Otago

Otago (lausutaan /əˈtɑːɡoʊ/, myös /oʊ-/, /ɒ-/; māoriksi: Ōtākou [ɔːˈtaːkou]) on Uuden-Seelannin alue, joka sijaitsee Eteläsaaren eteläpuoliskolla ja jota hallinnoi Otagon aluevaltuusto. Alueen pinta-ala on noin 32 000 neliökilometriä, mikä tekee siitä maan toiseksi suurimman aluehallintoalueen. Väkiluku oli 251 300 vuoden 2023 väestönlaskennassa.
Nimi "Otago" on paikallisen etelämāorin murteen ääntämys sanasta "Ōtākou", joka on māorikylän nimi Otagon sataman suuaukolla. Nimen tarkasta merkityksestä on eri näkemyksiä; yleisimpiä käännöksiä ovat "eristetty kylä" ja "punaisen maan paikka", joista jälkimmäinen viittaa punertavaan okrapitoiseen saveen, jota esiintyy runsaasti Dunedinin seudulla.
"Otago" oli myös eurooppalaisen siirtokunnan nimi, jonka Wellerin veljekset perustivat vuonna 1831 lähelle Ōtākou-kylää. Sataman yläosasta tuli myöhemmin Otago Associationin toimintakeskus. Kyseinen yhdistys oli Skotlannin Vapaakirkon sivuhaara, joka oli merkittävä siinä, että se korosti periaatetta, jonka mukaan seurakuntalaiset, eivät maanomistajat, saavat valita pappinsa.
Tärkeitä keskuksia:
Etelä-Otagon Kaitangata tunnetaan hiilentuotannostaan. Waitaki- ja Clutha-joet tuottavat suuren osan Uuden-Seelannin vesivoimasta. Central Otagon viinialueella on kehitetty laajalti viinitarhoja ja viinitiloja. Osa entisestä Otagon provinssista kuuluu nykyään joko Canterburyn tai Southlandin aluevaltuuston hallintoon.
Historia.
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosissa ovat vuosilta 1250–1300 jaa. Ensimmäiset asukkaat harjoittivat elinkeinonaan moanmetsästystä, mikä ajoi moat sukupuuttoon vuoden 1500 paikkeilla. Moalintujen hävittyä alue ei voinut elättää yhtä suuria määriä ihmisiä, eikä bataatin viljely alueella ollut mahdollista ilmaston kylmyyden takia. Asutus keskittyikin sittemmin rannikolle, jossa ruuan lähteinä käytettiin kalaa, merilintuja ja hylkeitä. Sisämaahan tehtiin metsästysretkiä, joilla pyydettiin esimerkiksi ankeriaita ja lintuja. Alueelta saatiin myös arvostettua pounamuta. Alueen alkuperäiset maorit kuuluivat Waitaha-heimoon. Heitä seurasivat noin 250 vuotta sitten Pohjoissaarelta saapuneet Ngāti Māmoet ja edelleen myöhemmin Ngāi Tahut.
Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat alueelle 1790-luvulla. He olivat hylkeenpyytäjiä ja toivat alueelle myös perunan viljelykasvina. 1830-luvulla alueelle saapuivat myös valaanpyytäjät. 1840-luvulla valaanpyynti taantui valaiden harvenemisen myötä ja paikalle saapui skottisiirtolaisia. Samaan aikaan tautien runtelemista maoreista tuli alueen väestön pieni vähemmistö. Alueella oli eurooppalaisasutusta jo aiemmin, mutta varsinaisen Otagon siirtounnan perustivat skottisiirtolaiset vuonna 1848 ja Otagon alkuperäinen nimi oli "New Edinburgh" Skotlannin pääkaupunki Edinburghin mukaan. Myöhemmin siirtokuntaan saapui myös runsaasti englantilaisia. Vuonna 1861 Tuapekajoen lähistöltä löydettiin kultaa, mikä johti kultaryntäykseen Otagon alueelle. Kultaryntäyksen aikana alueelle saapui myös irlantilaisia ja kiinalaisia siirtolaisia.
Asutus.
Asutus alueella on harvaa. Arvioitu alueen asukasmäärä vuodelle 2015 oli 215 100. Väestöstä yli puolet asuu Dunedinin kaupungin alueella (112 035 as.). Muita alueen suurempia kaupunkeja ovat Queenstown (11 505 as.) ja Oamaru (13 050 as.).
Alueen asukkaista vuonna 2013 89,1 % oli eurooppalaistaustaisia, 7,5 % maoreja, 2,0 % Tyynenmeren saarilta, 5,2 % aasialaisia ja 1,1 % Lähi-idästä, Latinalaisesta Amerikasta ja Afrikasta.