ja harjun väliseen painaumaan.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Rauhajärvi".
Hämeenlinnan vankila

Hämeenlinnan vankila on Hämeenlinnan Pullerinmäessä sijaitseva 100-paikkainen vankila. Vankila rakennettiin vuonna 1972. Alun perin vankila tarkoitettiin vain naisvangeille, mutta naisvankien määrä väheni ja vankilaan sijoitettiin myös miesvankeja vuoteen 2017 asti. Heinäkuun 2017 alusta alkaen vankilassa on jälleen ollut pelkästään naisia. Suurin osa Suomen naisvangeista sijoitetaan edelleen Hämeenlinnan vankilaan.
Vuonna 2015 vankilan tontille alettiin suunnitella uutta modernia vankilaa. Uusi vankila valmistui vuonna 2020. Uusi vankila tuli tarpeeseen, sillä vanhassa vankilassa oli käytössä niin kutsuttuja paljusellejä eli sellejä, joissa ei ollut vessoja vaan tarpeet tehdään ämpäriin. Tästä vankila on maksanut sakkoja Euroopan kidutuksen vastaiselle komitealle.
Vuoden 2018 lopulla vangit jouduttiin siirtämään muihin vankiloihin ja vankisairaalan puolelle sisäilmaongelmien vuoksi. Tilanne jatkuu siihen saakka, kunnes uusi vankila on valmis.
Hämeenlinnan vankilan johtaja on Tuomo Kärjenmäki. Vankilan keskivankiluku vuonna 2012 oli 177. Vankilassa oli ennen pesula, jossa pestiin Suomen kaikkien vankien vankipyykki sekä koko maan keskusvarasto vanginvaatteille. Pesula suljettiin vuonna 2018. Lisäksi vankilassa korjataan Suomen vankiloiden vankijalkineet ja pakataan vankiloiden hygieniapakkaukset. Työntekijöitä vankilassa on noin 95, joista suurin osa on valvontahenkilöstöä.
Historia.
Hämeenlinnan kruununvankilana toimi ensin Hämeen keskiaikainen linna. Linnan vankilan yhteyteen perustettiin vuonna 1839 Kronoborgin työ- ja ojennuslaitos, joka oli käytössä 30 vuotta. Työ- ja ojennuslaitoksen tilalle perustettiin vuonna 1871 Hämeenlinnan rangaistusvankila, joka oli Suomen ensimmäinen sellivankila. Arkkitehti L.I. Lindqvistin suunnittelemaan sellirakennukseen haettiin mallia Yhdysvalloista Eastern Penitentiary Philadelphia -vankilasta, jota pidettiin aikansa mallivankilana. Muita esikuvia olivat Lontoon Pentonville sekä Berliinin Moabit. Kymmenen vuoden kuluttua rangaistusvankila muutti Helsingin keskusvankilaan ja tilalle tuli lääninvankilaksi muuttunut kruununvankila keskiaikaisesta linnasta. Linna puolestaan sai Hämeenlinnan kuritushuone ja työvankilan, joka oli tarkoitettu naisvangeille. Lääninvankila sekä Kuritushuone ja työvankila yhdistettiin Hämeenlinnan keskusvankilaksi vuonna 1927.
Hämeenlinnan uuden vankilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1961 ja sen toiminta alkoi vuonna 1972. Naisvangit siirtyivät keskiaikaisesta linnasta uuteen vankilaan samana vuonna. Lääninvankila muutti vuonna 1993 Kylmäkoskelle uuteen lääninvankilaan. Vanha lääninvankila aloitti museona vuonna 1997.
Terho (järvi)

Terho on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Pyöreän lammen pinta-ala on 0,80 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Siihen ei laskee ojia, mutta siitä laskee kaivettu suo-oja mutkan kautta Vähä-Ilmettyyn. Lammen rantaviiva on 330 metriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreenipohjaista ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat osin soistuneita. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Luonnonhistoria.
Terho on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Pernunjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätikköjokivirtaukset kasasivat suuren sandurin. Lampi on syntynyt sandurin reunaan jääneeseen painaumaan, jonne hiekkamaaston pohjavesi nostaa vedenpinnan lammessa näkyviin.
Riistaveden kirkko

Riistaveden kirkko on arkkitehtien Eino Pitkänen ja Harry W. Schreck vuonna 1930 suunnittelema kirkko, joka valmistui vuonna 1934 Riistavedelle, nykyisen Kuopion kaupungin alueelle. Kirkko on nykyisen Järvi-Kuopion seurakunnan pääkirkko. Se on tiilinen, rapattu länsitornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneeseen liittyy matalampi kylkiäinen ja jonka itäpäädyssä on sakasti. Rakennuksessa on satulakatot tornia lukuun ottamatta, jossa on terävä huippupääte. Kirkkosali on yksilaivainen, rapattu vaaleaksi ja siinä on betoninen holvaus. Kirkkoa on korjattu 1950-luvulla ja vuonna 1961, kellot ovat vuodelta 1976. Kirkon pinta-ala on 220 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 400 hengelle. Alttarin krusifiksin "Ristiinnaulittu" on suunnitellut Elis Reinilä ja kirkon 9-äänikertaiset urut valmistanut Kangasalan urkutehdas 1934. Kirkonmäellä kirkon edessä on telineessä Pietarissa 1914 valettu suurikokoinen kirkonkello.
Paloposti

Paloposti on vedenjakelujärjestelmään tai vesijohtoon liitetty sammutusveden ottopaikka. Se on yleisin vesiverkoston sammutusveden toimittamiseen tarkoitettu rakenne.
Maanpäällisen pilarimaisen palopostin kehittäjänä pidetään yhdysvaltalaista Philadelphia Water Worksin pääinsinööri Frederick Graffia. Patentti on saatu vuoden 1801 tienoilla. Tieto on kuitenkin epävarma, koska Yhdysvaltain patenttitoimisto tuhoutui tulipalossa 1836.
Palopostit Suomessa.
Suomessa nimitystä paloposti käytetään pääasiassa maanalaisesta sammutusveden ottopaikasta. Vastaava maanpäällinen rakenne tunnetaan nimellä palovesiasema. Näiden erona on myös se, että palovesiasemat rakennetaan vähintään 150 millimetrin runkolinjoihin.
Palopostista kertovat kyltit.
Suomessa käytössä olevista palopostin kyltistä selviää palopostin sijainti ja runkolinjan paksuus millimetreinä. Oheisessa esimerkkikuvassa palopostin oikean yläkulman luvusta käy ilmi, että runkolinjan paksuus on 125 millimetriä (”d125”), ja itse paloposti sijaitsee 9,6 metrin päässä kyltistä suoraan eteenpäin (”9 6”). Mikäli olisi tarpeen lisäksi ilmoittaa, että paloposti on tämän lisäksi esimerkiksi 4,5 metriä merkistä vasemmalle, tätä varten olisi toinen numero kyltin vasemmassa alakulmassa (”4 5”). Usein kaupungissa paloposti on esimerkiksi keskellä tietä tai tien reunassa oleva maapaloposti, jonka tunnistaa kaivon kannen merkinnöistä.
Mauri Mattila

Mauri Jalmari Mattila (16. joulukuuta 1930 Mynämäki – 8. marraskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston farmakologian professori. Hän tutki farmakokinetiikkaa, hengitysteiden ja keskushermoston farmakologiaa ja myös lääkkeiden ja alkoholin yhteisvaikutuksia. Hän oli Suomen kliinisen psykofarmakologian ja liikennelääketieteen tutkimuksen perustaja.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1950. Mattila valmistui Helsingin yliopistosta farmaseutiksi 1954 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Hän väitteli nikotiinin ja sen johdosten farmakologiasta 1963 (LKT 1964). Hän teki vuosina 1965-66 ja -69 opintomatkat Lontooseen King's Collegeen, University Collegeen ja Hammersmithin sairaalaan, jotka ohjasivat tohtori Mattilan työtä kliinisen farmakologian suuntaan. Vuodesta 1968 lähtien hän oli farmakologian apulaisprofessori ja vuosina 1974–1995 henkilökohtainen ylimääräinen farmakologian professori Helsingin yliopiston farmakologian ja toksikologian laitoksella, joskin hän useaan otteeseen hoiti myös kliinisen farmakologian professuuria.
Professori Mattila julkaisi yli 300 tieteellistä artikkelia tai katsausta pääosin kliinisen farmakologian alalta. Hän oli yhteenä 20 väitöskirjatyön ohjaaja. Ohjattavista mainittakoon esimerkiksi professori Markku Linnoila, joka eteni Yhdysvaltain alkoholitutkimuslaitoksen (NIAAA) kliiniseksi johtajaksi.
Tervalammi (Lopen Vojakkala)

Tervalammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 130 metriä. Siihen laskee neljä suo-ojaa, joista yksi on Viiverin laskuoja ja toinen Lintulammin ja Vaunulampien yhteinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Ilmetynjokeen.
Järven rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat hieman soistuneita. Rantoja ei ole rakennettu ja luusuan ylittää yhdystie 2824. Lähellä sijaitsee Tervalammin tila.
Luonnonhistoria.
Tervalammi on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Tervalammin kohdalle. Kun Salapausselän reunamoreenit patosivat taakseen jäätikköjärven, laskivat jäätikköjokivirtaukset jääjärven vedet Yoldiamereen ja kasasivat suuren sandurin tälle alueelle. Järvi on syntynyt sandurin keskellä olleeseen virtausuomaan, josta vesi puhdisti hiekat pois matkallaan Kaartjärven suuntaan.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Tervalampi".
Giánnis Pários

Giánnis Pários (, oik. "Ioánnis Varthakoúris", Ιωάννης Βαρθακούρης, s. 8. maaliskuuta 1946 Páros, Kreikka) on kreikkalainen laulaja-lauluntekijä. 
Elämä ja ura.
Pários, oikealta nimeltään Ioánnis Varthakoúris syntyi Pároksen saarella Kykladeilla vuonna 1946. Hän teki ensiesiintymisensä laulajana vuonna 1969.
Pários levytti kreikaksi ranskalaisen laulajan Alain Barrieren laulun ”Tu t'en vas” vuonna 1976, nimellä ”Tóra pia”. Laulu muodostui suureksi hitiksi. Pários työskenteli myöhemmin useiden kreikkalaissäveltäjien, kuten Mános Loḯzoksen, Míkis Theodorákiksen ja Stávros Xarchákoksen kanssa. Hän on tehnyt kiertueita maailmalla, ja on esiintynyt muun muassa Kanadassa, Australiassa, Lontoon Albert Hallissa ja New Yorkin Carnegie Hallissa.
Pários on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on neljä poikaa. Hänen vanhin poikansa Cháris ”Harry” Varthakoúris on niin ikään muusikko.
Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010

Jääkiekon nuorten naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010 pelattiin Yhdysvalloissa ja pelipaikkakuntana toimi Chicago. Maailmanmestaruuden voitti Kanada.
Lopputulokset.
Pääsarja
1. divisioona
Viiveri

Viiveri on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka näyttää korkeuskäyrien mukaan kuuluvan Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Se mainitaan kuitenkin myös Vanajan reitin valuma-alueeseen kuuluvana Hyvikkälänjoen valuma-alueen järvenä, joten se saattaa tämän vuoksi olla bifurkaatiojärvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,7 hehtaaria ja sen pituus on 380 metriä ja leveys 200 metriä. Siihen on johdettu muutama suo-oja Viiverinsuolta ja kaksi niistä toimivat laskuojina Tervalammiin. Kuitenkin Viiverinsuon ojat laskevat myös etelääb Pohjattomaan, Pikku Särkijärveen ja Särkijärveen. Järven rantaviiva on 990 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa, joskin pohjoisranta rajautuu hiekkamaahan. Järven rannat ovat Viiverinsuon puolelta soistuneita. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Luonnonhistoria.
Jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400−11 300 vuotta sitten mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Tervalammin kohdalle. Kun Salapausselän reunamoreenit patosivat taakseen jäätikköjärven, laskivat jäätikköjokivirtaukset jääjärven vedet Yoldiamereen ja kasasivat suuren sandurin tälle alueelle. Järvi on syntynyt sandurin keskellä olleeseen virtausuomaan, josta vesi puhdisti hiekat pois matkallaan Kaartjärven suuntaan.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wiverilampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Wiiverilampi".