tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keltamustamonarkki

Keltamustamonarkki ("Carterornis chrysomela") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Keltamustamonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen tai melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenguineanmonarkki

Uudenguineanmonarkki ("Arses insularis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Uudenguineanmonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen tai melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Röyhelömonarkki

Röyhelömonarkki ("Arses telescopthalmus") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Röyhelömonarkkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan pääasiassa yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vyöröyhelömonarkki

Vyöröyhelömonarkki ("Arses kaupi") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vyöröyhelömonarkkia tavataan Australiassa Queenslandissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Koskiharakka

Koskiharakka ("Grallina bruijni") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Koskiharakkaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Milano – San Remo 2014

Milano – San Remo 2014 oli järjestyksessään 105. maantiepyöräilyn Milano – San Remo -kilpailu. Se käytiin 299 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 23. maaliskuuta 2014.
Katjuša-tallin Alexander Kristoff voitti massakiriin päättyneen kilpailun noustuaan loppuhetkillä ohi Fabian Cancellaran ja Ben Swiftin. Hänestä tuli Milano – San Remon ensimmäinen norjalaisvoittaja. Sateisessa säässä käyty kilpailu kuului UCI World Touriin.
Tulokset.
Lähteet: Cyclingnrews, UCI World Tour
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Sung Jae-gi

Sung Jae-gi ( 11. syyskuuta 1967 Daegu, Etelä-Korea – 26. heinäkuuta 2013 Soul, Etelä-Korea) oli korealainen miesasia-aktivisti ja feminismin vastustaja, liberalismin filosofi ja Association of Korean Male(남성연대 男性連帶) -järjestön perustaja. Hänen lempinimensä oli Simheon. 
Hän teki 2013 itsemurhan vastalauseena Korean tasavallan seksuaaliselle syrjinnälle. Hän oli kuollessaan raskaasti velkaantunut.
Flanderin ympäriajo 2014

Flanderin ympäriajo 2014 oli järjestyksessään 98. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se käytiin 259,1 kilometrin reitillä Bruggesta Oudenaardeen 6. huhtikuuta 2014. Kilpailu kuului UCI World Touriin. Fabian Cancellara voitti kilpailun oltuaan paras neljän ajajan loppukirissä ennen Greg Van Avermaetia, Sep Vanmarckea ja Stijn Vandenberghiä.
Tulokset.
Lähde: UCI, Cyclingnews
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Gent–Wevelgem 2014

Gent–Wevelgem 2014 oli järjestyksessään 76. maantiepyöräilyn Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 233 kilometrin reitillä Deinzestä Wevelgemiin 30. maaliskuuta 2014. Kilpailu kuului UCI World Touriin. John Degenkolb voitti massakiriin päättyneen kilpailun ennen Arnaud Démarea ja Peter Sagania.
Tulokset.
Lähteet: Cyclingnews, UCI
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Heino Aspelin

Heino Lemmitty Aspelin (18. heinäkuuta 1881 Helsinki – 16. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, pilapiirtäjä, sarjakuvantekijä ja mainosgraafikko.
Aspelinin vanhemmat olivat professori, valtionarkeologi Johan Reinhold Aspelin ja Anna Sofie Elisabeth Nielsen. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja opiskeli arkkitehtuuria Polyteknillisessä opistossa ja sitten kuvataidetta äitinsä kotikaupungin Kööpenhaminan taideakatemiassa vuodesta 1903. Vuodet 1905–1906 hän vietti Pariisissa.
Aspelin alkoi piirtää karikatyyrejä Kööpenhaminassa. Hänen piirroksiaan julkaistiin etenkin pilalehti Tuulispäässä, mutta myös ulkomaisissa lehdissä. Hän suunnitteli myös muun muassa kirjankansia ja mainoksia. Suomen itsenäistyttyä pilalehtien tarve pieneni, ja Aspelin työskenteli myöhempinä vuosinaan muun muassa Suomen Arkkitehtiliitossa, kirjapainossa ja pankkiiriliikkeessä.
Aspelin oli myös yksi ensimmäisiä suomalaisia sarjakuvantekijöitä. Tuulispäässä julkaistiin hänen sarjakuvaansa nimeltä "Väkevämies".
Heino Aspelinin ensimmäinen puoliso Rauha Magdalena Sundelin oli kenraali Alexander Järnefeltin avioton tytär. He erosivat vuonna 1942, minkä jälkeen Aspelin nai Margit Charlotta Regnellin. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta, joista toinen oli näyttelijä Kati Aspelin (myöh. Haapkylä).
Sarastus (EP)

Sarastus on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 6. joulukuuta 2007 levymerkillä No Sign of Life Records.
Albumin kaikki kappaleet ovat instrumentaaleja.
Kappaleet.
Kappaleet kirjoittanut Mikko Lehto.
Aatto Jurvelius

Aatto Jurvelius (4. huhtikuuta 1904 – 27. helmikuuta 1950) oli suomalainen säveltäjä, urkuri ja pianisti. 
Jurveliuksen leski, Oulun Näyttämön pianistina työskennellyt Doris Jurvelius muutti Jurveliuksen kuoltua Turkuun ja talletti sävellykset pankkiholviin. Nuotit siirtyivät Oulun Lyseon lukion juhlasalissa huhtikuussa 2014 pidetyn konsertin jälkeen Oulun maakunta-arkistoon tytärten lahjoituksena.
Jurvelius valmistui 1929 Kirkkomusiikkiopistosta kanttori-urkuriksi ja sen jälkeen hän opiskeli Helsingin konservatoriossa, josta hän valmistui 1934.
Hänen omistuksessaan oli Oulussa sijaitseva Jurveliuksen talo, joka oli säästynyt Oulun palossa 1822. Hän otti sen hoitamisen elämäntyökseen eikä ujona esiintyjänä koskaan ryhtynyt muusikon uralle.
Island Games 2013

Vuoden 2013 Island Games -kilpailut järjestettiin Bermudalla. Alun perin järjestäjäksi ilmoitettiin Prinssi Edwardin saari, mutta tämä erosi koko International Island Games Associationista. Kilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa Euroopan ulkopuolella.
Osallistujat.
22 saarta osallistui kilpailuihin. Rodos ja Sark peruivat osallistumisensa. Suluissa on mainittu urheilijoiden määrä.
Lajit.
Kilpailtiin 15 lajissa. Suluissa on mainittu jaettujen mitalien määrä.
 Lentopallo (2)
 Rantalentopallo (2)
 Maastopyöräily (3)
 Maantiepyöräily (4)
 Aika-ajo (4)
 Kaupunkipyöräily (2)
Kaliumfluoridi

Kaliumfluoridi (KF) on kalium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään fluorauskemikaalina ja muun muassa hammastahnoissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kaliumfluoridi on valkoinen ja hygroskooppinen aine. Se liukenee hyvin veteen muodostaen emäksisen liuoksen ja kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan dihydraatti (KF·2H2O) ja tetrahydraatti (KF·4H2O). Näistä tetrahydraatti on pysyvä ainoastaan alle 17 °C:n lämpötilassa ja dihydraatista kidevesi poistuu, kun yhdistettä kuumennetaan.
Valmistus ja käyttö.
Kaliumfluoridia valmistetaan vetyfluoridin ja kaliumhydroksidin tai kaliumkarbonaatin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen muodostuva liuos kuivataan spraykuivauksella.
HF + KOH → KF + H2O
2 HF + K2CO3 → 2 KF + CO2 + H2O
Yhdistettä käytetään fluorin lähteenä muun muassa hammastahnoissa. Kaliumfluoridia käytetään runsaasti myös orgaanisissa synteeseissä. Sen sisältämä fluoridi-ioni on hyvin nukleofiilinen ja reagoi muiden alkyylihalogenidien kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen alkyylifluorideja. Näin valmistetaan esimerkiksi natriumfluoriasetaattia natriumklooriasetaatista. Reaktioita parantavat aproottisten liuottimien ja kruunueetterien käyttö. Kaliumfluoridia voidaan käyttää myös emäksisenä kokatalyyttinä polyuretaanivaahtojen valmistuksessa, Michael-additioissa ja Knoevenagel-kondensaatioissa. Muita käyttökohteita ovat zirkoniumin ja tantaalin metallurgia.
Jurveliuksen talo

Jurveliuksen talo sijaitsee Oulussa Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa.
Jurveliuksen talo on Oulun vanhimpia puutaloja. Rakennuksen ensimmäisen osan Kauppurienkadun varrelle rakennutti kauppias J.W. Callmeijer vuonna 1828. Rantakadun osuus valmistui vuonna 1845, ja rakennuksessa oli nyt 12 huonetta, alkuperäisen viiden sijaan. Vuonna 1900 rakennusmestari F.K Jurvelius, säveltäjä Aatto Jurveliuksen isä, muutti tiilisen kellarikerroksen liiketiloiksi, ja pidensi Kauppakadun puoleisen osan kiinni viereiseen rakennukseen. Jurveliuksen omistuksessa rakennukseen tuotiin yhtenä ensimmäisistä asuinrakennuksista Oulussa sähkövalo, kun kadun toiselle puolelle vuonna 1901 valmistuuneeseen Oulun kauppahallin sähkövalojen asennuksen yhteydessä myös rakennusmestari Jurvelius sai yhteyden sähköverkkoon. 
Rakennuksen omistus siirtyi rakennushallitukselle vuonna 1994, ja edelleen Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiölle. Opiskelija-asuntosäätiö remontoi talon opiskelija-asunnoiksi ja alakerran liiketilan ravintolaksi vuosina 1997–1998. Suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto Jukka Laurila. Vuonna 1999 asuntosäätiölle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, talon onnistuneesta ja perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta. Talo on saanut nimensä säveltäjä Aatto Jurveliuksen mukaan, joka omisti sen.
Jurveliuksen talon alakerrassa toimi vuoteen 2012 saakka eräänä Suomen parhaimmista ravintoloista tunnetuksi tullut Ravintola Matala. Talossa on ollut kahvilatoimintaa ainakin 1920-luvulta lähtien. Kahvila tai keskiolutravintola on paikalla toiminut ainakin nimillä Torikahvila ja Rantabaari, mutta jo 1940–1950-luvuilla paikkaa kutsuttiin "Matalaksi". Huonomaineinen paikka toimi ainakin 1980-luvun puoleen väliin asti. Nykyisin talossa toimii ravintola Toripolliisi.
Supersuckers

Supersuckers on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Tucsonissa, Arizonassa vuonna 1988. Yhtye kuvailee itseään "maailman parhaaksi rock and roll-yhtyeeksi. Yhtyeen musiikkissa on country ja southern rock vaikutteita.
Supersuckers on tehnyt yhteistyötä muun muassa Willie Nelsonin, Steve Earlen, Kelley Dealin, The Breedersin ja Pearl Jamin Eddie Vedderin kanssa. He ovat esiintyneet Jay Lenon "The Tonight Show":ssa. Yhtye on ollut kiertueella muun muassa seuraavien artistien kanssa: Mudhoney, Social Distortion, Bad Religion, The Ramones, Motörhead, Flogging Molly, Toadies, Supagroup, Butthole Surfers, The Reverend Horton Heat, New York Dolls, The Dwarves, White Zombie ja Nashville Pussy.
Super Smash Bros. for Nintendo 3DS &amp; Wii U

Super Smash Bros. for Nintendo 3DS &amp; Wii U (大乱闘スマッシュブラザーズ for Nintendo 3DS / Wii U "Dairantō Sumasshu Burazāzu fō Nintendō Surī Dī Esu / Wī Yū") ovat nykyisille Nintendon pelilaitteille julkaistut taistelupelit. Ne ovat "Super Smash Bros." -pelisarjan uudet luvut.
Pelien kehityksestä vastasi sarjan aikaisempien osien tapaan Masahiro Sakurai ja hänen yrityksensä Sora Ltd. yhteistyössä Namco Bandai Gamesin kanssa. Julkaisusta vastasi Nintendo. Peli esiteltiin vuoden 2011 E3:ssa.
Nintendo 3DS -versio on sarjan ensimmäinen käsikonsolille suunniteltu peli, kun taas Wii U -versio on sarjan ensimmäinen HD-konsolille suunniteltu peli.
E3 2014:n aikoihin paljastettiin, että Wii U:n versio pelistä tulee tukemaan Nintendo GameCube -ohjainta ja myös ohjainadapteria, joka tulee pelin mukana erikoispakkauksessa.
Näiden ominaisuuksien lisäksi Nintendo on julkaissut NFC-teknologiaa käyttäviä amiibo-nimisiä figuureja, jotka ovat yhteensopivia Wii U- ja Nintendo 3DS -versioiden kanssa. Vanhemmat 3DS-mallit tarvitsevat NFC-luku-/kirjoituslaitteen toimiakseen, New 3DS (XL) -konsolissa NFC-tuki löytyy jo valmiiksi asennettuna.
Orphan Black

Orphan Black on kanadalainen scifisarja, jonka loivat Graeme Manson ja John Fawcett. Sen esittäminen alkoi 30. maaliskuuta 2013 Space-kanavalla Kanadassa ja BBC America -kanavalla Yhdysvalloissa.
Sarjan päähenkilö on Sarah Manning, joka varastaa kaksoisolentonsa Elizabeth Childsin henkilöllisyyden tämän tehtyä itsemurhan. Pian hänelle selviää Elizabethin olleen vain yksi monista klooneista. Sarjan lukuisia pääosia näyttelee Tatiana Maslany.
Sarja herättää ajatuksia ihmisten kloonaamisen eettisistä ja moraalisista puolista sekä ihmisen yksilöllisestä identiteetistä.
Tuotanto.
"Orphan Black" on Bell Median kehittämä sarja, jonka tuotannosta vastaavat yhdysvaltalaiset Temple Street Productions ja BBC America -mediatalot.
2. toukokuuta 2013 julkaistiin tieto sarjan kymmenjaksoisesta toisesta tuotantokaudesta, jonka esittäminen aloitettiin 19. huhtikuuta 2014. 9. heinäkuuta 2014 vahvistettiin kymmenenjaksoinen kolmas kausi, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 18. huhtikuuta 2015. Neljäs kausi alkoi 14. huhtikuuta 2016. Viides ja viimeinen kausi vahvistettiin kesäkuussa 2016. Se esitettiin vuonna 2017.
Kuvaaminen.
Kohtaukset joissa on useita klooneja kuvataan käyttäen "Time Vampire" -nimistä kuvaustekniikkaa liikkeentunnistuskameroilla. Tämä tarkoittaa kohtauksen kuvaamista kolmeen kertaan: ensin Maslany näyttelee yhtä klooneistaan ja hänen sijaisnäyttelijänsä Kathryn Alexandre näyttelee toista kloonia. Toinen kuvauskerta tehdään Maslanyn ja Alexandren vaihdettua rooleja. Kolmas kerta tehdään ilman näyttelijöitä, jolloin mukaan otetaan kameran liike. Kuvausmateriaalin jälkikäsittelyssä kohtaukset yhdistetään, jolloin vain Maslanyn esittämät hahmot jäävät näkyviin.
Toisen tuotantokauden päätösjakson tanssikohtauksen, jossa on mukana useampia klooneja, kuvaamiseen tarvittiin kaksi päivää ja monta sijaisnäyttelijää. Geoff Scottilta ja hänen "Intelligent Creatures VFX" -tiimiltään meni paljon aikaa kohtauksen editoimiseen.
Kloonit.
Ensimmäisen kauden lopussa tunnetaan kymmenen kloonia, jotka tulevat monista eri maista ja ovat erilaisissa elämäntilanteissa. Toisella kaudella paljastuu uusia klooneja, kuten Jennifer, joka sairastaa samaa hengityshäiriötä kuin Katja ja Cosima.
Yhteensä klooneja tunnetaan Leda-projektista 20 ja Castor-projektista 6.
Vastaanotto.
Sarja on saanut enimmäkseen positiivisia arvosteluja ja sen ensimmäinen kausi saavutti Metacritic-sivustolla 73/100 pistettä.
Spin-off.
Vuonna 2017 Japanissa Fuji TV -kanvalla aloitettiin esittämään "Orphan Black – 7 Genes" () -nimistä uudelleenfilmatisoitua Orphan Black -sarjaa. Sen päänäyttelijänä on myös laulajana tutuksi tullut Kang Ji-young.
Basim

Anis Basim Moujahid, taiteilijanimeltään Basim, (s. 4. heinäkuuta 1992 Tanska) on tanskalainen laulaja ja lauluntekijä.
Vuonna 2008 hän sijoittui neljänneksi Tanskan "X Factorissa". Tämän jälkeen hän aloitti soolouran ja julkaisi kaksi albumia ("Alt det jeg ville have sagt" vuonna 2008 ja "Befri dig selv" vuonna 2009) sekä yhden EP:n.
Basim edusti Tanskaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa itse kirjoittamallaan kappaleella "Cliche Love Song", jolla hän sijoittui finaalin yhdeksänneksi.
"Cliche Love Songin" kirjoittamiseen osallistui myös Spectrum, joka on moninkertaisesti platinaa myynyt tanskalais-brittiläinen tuottaja- ja laulunkirjoittajatiimi (Daniel Fält, Kim Nowak-Zorde ja Lasse Lindorff). He ovat olleet mukana useissa listaykkösissä ja tehneet yhteistyötä merkittävien levy-yhtiöiden, tv-kanavien ja elokuvayhtiöiden kanssa.
Express – Ernie Davisin tarina

Express – Ernie Davisin tarina on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Gary Flederin ohjaama elokuva.
Juoni.
Tositapahtumiin perustuva elokuva Ernie Davis -nimisestä lahjakkaasta urheilijasta, joka ensimmäisenä mustana pelaajana saavutti menestystä voittamalla amerikkalaisen yliopistojalkapallon tärkeimmän Heisman Trophy -palkinnon vuonna 1961. Elokuva sijoittuu maailmassa etelävaltioihin, joissa newyorkilaisen Syracusen ollessa pelikiertueella Davis -poikaa solvattiin ja heitettiin juomatölkeillä. 1940-luvulta alkavassa elokuvassa valmentaja auttaa ennakkoluuloja vastaan. Hotelleihin ei ollut etuovesta asiaa. Davis oli kuitenkin ammattisopimuksen kynnyksellä, kun hänen terveytensä petti.
Vastaanotto.
Katso: &lt;br&gt; HS: 
Tuotto.
Taloudellisesti elokuva oli suuri floppi budjetin ollessa noin neljä kertää suurempi kuin tuotto
Aarzemnieki

Aarzemnieki on latvialainen yhtye, joka edusti Latviaa vuoden 2014 Euroviisuissa Kööpenhaminassa kappaleella ”Cake to Bake”. Yhtyeeseen kuuluvat saksalainen laulaja Jöran Steinhauer, sekä latvialaiset Katrīna Dimanta, Raitis Viļumovs ja Guntis Veilands. Yhtye ei selviynyt Euroviisujen finaaliin.
Aarzemnieki sai alkunsa Steinhauerin kirjoittamasta YouTube-hitistä "Paldies Latiņam!" vuonna 2013. Latviaan jo aiemmin tutustunut Steinhauer muutti maahan musiikin perässä, ja Aarzemnieki kasvoi myöhemmin nelihenkiseksi yhtyeeksi. Yhtye voitti Latvian euroviisukarsinnan 2014 kappaleella "Cake To Bake". Yhtyeen nimi viittaa ulkomaalaisuuteen ja sopeutumisen haasteisiin Latviassa.
Guido Brignone

Guido Brignone (6. joulukuuta 1886 Milano – 6. maaliskuuta 1959 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Näyttelijäperheeseen syntynyt Brignone aloitti elokuvauransa vuonna 1913. Hän toimi aluksi näyttelijänä Film d’Arte Italianalla ja työskenteli seuraavalla vuosikymmenellä ohjaajana kaikilla suurilla italialaisstudioilla. Brignone ohjasi muun muassa joukon Maciste-elokuvia, joista tunnetuin on "Maciste Helvetissä" ("Maciste all’Inferno", 1926). Italian elokuvateollisuuden lamavuosina Brignone työskenteli Ranskassa ja Saksassa ja palasi äänielokuvan kauden alkaessa Stefano Pittalugan uudistamalle Cines-studiolle.
Brignone ohjasi uransa aikana yli 30 eri tyylilajeja edustavaa elokuvaa. Niistä suosituin oli kuuluisan tenorin Tito Schipan tähdittämä melodraama "Vivere" (1937). Toisen maailmansodan jälkeen Brignone teki muun muassa musiikkielokuvia sekä napolilaismelodraamoja. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli peplum-elokuva "Nel segno di Roma" (1959).
Gordon Mitchell

Gordon Mitchell (oikealta nimeltään "Charles Allen Pendleton"; 29. heinäkuuta 1923 Denver, Colorado – 20. syyskuuta 2003 Marina Del Rey, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Gordon Mitchell osallistui toiseen maailmansotaan ja Korean sotaan. Hän valmistui yliopistosta ja työskenteli jonkin aikaa opettajana. Kehonrakennusta harrastanut voimakaspiirteinen mies aloitti näyttelijänuransa Mae Westin showkiertueilla ja esitti sivurooleja muutamissa Hollywood-elokuvissa.
1960-luvun alussa Mitchell siirtyi Italiaan, jossa hänestä tuli yksi peplum-elokuvien tähdistä. Hänen ensimmäisessä italialaiselokuvassaan "Maciste kauhujen maassa" (1961) taiteilijanimi esiintyy vielä muodossa "Mitchell Gordon". Mitchell oli näyttelijänä kenties taitavin tyylilajin voimamiehistä. Hänen parhaana peplum-roolinaan pidetään petturi Arminiusta Michele Lupon elokuvassa "La vendetta di Spartacus" (1964).
1960-luvun puolivälistä lähtien Mitchell esitti roiston rooleja lukuisissa spagettiwesterneissä. Vuonna 1969 hänet nähtiin myös Federico Felliniin "Satyriconissa". Mitchellin ura kääntyi laskuun 1970-luvun alussa, minkä jälkeen hän näytteli sivurooleja eri tyylilajeja edustavissa viihde-elokuvissa Italiassa, Turkissa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hän työskenteli myös televisiossa ja rakensi Rooman lähelle elokuvakylän, jossa kuvattiin kymmeniä spagettiwesternejä. Viimeiset elinvuotensa Mitchell vietti Kaliforniassa.
Antonio Pietrangeli

Antonio Pietrangeli (19. tammikuuta 1919 Rooma – 12. heinäkuuta 1968 Gaeta) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian 1950- ja 1960-lukujen elokuvan innovatiivisimmista tekijöistä.
Lääkäriksi valmistunut Pietrangeli aloitti elokuvauransa "Bianco e Nero" ja "Cinema" -lehtien kriitikkona. Hän toimi myös apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana Luchino Viscontin elokuvassa "Riivaajat" (1943). Toisen maailmansodan jälkeen Pietrangeli työskenteli kriitikkona ja laati käsikirjoitukset muun muassa Pietro Germin "Tappavaan suudelmaan" ("Gioventù perduta", 1947) ja Alessandro Blasettin "Fabiolaan" (1949) sekä useisiin Alberto Lattuadan, Gianni Franciolinin ja Roberto Rossellinin elokuviin.
Pietrangelin ohjausdebyytti oli neorealistissävyinen "Il sole negli occhi" (”Aurinko silmissä”, 1953). Sitä seurasi joukko komedioita, joista parhaiten menestyi Alberto Sordin tähdittämä "Lo scapolo" (”Poikamies”, 1955). Myöhemmin hän ohjasi muun muassa yhteiskuntakriittiset naiskuvaukset "Nata di marzo" (”Maaliskuussa syntynyt”, 1958), "Ilotytöt" ("Adua e le compagne", 1960), "La parmagiana" (”Parmatar”, 1963) ja "Lyhyt vierailu" ("La visita", 1963) sekä satiirisen faabelin "Rooman kummitukset" ("Fantasmi a Roma", 1961). Pietrangelin parhaana pidetty elokuva on "Tunsin hänet hyvin" ("Io la conoscevo bene", 1965), josta hän sai Nastro d’argento -palkinnon sekä käsikirjoituksesta että ohjauksesta. Ohjaaja sai surmansa uransa huipulla veneilyonnettomuudessa Gaetan saaren lähellä. Hänen viimeisen elokuvansa "Come, quando, perché" (”Miten, milloin ja miksi”, 1969) viimeisteli Valerio Zurlini.
Juhani Koskinen

Yrjö Juhani Koskinen (15. huhtikuuta 1942 Turku – 16. marraskuuta 1990 Helsinki) oli kirjallisuuden suomentaja. Hän sai Mikael Agricola -palkinnon vuonna 1977 Robert Penn Warrenin romaanin "Kaikki kuninkaan miehet" suomennoksesta.
Koskinen suomensi erityisesti yhdysvaltalaista ja pohjoismaista kaunokirjallisuutta, muun muassa Ray Bradburya ("Fahrenheit 451"), Elmore Leonardia ja Knut Faldbakkenia. Nykykaunokirjallisuuden suomentajana hänen sanottiin tavoittaneen taitavasti tyylin vivahteet.
Sini Ariell

Sini Ariell (synt. Tarkkinen, s. 25. lokakuuta 1981 Riihimäki) on suomalainen pin-up-malli, tatuointitaiteilija ja juontaja. Ariell on tullut tunnetuksi pin-up-mallikilpailujen järjestäjänä ja roolistaan "Tatuointistudio HelsINK" -televisiosarjassa. 
Ura.
Ariellilla on vuonna 2012 avattu Pin-up-mallitoimisto ja lokakuussa 2013 avattu Pinup-Tattoo-tatuointistudio. Molemmat yritykset ovat tällä hetkellä lakkautettuja Sinin asuessa Australiassa Hän meni 2015 Marraskuussa naimisiin australialaisen miehen kanssa ja asuu nykyään Australiassa. Ariell oli aiemmin kahdeksan vuotta naimisissa suomalaisen miehen kanssa, josta erosi vuonna 2015. 
Sini Ariell on tehnyt ammattimallin töitä vuodesta 1999 ja esiintynyt musiikkivideoilla "Mercury Falling" (Poisonblack, 2012), "Molly the Murderer" (Sturm und Drang, 2013), "Itsevarma ja Kaunis" (Sana, 2014) ja "Hätähuuto" (Brädi, 2014). Ariell toimi kansainvälisenä mallina Motörheadin Lemmy Kilmisterin kuuloketuotteille. 
Vuonna 2013 Sini Ariell toimi tuomarina Lontoon tatuointimessuilla järjestetyssä Miss Pinup UK- sekä Miss Pinup International -mallikilpailuissa.
Yksityiselämä.
Ariellin puoliso on äärioikeistolaisen One Nation -puolueen poliitikko Stuart Bonds, joka on tunnettu muun muassa nais- ja homovastaisista lausunnoistaan. Heidän häänsä kuvattiin Chanel 7:n "Australia’s Cheapest Weddings" -tv-sarjaan. Ariellia haastateltiin myös australialaisen TV-kanavan ABC:n Newcastlen paikallisuutisten verkkosivulle, hänen urastaan ja muutosta rakkauden perässä Suomesta Australiaan.
Katolilaisten emansipaatio

Katolilaisten emansipaatiolla tarkoitetaan Ison-Britannian ja Irlannin historiassa 1700-luvun lopulle ja 1800-luvun alkupuolelle sijoittunutta vaihetta, jolloin katolilaisia syrjinyt lainsäädäntö kumottiin. Tunnetuin syrjivistä laeista oli virkakieltolaki eli Test Act.
Ennen emansipaatiovaihetta katolilaisilta oli kielletty Isossa-Britanniassa julkisissa siviili- tai sotilasviroissa toimiminen, parlamentin jäsenyys, maan ostaminen ja omaisuuden periminen. Myös katolisen uskonnon harjoittamisesta saattoi saada rangaistuksia. Irlannissa katolilaisilla ei ollut äänioikeutta Irlannin parlamentin vaaleissa ja protestantit saivat laillisesti ottaa haltuunsa katolilaisten sukulaistensa maaomaisuuden ilman näiden suostumusta. 1700-luvun lopulle tultaessa katolilaisia ei kuitenkaan koettu Isossa-Britanniassa enää uhkana, mikä mahdollisti emansipaation käynnistämisen. Ensimmäinen ”vapautuslaki” ("Relief Act") säädettiin vuonna 1778. Se salli katolilaisille kiinteistöjen ja maan ostamisen. Vuoden 1791 toinen laki salli katolilaisille vapaan uskonnonharjoituksen ilman pelkoa rangaistuksesta. Irlannissa säädettiin vuonna 1793 vielä huomattavasti pidemmälle mennyt laki, joka antoi katolilaisille äänioikeuden ja mahdollisuuden päästä useimpiin virkoihin.
Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin vuoden 1801 unionilailla. Sen jälkeen katolilaisten emansipaatio pysähtyi muutaman vuosikymmenen ajaksi kuningas Yrjö III:n, toryjen sekä Irlannin protestanttien vastarintaan. Irlannissa emansipaation puolesta ryhtyi kamppailemaan kansanjohtaja Daniel O’Connell, joka onnistui saamaan suuret kansanjoukot mukaan vuonna 1823 perustamansa Catholic Associationin toimintaan. Vuonna 1828 O’Connell valittiin parlamentin alahuoneeseen, mutta hän ei voinut vastaanottaa paikkaansa uskontonsa vuoksi. Kapinointi Irlannissa uhkasi, joten konservatiivinen pääministeri lordi Wellington ja hänen sisäministerinsä Robert Peel ajoivat vuonna 1829 läpi Roman Catholic Relief Act -lain, joka salli katolilaisille pääsyn parlamenttiin ja lähes kaikkiin virkoihin. Tämä myös käytännössä merkitsi Test Actin kumoutumista.
Emansipaation viimeistä vaihetta edusti vuonna 1871 säädetty laki, joka salli katolilaisille vapaan pääsyn yliopistovirkoihin.
Koskipää

Koskipää on entinen kartano Hartolassa. Sen omistajia ovat olleet muun muassa Tandefeltien ja von Gerdtenien suvut. Vuodesta 1929 sen rakennuksissa on ollut Itä-Hämeen museo.
Koskipään kartano muodostaa valtakunnallisesti merkittävänä pidetyn rakennetun kulttuuriympäristön.
Kostia

Kostia on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Hans Fogh

Hans Marius Fogh (8. maaliskuuta 1938 Kööpenhamina, Tanska – 14. maaliskuuta 2014 Toronto) oli tanskalaissyntyinen, myöhemmin kanadalaistunut kilpapurjehtija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari. Hän kilpaili yhteensä kuusissa olympiakisoissa.
Fogh saavutti Tanskaa edustaen muun muassa olympiahopeaa Flying Dutchman -luokassa Roomassa 1960, maailman- ja Euroopan mestaruuksia. Vuodesta 1975 lähtien hän edusti Kanadaa, jonka kansalaisuuden sai muutettuaan maahan purjeidenteon perässä. Hän saavutti Kanadalle Soling-luokassa olympiapronssia Los Angelesissa 1984 ja arvokisamitaleja vielä 2000-luvulla.
Fogh kuoli 76-vuotiaana Creutzfeldt–Jakobin tautiin Torontossa 14. maaliskuuta 2014.
David Smith (kilpapurjehtija)

David James "Dave" Smith (31. lokakuuta 1925 Salem, Massachusetts – 8. maaliskuuta 2014 Peabody, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Smith voitti Yhdysvaltain miehistössä 5.5mR-luokan olympiakultaa Roomassa 1960.
Smith kuoli 88-vuotiaana Peabodyssa 8. maaliskuuta 2014.
Society of United Irishmen

Society of United Irishmen eli United Irishmen (iir. "Cumann na nÉireannach Aontaithe", ”Yhdistyneet irlantilaiset”) oli Irlannissa vuonna 1791 perustettu poliittinen järjestö, joka käynnisti vuoden 1798 kapinan.
Järjestö perustettiin lokakuussa 1791 Wolfe Tonen, James Napper Tandyn ja Thomas Russellin johdolla. Sen alkuperäisenä tavoitteena oli yhdistää Irlannin katoliset ja protestantit sekä saada aikaan katolisten emansipaatio ja parlamenttiuudistus Irlannissa. Brittiviranomaisten pyrkimykset lakkauttaa seura johtivat siihen, että se siirtyi maan alle ja radikalisoitui. Nyt yhtyneet irlantilaiset ottivat tavoitteekseen vallankumouksen ja Irlannin täyden itsenäisyyden sekä maan muuttamisen tasavallaksi. Järjestön johtajat pitivät huhtikuusta 1794 alkaen yhteyttä vallankumouksellisen Ranskan hallitukseen saadakseen sieltä apua, mikä kuitenkin pian tuli Englannin viranomaisten tietoon. Vallankumouksellista linjaa järjestössä edusti erityisesti Tone. Vuodesta 1796 toiminnassa oli mukana myös lordi Fitzgerald.
Ranskan laivasto yritti vuosina 1796–1797 kahdesti huonolla menestyksellä tehdä maihinnousun Irlannissa United Irishmenin kutsumana. Vuonna 1798 järjestö nostatti Irlannissa kapinan toivoen ranskalaisten tulevan avuksi. Vähäinen apu saapui kuitenkin liian myöhään ja kapina kukistettiin nopeasti. Sekä Fitzgerald että Tone vangittiin ja molemmat kuolivat pian vankilassa. Loput järjestön johtajista pakenivat Ranskaan, jossa he yrittivät turhaan puuhata uutta ranskalaista vapautusretkikuntaa Irlantiin.
Society of United Irishmenin innoittamana perustettiin Skotlantiin vastaavantyyppinen järjestö, United Scotsmen. Osa sen jäsenistä kuului samanaikaisesti kumpaankin järjestöön.
David Smith

David Smith tai Dave Smith -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Erno Crisa

Erno Crisa (oikealta nimeltään "Ernesto Crisà"; 10. maaliskuuta 1914 Biserta – 4. huhtikuuta 1968 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Tunisiaan muuttaneeseen sisilialaisperheeseen syntynyt Crisa opiskeli tanssia ja näyttelemistä Pariisissa. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana Pariisin teattereissa ja näytteli sivurooleja ranskalaisissa elokuvissa. Vuonna 1948 Crisa muutti Italiaan, jossa hän esiintyi Wanda Osirisin suositussa revyyssä "Al Grand Hotel". Hänen ensimmäinen italialaiselokuvansa oli Luigi Zampan "Cuori senza frontiere" (”Sydämet vailla rajoja”, 1950). Pitkästä ja komeasta Crisasta tuli pian suosittu näyttelijä. Hänen merkittävimmät roolinsa olivat Pietro Germin elokuvassa "Gelosia" (”Mustasukkaisuus”, 1953) ja Silvana Manganon rinnalla Vittorio De Sican episodielokuvassa "Napolin kultaa" ("L’oro di Napoli", 1954).
Crisan suosio saavutti huippunsa 1950-luvun loppupuolella, jolloin hän esitti stereotyyppisiä latinomiehiä useissa kansainvälisissä yhteistuotannoissa. Vanhetessaan hän joutui tyytymään lähinnä peplum-elokuvien kaavamaisiin roiston rooleihin. Hän esiintyi myös fotonoveloissa ja suosituissa televisiosarjoissa.
Aatu Kolehmainen

Aatu Paavo Kolehmainen (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.
Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939) ja toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine. Kolehmainen valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.
Da Capo (elokuva)

Da Capo on Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama draamaelokuva vuodelta 1985. Se perustuu väljästi viulutaiteilija Heimo Haiton (1925–1999) elämään opettajansa Boris Sirpon kasvattipoikana Suomessa ja Yhdysvalloissa. Elokuvassa tapahtumat ajoittuvat noin kolme vuosikymmentä Haittoa myöhemmiksi, 1960-luvun puolestavälistä 1980-luvun alkuun.
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin valtaosin Yhdysvaltain länsirannikolla. Kuuden ja puolen miljoonan markan budjetillaan se oli kallein suomalainen elokuva ennen samana vuonna valmistunutta Rauni Mollbergin "Tuntematonta sotilasta".
Juoni.
Työläisperheen äiti rouva Arsi myy noin 13-vuotiaan lahjakkaan viulistipoikansa Arton kuuluisan opettajan Sergei Rippaksen kasvattilapseksi. Ankaran ja omalaatuisen miehen luona Artolle selviää, ettei hän sopimuksen mukaan saa tavata perhettään kymmeneen vuoteen. Rippas vie nuoreksi aikuiseksi varttuneen ihmelapsensa konsertoimaan Yhdysvaltoihin, mutta tämä katoaa Las Vegasin yöhön. Rippaksen palkkaama paikallinen nuori suomalaisnainen Suvi Ekman löytää Arton putkasta alaikäiseen sekaantumisesta syytettynä. Suvi, Arto ja Sergei Rippas kiertelevät länsirannikkoa, ja ennen pitkää Suvi ja Arto rakastuvat Rippaksen katsellessa sivusta. Arton uhkapeli- ja alkoholiriippuvuus aiheuttaa yhä enemmän ongelmia. Kolmikko saapuu Suomeen, jossa Arto pelästyy kohtaamaansa julkisuutta eikä ilmesty sovitun konsertin solistiksi. Vaimo Suvi pyytää konserttiyleisöltä liikuttuneena anteeksi. Kolmikko vierailee Arton perheen luona, missä konfliktit kärjistyvät. Loppukohtauksessa Rippaksen ränsistyneessä ja hyljätyssä talossa aikuinen Arto näkee nuoren itsensä harjoittelemassa viulunsoittoa kuten tarinan alussa. Hän osoittaa poikaa aseella, mutta ei laukaise.
Vastaanotto.
"Da Capo" palkittiin elokuvafestivaaleilla Portugalin Figueira da Fozissa ja Belgian Gentissä. Paul Jyrälä sai Jussi-palkinnon elokuvan äänityksestä.
Suomalaiskriitikoiden vaihtelevissa arvioissa kiitettiin Rea Maurasen ja Tarmo Mannin roolitöitä sekä Kari Sohlbergin kuvausta. Elokuvaa kuvattiin muun muassa ”komeaksi epäonnistumiseksi” (Pertti Lumirae, Demari) ja monilta kohdiltaan ”komean musiikin kukkakepittämäksi tyhjäkäynniksi” (Antti Lindqvist, Katso). Elokuvan suurimpina ongelmina pidettiin muun muassa kokonaisuuden muodottomuutta ja monin paikoin tyhjää ja epäluontevaa dialogia.
"Helsingin Sanomien" Ilkka Malmbergin syksyllä 1985 haastattelema elokuvakriitikko Helena Ylänen sanoi uutuuselokuva "Da Capon" jäävän ”elitistiseksi voivotteluksi”, jonka ”sankari on pelkkä toiminnan kohde, avuton uhri, jolla ei ole muuta annettavaa kuin itkuinen katseensa”. Hänestä elokuvan päähenkilön ajallinen hyppäys lapsitähdestä tahdottomaksi nuorukaiseksi jää katsojalle epäselväksi, samoin kuin jopa se, mitä musiikki päähenkilölle merkitsee.
Elokuva on esitetty Yle TV1 -kanavalla 1987 ja 1989 sekä Yle Teemalla 2015.
Kotalahti

Kotalahti on entinen Outokumpu Oyj:n nikkeli-kuparikaivos Leppävirralla Oravikoskella. Kaivoksen toiminta aloitettiin vuonna 1959, ja se suljettiin vuonna 1987. Nykyisin se on Museoviraston mukaan yksi viimeisistä teollisuusyhdyskunnista, jossa on yhtiön laajaa palvelu- ja asuinrakentamista. Vulcan Kotalahti on vuonna 2013 tehnyt sinne kaivospiirihakemuksen, mutta yrityksen toiminta on sittemmin loppunut.
Historia.
Leppävirralla Oravikosken kylässä oli jo 1800- ja 1900-luvuilla mylly- ja sahatoimintaa, ja nykyisen tehtaan alueella oli Oravikosken hovi -niminen maatila. Maatilasta on säilynyt 1800-luvun päärakennus ja talousrakennuksia. 
Kaivoksen toiminta sai alkunsa kun Leppävirtalainen mies teki vuonna 1954 ilmoituksen havaitsemastaan malmikivestä. Outokumpu Oy alkoi etsimään ilmoituksen vuoksi malmia. Malmissa oli nikkelin lisäksi myös hieman kuparia, ja vaikka nikkelipitoisuus oli alhainen kaivos katsottiin kuitenkin kannattavaksi perustaa Leppävirralle koska sieltä oli hyvät kulkuyhteydet, Mertajoen läheisen veden ja lähellä olevan voimalinjan vuoksi.
Kaivosalue on suuruudeltaan noin 200 hehtaaria. Kaivosrakennukset ja asuntoalueet ovat valmistuneet suurimmaksi osaksi vuosina 1956–1970, ja arkkitehteina ovat toimineet Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Vuonna 1958 kaivosalueelle valmistui 77 metriä korkea torni sekä voima-asema, rikastamo, kaivostuparakennus sekä varasto- ja toimistorakennukset. 
Alueelle valmistui myös ruokalarakennus, lämpökeskus, sauna ja pesula sekä asuntoja muun muassa seitsemän asuinkerrostaloa, kaksi atriumtaloa ja viisi rivitaloa sekä omakotitaloja. Lisäksi kaivoksen taajamassa on kaivosyhtiön, kunnan ja seurakunnan toimesta rakennettuja julkisia tiloja, muun muassa koulu, seurakuntatalo, urheilukenttä, elokuvateatteri ja kauppa. Suurimmillaan kaivos työllisti yli 300 henkeä, loppuvaiheessa siellä oli töissä enää noin 40 henkeä.
Alun perin kaivoksen oli tarkoitus olla toiminnassa kymmenen vuotta, mutta siellä oli kaivostoimintaa 28 vuotta jonka aikana sieltä louhittiin 12 miljoonaa tonnia malmia.
Fire Burning

Fire Burning on reggae-muusikko Sean Kingstonin electropop-kappale. Se on julkaistu johdantosinglenä hänen toiselta, "Tomorrow"-studioalbumilta. Kappaleella ilmenee hieman enemmän synth-dance soundia sekä viittauksia dancepopista kuin hänen aiemmilla singleillä. Toisin kuin monet hänen aiemmista singleistä, jotka on tuottanut J.R. Rotem, tämän on tuottanut RedOne. Sitä käytettiin aloituskappaleena Miss Universe 2009-livetapahtumassa Atlantis Paradise Islandissa, Bahaman Nassaussa.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
CD-Single (Saksa)
Alois Riegl

Alois Riegl (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.
Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa "Altorientalische Teppiche" (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa "Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik" (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.
Riegl oli vaikutusvaltainen teoreetikko, ja hän kehitti taidetahdon () käsitettä, jota hän piti tyylikauden määräävänä voimana. Riegl edisti myös muinaismuistojen suojelua.
Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.
Rinnekodit

Rinnekodit on kehitysvammaisille ja ikääntyneille, eri tavoin vammautuneille, mielenterveys- ja päihdekuntoutujille sekä asunnottomille henkilöille, lapsille ja nuorille sekä muille erityistä tukea tarvitseville ihmisille sosiaalipalveluita tuottava yhteiskunnallinen yritys. Rinnekodit on valtakunnallinen toimija sillä on yli 130 toimipistettä eri puolilla Suomea. 
Historia.
Rinnekoti-Säätiön taustalla on vuonna 1927 Helsingin Diakonissalaitoksella aloitettu kehitysvammaisten parissa tehtävä auttamistyö. Tarve kehitysvammaisille tarkoitetuille asumis- ja kuntoutuspalveluille oli tuolloin suuri. 1930-luvun lopulla toimintaa varten hankittiin maatila Lakistosta Pohjois-Espoosta, johon perustettiin kehitysvammaisille tarkoitettu asumis- ja työyhteisö, Rinnekoti. Rinnekoti-Säätiö perustettiin vuonna 1957, jolloin kehitysvammatyö eriytettiin omaksi kokonaisuudekseen Diakonissalaitoksen muusta toiminnasta. Diakonissalaitos toimi kuitenkin edelleen Rinnekoti-Säätiön taustalla.
Vuoden 2020 alussa Rinnekoti ja Helsingin Diakonissalaitoksen Säätiö yhdistyivät. Yhdistymisen jälkeen Rinnekoti jatkaa toimintaansa yhtenä Diakonissalaitoksen liiketoiminta-alueena omalla aputoiminimellä. Rinnekodilla säilyvät nykyinen nimi ja brändi, jonka alla sen palveluliiketoiminta jatkuu, kehittyy ja laajenee. 
Diakonissalaitoksen sote-palvelut eli säätiöön kuuluva Rinnekoti, Diakonissalaitoksen Hoiva Oy ja Caritas Palvelut Oy yhdistyivät vuonna 2023 Rinnekodit-yritykseksi. Nimeen Rinnekodit päädyttiin huolellisen brändiselvityksen jälkeen. Rinnekodit tarjoavat kattavia sote-palveluja ikääntyneille, kehitysvammaisille, eri tavoin vammautuneille, mielenterveys- ja päihdekuntoutujille ja asunnottomille henkilöille, lapsille ja nuorille sekä muille erityistä tukea tarvitseville ihmisille.  
Hyvän työn ohjelma.
Keväällä 2015 Rinnekodissa julkaistiin Hyvän työn ohjelma noudatettavaksi säätiössä sekä malliksi muille työnantajille, jotka haluavat kehittyä yhteiskunnallisena yrityksenä. Ohjelman periaatteet ovat:
H’melnytskyin kansannousu

H’melnytskyin kansannousu oli kasakoitten kansannousu Ukrainassa vuosien 1648–1657 välillä. Kansannousu muuttui Puola-Liettuaan kuuluneen Ukrainan vapaussodaksi ja sen lopputuloksena perustettiin itsenäinen Kasakkahetmanaatti. Hetmanni Bohdan H’melnytskyi komennossa Zaporižžjan kasakat liittoutuivat Krimin tataareitten ja paikallisen talonpoikaisväestön kanssa, taistelivat useita taisteluita Puola-Liettuan armeijoita ja puolisotilaallisia joukkoja vastaan. Tulos oli puolalaisen szlachtan ja heidän juutalaisten välikäsiensä vallan tuhoaminen. Kansannousu on ottanut symbolistisen merkityksen Ukrainan suhteissa Venäjään. Kansannousun myötä Itä-Ukraina tuli osaksi Moskovan tsaarikuntaa. Perejaslavin sopimuksessa kasakat vannoivat uskollisuuden valan tsaarille. Runoilija ja taiteilija Taras Ševtšenkon mukaan tämä orjuutti hänen kansansa Venäjän vallan alle.
Kansannousu alkoi kasakoitten kapinana mutta, kun muut ortodoksiset ryhmät (talonpojat, porvaristo, vähä-aateliset) Ukrainan palatinaatista liittyivät mukaan, muuttui perimmäinen tavoite Ukrainan autonomisen valtion luomiseksi. Kansannousu päätti puolalaisen vaikutuksen niillä alueilla, jotka myöhemmin päätyisivät liitetyiksi Venäjän keisarikuntaan. Nämä tapahtumat sekä sisäiset konfliktit ja kahakat Ruotsin ja Venäjän kanssa johtivat pahoin pienentyneeseen puolalaiseen valtaan tänä aikana. Aikaa kutsutaan Puolan historiassa Vedenpaisumukseksi.
Kansannousun yhteydessä kasakat suorittivat puolalaisten aatelisten ja juutalaisten joukkomurhia. Arvioiden mukaan juutalaisia murhattiin lähes 20 000 eli noin puolet kaikista Ukrainan juutalaisista. Vainoa perusteltiin sillä, että juutalaisia maanvuokraajia pidettiin ukrainalaisten talonpoikien pahimpina riistäjinä.
Ylikapitalisaatio

Ylikapitalisaatio on taloudellinen ilmiö, jossa arvopaperin tasearvo suhteessa markkina-arvoon on suurempi kuin sen markkina-arvo, eikä taseen kasvattaminen paranna merkittävästi sen markkina-arvoa. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa pääomahyödykkeet ovat panoksena, joka on tarpeen tavaroiden tai palveluiden tuotannossa, ei niinkään tilanteita, joissa toisiaan vastaavia finanssi-instrumentteja ei ole arvioitu niiden tuoton perusteella. 
Yrityksissä ylikapitalisaatiota voidaan purkaa esimerkiksi liiketoimintojen kehittämisellä, yritysostoilla, omien osakkeiden takaisinostoilla ja osingoilla.
James Napper Tandy

James Napper Tandy (n. 1737 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1803 Bordeaux, Ranska) oli irlantilainen poliitikko ja vallankumouksellinen, yksi United Irishmen -järjestön perustajista. Hän osallistui huonolla menestyksellä Irlannin vuoden 1798 kapinaan.
Tandy oli alkujaan pikkukauppias Dublinissa. Hän tuli 1770-luvulla tunnetuksi oppositiomiehenä, joka vastusti Englannin hallituksen Irlannin-kauppapolitiikkaa. 1780-luvulla hän toimi tykistökomentajana Irlannin vapaaehtoisjoukoissa. Tandy tuki ensin poliitikko Henry Grattania, ja auttoi syksyllä 1791 Wolfe Tonea United Irishmen -järjestön perustamisessa. Tandysta tuli myös mainitun järjestön sihteeri. Ranskan vallankumouksen esimerkki johti hänen ajattelunsa radikalisoitumiseen, ja vuonna 1793 hän joutui pakenemaan maasta.
Oleskeltuaan välillä Yhdysvalloissa Tandy saapui 1798 Pariisiin. Vakuutettuaan Ranskan hallituksen vaikutusvallastaan Irlannissa hän sai komentoonsa korvetti "Anacreonin" ja mukaansa suuren lastin aseita ja ammuksia, jotka hänen oli tarkoitus viedä Irlantiin ja varustaa siellä armeija taistelemaan brittejä vastaan. Ranskassa samaan aikaan oleskellut Tone toimi Tandya vastaan, joten hän sai vain harvoja irlantilaisia mukaansa eikä hänestä muutenkaan ollut tehtäväänsä. Tandy nousi 16. syyskuuta 1798 maihin Rutlandin saarella Donegalin edustalla ja esitti mahtipontisen julistuksen, mutta kun paikalliset asukkaat eivät ryhtyneet hänen tukijoikseen, hän luopui jo samana päivänä yrityksestään ja pakeni korvetillaan Norjan rannikolle.
Kun Tandy oli paluumatkalla Ranskaan, hänet vangittiin marraskuussa 1798 Hampurin satamassa ja luovutettiin syyskuussa 1799 briteille. Hänelle järjestettiin Irlannissa maanpetosoikeudenkäynti, jonka päätteeksi hänet tuomittiin huhtikuussa 1801 kuolemaan. Napoleon Bonaparte esitti vaatimuksen, että hänet oli palautettava Ranskaan. Koska britit kävivät parhaillaan rauhanneuvotteluja Ranskan kanssa ja koska Tandyn Hampurissa tapahtuneen luovutuksen laillisuus oli kyseenalainen, britit suostuivat vaatimukseen. Tandy pääsi maaliskuussa 1802 siirtymään Ranskan Bordeaux’hon, jossa hän kuoli seuraavana vuonna.
Tandy muistetaan Irlannissa ”Wearing of the Green” -nimisestä kansanballadista, jossa hänet mainitaan.
Ammattikasvatusneuvos

Ammattikasvatusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuosien 1918–2013 aikana ammattikasvatusneuvoksen arvonimi on myönnetty 26 henkilölle.
Balettineuvos

Balettineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuosien 1918–2013 aikana balettineuvoksen arvonimi on myönnetty vain yhdelle henkilölle.
Edward Fitzgerald (vallankumouksellinen)

Edward Fitzgerald (15. lokakuuta 1763 Kildaren kreivikunta, Irlanti – 4. kesäkuuta 1798 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen lordi ja vallankumouksellinen, joka osallistui vuoden 1798 kapinan suunnitteluun.
Hän kuului vanhaan ja vaikutusvaltaiseen Fitzgeraldin aatelissukuun, joka oli asettunut Irlantiin 1100-luvulla. Hänen isänsä oli James Fitzgerald, Kildaren 20. jaarli ja sittemmin Leinsterin 1. herttua, joka sai ainoana Irlannin aatelissa herttuan arvon. Edward Fitzgerald liittyi nuorena Ison-Britannian armeijaan ja taisteli vuosina 1781–1783 sen riveissä Yhdysvaltain vapaussodassa. Hänet valittiin vuonna 1783 Irlannin parlamenttiin. Vieraillessaan vuonna 1792 Pariisissa hän sai vaikutteita Ranskan vallankumouksesta ja pian hänet erotettiin kumouksellisten puheidensa vuoksi armeijasta. Palattuaan Irlantiin Fitzgerald alkoi lähentyä sikäläisiä vallankumouksellisia ja liittyi 1796 United Irishmen -järjestöön, jonka tavoitteena oli irrottaa Irlanti Ranskan tuella Englannin vallasta ja tehdä siitä itsenäinen tasavalta. Järjestö nimitti hänet johtamaan sotilaskomiteaansa, jonka tarkoituksena oli valmistella kapinaa Irlannissa ja varmistaa sille Ranskan tuki. Vuonna 1796 Fitzgerald kävi Hampurissa ja seuraavana vuonna Lontoossa salaisia neuvotteluja Ranskan hallituksen kanssa suomalaisen Johan Anders Jägerhornin välityksellä.
Vaikka ranskalaiset eivät heti luvanneet sotilaallista tukea, Fitzgeraldin johtama sotilaskomitea ei lykännyt suunnittelemaansa kapinaa, jonka oli tarkoitus alkaa 23. toukokuuta 1798. Fitzgeraldin apurit jäivät jo maaliskuussa brittien vangeiksi, ja myös hän itse joutui pidätetyksi Dublinissa 19. toukokuuta. Tehdessään vastarintaa vangitsemisen yhteydessä häntä ammuttiin käsivarteen ja hän kuoli tulehtuneeseen haavaan kaksi viikkoa myöhemmin vankilassa Lontoossa. Kapina käynnistyi määrättynä päivänä, mutta britit onnistuivat lopulta kukistamaan sen.
Zaporižžjan ydinvoimalaitos

Zaporižžjan ydinvoimalaitos () on Ukrainan Zaporižžjan alueella, aivan Enerhodarin kaupungin länsipuolella sijaitseva, sähköteholtaan Euroopan suurin ydinvoimalaitos. Voimalaitoksen toiminnasta vastaa Ukrainan valtion Energoatom-yhtiö (). Venäjän armeija valtasi voimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022.
Ydinvoimalassa on kuusi nettosähköteholtaan tuhannen megawatin VVER-1000-tyyppistä, venäläisvalmisteista painevesireaktoria. Reaktoriyksiköt kytkettiin sähköverkkoon vuosina 1984, 1985, 1986, 1987, 1989 ja 1995.
Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen länsipuolella on Dneprin laidalle padottu pieni lauhdevettä varastoiva tekojärvi. Koko voimala-alue ja Enerhodarin kaupunki sijaitsee Dnepriin padotun suuren Kah’ovkan tekoaltaan etelärannalla.
Vuoden 2014 häiriö.
Koska jotkin tiedotusvälineet olivat suurennelleet tapahtumaa, Energoatom-yhtiö kertoi 3. joulukuuta 2014 Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen kolmosyksikön jännitemuuntajaan liittyvästä alimman INES 0 -luokan tapahtumasta, joka oli sattunut 28. marraskuuta 2014. Kyse oli sähkölaitteiston viasta, jolla ei ollut vaikutusta voimalan radioaktiivisuuteen. Sähkögeneraattorien vikaantumisen estämiseksi yksikkö kytkettiin muutamaksi päiväksi pois valtakunnan sähköverkosta, mutta oli määrä kytkeä korjaustoimien jälkeen jälleen verkkoon runsas viikko myöhemmin.
Venäjän miehitys.
Venäjän armeija valtasi Zaporižžjan ydinvoimalaitoksen 4. maaliskuuta 2022. Hyökkäyksen yhteydessä voimalan koulutusrakennuksessa syttyi tulipalo. Venäjän media ei kertonut tulipalon yhteyttä Venäjän hyökkäykseen. STUKin mukaan tulipalo ei kuitenkaan aiheuttanut vaaraa.
Miehityksen jälkeen voimalan aluetta tulitettiin useita kertoja, ja voimala-alueen rakennukset vahingoittuivat tulituksessa. Voimalan omat työntekijät jatkoivat työskentelyä Venäjän armeijan miehittämässä voimalaitoksessa. IAEA:n mukaan sodankäynti ydinvoimalan alueella vaaransi ydinturvallisuuden.
Sodankäynti vahingoitti sähkölinjoja, ja osa reaktoreista jouduttiin sammuttamaan. Voimalaitos on kytketty sähköverkkoon viiden sähkölinjan välityksellä. Lisäksi sähkönsaanti on varmistettu 20 hätädieselgeneraattorilla, joille on varattu polttoainetta kymmeneksi päiväksi. Hätädieselgeneraattorit jouduttiin käynnistämään ainakin yhden kerran sähkölinjojen vaurioiden takia.
22. heinäkuuta 2022 ukrainalaiset lähteet ilmoittivat iskeneensä voimalaitoksen lähelle kamikaze-drooneilla ja pommituksessa olisi kuollut kolme sotilasta. Laitoksella oli noin 500 venäläistä sotilasta.
Kah'ovkan padon tuhoutuminen 6. kesäkuuta 2023 ei aiheuttanut välitöntä uhkaa voimalaitokselle. Padon tuhoutumisen aikaan voimalan kuudesta reaktorista viisi oli kylmäseisokissa ja kuudes kuumaseisokissa. 8. kesäkuuta myös kuudes reaktori ajettiin kylmäseisokkiin varotoimena.