tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Avoin oppiminen

Avoin oppiminen on suuntaus, joka pyrkii laajentamaan oppimaan pääsyä ja osallistumista kaikille. Sillä tarkoitetaan usein digitaalista teknologiaa hyödyntävää oppimista, opetusta ja niiden suunnittelua. Keskeisiä teemoja avoimessa oppimisessa ovat muun muassa avoimet oppimateriaalit ja avoimet oppimiskäytänteet, kuten opetuksen yhteiskehittäminen, avoimet arviointimenetelmät, avointen oppimateriaalien käyttö ja avoimet verkkokurssit.
Avoimella oppimisella tarkoitetaan samaa suuntausta kuin englannin kielen "open education" -termillä. Englanninkielinen "open learning" -termi taas viittaa usein etäopetukseen ja on siksi liian suppea.
Avoimen oppimisen ulottuvuudet.
Euroopan komission raportin ”Opening up Education” mukaan avoin oppiminen koostuu kuudesta ydinulottuvuudesta ja neljästä poikittaisulottuvuudesta. Ydinulottuvuudet vastaavat kysymykseen ”mitä avoin oppiminen on?” ja poikittaiset ulottuvuudet siihen, ”miten avointa oppimista toteutetaan?”. Eri ulottuvuudet kattavat oppimisen avoimuuden eri osa-alueita ja ovat yhteydessä toisiinsa. 
Ydinulottuvuuksia ovat 1) oppimaan pääsy, 2) oppimisen sisältö, 3) opetuskäytännöt (pedagogiikka), 4) oppimisen tunnistaminen ja tunnustaminen, 5) oppimisen yhteistyö ja 6) avoin tutkimus sekä poikittaisulottuvuuksista 1) strategia, 2) teknologia, 3) johtaminen ja 4) laatu.  
Avoin oppiminen Suomessa.
Suomessa avointa oppimista edistetään osana avointa tiedettä. Avoimen tieteen koordinaation yhteydessä toimii Oppimisen avoimuus -asiantuntijaryhmä, joka kokoaa asiantuntijoita Suomen eri korkeakouluista. Oppimisen avoimuus -asiantuntijaryhmä on edistänyt avointa oppimista tekemällä Avoimen oppimisen linjauksen ja aiheeseen liittyviä suosituksia.
Isabelle Fuhrman

Isabelle Fuhrman (s. 25. helmikuuta 1997 Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Estheriä elokuvassa "Ottolapsi" ja Clovea elokuvassa "Nälkäpeli".
Elämä ja ura.
Isabelle Fuhrman vietti lapsuutensa Atlantassa. Hänen vanhempansa ovat Nick Fuhrman ja neuvostoliittolaissyntyinen toimittaja Elina Fuhrman. Hänellä on vanhempi sisko laulaja Madeline Fuhrman.
Fuhrmanin näyttelijänura alkoi seitsemänvuotiaana, kun Cartoon Networkin näyttelijöiden valitsija löysi hänet ja laittoi hänet "Cartoon Fridays" -ohjelmaan. Fuhrman teki suuren elokuvadebyyttinsä vuoden 2007 draamassa "Hounddog". Samana vuonna hänet valittiin "Ottolapsi"-elokuvan päähenkilöksi Peter Sarsgaardin ja Vera Farmigan kanssa. Fuhrmanin esiintyminen Estherinä sai kriitikoilta kehuja: se oli kuulemma "palkintojen arvoinen" ja "yksi lapsinäyttelijöiden ikimuistoisimmista esiintymisistä vuosiin".
Fuhrmanin muita esiintymisiä ovat roolit Gretchen Dennisinä "Aavekuiskaaja"-televisiosarjassa, Grace O'Neilinä "Lain kourat" -televisiosarjan pilottijaksossa sekä erinäiset roolit monissa mainoksissa. Hän on esiintynyt kahdeksassa jaksossa "Masters of Sex" -draamasarjassa.
Fuhrman on pääroolissa Angie Vanderveerina komediatrillerissä "Salvation Boulevard".
Maa aikojen alussa 7 – Kylmän tulen kivi

Maa aikojen alussa 7 – Kylmän tulen kivi ("The Land Before Time VII: The Stone of Cold Fire") on yhdysvaltalainen animaatioelokuva.
Elokuvan päähahmot ovat viisi dinosauruskaverusta, Pikkutassu, Sera, Piikki, Alli ja Petri. Elokuvassa seikkailee myös kaksi "sateenkaarinaamaa" sekä Petrin eno nimeltään Lentola.
José Anigo

José Anigo (s. 15. huhtikuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Olympiakosin urheilutoimejohtajana ja päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Anigo aloitti pelaajauransa juniorina Cité Saint-Louis'n ja Provence Sportsin joukkueissa, kunnes liittyi 1975 Olympique de Marseillen juniorijoukkueeseen. Hän debytoi edustusjoukkueessa 1979 ja pelasi seurassa kaikkiaan yli 200 sarjaottelua. Hän oli mukana OM:n noustessa pääsarjaan kaudella 1983–1984. Hän jätti seuran 1987 vähäisen peliajan vuoksi ja siirti Nîmes Olympiqueen. Kolmen kauden jälkeen Anigo siirtyi US Marseille Endoumeen. Hän pelasi uransa lopun alemmilla sarjatasoilla ja edusti myös SO Cassis Carnoux'ta. Hän lopetti pelaajauransa 35-vuotiaana 1996.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa lopulla Anigo toimi kauden 1995–1996 US Endoumen pelaajavalmentajana. Hän toimi myös yhden kauden ajana GS Consolat'n päävalmentajana, kunnes palasi Olympique Marseillen organisaatioon ja aloitti työskentelyn valmentajana "centre de formation'ssa"'. Kesäkuussa 2001 Anigosta tuli OM:n päävalmentaja, mutta pesti jäi lyhyeksi, kun Tomislav Ivićin palasi takaisin jo syyskuussa. Anigo nousi päävalmentajaksi uudelleen tammikuussa 2004 Alain Perrinin potkujen jälkeen. Hänen johdollaan seura sijoittui kauden päätteeksi Liguessä seitsemänneksi ja eteni UEFA Cupin finaaliin, jossa Valencia CF oli kuitenkin parempi maalein 2–0. Hyvän menestyksen vuoksi Anigo sai jatkaa tehtävässään, mutta kehno syyskausi koitui lopulta kohtaloksi ja hän sai lähteä joulukuussa 2004. 
Kauden 2005–2006 alusta alkaen Anigo on jatkanut uraansa Olympique Marseillessa urheilutoimenjohtajana. Hänen aikanaan seura on hankkinut useita nuoria lupaavia pelaajia (Franck Ribéry, Mamadou Niang, Steve Mandanda) sekä kokeneempia vahvistuksia (Djibril Cissé, Benoît Cheyrou), jotka ovat olleet avainasemassa seuran paluussa Ranskan huipulle. Joulukuussa 2013 Olympique Marseille erotti päävalmentajansa Élie Baupin ja ilmoitti, että Anigo toimii seuran päävalmentajana kauden loppuun saakka. 
Kesäkuussa 2015 Anigo palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli tunisialaisen Espérancen päävalmentaja. Viisi tappiota kauden seitsemästä ensimmäisestä ottelusta johtivat pikapotkuihin elokuun lopussa. 
Heinäkuussa 2017 Anigo palasi valmennustehtäviin kreikkalaisseura Levadiakosin päävalmentajana. Ranskalaisen johdolla seura sijoittui Kreikan Superliigassa kymmenenneksi. Kauden 2017/18 jälkeen Anigo siirtyi Levadiakosista Panionionisin päävalmentajaksi. Anigon pesti päättyi potkuihin joulukuun alussa 2018, kun Panionios oli Kreikan liigassa kahdeksantena.
Vuonna 2019 Anigo jatkoi uraansa Nottingham Forestin organisaatiossa kykyjenetsinnän johtajana. Keväällä 2022 hän siirtyi Olympiakosin urheilutoimenjohtajaksi. Huhtikuussa 2023 Anigosta tuli loppukauden ajaksi myös Olympiakosin päävalmentaja.
Aryana Engineer

Aryana Engineer (s. 6. maaliskuuta 2001) on kanadalainen lapsinäyttelijä, joka teki debyyttinsä vuoden 2009 kauhuelokuvassa "Ottolapsi.
Engineer syntyi 6. maaliskuuta 2001 Vancouverissa Brittiläisessä Kolumbiassa. Hänet löysi hänen agenttinaapurinsa, joka näki hänen kommunikoivan kuuron äitinsä kanssa viittomakielellä. Naapuri esitteli hänet "Ottolapsi"-elokuvan näyttelijöiden valitsijoille, jotka etsivät viittomakielen taitavaa nuorta tyttöä Maxin osaan. Aryana sai roolin.
Aryanan kuulo on heikko, ja hän käyttää kuulolaitetta.
Drumbo

John ”Drumbo” French (s. 29. syyskuuta 1948) on yhdysvaltalainen rumpali ja muusikko. Hän soitti Captain Beefheartin "Trout Mask Replica" -albumilla ja lukuisissa muissa Beefheartin levytyksissä. Beefheart kutsui häntä nimellä ”Drumbo”. Frenchillä oli merkittävä rooli the Magic Bandissä ja "Trout Mask Replica" -session aikana. French nuotinsi Beefheartin pianolla soittamat musikaaliset ideat yhtyeen muille jäsenille. Vuonna 2008 French julkaisi taiteilijanimellään Drumbo soololevynsä "City of Refuge". Albumilla soittaa the Magic Bandistä tunnettuja muusikoita kuten John Thomas, Mark Boston (taiteilijanimi Rockette Morton), Bill Harkleroad (taiteilijanimi Zoot Horn Rollo) ja Greg Davidson (taiteilijanimi Ella Guru). Albumin julkaisi brittiläinen levymerkki Proper Records. Vuonna 2010 French julkaisi ajastaan the Magic Bandissä muistelmateoksen "Beefheart: Through the Eyes of Magic".
UDP-glukuronyylitransferaasi

UDP-glukuronyylitransferaasi eli UGT on entsyymi, joka katalysoi glukuronidaatiota eli metaboliaa, jossa entsyymin substraattiin liitetään glukuronihapporyhmä UDP-glukuronihapolta. UDP-glukuronyylitransferaasientsyymit ovat tärkeitä lääkeaineiden ja myrkyllisten vierasaineiden aineenvaihdunnassa. Ihmisellä entsyymejä on erityisesti maksassa, munuaisissa ja suolistossa.
Substraatit.
UDP-glukuronyylitransferaaseja on useita erilaisia ja nisäkkäillä tunnetaan ainakin 50 erilaista isomorfia. Ihmisen UDP-transferaasit jaetaan kahteen ryhmään UGT1- ja UGT2-entsyymit. Jokaisella entsyymillä on omat substraattinsa ja myös inhibiittorinsa. Substraatteja voivat olla ihmisen omat aineenvaihduntatuotteet, kuten bilirubiini, hormonit kuten androsteroni ja estradioli sekä lääkeaineet, kuten ibuprofeeni, klotsapiini ja naltreksoni.
Olosuhteet ja inhibiittorit.
UDP-glukuronyylitransferaasit toimivat tehokkaimmin eliöstä riippuen lämpötilan ollessa 2–55 °C ja pH:n ollessa 6–8,5. Entsyymejä inhibitoivat muun muassa elohopean, kuparin, raudan ja nikkelin ionit. Lääkeaineista UDP-glukuronyylitransferaasien toimintaa heikentävät muun muassa probenesidi, naltroksaani ja flukonatsoli. Monet UDP-glukuronyylitransferaasien substraateista ovat suuremmissa pitoisuuksissa niiden inhibiittoreita.
UDP-glukuronyylitransferaasi ja sairaudet.
Gilbertin oireyhtymässä bilirubiinin glukuronidaatiota katalysoivan UPD-glukuronyylitransferaasin toiminta on hieman heikentynyt. Huomattavasti harvinaisemmassa Crigler–Najjarin oireyhtymässa saman entsyymin teho on huomattavasti heikentynyt tai entsyymiä ei erity lainkaan.
Karel Roden

Karel Roden (s. 18. toukokuuta 1962, České Budějovice) on tšekkiläinen näyttelijä.
Biografia.
Aiempi elämä.
Rodenin isä ja isoisä olivat myös näyttelijöitä. Opiskeltuaan teatteritaidetta Prahassa hän on esittänyt elokuvissa ja teattereissa monia rooleja.
Näyttelijänura.
Tšekin ulkopuolella hänet tunnetaan monista Hollywood-rooleistaan, kuten elokuvissa "15 Minutes" (2001), "Blade II" (2002), "Bulletproof Monk" (2003), "Medusan isku" (2004), "Hellboy" (2004), "Running Scared" (2006), "Largo Winch" (2008), "RocknRolla" (2008) ja "Ottolapsi" (2009). Hänellä oli myös pieni rooli vuoden 2007 elokuvassa "Mr. Bean lomailee". Hän esitti Juraj Thurzoa "Bathory"-elokuvassa vuonna 2008.
Pääroolistaan elokuvassa "Guard No. 47" Roden sai Czech Lion -palkinnon. Hän sai myös Alfréd Radok -palkinnon esiintymisestään Brunona näytelmässä "Le Cocu Magnifique."
Roden tekee Mikhail Faustinin ääniroolin videopelissä "Grand Theft Auto 4".
Yksityiselämä.
Roden asuu Prahassa näyttelijä-taiteilija Jana Krausován kanssa.
C. C. H. Pounder

Carol Christine Hilaria Pounder (s. 25. joulukuuta 1952), taiteilijanimeltään CCH Pounder, on guyanalais-yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on esiintynyt monissa elokuvissa, televisioon tehdyissä elokuvissa, näytelmissä ja television minisarjoissa, ja hän on esiintynyt vierailevana tähtenä monissa tunnetuissa televisio-ohjelmissa. Pounder näyttelee Mo'at Na'via elokuvassa "Avatar".
Aiempi elämä.
Pounder syntyi 25. joulukuuta 1952 Georgetownissa. Hänen vanhempansa ovat Betsy Enid Arnella (o.s. James) sekä Ronald Urlington Pounder. Hän kasvoi Englannissa ja hän muutti vuonna 1970 Yhdysvaltoihin, jossa hän meni Ithaca Collegeen. Pounder teki näyttelijädebyyttinsä vuonna 1979 elokuvassa "All That Jazz".
Ura.
Pounder näytteli elokuvassa "Bagdad Café" ja on esiintynyt monissa toisissa menestyneissä elokuvissa pienemmissä rooleissa. Hän on ensisijaisesti keskittynyt televisiouraansa. 1980-luvun alussa Pounder esiintyi ensi kerran vierasrooleissa sarjassa "Hill Street Blues". Sen jälkeen hän esiintyi vierasrooleissa myös sarjoissa "Miami Vice", "RoboCop 3", "L.A. Law", "Salaiset kansiot", "Living Single" ja "Aikahyppy" ennen, kuin ryhtyi esittämään tri Angela Hicksiä sarjassa "Teho-osasto". Hänen roolinsa sarjassa kesti vuodesta 1994 vuoteen 1997. Tämän jälkeen hän jatkoi vierailevien hahmojen esittämistä, ja esiintyikin sellaisissa sarjoissa, kuin "Oikeus ja kohtuus", "", "Millennium", "The West Wing" ja lyhytaikaisessa tilannekomediasarjassa "Women In Prison".
Vuodesta 2002 vuoteen 2008 hän esiintyi etsivä Claudette Wymsinä FX Networksin poliisidraamassa "Shield - lain varjolla". Hän sai roolistaan ehdokkuuden Emmy-palkinnon saajaski. Aiemmin hän oli ollut Emmy-ehdokkaana vuosina 1995 (vierailustaan "Salaisissa kansioissa") ja 1997 (sarjassa "Teho-osasto").
Pounder on lainannut ääntään joillekin videopeleille ja animaatiotöille. Pounder oli yksi vuonna 2003 julkaistun HBO-elokuvan "Unchained Memories: Readings from the Slave Narrative" lukijoista.
Nykyisin hän esiintyy sarjassa "".
Yksityiselämä.
Pounder on naimisissa senegalilaisen antropologisti Boubacar Konen kanssa. Pari meni naimisiin afrikkalaisessa seremoniassa Dakarissa Senegalissa, ja he menivät uudestaan naimisiin Los Angelesissa Kaliforniassa puoli vuotta myöhemmin. Kone on Dakarissa Senegalissa olevan The Boribana Museumin perustaja. Heillä on kolme lasta (s. 1971, 1973 ja 1982).
Pounder omisti ennen korukaupan Banji Girls yhteistyökumppaninsa Conni Marie Brazeltonin kanssa, mutta myy nykyisin koruja vain nettisivujensa kautta.
United States Marshals Service

United States Marshals Service, lyhyemmin U.S. Marshals tai USMS, suomeksi liittovaltion sheriffi on oikeusministeriön alainen liittovaltion lakia Yhdysvalloissa valvova virasto. Se perustettiin 24. syyskuuta 1789 ja on siten vanhin liittovaltion lakia valvova virasto Yhdysvalloissa. Sen päämaja sijaitsee Arlingtonissa, Virginian osavaltiossa.
Aseistus.
USMS:n työntekijät kantavat ensisijaisena aseenaan Glock 22-, 23- tai 27 -pistoolia. He voivat myös kantaa toista asetta, mikäli kokevat sen tarpeelliseksi. Lisäksi he saavat tarvittaessa käyttöönsä puoliautomaattisen AR-15-kiväärin ja 12-kaliiperisen haulikon. USMS:n erikoisjoukot käyttävät hiljennettyä 9 mm versiota Coltin M16-kivääristä tai MP5-konepistooleja sekä erilaisia revolvereja, tarkkuuskivääreitä ja rynnäkkökivääreitä.
Kuolemantapaukset.
Yli 200 USMS:n työntekijää on kuollut virantoimituksessa. Ensimmäinen työtehtävissä kuollut liittovaltion sheriffi ja samalla Yhdysvaltain ensimmäinen työtehtävissä kuollut liittovaltion poliisivirkamies oli Robert Forsyth, jota ammuttiin 11. tammikuuta 1794.
Jaume Collet-Serra

Jaume Collet-Serra (s. 23. maaliskuuta 1974 Barcelona) on espanjalaissyntyinen amerikkalainen elokuvaohjaaja.
Collet-Serra tunnetaan parhaiten vuoden 2005 ohjauksestaan "House of Wax" sekä vuoden 2009 elokuvasta "Ottolapsi". Hän on ohjannut myös draamatrillerin "Unknown", joka sai ensi-iltansa vuonna 2011 ja jossa pääosia näyttelevät Frank Langella, Liam Neeson, January Jones ja Diane Kruger.
Carl Eldh

Carl Johan Eldh (10. toukokuuta 1873 Film, Uplanti – 26. tammikuuta 1954 Tukholma), oli ruotsalainen kuvanveistäjä. 
Eldhin isä oli seppä, ja 19-vuotiaana Carl aloitti opinnot Tekniska högskolanissa. Vuosina 1897–1904 hän oleskeli Pariisissa. Hän sai vaikutteita Auguste Rodinilta. Eldh teki aikansa poliitikoista ja taiteilijoista rinta- ja kokovartalokuvia veistoksellisten monumentaalitöiden ohella. 
Tultuaan kotiin Pariisista hän tapasi Elise Perssonin, ja vuonna 1907 heille syntyi tytär Brita. Vuonna 1921 vaimo ja lapsi muuttivat Kaliforniaan. Carl Eldhin kuoleman jälkeen Brita Eldh vaikutti tarmokkaasti Eldhin ateljeemuseon perustamiseen. Ateljeemuseo toimii 1918 valmistuneessa Eldhin entisessä ateljeessa, joka sijaitsee Tukholman keskustan pohjoislaidalla Bellevueparken-puistossa.
Eldh oli Christian Erikssonin ja Carl Millesin kanssa Ruotsin huomattavimpia kuvanveistäjiä 1900-luvun alkupuolella. Eldh työskenteli monien arkkitehtien, kuten Ivar Tengbomin, Erik Lallerstedtin ja Ragnar Östbergin kanssa.
Bram Fischer

Abraham "Bram" Fischer (23. huhtikuuta 1908 Oranjejoen siirtokunta – 8. toukokuuta 1975 Bloemfontein) oli eteläafrikkalainen lakimies ja poliittinen aktivisti. Fisherille myönnettiin vuonna 1967 Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto.
Fischer tuli vaikutusvaltaisesta afrikaaneriperheestä: hänen isänsä oli arvostettu tuomari Oranjessa ja isoisä toimi Oranjejoen siirtokunnan pääministerinä vuosina 1907–1910. Fischer opiskeli "Grey Collegessa" Bloemfonteinissa ja "University of South Africassa" ja valmistuttuaan opiskeli kolme vuotta Oxfordin yliopistossa Rhodes-stipendiaattina. Tuona aikana Fischerin poliittinen kanta muuttui afrikaanerinationalismista kommunismiin. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Fischer ryhtyi toimimaan lakimiehenä Johannesburgissa. Hän liittyi myös vaimonsa kanssa vuonna 1942 Etelä-Afrikan kommunistiseen puolueeseen.
Vuonna 1952 Fischer toimi Nelson Mandelan, Walter Sisulun ja kahdeksantoista muun ANC:n johtajan puolustusasianajajana näiden saatua syytteen väestö- ja rekisteröinti- ja kommunismin hävittämislain vastaisen uhmakampanjan vuoksi ja sai itse kommunismin hävittämislain mukaisen pannamääräyksen vuonna 1953.
Koska Bram Fischer ei sattumalta ollut Lilies leaf -maatilalla poliisien pidättäessä Umkhonto we Sizwen johtajiston, hän saattoi toimia syytettyjen puolustusasianajajana Rivonian oikeudenkäynnissä. Fischer pidätettiin apartheidin vastaisen toimintansa vuoksi 23. syyskuuta 1964. Oikeudenkäynnin aikana hän siirtyi maan alle, mutta hänet vangittiin uudelleen joulukuussa 1965. Hänet tuomittiin kommunisminhävittämislain ja šabotaasia suunnittelevan salaliiton nojalla elinikäiseen vankeuteen.
Fischer sairastui vankeusaikana syöpään ja liberaalin lehdistön ja poliitikkojen laajan kampanjan jälkeen hänet vapautettiin terveydellisistä syistä muutama viikko ennen kuolemaansa.
Taylor Negron

Brad Taylor Negron (1. elokuuta 1957 Glendale, Kalifornia – 10. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja stand up -koomikko, joka esiintyi monissa 1980-luvun komediasarjoissa. Hän näytteli elokuvassa "Viimeinen partiopoika" ja oli vakituisessa roolissa taloudenhoitaja Manuelona "So Little Time" -televisiosarjassa Mary-Kate ja Ashley Olsenin kanssa. Hän oli myös yhden jakson vierasroolissa "Waverly Placen velhot"- ja "Frendit"-sarjoissa. Hän esiintyi vuoden 2008 "Channels"-elokuvan päähenkilönä.
Yksityiselämä.
Negronin isä oli Conrad Negron Sr., joka oli kalifornialaisen Indian Wellsin kaupungin pormestari. Negron kasvoi Pasadenassa, Kaliforniassa. Hän oli puertoricolaista, juutalaista ja italialaista alkuperää.
Jesse Head

Jesse Head (s. 1. syyskuuta 1983 Seguin, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Larry Slotnickin roolissa tilannekomediassa "So Little Time" Olsenin sisarusten Mary-Katen ja Ashleyn kanssa. Hänellä on ollut rooli myös "Huff – terapian tarpeessa" -televisiosarjassa, ja hän on tehnyt vierasesiintymisiä toisiin sarjoihin, kuten "Num3rot", "Greyn anatomia" ja "Summerland".
Mona Kortelampi

 Mona Kortelampi (os. Lindberg, ent. "Lankinen", s. 11. lokakuuta 1966) on helsinkiläinen freelancenäyttelijä.
Kortelampi kirjoitti ylioppilaaksi 1985. Näyttelijäntyötä hän on opiskellut muun muassa Teatterikorkeakoulussa sekä täydennyskoulutus- ja erikoistumiskursseilla.
Kortelammella oli kiinnitys lasten- ja nuortenteatteriryhmä Lähiöteatteriin vuosina 1985–1999. Vuodesta 2000 Kortelampi on toiminut freelancenäyttelijänä. 
Vuonna 2012 hän oli mukana perustamassa improvisaatioryhmä Avokelaa.
Kortelampi on nähty myös Teatteri Helsingin näyttelijänä Tervasaaren amfiteatterissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. Kortelampi esiintyi myös Salomen roolissa Valtimonteatterin 15-vuotis juhlanäytelmässä Naisten juhla, jonka ohjauksesta vastasivat elokuvaohjaajat Jenni Toivoniemi ja Ulla Heikkilä.
Televisiossa Kortelampi on näytellyt muun muassa sarjoissa "Dowshiftaaja""t", "Salatut elämät", "Kaverille ei jätetä", "Toisen kanssa" (2014), "Kimmo" , "Ismo" sekä "Valheen vangit" (Eyeworks Finland / LIV) sekä elokuvissa "Päin seinää" (2014), "Nuotin vierestä" (2016), "Presidentti" (2017) ja "Viraali" (2017).
Kortelampi on näytellyt myös useissa lyhytelokuvissa mm. Auringonpistos, joka sai ensi-iltansa Tallinnan Sleepwalkers Festivaaleilla ja musiikkivideoissa. 
Häntä on kuultu animaatiohahmojen suomalaisäänenä muun muassa elokuvissa "Basil Hiiri – Mestarietsivä" (1986), "Maa aikojen alussa" (1989), "Fievel matkalla Amerikkaan" (1991) ja "Fievel matkalla villiin länteen" (1992).
Kortelampi on Helsingin kaupunginteatterin säätiön edustajiston varajäsen ja on ollut Teatterimuseon säätiön edustajiston varsinainen jäsen. Hän on toiminut myös Helsingin kaupungin työllistämistoimikunnan varajäsenenä. 
Kortelampi on myös Helsingin freelancenäyttelijäyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 2013 sekä vaikuttaa Suomen Näyttelijäliiton hallituksessa sekä valtuustossa.
Nils Ericson

Nils Ericson, synt. "Ericsson" (31. tammikuuta 1802 Långbanshyttan, Värmlanti – 8. syyskuuta 1870 Tukholma) oli ruotsalainen vapaaherra ja insinööri. 
Nils Ericson oli John Ericssonin veli. Veljekset opiskelivat Baltzar von Platenin luona Götan kanavan rakentamisen aikana. Ericson itse oli sittemmin johtamassa suuria kanavarakennustöitä Ruotsissa, kuten Säfflen kanava, Karlstadin satama- ja kanavarakennukset, Albrektssundin kanava, Dalslandin kanava ja akvedukti Håverudissa. Hänen suurin työnsä oli kuitenkin "Trollhätte kanal", Trollhättanin kanava vuosina 1830–1844. Vuosina 1845–1856 Ericson johti Saimaan kanavan rakentamista Suomessa.
Kanava-ajan jälkeen Nils Ericson oli johtamassa Ruotsin ensimmäistä rautateiden rakentamista vuoteen 1862. 
Nils Ericson aateloitiin 1854, ja hän otti yhden s:n pois sukunimestään. Vuonna 1860 hänestä tehtiin vapaaherra.
Clare Carey

Clare Carey (s. 11. kesäkuuta 1967) on televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän syntyi katolisen lähetysmatkan aikana Rhodesiassa, jossa hänen lääkäri-isänsä ja opettajaäitinsä olivat palveluksella.
Ura.
Carey on näytellyt paitsi elokuvissa, myös monissa televisiorooleissa, kuten Kelly Foxin roolissa yhdysvaltalaisessa tilannekomediassa "Coach" ja Macy Carlsonin roolissa lyhytikäisessä televisiosarjassa "So Little Time". Hänellä on ollut pysyvät roolit myös sarjoissa "Pahan tytär" ja "Jericho".
Tällä hetkellä Carey esiintyy televisiosarjassa "Crash" Christine Emoryna, ja hän teki myös jokin aika sitten vierasroolin "Eli Stoneen". Hän teki myös cameon palkitussa indie-elokuvassa "La Cucina", jossa hän näytteli Rachel Hunterin tyttöystävää.
Kristian Erslev

Kristian Sophus August Erslev (28. joulukuuta 1852 Kööpenhamina – 20. kesäkuuta 1930), oli tanskalainen historioitsija.
Vuosina 1883-1916 Erslev oli professorina Kööpenhaminassa. Hän oli myös valtionarkistonhoitaja vuosina 1916-24.
Erslev tutki varsinkin Pohjolan keskiaikaa.
Natashia Williams

Natashia Williams-Blach (s. 2. elokuuta 1978 Pontiac Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja aiempi Wonderbra-kampanjamalli, joka tunnetaan ehkä parhaten roolistaan Shane Phillipsinä sarjassa "She Spies". Hän on esiintynyt myös sarjoissa "So Little Time" ja "Romeo!".
Natashia esiintyi American Idolin seitsemännellä tuotantokaudella Natashia Blachina. Muutos sukunimessä johtui hänen avioliitostaan. Hän pääsi Hollywood-kierrokselle asti viidenkymmenen parhaan joukkoon, mutta tippui pois kisasta juuri ennen, kuin Top 24 valittiin.
Parafjanava

Parafjanava (, ) on pieni, 250 asukkaan kylä Dokšytsyn piirissä, Vitsebskin alueella, Valko-Venäjällä. Kylä sijaitsee 11 kilometriä Dokšytsystä länteen. Kylän kautta kulkee rautatie.
Kylässä on syntynyt venäläinen säveltäjä Vladimir Dukelski, joka tunnetaan paremmin nimellä Vernon Duke.
Slim Pickens

Louis Burton Lindley Jr. (29. kesäkuuta 1919 – 8. joulukuuta 1983), taiteilijanimeltään Slim Pickens, oli yhdysvaltalainen rodeoesiintyjä ja elokuva- ja televisionäyttelijä.
Aiempi elämä.
Louis Burton Lindley Jr. syntyi Kingsburgissa Kaliforniassa. Hänen vanhempansa olivat Sally Mosher (o.s. Turk) ja Louis Bert Lindley Sr. Hän oli loistava ratsastaja jo nelivuotiaana, ja 12-vuotiaana hän lopetti koulun liittyäkseen rodeoon. Hänelle sanottiin, että rodeossa työskentely olisi "slim pickings" (hyvin vähän rahaa), ja tästä hän sai taiteilijanimensä Slim Pickensin. Pickensillä meni kuitenkin hyvin ja lopulta hänestä tuli tunnettu rodeoklovni.
20 vuoden rodeouran jälkeen hänen suuret silmänsä, kuukasvonsa ja suuret fyysiset kykynsä toivat hänelle roolin lännenelokuvasta "Rocky Mountain". Tämän elokuvan jälkeen hän esiintyi monissa lännenelokuvissa näytellen sekä pahoja että hyviä.
Elokuvaura.
Pickens esiintyi kymmenissä elokuvissa, joihin kuuluvat esimerkiksi "Old Oklahoma Plains" (1952), "Down Laredo Way" (1953), "Vihan riivaama" (1961), "" (1964), "Major Dundee" (1965), "Postivaunut länteen" (1966), "Never a Dull Moment" (1968), "The Cowboys" (1972), "Pakotie" (1972), "Ginger in the Morning" (1974), "Blazing Saddles" (1974), "Poor Pretty Eddy" (1975), "Rancho Deluxe" (1975), "Tom Horn" (1980), "An Eye for an Eye" (1966) ja "Pat Garrett ja Billy the Kid" (1973).
Vuonna 1978 Pickens lainasi äänensä teemapuisto Silver Dollar Cityn Rube Dugan -nimiselle hahmolle "Rube Dugan's Diving Bell" -nimiseen laitteeseen. "Diving Bell" oli simulaatiolaite, joka vei matkustajat matkalle Lake Silverin pohjaan ja takaisin. 
Vuonna 1960 hän esiintyi NBC:n "Overland Trail" -sarjan yhdessä jaksossa. Hän esiintyi viisi kertaa NBC:n "Outlaws" -lännensarjassa Slim-nimisenä miehenä. Vuonna 1967 Pickensillä oli rooli ABC:n lännensarja "Custerissa".
Pickensille tarjottiin Dick Hallorannin roolia Stanley Kubrickin elokuvaan "The Shining – Hohto". Hän kieltäytyi sanoen, että Kubrickin kanssa työskentely "Tohtori Outolemmessä" oli rasittavaa.
Televisio.
Pickens esiintyi monissa televisiosarjoissa vierailijana. Niihin kuuluivat esimerkiksi esiintymiset sarjoissa "The Wide Country", "The Legend of Jesse James", "The Fugitive", "The Man from U.N.C.L.E.", "Alias Smith and Jones", "The Lone Ranger", "The Virginian", ja "Kung Fu".
Palkinnot.
Vuonna 1982 Pickens lisättiin "Western Performers Hall of Fameen" Oklahoma Cityyn Oklahomaan. Hän pääsi myös "Pro Rodeo Cowboy Hall of Fameen" Colorado Springsiin.
Yksityiselämä.
Viimeiset vuotensa Pickens eli vaimonsa kanssa Columbiassa Kaliforniassa. Hän kuoli 8. joulukuuta 1983 sen jälkeen, kun hänen aivokasvaintaan oltiin yritetty leikata. Hänet polttohaudattiin.
12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä

12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä ("12 Days of Terror") on Jack Sholderin ohjaama kauhu- ja jännityselokuva vuodelta 2004. Se perustuu vuonna 1916 sattuneisiin tositapahtumiin, jotka innoittivat Peter Benchleytä kirjoittamaan menestysromaaninsa "Tappajahai". Elokuva on julkaistu Suomessa DVD:lle ja sen ikäraja Suomessa on K-13.
Juoni.
Elokuva sijoittuu kesään 1916 ja kertoo nuoresta rantavahti Alexista (Colin Egglesfield). Eräänä päivänä Alex näkee miehen joutuvan hain hyökkäyksen uhriksi ja kiskoo tämän pois vedestä. Mies kuitenkin kuolee. Kaupungin pormestari ei ole halukas sulkemaan rantoja – hän ei usko hyökkääjän olleen hai – vaan veikkaa syyksi saksalaisen sukellusveneen ampumaa torpedoa. Hai kuitenkin hyökkää uudestaan. Rantoja suojelemaan lasketaan verkot, mutta hai pääsee kaupungin keskellä virtaavaan jokeen ja tappaa lisää ihmisiä. Alex keskustelee asiantuntijan kanssa, joka kertoo hyökkääjän olevan todennäköisesti valkohai. Alex, jolle asiasta on tullut jo lähes henkilökohtainen, päättää ystävänsä (John Rhys-Davies) kanssa lähteä etsimään haita saadakseen sen tapetuksi.
Rosemary Murphy

Rosemary Murphy (13. tammikuuta 1925 München, Saksa – 5. heinäkuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Murphyn vanhemmat olivat amerikkalaiset Mildred (o.s. Taylor) ja diplomaatti Robert D. Murphy. He lähtivät Saksasta vuonna 1939, kun toinen maailmansota alkoi.
Murphy meni Manhanttanville Collegeen ja näyttelijäkouluun Neighborhood Playhouseen ja Actors Studioon ennen kuin aloitti teatterinäyttelijän uransa. Hän teki lavadebyyttinsä Saksassa vuonna 1949. Broadway-debyyttinsä hän teki vuonna 1950 "The Tower Beyond Tragedy" -näytelmässä.
Murphy näytteli myös elokuvissa ja televisiossa. Hän näytteli Sara Delano Rooseveltia minisarjoissa "Eleanor and Franklin" (1976) ja "". Hän esiintyi Maudie Atkinsonina "Kuin surmaisi satakielen" -elokuvassa sekä prostituoituna Callie Hackerina "Lahjomaton sheriffi" -elokuvassa (1973).
Viktor Obnorski

Viktor Pavlovitš Obnorski (, 23. marraskuuta 1851 nykyisen Vologdan alueen Grjazovets – 17. huhtikuuta 1919 Tomsk) oli venäläinen vallankumouksellinen.
Viktor Obnorski syntyi porvarisperheeseen. Vuosina 1869–1873 hän työskenteli viilarina Pietarissa. Vuosien 1871–1872 vaihteessa hän osallistui työläiskerhojen perustamiseen ja oli yhteydessä tšaikovskilaisten kanssa. Vuonna 1873 hän muutti Odessaan. Vuosina 1874–1878 hän kävi kolmesti ulkomailla. Asuessaan Lontoossa, Pariisissa ja Genevessä hän tutustui ensimmäisen internationaalin ja länsieurooppalaisen työväenliikkeen toimintaan sekä ylläpiti suhteita Venäjän vallankumousliikkeen eri suuntauksiin.
Vuoden 1875 alussa Obnorski levitti vallankumouksellista propagandaa Arkangelin läänin talonpoikien keskuuteen. Vuosina 1875–1876 hän perusti Stepan Halturinin kanssa Pohjois-Venäjän työväenliiton (ven. "Severnyi sojuz russkih rabotših"). Vuoden 1878 lopussa hän solmi Krakovassa ja Varsovassa yhteyksiä puolalaisiin sosialisteihin.
Obnorski pidätettiin Pietarissa tammikuussa 1879. Hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen, jonka hän kärsi Karan pakkotyövankilassa. Vuodesta 1884 lähtien hän oli karkotettuna Taka-Baikaliassa. Vuodesta 1909 hän asui poliisin valvonnan alaisena Kuznetskissa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet valittiin kaupungin kansalaisjärjestöjen komitean jäseneksi.
Mihail Mihailov

Mihail Larionovitš Mihailov (, 16. tammikuuta 1829 Orenburg – 15. elokuuta 1865 nykyisen Taka-Baikalian aluepiirin Kalgan piirin Kadaja) oli venäläinen runoilija ja vallankumouksellinen.
Mihail Mihailov syntyi virkamiehen ja kazakkiylimyksen tyttären perheeseen. Hänen isoisänsä oli Aksakovien maaorja, joka kuoli raipparangaistukseen. Mihailov opiskeli Pietarin yliopistossa ja julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1845. Hän toimi "Sovremennik"-kirjallisuuslehden avustajana ja vuodesta 1860 sen toimittajana. Hän laati Nikolai Šelgunovin kanssa nuorisolle osoitetun vallankumouksellisen julistuksen, joka painettiin Lontoossa Aleksandr Herzenin kirjapainossa. Syksyllä 1861 Mihailov pidätettiin ja tuomittiin kuuden vuoden pakkotyörangaistukseen. Hän kärsi tuomiotaan Nertšinskin pakkotyövankilassa.
Lev Rudnev

Lev Vladimirovitš Rudnev (, 13. maaliskuuta 1885 Novgorod – 19. marraskuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti ja yksi Stalinin ajan klassismin näkyvimmistä edustajista.
Lev Rudnev opiskeli Leon Benois’n johdolla Pietarin taideakatemiassa (valmistui 1915) ja työskenteli Ivan Fominin apulaisena. Vuosina 1922–1948 hän toimi taideakatemian ja vuosina 1948–1952 Moskovan arkkitehtuuri-instituutin professorina.
1920-luvun alussa Rudnev osallistui Pietarin Mars-kentän vallankumouksellisten hautamuistomerkin suunnitteluun. Hänen merkittävimpiä töitään ovat Moskovassa Vladimir Muntsin kanssa rakennetut Frunzen sotilasakatemia (1937), marsalkka Šapošnikovin kadun (1934–1938) ja Frunzen rantakadun (1938–1955) hallintorakennukset sekä Sergei Tšernyševin, Pavel Abrosimovin ja Aleksandr Hrjakovin kanssa toteutetut Moskovan yliopiston rakennukset. Arkkitehdin muita töitä ovat Azerbaidžanin hallituksen talo Bakussa (1952) sekä Varsovan Kulttuurin ja tieteen palatsi (1952–1955).
Sergei Netšajev

Sergei Gennadijevitš Netšajev (, 2. lokakuuta 1847 Ivanovo-Voznesenskojen kylä, nykyinen Ivanovo, Venäjä – 3. joulukuuta 1882 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen.
Elämä.
Sergei Netšajev oli tilanomistaja Pjotr Jepiševin ja maaorjanaisen avioton lapsi. Hänet adoptoi maalari Gennadi Pavlov, jolta hän sai ”yllättävää” tai ”odottamatonta” tarkoittavan sukunimensä. Netšajev opiskeli aikuisopistossa ja muutti vuonna 1865 Moskovaan, missä hän ystävystyi kirjailija Filipp Nefjodovin kanssa. Vuonna 1866 hän siirtyi Pietariin, jossa hän suoritti opettajan tutkinnon. Pietarin yliopiston kuunteluoppilaana hän osallistui vuosien 1868–1869 opiskelijalevottomuuksiin ja johti radikaalia opiskelijaryhmää yhdessä Pjotr Tkatšovin kanssa. Tammikuussa 1869 hän päästi liikkelle huhun pidätyksestään ja paostaan vankilasta. Todellisuudessa hän matkusti Moskovaan ja sieltä ulkomaille.
Genevessä Netšajev esittäytyi Pietari-Paavalin linnoituksesta paenneeksi vallankumoukselliseksi ja hankkiutui Mihail Bakuninin ja Nikolai Ogarjovin lähipiiriin. Ogarjovin keräämän Bahmetjevin rahaston avulla hän aloitti propagandakampanjan keksimänsä ”Maailman vallankumousliiton” nimissä. Kesällä 1869 hän laati ”Vallankumouksellisen katekismuksen”, jonka perustana oli jesuiittojen tunnuslause ”päämäärä oikeuttaa keinot”. Tätä ohjenuoraa Netšajev noudatti vallankumouksellisen toimintansa alusta lähtien.
Syyskuussa 1869 Netšajev palasi Moskovaan, jossa hän perusti keksimänsä Narodnaja rasprava (”Kansan kosto”) -järjestön osaston. Auktoriteettinsä tueksi hän tapatti itseensä epäilevästi suhtautuneen opiskelija Ivanovin syyttäen tätä petturiksi. Murhan neljän muun osallisen jouduttua pidätetyksi Netšajev pakeni ulkomaille. Ivanovin murha herätti suurta huomiota ja vahingoitti merkittävästi Venäjän vallankumousliikettä.
Ulkomailla Netšajev jatkoi vallankumouksellista propagandaa ja osallistui Ogarjovin kanssa "Kolokol"-lehden julkaisemiseen. Karl Marx ja Friedrich Engels arvostelivat hänen hahmottelemaansa kommunistista yhteiskuntaa ”kasarmikommunismiksi”. German Lopatinin paljastusten jälkeen Bakunin ja Ogarjov luopuivat kaikesta yhteistyöstä Netšajevin kanssa kesällä 1870. Ensimmäinen internationaali sanoutui hänestä irti vuonna 1871.
Vuonna 1872 Sveitsin viranomaiset luovuttivat Netšajevin Venäjälle, jossa hänet tuomittiin 20 vuoden vankeusrangaistukseen Ivanovin murhan johdosta. Hän kuoli Pietari-Paavalin linnoituksessa ”keripukkiin liittyneeseen yleiseen turvotukseen”. Venäjän sivistyneistö ja suurin osa narodnikeista tuomitsi Netšajevin vallankumouksen nimissä toimineeksi huijariksi ja fanaatikoksi. Hänen esimerkkinsä vaikutti myöhemmin mm. sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestön toimintaan. Kirjailija Fjodor Dostojevski kuvaa Netšajevin kannattajia romaanissaan "Riivaajat".
Rodrigo Possebon

Rodrigo Pereira Possebon (s. 13. helmikuuta 1989) on Brasiliassa syntynyt jalkapalloilija, jolla on Italian kansalaisuus. Possebon pelaa englantilaisessa jalkapalloseura Manchester Unitedissa. Ennen hän pelasi brasilialaisessa jalkapalloseura Internacionalissa, josta siirtyi Manchester Unitediin, josta meni lainalle portugalilaiseen seuraan Sporting Clube de Bragaan yhden kauden mittaiselle lainalle. Possebonin yleisin pelipaikka on keskikenttä. Maajoukkueessa Possebon edustaa Italian U20-joukkuetta. 
Uran alku.
Rodrigo Possebon aloitti pelaajauransa brasilialaisessa Internacionalissa pelaten puolustavana keskikenttäpelaajana. Manchester Unitedin pelaajatarkkailija John Calvert-Toulmin huomasi Possebon kyvyt, kun hän oli tarkkailemassa Internacionalissa pelanneita kaksosia, Fabio ja Rafael da Silvaa.
Ura Manchester Unitedissa.
Manchester United teki sopimuksen Possebonin kanssa tammikuussa 2008. Possebon sai pelinumerokseen 34, koska se jäi yli, kun Ryan Shawcross lähti pois Manchester Unitedista. Possebon teki debyyttinsä ammattilaisena, kun hän pääsi kentälle Ryan Giggsin tilalle toisella puoliajalla lukemiin 1-1 päättyneessä ottelussa Newcastle Unitedia vastaan 17.8.2008.
Miralem Sulejmani

Miralem Sulejmani (s. 5. joulukuuta 1988 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka pelaa sveitsiläisessä Young Boysissa. Hän pelaa hyökkääjänä tai laitahyökkääjänä.
Sulejmani on seuratasolla pelannut serbialaisessa Partizan Belgradissa, alankomaalaisessa SC Heerenveenissä, saman maan Ajaxissa, portugalilaisessa Benficassa ja vuodesta 2015 Young Boysissa. Hän on pelannut Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Serbian A-maajoukkueessa 6. helmikuuta 2008. Kaikkiaan hän on pelannut 20 maaottelua, viimeksi maaliskuussa 2016. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt Walesia vastaan syyskuussa 2012.
Franco Zuculini

Franco Zuculini (s. 5. syyskuuta 1990 La Rioja, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, jonka yleisin pelipaikka on keskikenttä. Zuculini edustaa seurajoukkueissa espanjalaista Primera División -joukkuetta Real Zaragozaa, missä hänen pelinumeronsa on 20. 
Zuculinin kasvattajaseura on Racing Club. Hän on pelannut myös Argentiinan maajoukkueessa.
Portugalin naisten jalkapallomaajoukkue

Portugalin naisten jalkapallomaajoukkue on Portugalin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Portugalin jalkapalloliiton alaisuudessa.
Portugali pelasi ensimmäisen kerran naisten arvokisoissa vuoden 2017 EM-lopputurnauksessa, jossa se jäi alkulohkoon voitettuaan Skotlannin 2–1 sekä hävittyään Espanjalle 0–2 ja Englannille 1–2. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa se pelasi Sveitsin kanssa tasan 2–2 sekä hävisi Alankomaille 2–3 ja Ruotsille 0–5. Portugali pelasi MM-lopputurnauksessa ensimmäisen kerran vuonna 2023, eikä se nytkään päässyt alkulohkosta jatkoon hävittyään Alankomaille 0–1, voitettuaan Vietnamin 2–0 ja pelattuaan maalittoman tasapelin Yhdysvaltojen kanssa.
Haamumorsian

Haamumorsian () on romanttinen komedia, jonka pääosissa nähdään Eva Longoria, Paul Rudd, Lake Bell, Jason Biggs, Lindsay Sloane, Colin Fickes ja Stephen Root. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Jeff Lowell.
Elokuvassa Kate (Eva Longoria) kuolee hääpäivänään. Sulhanen (Rudd) aloittaa suhteen meedio Ashleyn (Bell) kanssa, mutta hänen morsiamensa päättää palata haudan takaa lopettamaan suhteen alkuunsa.
Juoni.
Kate ja Henry ovat menossa naimisiin, mutta hääpäivänä jääveistosenkeli tippuu Katen päälle, ja hän kuolee. Vuosi myöhemmin Henry suostuu menemään tapaamaan näkijä Ashleyta sisarensa Chloen käskystä. Chloe antaa Ashleylle Katen päiväkirjan, jotta tämä tietäisi sanoa naisesta jotain Henrylle. Skeptisyydestään huolimatta Henry vaikuttuu Ashleyn kyvyistä. Hän vaikuttuu Ashleysta enemmänkin, sillä he kaksi rakastuvat.
Toisaalla Kate on palannut takaisin maan päälle, mutta hän ei ole varma, mitä hänen tulisi tehdä. Hän törmää veistäjään, jonka kanssa riiteli ennen kuolemaansa. Mies kertoo hänelle, että heidän tulisi selvittää kesken jääneet asiansa. Kate alkaa uskoa, että hänen tehtävänsä on suojella Henryä. Myöhemmin Kate, jonka vain Ashley näkee, vainoaa Ashleyta ja yrittää pakottaa naisen lopettamaan suhteensa Henryyn. Ashley sinnittelee yhä suhteessa Henryn kanssa, mutta sitten Henry löytää Katen päiväkirjat Ashleyn hallusta ja jättää Ashleyn.
Kate tapaa taas veistäjähaamun. Puhuttuaan miehen kanssa Kate oivaltaa, että haluaa sittenkin Henryn vain olevan onnellinen. Elokuva loppuu siihen, kun Henry ja Ashley menevät naimisiin ja kun Kate menee takaisin huoneeseen, jossa hän alun perin tapasi mysteerisen enkelinaisen, joka ei päästänyt häntä taivaaseen.
Lisäksi tarinassa on sivujuoni Ashleyn apulaisesta Danista (Biggs), joka on vuosien ajan antanut Ashleyn kuvitella, että hän on homo, jotta tämä voisi olla läheinen hänen kanssaan ilman varauksia. Ashley järkyttyy Danin paljastaessa valehdelleensa hänelle. Siispä Ashleyn ja Henryn erottua nainen päättää antaa Danille mahdollisuuden ja lähteä tämän kanssa Las Vegasiin. Sillä välin Kate tajuaa, että Henry tarvitsee Ashleyta, ja käyttäen papukaijaa puolestapuhujanaan johdattaa Henryn lentokentälle pysäyttämään Ashleyn. Dan on pettynyt Ashleyn valinnasta, mutta hän onnistuu kuitenkin luomaan jonkinlaisen suhteen Chloeen Henryn ja Ashleyn häissä.
Adem Ljajić

Adem Ljajić (s. 29. syyskuuta 1991 Novi Pazar) on serbialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitalinkki. Ljajić edustaa turkkilaisseura Beşiktaşia.
Ljajić aloitti ammattilaisuransa Partizanissa, jossa hän voitti sekä Serbian superliigan että Serbian cupin kaudella 2008–2009. Kesken seuraavan kauden, tammikuussa 2010, Ljajić siirtyi Italian pääsarjassa Serie A:ssa pelaavaan Fiorentinaan 6,8 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi seurassa kolme ja puoli kautta. Elokuussa 2013 samassa sarjassa pelaava Roma hankki Ljajićin 11 miljoonalla eurolla. Elokuussa 2015 hänet lainattiin loppukaudeksi milanolaiseen Interiin. Kesällä 2016 hän siirtyi niin ikään Serie A:ssa pelaavaan Torinoon.
Serbian A-maajoukkueessa Ljajić teki ensiesiintymisensä 17. marraskuuta 2010, kun Serbia voitti Bulgarian ystävyysottelussa 1–0. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia vastaan maaliskuussa 2011. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki 7. kesäkuuta 2015 Azerbaidžania vastaan pelatussa ystävyysottelussa, jonka Serbia voitti 4–1. Ensimmäisen karsintaottelumaalinsa hän teki EM-karsinnassa Armeniaa vastaan syyskuussa 2015.
Saavutukset.
Partizan
Craig Gruber

Craig M. Gruber (15. kesäkuuta 1951 – 5. toukokuuta 2015 Florida) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Rainbow-yhtyeen alkuperäisenä basistina. Kitaristi Ritchie Blackmorea lukuun ottamatta Gruber oli muiden Rainbow’n alkuperäisjäsenten tapaan soittanut aiemmin Elf-yhtyeessä, jonka kokoonpanosta (kitaristia pois lukien) Blackmore Rainbow’n kasasi. Gruber soitti Rainbow’n ensimmäisellä albumilla "Ritchie Blackmore’s Rainbow". Pian albumin julkaisun jälkeen Blackmore erotti kaikki muut bändin jäsenet Ronnie James Dioa lukuun ottamatta.
Gruber soitti myös Gary Mooren kanssa Mooren vuoden 1984 albumilla "We Want Moore". Vuonna 1980 hän perusti Black Bible -yhtyeen entisen Rainbow-rumpali Gary Driscollin kanssa. Yhtye tuotti kaksi albumia ennen Driscollin murhaa vuonna 1987.
Myöhemmin Gruber rakensi huipputason ”soolobassoja”. Hän kuoli Floridassa 63-vuotiaana 5. toukokuuta 2015 sairastettuaan eturauhasen syöpää.
Pariisin kommuuni (Ranskan vallankumous)

Pariisin kommuuni tarkoittaa Ranskan vallankumouksen aikaista vuosina 1789–1795 toiminutta Pariisin hallitusta, Bastiljin valtauksesta alkaen. Kesällä 1792 kommuuni kieltäytyi tottelemasta Ranskan hallituksen käskyjä.
Pariisin kommuunin ensimmäinen pormestari oli Jean Sylvain Bailly, marraskuusta 1791 Pétion de Villeneuve, koska Bailly oli saanut epäsuosiota käyttämällä kansalliskaartia mellakan hajottamiseksi 17. heinäkuuta 1791. Vuonna 1792 kommuunia dominoi jakobiinien vasemmistosiipi.
9. elokuuta 1792 uusi kommuuni otti haltuunsa kommuunin keskuksena toimineen "Hôtel de Villen" ja 10. elokuuta vallattiin Tuileries. Tämä johti lopulta valtatyhjiöön, väkivaltaan ja syyskuun murhiin.
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko (kirja)

Tyrvään Pyhän Olavin kirkko – Sata ja yksi kuvaa on vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa esitellään Tyrvään Pyhän Olavin kirkon historia ja uudet kirkkomaalaukset ja niiden synty. Kirjan tekstin on kirjoittanut tyrvääläissyntyinen toimittaja Pirjo Silveri, jolle kirkko tuli tutuksi jo edellisen kirjan, talkootyötä käsittelevän "Kirkonrakentajat : kaikkien aikojen talkoot Tyrväällä" tekemisen yhteydessä. Kirkkomaalauksia esittelevä teos julkistettiin Sastamalassa Vanhan kirjallisuuden päivillä 3. heinäkuuta 2010.
Kirkon sisätilojen maalausta Silveri seurasi jo taiteilijoiden valinnasta lähtien tehtävään kutsuttuna dokumentoijana. Taiteilijoiden valintaprosessi ei ollut helppo, sillä seurakunnalla oli oma näkemyksensä ja helsinkiläisillä asiantuntijoilla omansa. Lopulta seurakunta päätti kuitenkin tehdä valinnan itse ja valitsi tekijöiksi Kuutti Lavosen ja Osmo Rauhalan. Silveri esittelee kirkon, sen sisätilojen suunnittelun ja myös itse taiteilijat ja heidän avustajansa. 
Sen jälkeen kun työt paljastettiin loppukesällä 2009, kirkkoon kävi tutustumassa puolentoista kuukauden aikana yli 40 000 vierasta, ja mielenkiinto jatkui seuraavana kesänä yhtä tiiviinä. Silverille kirkon saama suosio ei ollut yllätys.
Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet

Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet on Jukka Asikaisen, Arto Mellerin ja Heikki Vuennon kirjoittama, Arto af Hällströmin ohjaamana vuonna 1978 kantaesityksensä saanut suomalainen näytelmä. Musiikista vastasi Toni Edelmann ja Antti Hytti. Pete Q:sta tuli oman aikansa kultti-ilmiö ja se joutui myös kiivaan polemiikin kohteeksi.
Pete Q:n vaikutus Suomen teatterielämään.
Näytelmä oli 1970-luvun lopun nuorelle suomalaiselle teatteripolvelle 1960-luvun Lapualaisoopperaa vastaava merkkipaalu. "Pete Q":ssa uusi teatterisukupolvi teki pesäeron 1970-luvun alun teatterin valtavirtoihin: brechtiläiseen teatteriin ja marxilaisiin sosialistisen realismin ihanteisiin. Vaikka joukossa oli monia taistolaisliikkeessäkin mukana olleita nuoria teatterilaisia, "Pete Q" itsessään oli vailla ideologisia painolasteja. Sen kritiikin kohteena oli totalitarismi ilmansuunnista riippumatta. Myös kerronnan tapa poikkesi monessa suhteessa 1970-luvun alun ihanteista.
Suomen Kansan Teatteri.
Vain tätä produktiota varten perustetun "Suomen Kansan Teatterin" esiintyjäkaarti oli etupäässä joukko nuoria teatterikoululaisia, joista moni sittemmin nousi teatterin, elokuvan ja televisioviihteen tähdiksi. Heitä olivat muun muassa Eija Ahvo, Kari Väänänen, Kari Heiskanen, Erkki Saarela, Markku Toikka, Vesa Vierikko ja Pirkka-Pekka Petelius. Merkittävää on myös että "Pete Q":n tiimoilla toisensa kohtasivat useat niistä nuorista teatterintekijöistä jotka olivat seuraavalla vuosikymmenellä mukana luomassa Ryhmäteatterista yhden Suomen merkityksekkäimmistä näyttämöistä.
Nuorallatanssija.
Esityksen nimessä mainitulla Nuorallatanssijalla tarkoitetaan taiteilija a, jonka taltioitu putoaminen vuodelta 1978 näytettiin "Pete Q:n" esityksessä.
Eija Ahvo – "Esmeralda"
Kari Heiskanen – "Pete Q"
Harri Hyttinen – "Santarmipäällikkö"
Raila Leppäkoski – "Phyllis Kissanainen"
Saara Markkanen – "Rosalia"
Hannele Nieminen – "Teresia"
Anna-Maija Ollikainen – "Evangelina"
Jukka-Pekka Palo – "Primo di Capo"
Kari Paukkunen – "Egon Vernissa"
Pirkka-Pekka Petelius – "Pukama"
Ari Piispa – "Willehart Watussi"
Helena Ryti 
Erkki Saarela – "Eversti"
Markku Toikka – "Secondo"
Kari Väänänen – "Ernest Haudankaivaja"
Vesa Vierikko – "Levi Lion"
Heikki Vuento – "Äkämä"
Salpausselän lukio

Salpausselän lukio oli Lahdessa sijainnut noin 400 opiskelijan luokaton lukio. Oppilaitoksessa noudatettiin valtakunnallista lukion tuntijakoa, mutta opiskelijat voivat valita myös liikuntapainotteisen linjan tai opiskella urheilulukiossa.
Historia.
Salpausselän yhteiskoulu perustettiin Lahden urheilukeskuksen viereen vuonna 1957. Vuonna 1975 koulu jakautui lukioksi ja peruskoulun yläasteeksi. Liikuntapainotteisena lukio toimi vuodesta 1976, liittyi urheilulukiokokeiluun vuonna 1990 ja vakinaistettiin yhdeksi Suomen 13 urheilulukiosta vuonna 1994. Suomen Olympiakomitea nimesi Salpausselän lukion vuoden 2005 urheilulukioksi. Lukion kieliohjelma oli laaja, ja ainoana paikkakunnan lukioista se tarjosi mahdollisuuden A-ranskan opiskeluun. Eri aineiden pakollisten ja syventävien kurssien lisäksi opiskelija voi valita soveltavia erikoiskursseja, kuten liikuntadiplomi-, luonnontuntemus-, lehtityö-, valokuvaus- ja projektikurssit.
Keväällä 2011 koulu osallistui "Stage"-televisiosarjaan, jossa haettiin Suomen parasta koulumusikaalia. Koulu karsiutui kilpailusta ensimmäisenä.
Salpausselän lukio ja Lahden lyseon lukio yhdistyivät vuonna 2014. Nykyinen nimi on Lahden lyseo.
Primus Leppänen

Johan Primus Leppänen (12. toukokuuta 1872 Joensuu – 7. tammikuuta 1934 Ruokolahti) oli suomalainen kuoronjohtaja, musiikinopettaja, sotilaskapellimestari, kanttori ja säveltäjä. Hän toimi kanttorina muun muassa Pitkässärannassa, Säkkijärvellä, Uudessakaupungissa, Ilmajoella ja Ruokolahdella. Vuonna 1928 hän sai director cantus -arvonimen.
Primus Leppänen valmistui Viipurin kanttori- ja urkurikoulusta vuonna 1897. Hän toimi muun muassa valkoisen armeijan yhtenä sotilaskapellimestarina sisällissodan aikana sekä Ilmajoella toimiessaan Ilmajoen Kansalliskuoron johtajana. Uudessakaupungissa hän julkaisi "Uusi Säveletär" -lehteä.
Leppänen tunnetaan muun muassa Säkkijärven polkan nuotintajana ja sovittajana. Leppäsen tunnetuin sävellys on hengellinen laulu "Kerran kaunehin." Nykyisessä Siionin Kanteleessa laulu 491 alkaa "Kerran kauneimmin." Alkuperätekstin on Bertha Steinmetz runoillut vuonna 1848. Suomentajina ovat olleet Johan Hymander ja Antti Räty. Nykymuotoon laulun on uudistanut Seppo Suokunnas.
Dan Peters

Daniel Joe ”Dan” Peters (s. 18. elokuuta 1967) on yhdysvaltalainen rumpali, joka soittaa Mudhoney-yhtyeessä.
Peters aloitti uransa jo viisitoistavuotiaana Bundle of Hiss -yhtyeessä. Vuonna 1988 hän liittyi perusteilla olleeseen Mudhoneyyn. Hän soitti lyhyen aikaa rumpuja myös Nirvanassa ja esiintyi yhdellä sen tunnetuimmista singleistä, ”Sliverillä”. Petersin ainoa live-esiintyminen Nirvanan riveissä oli 22. syyskuuta 1990 Seattlessa Motor Sports International Garagessa. Hänen seuraajansa Nirvanan rumpalina oli Dave Grohl. Peters palasi Mudhoneyyn ja on kuulunut yhtyeeseen siitä lähtien.
Adidas Fevernova

Adidas Fevernova oli virallinen kisapallo Koreassa ja Japanissa vuonna 2002 pidetyissä jalkapallon MM-kilpailuissa.
Pallossa oli kestävä runko ja hienorakeinen syntaktinen vaahtomuovikerros. Tämä loi pallolle aikaisempaa ennustettavamman käyttäytymisen.