Tehohoitolääketiede

Tehohoitolääketiede (usein "tehohoito") on lääketieteen osa-alue, jonka keskeisenä toiminta-ajatuksena on tilapäisen hengenvaaran torjunta. Tehohoitoa annetaan sairaalan teho-osastolla tai tehostetun valvonnan osastolla. Teho-osaston toiminnasta ja tehohoidosta vastaa alaan perehtynyt lääkäri, joka Suomessa on lähes poikkeuksetta anestesiologi eli anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkäri. Tehohoidossa toimivalla lääkäri voi myös suorittaa tehohoitolääketieteen 2-vuotisen lisäkoulutusohjelman, joka on yliopistojen koordinoimaa koulutusta; lisäkoulutusohjelmassa voi kouluttautua myös muun soveltuvan erikoisalan lääkäri, kuten infektiosairauksien, kirurgian, lastentautien tai sisätautien erikoislääkäri. Potilaiden hoitovastuu eri sairaaloiden välilä voi vaihdella, mutta Suomessa eri keskussairaaloiden teho-osastoja johtaa anestesiavastuulääkäri. 
Tehohoitolääketieteessä hoidetaan potilaita, joilla on vakava peruselintoimintojen häiriö tai uhka niiden kehittymiseen. Usein kyseessä on hengityksen, verenkierron tai tajunnan tason häiriö tai niiden yhdistelmä. Valtakunnallisen tehohoidon laadunseuranta-aineiston perusteella vuonna 2015 65 % tehopotilaista sai hengityslaitehoitoa, 63 % verenkiertoa tukevaa suonensisäistä lääkitystä ja 6 % dialyysihoitoa. Yliopistosairaaloissa 65 % ja keskussairaaloissa 94 % hoitojaksoista oli ennalta suunnittelemattomia eli päivystyksellisiä. Yleisin syy joutua suunnitellusti tehohoitoon oli sydänkirurgisen toimenpiteen jälkeen.
Tehohoidon päämäränä on hoitaa tilapäinen hengenvaara ja mahdollistaa vakavasta sairaudesta tai vammasta paraneminen. Tarkoituksenmukaista on hoitaa potilaita, joiden tila arvioidaan ohimeneväksi. Teho-osastoilla hoidetaan myös aivokuolleita elinluovuttajia, jolloin keskitytään potilaalta irroitettavien elimien hyvään hoitoon.
THL:n Tehohoidon laaturekisterin muodostavat ne sairaalat, jotka ovat sen toiminnassa mukana. Laaturekisterin tietojen mukaan Suomessa hoidetaan 20 000 tehohoitopotilasta vuosittain. Keskimääräinen tehopotilas on 58 vuotias, mies ja jonka tehohoitojakso kestää noin 3 vuorokautta. Potilasaineistoja sairaaloiden välillä verrattaessa käytetään SAPS 2-pisteytysjärjestelmää (Simplified Acute Physiology Score). Se huomioi sairauden vaikeusasteen. Siinä verrataan toteutunutta kuolleisuutta pisteytysjärjestelmän avulla ennakoituun kuolleisuuteen eli ”standardized mortality ratio”, SMR:ään. Pisteytystä ei voida käyttää yksittäisen potilaan hoidon laadun arviointiin. Kuolleisuus kasvaa jyrkästi potilasryhmissä, joiden SAPS-pisteet nousevat yli 30 ja pistemäärällä 40 kuolleisuus on jo noin 25 %. Potilaan hoitoisuuttaa ja käytettyjä resurrseja mitataan TISS-pisteytyksellä (Therapeutic Intervention Scoring System). Se mittaa potilaan hoitohenkilökunnan työn määrää ja vaativuutta jokaisessa työvuorossa. Mitä enemmän pisteitä, sitä vaativampaa tehohoito on. Kansainvälisesti vertailtuna tehohoito Suomessa on laadukasta. Kuolleisuus teho-osastoilla on Suomessa noin 5 %, sairaalakuolleisuus noin 10 % ja vuoden kuolleisuus noin 20 %. Hoidon tulokset ovat parantuneet vuosi vuodelta. 
Muita tehohoitopotilaan hoitoon keskeisesti osallistuvia ammattiryhmiä ovat mm. lähihoitajat, sairaanhoitajat ja fysioterapeutit. Koronapandemia on nostanut esiin pulan koulutetuista tehosairaanhoitajista. Työskentely teho-osastolla vaatii oman koulutuksensa ja perehdytyksensä. Jo ennen koronapandemiaa on ollut pulaa tehohoitajista. Joulukuussa 2023 tehohoidossa olevien koronapotilaiden lukumäärä oli laskussa kertoi Itä-Suomen yliopiston ja Kuopion yliopistollisen sairaalan anestesiologian ja tehohoidon professori Matti Reinikainen. Koronapotilaat eivät lisänneet merkittävästi tehohoidon kuormitusta. Suurempi ongelma Reinikaisen mukaan on terveyenhuollon ja teho-osastojen henkilöstöpula. Tehohoidossa ei ole Reinikaisen mukaan ylimääräistä reserviä jos tulee uusi koronaepidemian huippu tai muu resursseja vaativa tilanne.
Tehohoitolääketieteen koulutus Suomessa.
Anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkärikoulutus valmistaa työskentelyyn teho-osastoilla. Koulutuspaikoissa järjestetään käytännön koulutuksen lisäksi teoriakoulutusta. Tämä voi olla esimerkiksi luento-, pienryhmä- tai simulaatiokoulutusta. Koulutuksen kesto määräytyy sen mukaan, miten koulutuksen tavoitteet täyttyvät. Erikoislääkärikoulutusta järjestävät Helsingin, Itä-Suomen, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistot. 
Helsingin, Itä-Suomen, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistot järjestävät myös tehohoitolääketieteen lisäkoulutusohjelman mukaista koulutusta. Pääsyvaatimuksena on akuuttilääketieteen, anestesiologian ja tehohoidon, infektiosairauksien, kardiologian, keuhkosairauksien ja allergologian, kirurgian, korva-, nenä- ja kurkkutautien, lastentautien, neurologian, neurokirurgian tai sisätautien erikoislääkärin tutkinto. Koulutuksen kesto on anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkärille vähintään 2 vuotta edellyttäen, että kuitenkin anestesiologian ja tehohoidon erikoislääkärikoulutus on sisältynyt vähintään 12 kuukautta tehohoitokoulutusta. Jos tehohoitokoulutuksen kesto on ollut lyhyempi, pitenee koulutusaika vastaavasti siten, että yhteenlaskettu tehohoitopalvelun kesto on vähintään 3 vuotta. Koulutuksesta vähintään yksi vuosi on tehtävä yliopistosairaalan teho-osastolla. Käytännön palvelua voidaan korvata 6 kuukautta osallistumalla päätoimisesti tehohoitolääketiedettä käsittelevään tutkimustoimintaan. Palvelun aikana on osallistuttava sekä operatiivisten että ei-operatiivisten, monivammapotilaiden, sydänkirurgisten, neurokirurgisten ja neurologisten tehohoitopotilaiden hoitoon. Lisäkoulutusohjelmassa on saatava kokemusta myös lasten tehohoidosta ja perehdyttävä palovammapotilaan alkuhoitoon. Tehojakson aikana on toimittava myös MET-ryhmän lääkärinä. Koulutukseen kuluu teoriakoulutusta vähintään 60 tuntia yksiköiden oman sisäisen viikkokoulutuksen lisäksi. Koulutusohjelmaan sisältyy koe. Vaihtoehtoja kokeen suorittamiseen on kaksi. European Society of Intensive Care Medicine (ESICM) -järjestön järjestämä kansainvälinen koe (European Diploma in Intensive Care Medicine, EDIC) tai kansallinen koe, joita järjestetään kahdesti vuodessa valtakunnallisten erikoislääkärikokeen yhteydessä.