Kemialliset aseet Syyrian sisällissodassa

Kemialliset aseet Syyrian sisällissodassa käsittelee Syyrian sisällissodassa tehtyjä taistelukemikaali-iskuja. Bašar al-Assadin hallitus ja kapinalliset ovat syytelleet näistä toisiaan. Länsivaltojen mielestä iskut ovat lähinnä hallituksen joukkojen tekemiä. Yhdysvallat vaati, ettei Syyria saa käyttää taistelukemikaalejaan siviilejä vastaan.
Yhdysvaltain presidentti Barack Obama uhkasi vuonna 2013 Assadin hallitusta ilmaiskuilla. Venäjä halusi estää ilmaiskut, ja kehotti Assadia luovuttamaan kemialliset aseet YK:lle. Syyria taipui tähän. Vaikka hallitus luovuttikin paljon kemiallisia 
aseita, niitä ilmeisesti jäi hallituksen joukkojen käsiin, ja Syyriassa tapahtui kemikaali-iskuja luovutuksen jälkeenkin.
Monesti niissä käytettiin kloorikaasua, joissakin hermokaasuja.
Vuonna 2017 kuoli Idlibin maakunnassa yhdessä iskussa yli 70 ihmistä, joukossa paljon naisia ja lapsia. Yhdysvallat ja YK syyttvät tapauksesta Syyrian asevoimia. Yhdysvallat teki rajoitetun risteilyohjusiskun Syyriaan. Luultavasti myös kapinallisilla on hallussaan joitain kemikaaleja.
Syyrian kemialliset aseet.
Hafez al-Assadin hallitus hankki 1970-luvulla kemiallisia aseita lähinnä Israelin uhkaa vastaan. Syyria kieltäytyi yhtenä harvoista maista allekirjoittamasta kemiallisten aseiden kieltosopimusta. Syyria jatkoi taistelukemikaalien tuottamista 2000-luvulla.
Ensimmäiset epäilyt.
YK, Ranska, Iso-Britannia ja Yhdysvallat ilmoittivat touko–kesäkuun vaihteessa 2013 Syyrian käyttäneen paikoin sariinikaasua kapinallisia vastaan. Länsivallat eivät syyttäneet kapinallisia sariinin käytöstä, vaikka YK:n Carla del Ponten mukaan kapinalliset käyttävät sariinia ja turkkilaiset olivat ottaneet kahden kilon sariinisäiliötä kuljettaneen kapinallisen kiinni. YK:n pääsihteeri Ban Ki-moo ei pitänyt täysin todistettuna kemiallisten aseiden käyttöä, eikä uskonut aseviennin selvittävän Syyrian sotaa.
Koska kemiallisten aseiden käyttö oli kynnyskysymys Yhdysvalloille sotaan puuttumiselle, ja Yhdysvallat lupasi lisää tukea kapinallisille, jopa sotilaallista tukea.
Venäjä ei uskonut Yhdysvaltain väitteisiin kemiallisista aseista ja vastusti jyrkästi Yhdysvaltain päätöstä tukea kapinallisia suoraan aseellisesti. Venäjän edustajien mielestä lentokielto olisi laiton, eikä lännen tulisi auttaa kapinallisia, jotka ”syövät ihmisten elimiä”.
Damaskoksen kaasuisku.
YK:n kemiallisten aseiden tarkkailijat aloittivat työnsä Syyriassa 19. elokuuta 2013. Damaskoksen lähellä Ghoutassa väitettiin ainakin muutaman sadan, jopa yli tuhannen kuolleen ilman näkyvää väkivaltaa ja muutaman tuhannen saaneen 21. elokuuta 2013 oireita, jotka muistuttavat hermokaasun vaikutusta. Alueella oli meneillään hallituksen hyökkäys kapinallisten valvomalle alueelle.
Hallitus ja kapinalliset sanoivat, etteivät olleet käyttäneet kemiallista asetta. Kaasuiskun väitettiin olleen Syyrian armeijan eliittijoukkojen komentajan Maher al-Assadin määräämä, mutta yhtä hyvin sitä väitettiin myös toisen osapuolen lavastukseksi ja/tai provokaatioksi. Länsi näytti uskovan hallituksen tehneen kaasuiskun. Hallitus ei päästänyt maassa olevia tarkkailijoita alussa paikalle, mutta taipui myöhemmin tähän syyttäen iskusta terroristiryhmiä. 
Länsivallat lähinnä pitivät iskun tekijänä Syyrian hallitusta. Venäjä ensin vastusti kaasuiskun YK-tutkimusta, mutta myöntyi myöhemmin. Yhdysvaltalaisen Mit:n tutkimuksen mukaan hallitus ei voinut ampua Ghoutan kaasuraketteja niiden kahden kilometrin eli lyhyen kantomatkan takia.. Hallituksen joukot tutkimuksen mukaan olivat tuolloin kauempana. Syyrian armeijan joukot kuitenkin etenivät "Operaatio al-Qabounissa" Qabounin ja Jobarin välimaastoon, aiempaa lähemmäs, kahden kilometrin päähän kauimmasta raketin osumakohdasta. Vain pari rakettia laskeutui kahden kilometrin päähän, useimmat 1,5–1.8 km päähän. Kolmiomittausten mukaan raketit saattoivat tulla sekä hallituksen että kapinallisten alueelta. 
Kansainvälinen reaktio.
Yhdysvaltain hallitus harkitsi mahdollisuutta käyttää asevoimiaan suoraan Syyriaa vastaan. Enemmistö yhdysvaltalaisista kuitenkin vastusti sekä asevientiä että mahdollista voimankäyttöä Syyrian hallitusta vastaan. Yhdysvaltain hallituskaan ei mahdollisessa voimankäytön tapauksessa kannattanut kuin korkeintaan ohjus- ja ilmaiskuja.
Iran ja Syyria varoittivat Yhdysvaltoja puuttumasta Syyrian sisällissotaan. Syyria suostui 25. elokuuta 2013 siihen, että YK:n tarkastajat tutkisivat sen, käytettiinkö keskiviikon taisteluissa kaasuaseita. YK:n tarkastajien mukaan kemiallisia aseita oli käytetty, mutta YK ei vahvistanut 29. elokuuta 2013 mennessä iskun tekijää. Yhdysvaltain tiedustelu ilmoitti kuulleensa puhelun, jonka sisältö vahvisti armeijan käyttäneen kemiallista asetta ilman hallituksen lupaa. Käytetty kaasu lienee ollut sariinia. Kemiallisen iskun määrääjäksi väitettiin Basharin veljeä Maheria.
Ilmaiskujen uhka.
Viikon päästä kaasuiskusta näytti varmalta, että Yhdysvallat länsiliittolaisineen tekisi ohjuksin ja/tai ilmasta käsin jonkinlaisen rajoitetun rankaisuiskun Syyriaan. 
Iskujen peruuntuminen.
Syyrian hallituksen tukijat Venäjä, Kiina ja Iran syyttivät taistelukaasun käytöstä oppositiota ja vastustivat länsivaltojen uhkaamaa hyökkäystä Syyriaa vastaan. Venäjä pysäytti Syyrian hallituksen tuomitsevan päätöslauselman YK:n turvallisuusneuvostossa. Venäjä kuitenkin ilmoitti, ettei se lähde sotimaan Yhdysvaltain kanssa Syyriassa. Britannian pääministeri Cameron sanoi, että hänen maansa voisi iskeä Syyriaan ilman YK:n valtuutusta.
Yhdysvaltain presidentti Obama päätti kysyä iskuun tukea kongressilta, ja näin isku lykkääntyi. Syyrian hallituksen mielestä kongressilta kysyminen oli merkki siitä, että Obama oli hämmentynyt ja historiallista, koska Yhdysvaltain presidentit eivät yleensä kysy kongressilta lupaa sotatoimiin. Syyrian oppositio oli pettynyt Obaman epäröintiin. Syyria uhmasi avoimesti länsivaltojen hyökkäysaikeita vielä 4. syyskuuta. 
Syyria luovuttaa.
Venäjä halusi välttää Yhdysvaltojen tekemät ilmaiskut Assadin hallitusta vastaan. Assadin mukaan Venäjä pyysi Syyriaa luovuttamaan maan kemialliset aseet YK:lle.
Syyria hyväksyi 9. syyskuuta kemiallisten aseiden valvonnan torjuakseen Yhdysvaltain uhan ja sitoutui 13. syyskuuta 2013 kemiallisten aseiden kieltoon ja päivää myöhemmin suurvallatkin pääsivät alustavaan sopimukseen Syyrian kemiallisten aseiden tuhoamisesta. Mutta suurvaltojen diplomaattinen kahinointi jatkui syyskuun loppuun asti.
Sopu oli pettymys Syyrian oppositiolle, joka olisi halunnut lännen hyökkäävän vihollistaan vastaan. Syyrian hallitus kiitteli sopimusta. Vuodenvaihteessa kemiallisten aseiden poisto oli vielä pahasti viivästynyt.
Yhä kemiallisia aseita.
Syyria valmisti ja käytti yhä joskus kemiallisia aseita kapinallisia vastaan, mm. vuonna 2015. Ulkomaille siirretyt Syyrian kemialliset aseet saatiin tuhottua vuonna 2015.
Khan Sheikhounin kaasukuolemat.
4. huhtikuuta 2017 kuoli kymmeniä siviilejä, joukossa monia naisia ja lapsia, hermokaasuun Syyrian Idlibin provinssin kapina-alueella lähellä rintamaa. Kaasu vapautui ilmaan Syyrian asevoimien tekemien ilma- ja raketti-iskujen jälkeen. Syyria kiisti armeijansa käyttäneen kemikaaleja tuon päivän hyökkäyksessä. Syyrian hallituksen ja Venäjän mukaan kapinalliset varastoivat taistelukaasua kohteena olleeseen asevarastoon. Mutta länsivallat syyttivät Syyrian armeijaa kaasuaseiden käytöstä. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump määräsi armeijansa tulittamaan risteilyohjuksile lentokenttää, josta 
kaasun vapautumiseen johtanut ilmaisku oli tehty. Kaikki merkittävät länsivallat hyväksyivät tämän Syyrian kurittamisen, mutta Venäjä ja Iran vastustivat sitä. Venäjä katsoi iskujen haittaavan terrorismin kukistamista Syyriassa. Venäjä sanoi maansa vähentävän yhteistyötä terrorismin vastaisessa sodassa yhdysvaltain kanssa. Kiina kehotti ulkomaita malttiin Syyriassa, mutta myös tuomitsi kemikaalien käytön.