Azorit

Azorit [asorit] () on Atlantilla sijaitseva Portugalille kuuluva autonominen saariryhmä. Se sijaitsee noin 1 500 kilometrin päässä Lissabonista ja noin 3 900 kilometrin päässä Pohjois-Amerikan rannikolta. Azorien yhdeksän tuliperäistä saarta levittäytyvät yli 600 kilometrin matkalle. Azoreilla, Picon saarella, sijaitsee Portugalin korkein vuori Pico, jonka huippu kohoaa 2 351 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Saarten asukasluku vuonna 2012 oli 247 500. Suurin kaupunki on São Miguelin saarella oleva Ponta Delgada, jossa asuu noin 69 000 ihmistä. Osana Portugalia Azorit kuuluvat Euroopan unioniin.
Maantiede.
Sijainti, maastonmuodot ja geologia.
Azorit sijaitsevat Atlantin valtameressä välillä 36°–39° pohjoista leveyttä ja 24°–31° läntistä pituutta. Matkaa emämaa Portugalin mantereelle on noin 1300 km.
Azorit ovat Atlantin keskiselänteen huippu joka kohoaa merenpinnan yläpuolelle. Vesialueella kohtaa kolme mannerlaattaa. Tämän takia saarilla on aktiivista vulkaanista toimintaa: kuumia lähteitä ja toistuvia maanjäristyksiä.
Ilmasto.
Azoreilla vallitsee ympäri vuoden lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 13–22 astetta. Golf-virran läheisyyden takia lämpötila pysyy melko tasaisena, sateita saadaan runsaasti ja sää on usein sumuinen.
Lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Ponta Delgadassa on 25,6 astetta. Viileintä on helmikuussa, keskimääräinen alin 11 astetta. Sateet ajoittuvat vuoden talvipuolelle, lokakuusta maaliskuuhun saadaan sadetta yli sata millimetriä kuukaudessa. Vähiten sataa heinäkuussa, alle 30 mm.
Luonto.
Azoreilla kasvaa yli 850 kasvilajia, joista noin 300 on alkuperäisiä ja 60 endeemisiä. 
Saarelle on istutettu myös tulokaslajeja, jotka ovat syrjäyttäneet monet kotoperäiset puut ja kukkakasvit. Alkuperäiset laakeripuumetsät on korvannut Japanista tuotu sugi-havupuu. Muita alaa valtaavia tulokaslajeja ovat keltatuoksuinkivääri ja sininen jalohortensia.
Azorien vesillä elää 25 eri merinisäkäslajia. Ainoat saarten maaperällä luontaisesti eläneet nisäkkäät ovat lepakoita. Azorienpunatulkkua tavataan vain Azoreilla.
Historia.
Azorien löytämisestä on useita versioita, mutta tunnetuimmassa versiossa Santa Marian saaren löysi 1427 tutkimusmatkailija Diogo de Silves. Portugalilaisten ja genovalaisten merimiesten kuitenkin tiedetään käyneen saarilla jo edellisellä vuosisadalla.
Kuningas Alfonso V antoi pojalleen Henrik Purjehtijalle tehtäväksi asuttaa seitsemän Azorien saarista. Ensimmäiset asutetut saaret olivat Santa Maria, São Miguel ja Terceira vuoden 1450 tienoilla. Ensimmäiset asukkaat tulivat erityisesti Algarvesta, Alentejosta ja Madeiralta. Portugalin asukasluku oli 1400-luvun puolivälissä vain noin 1,5 miljoonaa, joten Henrik houkutteli saarille asukkaita myös Flanderista. Faialille ja Picolle muutti 1466 flanderilaisia Joost de Hurteren alaisuudessa ja Floresille hieman myöhemmin Willem van der Haegenin alaisuudessa.
Azoreilla kävi aluksia jo 1500-luvun puolivälissä, kun ne palasivat Intiasta. Saaren kehittyminen sai kuitenkin vauhtia, kun Portugali otti Brasilian siirtomaakseen. Angran satamakylästä tuli erityisen merkittävä keskus, sillä siellä oli suojaisa ankkuripaikka. Sitä kautta kuljetettiin azorilaisia tuotteita.
Espanja valtasi 1580 Portugalin. Ranskalaisten tuella Azorien Terceiran saari oli portugalilaisten viimeinen tukikohta sodassa Espanjaa vastaan. Espanjalaiset kukistivat Terceiran edustalla heinäkuussa 1582 ranskalaislaivaston ja seuraavana vuonna valtasivat saaren. Espanjalaiset menettivät saaret vuonna 1640, jolloin siitä tuli merkittävä Britannian kaupankäynnin ja laivastostrategian kohde.
Azorit liitettiin vuonna 1766 Portugalin keskushallinnon alaisuuteen. Pääministeri Sebastião José de Carvalho e Melo nimitti saarille sekä kuvernöörin että kenraalikapteenin. Hän uudisti koko Portugalin paikallishallintoa. Azoreista tuli oma provinssinsa, jota hallittiin Angralta. Keskitetty hallinto herätti myös vastustusta, sillä saaret olivat olleet aiemmin pitkälti itsehallinnollisia. Varsinkin São Miguelille vastutettiin Terceiran saarelle sijoitettua hallintoa.
Toisen maailmansodan aikana Lajes ja Santa Maria olivat tärkeitä lentotukikohtia. Yhdysvallat on ylläpitänyt Naton tukikohtaa Lajesissa vuodesta 1951 alkaen.
Azoreista tuli vuonna 1976 itsehallinnollinen alue, jolla on oma paikallisparlamenttinsa.
Talous.
Azorien tärkein elinkeino on maatalous, suurimpina tuotannon sektoreina maitotalous ja karjankasvatus. Tuliperäinen maaperä on hyvin hedelmällistä, ja saaristo on elintarvikeomavarainen. São Miguelin saarella kasvatetaan ananasta yli 6 000 kasvihuoneessa.. Saarella sijaitsee myös Euroopan Unionin ainoa teeviljelmä ja teetehdas.
Turismin taloudellinen merkitys saarille on myös tärkeä, mutta hallinto rajoittaa sitä tarkoituksella. 
Vuonna 2010 Azorien bruttokansantuote oli 3 728 miljoonaa euroa, henkeä kohti 15 200 € , mikä on hiukan alle Portugalin keskiarvon ja noin 76 % Euroopan 27 maan keskiarvosta. Teollisuus (lähinnä rakennus- ja energiasektorit) tuottaa 16 % kansantuotteesta ja työllistää noin neljänneksen ihmisistä. Maatalous, kalastus ja metsästys tuovat 8,4 % tuloista ja työllistävät 11,3 % ihmisistä. Loput ihmiset ja kolme neljäsosaa saarten tuloista ovat palvelualalla.
Liikenne.
Ilmailu.
Yhdeksästä saaresta jokaisella on oma lentoasema, tosin suuri osa niistä on pienempiä lentopaikkoja, joita ei luokitella lentokentiksi. Portugalilainen lentokenttien huoltoyritys ANA – Aeroportos de Portugal operoi Ponta Delgadan, Hortan, Vila do Porton ja Santa Cruz das Floresin kenttien terminaaleja. Muita kenttiä Lajesin lentokenttää lukuun ottamatta huoltaa Azorien paikallishallinto. Lajesin kenttä on kaupallisen toimintansa lisäksi sotilaallisessa käytössä, ja sitä huoltaa Portugalin asevoimat yhdessä Yhdysvaltojen kanssa.
Saarilla sijaitsevat seuraavat lentokentät:
Laivaliikenne.
Tärkeimmät satamat ovat Angra do Heroísmo, Ponta Delgada ja Horta.
Kulttuuri.
Saarten kulttuuri on saanut pääasialliset vaikutteensa portugalilaisten ja ranskalaisten maahanmuuttajien mukana. Maatalouteen ja valaanmetsästykseen liittyvät perinteet ovat muokanneet sitä vuosisatojen varrella. Arkkitehtuurille on tyypillistä paikallisen laavakiven käyttö, valkoiseksi kalkitut seinät ja koristekaakelit, joissa on vaikutteita sekä maureilta että flaamilaisesta keramiikasta.