tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pungdon taistelu

Pungdon taistelu tai Feng-taon taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan ensimmäinen meritaistelu. Se käytiin 25. heinäkuuta 1894 Korean Chungcheongnam-don rannikolla Asanin edustalla keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston ja Kiinan keisarillisen laivaston Beiyangin laivaston osaston välillä.
Taustaa.
Qing-dynastian hallitsema Kiina ja Japani olivat kumpikin sekaantuneet Korean sisäisiin asioihin Donghak-kapinan aikana. Kiinan pyrkiessä ylläpitämään asemaansa Korean niemimaalla ja Japanin pyrkiessä sitä vastoin lisäämään omaansa. Kummallakin valtiolla oli joukkoja alueella sisällissodan osapuolten pyytäminä. Kiinan Beiyangin armeijaan kuuluvista joukoista oli heinäkuussa noin 3000 miestä sijoitettu Asaniin. Näiden joukkojen huolto oli täysin merikuljetusten varassa.
Japanilaisten suunnitelmana oli sulkea Asaninlahden suu maajoukkojen edetessä ja piirittäessä kiinalaisjoukot ennen lisäjoukkojen saapumista alueelle. Kiinalaisjoukkojen komentajat olivat tiedostaneet vaikean tilanteensa ja ehdottaneet joko joukkojen siirtämistä pohjoisemmaksi Pyongyangiin tai siirtää koko Beiyangin laivaston Inchoniin torjumaan mahdolliset japanilaisten toimet alueella. Valitettavasti Qing-dynastian hallinto ei saanut päätöstä aikaiseksi varakuninkaan Li Hongzhangin laivaston turvassapitämisen ja keisari Guangxun vaatimuksen voimakkaammista toimista riidellessä keskenään. Ratkaisuksi saatiin, että Asaniin sijoitettua osastoa vahvistettaisiin ja siirtoja suojaisivat jo Korean vesillä olevat laivaston alukset. Päättämättömyys esti alueella olleiden joukkojen toiminnan sotatoimien alkaessa.
Taistelu.
Beiyangin laivaston risteilijä "Jiyuan" ja tykkivene "Kwang Yi" saapuivat 23. heinäkuuta 1894 Asanin satamaan, josta ne lähtivät aamulla 25. heinäkuuta kohdatakseen Tianjinistä saapuvan täydennysjoukkoja kuljettavan rahtialuksen "SS Kowshingin" ja sitä suojaavan tykkiveneen "Tsao Kiangin". Pungdon lähistöllä Asanista lähteneet alukset kohtasivat kolme keisarillisen Japanin laivaston risteilijää "Akitsuhiman", "Naniwan" ja "Yoshinon".
Seuranneessa taistelussa "Jiyuan" vaurioitui menettäen ohjattavuuden. Aluksen ohjattavuus saatiin palautettua ja se pääsi pakenemaan "Yoshinon" ajaessa sitä takaa. "Kwang Yi" ajoi karille, jossa aluksen ruutivarasto räjähdys tuhosi sen täysin.
Hieman myöhemmin samalle alueelle saapui tuhatta kiinalaista sotilasta kuljettanut brittilipun alla purjehtinut "SS Kowshing" ja sitä suojannut "Tsao Kiang". Rahtialus kieltäytyi seuraamasta japanilaisosastoa lähimpään japanilaisten hallussa olevaan satamaan, minkä jälkeen "Naniwa" upotti rahtialuksen, jolta pelastui ainoastaan kolme neljästäkymmenestä miehistönjäsenestä. Noin 1100 kiinalaissotilasta sai surmansa. "Akitsuhima" valtasi taistelun päätteeksi "Tsao Kiangin", joka liitettiin Japanin laivastoon.
Vala Asp

Valborg (Vala) Sofia Danning, o. s. "Asp" (7. elokuuta 1868 Loviisa – 16. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Vala Aspin vanhemmat olivat Helsingin yliopiston anatomian professori Georg August Asp (1834−1901) ja naisvoimistelun kehittäjä Mathilda Sofia Wetterhoff (1840−1920). Taidemaalari Sigurd Wettenhovi-Aspa oli hänen nuorempi veljensä.
Vala Asp meni 1892 naimisiin tanskalaisen säveltäjä Christian Danningin (1867–1925) kanssa. Avioeron jälkeen Vala Asp palasi Tanskasta Suomeen pariskunnan pojan Alf Danningin kanssa josta tuli myöhemmin taidegraafikko ja kuvittaja. 
Vala Asp julkaisi 1907 novellikokoelman "Wassunda : en familjehistoria" nimimerkillä "Widar Wide".
Teoksia.
Nimimerkillä "Widar Wide":
August Meissner

August Ernst Herman Bernhard Meissner (7. maaliskuuta 1833 Grabow, Saksa – 13. syyskuuta 1903 Tukholma) oli saksalaissyntyinen orkesterinjohtaja. Hän oli Helsingin teatteriorkesterin sellisti vuodesta 1860, kapellimestari 1863–1868. Hän järjesti orkestereineen useana vuonna sinfoniakonsertteja ja kesäkonserteja. Hän muutti vuonna 1868 Tukholmaan.
Ennen Suomeen tuloaan Meissner päätti musiikkiopintonsa sellistin ja säveltäjän Friedrich Grützmacherin johdolla Saksassa ja esiintyi tämän jälkeen viulistina ja sellistinä Königsbergissä, Göteborgissa ja Lontoossa, sekä myös Tukholmaan muutettuaan siellä salongeissa. 
Hänen poikansa Hjalmar Meissner (1865–1940) toimi Helsingissä Ruotsalaisen teatterin kapellimestarina 1887–1891. Hän julkaisi muistelmia.
Hjalmar Meissner

Carl Hjalmar Meissner (1. maaliskuuta 1865 Helsinki – 28. toukokuuta 1940 Tukholma) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja kirjailija. Hän toimi Helsingissä Ruotsalaisen teatterin kapellimestarina 1887–1891. Hän julkaisi muistelmia ja vaikutti sittemmin pääasiassa Ruotsissa.
Meissnerin omat sävellystyöt seurasivat etenkin hänen työtään pianistina ja kapellimestarina. Meissner aloitti opinnot Tukholman konservatoriossa, kun hän oli 10-vuotias. Hän opiskeli sointuoppia, viulunsoittoa and pianonsoittoa vuosina 1875–1880. Vuosina 1880−82 hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja sai pianonopetusta Théodore Ritteriltä ja opiskeli sointuoppia Auguste Durandin kanssa. Hän esitti pianodebyyttinsä vuonna 1878 ja alkoi ammattimaisen musiikkityön, esiintyen Suomessa ja Ruotsissa. Orkesterinjohtajana hän aloitti Tivoli Oopperassa Kristianiassa 1884−85 kautena. Tämän jälkeen hän toimi orkesterinjohtajana Uudessa Teatterissa 1885−87 ja Ruotsalaisessa teatterissa Helsingissä 1887−91. 
Hänen isänsä oli kapellimestari August Meissner ja puoliso oli operettilaulajatar Emma Meissner (o.s. "Ekström").
Seonghwanin taistelu

Seonghwanin taistelu () eli Asanin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan ensimmäinen maataistelu. Se käytiin 28.–29. heinäkuuta 1894 Koreassa Seonghwanissa lähellä Cheonania keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.
Taistelu.
Keisarillisen Japanin armeijan saatua käskyn luoda Koreaan uusi hallinto karkottamalla Kiinan Beiyangin armeijan joukot alueelta tarvittaessa voimakeinoin Japanin 1. armeijan 4 000 miehen osasto kenraalimajuri Ōshima Yoshimasan johdolla marssi Soulista etelään Asaniin. Seonghwanissa olleet noin 3 880 miehen kenraali Nie Schichengin komentamat kiinalaisjoukot pyrkivät estämään japanilaisten joukkojen etenemisen. Kiinalaiset kaivautuivat ja laskivat osan riisipelloista tulvan alle. Joukoille lähetetyt täydennykset kuitenkin tuhoutuivat Pungdon taistelussa 25. heinäkuuta.
Japanilaiset aloittivat hyökkäyksen pienellä pioneerikomppanialla vahvennettujen neljän jalkaväkikomppanian harhautuksella kiinalaisten asemiin yöllä 28. heinäkuuta, jolloin yhdeksän jalkaväkikomppanian, ratsuväkikomppanian sekä tykistöpatteriston muodostama pääjoukko kiersi kiinalaisten sivustaan ylittämällä Ansong-joen. Taistelu päättyi aamuyöllä puolustautujien paetessa Asaniin jättäen taakseen runsaasti aseita ja varusteita.
Japanilaisjoukot seurasivat pakenevia Asaniin, mutta Seonghwanin puolustuksen romahtamisen järkyttämien kiinalaisten puolustus murtui jo iltapäivällä 29. heinäkuuta. Eloonjääneet puolustajat pakenivat Pyongyangiin.
Seuraukset.
Kiinalaisjoukkojen poistuminen Asanista esti Soulin piirityksen. Taistelun jälkeen annettiin virallinen maiden välille sodanjulistus. Sotaretkeen osallistuneet japanilaisjoukot palasivat Souliin 5. elokuuta.
Lihaliike Agali

Lihaliike Agali Oy oli turkulainen lihatukku, joka oli erikoistunut halal-lihan markkinoihin. Se valmisti kebabvartaansa noudattaen islamin halal-säännöstöä, joka on käytännönläheinen ohjeistus ruuan hygieenisyyden varmistamiseen. Agalin leikkaamossa on käsitelty muun muassa lammasta, siipikarjaa ja kypsennettyjä lihatuotteita. Liikkeen toiminta keskeytyi loppuvuodesta 2011.
Lihaliike toimitti kebablihaa useille ravintoloille, ja Evira julkaisi niistä luettelon. Liikevaihto oli 215 000 euroa vuonna 2010. Agali omistaa lihaliikkeen lisäksi kolme ravintolaa.
Hilkka (päähine)

Hilkka tarkoittaa yleensä pehmeästä materiaalista valmistettua naisten päähinettä, jossa on leuan alle solmittava nauha. Hilkkoja on käytetty aina keskiajalta lähtien. 
Historia.
1600-luvun puolivälistä alkaen naiset käyttivät hilkkoja lähinnä kotioloissa, niin sisällä kuin ulkonakin, hiusten siistinä pitämiseksi. Kampausten muuttuessa vaativammiksi 1770-luvulta lähtien hilkkoja alettiin käyttää myös kodin ulkopuolella suojelemaan kampauksia esimerkiksi tuulelta, ja 1800-luvun alussa koristeelliset hilkat alkoivat saavuttaa suosiota. Hilkat säilyttivät suosionsa naisten asusteina koko 1800-luvun. Etenkin leskille hilkat olivat tärkeä osa suruvaatetusta.
Pjongjangin taistelu

Pjongjangin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan toinen maataistelu. Se käytiin 15. syyskuuta 1894 Koreassa Pjongjangissa keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.
Taustaa.
Japanin I armeijakunta nousi maihin 12. kesäkuuta ilman vastarintaa Chemulpossa (nyk. Inchon). Keisarillisen Japanin armeijan marsalkka Yamagata Aritomon komentamaan I armeijakuntaan kuuluivat kenraaliluutnantti Nozu Michitsuran Hiroshimasta koottu 5. maakuntadivisioona ja kenraaliluutnantti Katsura Tarōn Nagoyasta koottu 3. maakuntadivisioona. Joukkojen yhteisvahvuus oli noin 10 000 miestä.
Joukot etenivät ensin etelään, jossa he kävivät Seonghwanin taistelun. Taistelun jälkeen armeija palasi pohjoiseen kohti Pjongjangia. Matkalla armeija sai täydennyksiä joukoista, jotka olivat nousseet maihin Busanissa ja Wŏnsanissa.
Noin 13 000–15 000 Kiinan keisarikunnan Beiyangin armeijan sotilasta saapui 4. elokuuta 1894 Pjongjangiin aloittaen kaupungin muurien kunnostamisen sekä alueen linnoittamisen. Taistelun alkaessa noin 13 000 kiinalaissotilasta oli ryhmittynyt juoksuhaudoilla yhdistettyihin esteiden suojaamiin 27 linnakkeeseen.
Taistelu.
Japanilaiset joukot etenivät Pjongjangiin eri suunnista. 15. syyskuuta joukot tekivät suoran hyökkäyksen linnoitusta vastaan pohjoisesta ja kaakosta heikon tykkitulen tukemana. Kiinalaisten vahva puolustus romahti japanilaisten tehdessä odottamattoman sivustahyökkäyksen selustaan. Iltapäivällä linnake nosti valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta antautuminen viivästyi voimakkaan sadekuuron vuoksi. Käyttäen viivästystä ja laskeutuvaa pimeää hyväkseen eloonjääneet kiinalaiset pakenivat rannikolle ja matalan Jalujoen yli rajakaupunki Wijuun (nyk. Uiju)
Seuraukset.
Pjongjangin taistelun jälkeen Japanin 1. armeijan komentajaksi tuli kenraali Nozu marsalkan terveysongelmien vuoksi. 5. divisioonan komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Yasukata Oku. Japanilaisjoukot jatkoivat etenemistä pohjoiseen Jalujoelle ilman vastarintaa kiinalaisten päätettyä vetäytyä Pohjois-Koreasta ja asettua puolustukseen Jalujoen pohjoisrannalle.
Hujjat-al-islam

Hujjat al-islam (, "ḥujjatu l-islām"; tai “"islamin todistus"”) on islamilainen kunnianimitys. Julkisuudessa nimityksestä käytetään tavallisemmin kirjoitusasua hojatoleslam. Sunnalaisuudessa nimitystä käytetään ainoastaan al-Ghazalista, jota jotkut pitävät profeetta Muhammadin jälkeen historian vaikutusvaltaisimpana muslimina.
Kaksitoistašiialaisuudessa hojatoleslamiksi on kutsuttu useita uskonnollisia johtajia, minkä takia nimityksen arvostus ei šiialaisuudessa ole yhtä suuri kuin sunnalaisuudessa. Alun perin nimitys annettiin vain johtaville mujtahideille. 19. vuosisadan alusta sitä alettiin käyttää kaikista uskonnollisista opettajista sen jälkeen kun kaksitoistašiialaisten johtavia ajatollia oli ryhdytty kutsumaan "mujtahideiksi".
Koulutus.
Hawzojen oppilaat lukevat opintojensa alkuvaiheessa fiqhiä, kalamia, hadithia, tafsiria, filosofiaa ja arabialaista kirjallisuutta. Suoritettuaan nämä tasot heitä aletaan kutsua "hojatoleslameiksi", ja he voivat jatkaa mujtahideiksi opiskelemalla "satḥ"-nimellä tunnettuja tekstikirjoja ja "kharij"-kursseja.
Hujjatu l-islam wa l-muslimin.
Nimitystä "hujjatu l-islam wa l-muslimin" () käytetään keskitason uskonnollisista opettajista.
Tahiti (verkkolehti)

TaHiTi – taidehistoria tieteenä on vuodesta 2011 alkaen julkaistu taidehistoriaan alan tieteellinen verkkolehti. Lehteä julkaisee Taidehistorian seura ja se ilmestyy 2–4 kertaa vuodessa. TaHiTi – taidehistoria tieteenä on avoimesti saatavilla oleva taidehistorian alan tieteellinen julkaisufoorumi, joka pyrkii palvelemaan mahdollisimman laajasti taidehistorian ja sen lähialojen tutkijoita, opiskelijoita, ammattilaisia sekä kaikkia taidehistoriasta ja sen tutkimuksesta kiinnostuneita.
Lehdessä julkaistaan artikkeleita pääasiassa suomeksi ja ruotsiksi. Numerot rakentuvat tavallisesti pääkirjoituksesta, aiemmin julkaisemattomista vertaisarvioiduista ja muista tieteellisistä artikkeleista, väitöskirjojen lektioista, kirja-arvosteluista ja puheenvuoroista. Lehdessä julkaistaan myös teemanumeroita. Lehteä kustantava Taidehistorian seura on ainoa taidehistorian alan tieteellinen seura Suomessa. TaHiTi-lehden päätoimittajina ovat toimineet Johanna Vakkari ja Pinja Metsäranta (2011–2013), Elina Räsänen (2014–2016), Roni Grén (2016–2021), Riikka Niemelä ja Nina Kokkinen (2021–2024) sekä Ville Hakanen, Katve-Kaisa Kontturi ja Marja Lahelma (2024–). Lehden toimituskunnan jäsenet ovat suomalaisten yliopistojen taiteen ja taidehistorian asiantuntijoita ja museoammattilaisia.
Pakkå ruåtsi

Pakkå ruåtsi on suomenruotsalaisen rap-artisti Redraman ja ruotsinsuomalaisen rap-artisti Jesse P:n 15. lokakuuta 2011 julkaistu yhteis-EP. EP julkaistiin sekä cd-levynä, että ilmaiseksi internetissä.
Kivivuori

Kivivuori on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Fiktiossa.
Fiktiivisiä henkilöitä Väinö Linnan romaanissa "Täällä Pohjantähden alla":
Nikon D800

Nikon D800 on Nikonin valmistama täyden kennon yksisilmäinen peiliheijastuskamera, joka julkistettiin 7. helmikuuta 2012. Kamera tuli myyntiin maaliskuussa 2012 noin 2 800 euron hintaan.
Kamerassa on 36,3 megapikselin täysikokoinen CMOS-kenno. Automaattitarkennusjärjestelmässä on yhteensä 51 tarkennuspistettä, joista 15 on yleiskäyttöisempiä ristikkäistyyppisiä. Yhtätoista tarkennuspistettä voi käyttää aukolle f/8 asti. Suorakatselutilassa ("Live View") voidaan käyttää joko hitaampaa mutta vastaavasti tarkempaa kontrastitarkennusta tai nopeampaa vaihetarkennusta, joka vaatii peilin laskun kennon eteen. Kamerassa on 3,2-tuumainen näyttö, jossa on 921 000 pistettä. Kameran valotusmittarina toimiva 91 kilopikselin RGB-sensori tunnistaa myös kasvot ja pyrkii ohjaamaan tarkennusjärjestelmää tämän tiedon mukaan samaan tapaan kuin lippulaivamalli D4:ssä.
Kameralla pystyy ottamaan neljä täysikokoista kuvaa sekunnissa tai viisi DX-kokoon rajattua kuvaa sekunnissa. Akkukahvan kanssa DX-koon kuvia voi ottaa kuusi kappaletta sekunnissa. Kameralla voi kuvata videoita FullHD-laadulla 30, 25 tai 24 kuvaa sekunnissa ja 720p-laadulla 60, 50, 30 tai 25 kuvaa sekunnissa. Kameran runko on valmistettu magnesiumista ja se on roiske- ja pölysuojattu.
Kamerasta myydään myös hinnakkaampaa varianttia D800E, jossa ei ole optista alipäästösuodinta. Alipäästösuotimen poistaminen parantaa optista tarkkuutta, mutta saattaa joissain tilanteissa johtaa laskostumisilmiöön eli värilliseen moiréhen.
Kameran edeltäjä on heinäkuussa 2008 julkistettu Nikon D700 ja seuraaja kesäkuussa 2014 julkistettu Nikon D810.
Kristian Melartopaeus

Kristian Melartopaeus () oli suomalainen pappi suuren Pohjan sodan ja isonvihan aikana. Vuonna 1716 hänestä tuli Viipurin kirkkoherra ja viimeistään vuonna 1720 Viipurin hengellisen konsistorin esimies. Hän organisoi Itä-Suomen kirkollisia oloja muuttuneeseen tilanteeseen sopiviksi.
Melartopaeus joutui sotilaspappina venäläisten sotavangiksi Perevolotshnassa 1. heinäkuuta 1709, ja hänet vietiin Moskovaan ja edelleen Pietariin, jossa hän toimi vuodesta 1710 alkaen tataarilaisessa esikaupungissa sotavankipappina. Moskovassa toiminut ruotsalainen kenttäkonsistori vahvisti maaliskuussa 1710 hänen oikeutensa pitää suomenkielisiä jumalanpalveluksia. Melartopaeus huolehti vuodesta 1714 Pietarissa olevien sotavankien sielunhoidosta. Hänet vapautettiin sotavankeudesta Viipurin kaupungin asukkaiden pyynnöstä ja nimitettiin Viipurin kirkkoherraksi 1716. Viipurin konsistorin esimies hänestä tuli viimeistään vuonna 1720, ja hänet mainitaan tuomiorovastina vuodesta 1721.
Eurooppatie E16

Eurooppatie 16 on Pohjois-Irlannin Derrystä Skotlannin ja Norjan kautta Ruotsin Gävleen kulkeva tie.
Reitti.
Pohjois-Irlannissa tie seuraa A6:ta Derrystä Randalstowniin ja sen jälkeen M22:sta sekä M2:sta Belfastiin. Skotlannissa tie seuraa A8:a Greenockista ja sen jälkeen M8:a Bishoptonista Glasgowin kautta Edinburghiin (käyttäen uudelleen A8:aa M8-tien liittymänumeroiden 8 ja 6 välillä).
E16 on päätie Norjan kahden suurimman kaupungin, Oslon ja Bergenin välillä ja se on ainoa vuoriston ohittava tie, joka on harvoin suljettu lumimyrskyjen ja tuiskujen takia. Muina vuodenaikoina Valtatie 7 on yhtä suosittu reitti Oslon ja Bergenin välillä, koska se on lyhyempi. Vuonna 2011 E16:sta päätettiin jatkaa Oslosta Kongsvingerin, Torsbyn, Malungin ja Borlängen kautta Ruotsin Gävleen. Tienumeron muuttaminen tapahtui syksyllä 2012.
Vuonna 2024 Suomi esitti, että tietä jatkettaisiin Suomen puolelle. Suomessa E16-tien muodostaisivat valtatie 12 välillä Rauma-Kouvola ja valtatie 15 välillä Kouvola-Kotkan Mussalo. Tampereen kohdalla E16-tien muodostaisi kehätie. Suomen osuus E16-tiestä olisi noin 400 kilometriä. Muutosten myötä tiet merkittäisiin oman kansallisen numeroinnin ohella uudella E16-numeroinnilla. Suomen tasavallan presidentti hyväksyi lokakuussa 2025 kansainvälisen sopimuksen muutoksen, jolla E16-tie voidaan jatkaa Suomen puolelle. Suomessa E16-tien voimaantulo tapahtuisi vuonna 2026.
E16 kohtaa E01:n ja E18:n Belfastissa, E5:n Glasgowissa, E15:n Edinburghissä, E39:n Bergenissä ja viimeinkin E18:n uudelleen Sandvikassa. Eurooppatien pidentämisen jälkeen tie on kohdannut E6:n Gardermoenissa, E45:n Torsbyn ja Malungin välillä ja E4:n Gävlessä.
Johan August Meijerfeldt nuorempi

Johan August Meijerfeldt nuorempi (1725–1800) oli ruotsalainen sotamarsalkka. Kun Anjalan liitto oli kukistunut, hänet nimitettiin joulukuussa 1788 Suomen maasotajoukon ylipäälliköksi. Turun yliopiston kirjasto on saanut lahjoituksena hänen sodanaikaisen kirjeenvaihtonsa. Sitä hyödyntäen on Gabriel Rein kirjoittanut teoksen "Kriget i Finland åren 1788, 1789 och 1790" (1860). Meijerfeldt sai kenraalin arvon 1789 ja sotamarsalkan arvon 1790.
Meijerfeldtin isä oli Johan August Meijerfeldt vanhempi. Hänen puolisonsa vuodesta 1763 Lovisa Augusta Sparre oli yksi Kustaa III:n hovin "kolmesta sulottaresta".
Kahlittu rakkaus

Kahlittu rakkaus () on vuonna 1934 julkaistu Clarence Brownin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Clark Gable. "Kahlittu rakkaus" perustuu Edgar Selwynin tarinaan, jonka pohjalta John Lee Mahin laati käsikirjoituksen. "Kahlittu rakkaus" on viides kahdeksasta Crawfordin ja Gablen yhteistyöelokuvasta. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
"Kahlitun rakkauden" kuvaukset alkoivat huhtikuussa vuonna 1934 ja päättyivät 12. heinäkuuta 1934. Elokuva kuvattiin Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä ja New Yorkissa. Joan Crawford tapasi biologisen isänsä vain kerran "Kahlitun rakkauden" kuvauksissa, kun Crawfordin isä Thomas LeSueur (1868–1938) tuli käymään elokuvan kuvauspaikalla.
"Kahlittu rakkaus" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 31. elokuuta vuonna 1934. Suomessa elokuva sai ensi-illan 31. maaliskuuta vuonna 1935. "Kahlittu rakkaus" oli taloudellinen menestys; elokuva tuotti 1 988 000 dollaria. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa 1 330 000 dollaria.
Elokuvan DVD-julkaisu julkaistiin 23. maaliskuuta vuonna 2009. "Lux Radio Theater" lähetti 60-minuuttisen elokuvan radiosovituksen 27. heinäkuuta vuonna 1936, missä Joan Crawford uusi elokuvaroolinsa.
Juoni.
Diane Lovering (Joan Crawford) on merkittävän manhattanilaisen liikemiehen Richard Field (Otto Kruger) rakastajatar. Vaikka Diane ei oikeastaan rakasta häntä, Diane tuntee velvollisuudekseen mennä naimisiin Richardin kanssa, koska tämä eroaa Louise-vaimostaan (Marjorie Gateson) Dianen takia. Fieldien avioeron täytäntöönpanoon mennessä Diane ihastuu varakkaaseen eteläamerikkalaiseen karjatilan omistajaan Mike Bradleyyn (Clark Gable). Mutta Diane muistaa uskollisuutensa Fieldiä kohtaan ja katkaisee äkillisesti suhteensa Mikeen, joka tekee kaikkensa piilottaakseen tuskansa. Näyttää siltä, että molemmat Diane ja Mike jatkossa kärsii sydänsuruista sisimmissään, kunnes ymmärtäväinen ja erittäin antelias Field ottaa ohjat käsiinsä...
Titanis

Titanis on sukupuuttoon kuollut hirmulintuihin kuuluva lintujen suku, jonka ainoa tunnettu laji on Titanis walleri. Sen jäänteitä on löydetty Yhdysvaltojen Floridasta ja Texasista, ja ne on ajoitettu plioseenille. "Titanis" on ainoa tunnettu hirmulintujen jäsen, joka eli Pohjois-Amerikassa, ja useimmat muut niistä elivät Etelä-Amerikassa. Niukasta ja vajaasta fossiiliaineistosta huolimatta "Titanis" on suosittu viihdekirjallisuudessa.
Kuvaus.
"Titanis" oli valtava lentokyvytön lintu. Muiden hirmulintujen tapaan sillä oli luultavasti kapea ruumiinrakenne, pitkät juoksemiseen soveltuvat jalat sekä mitättömät siivet ilman kynsiä. "Titanis" oli yksi suurimmista hirmulinnuista; sen korkeus oli arviolta 1,4–1,9 metriä ja paino noin 150 kilogrammaa. Se painoi siis suunnilleen yhtä paljon kuin nykyinen strutsi, mutta se oli sitä raskasrakenteisempi. "Titaniksen" kallo oli arviolta noin 36–56 senttimetriä pitkä, ja sen nokka oli suurikokoinen.
Levinneisyys ja ajoitus.
Perinteisesti "Titaniksen" on uskottu saapuneen Pohjois-Amerikkaan Panamankankaan kautta suuressa Amerikan eläimistövaihdossa. Tämä perustuu kuitenkin virheelliseen ajoitukseen. "Titaniksen" fossiilijäänteet ajoitettiin alun perin myöhäiselle pleistoseenille, mutta uudempien analyysien perusteella kaikki jäänteet ovat peräisin plioseenilta. Lintu saapui siis Pohjois-Amerikkaan ennen Panamankankaan muodostumista, luultavasti liikkuen saarelta toiselle joko Keski-Amerikan tai Karibian kautta.
Nykyisen ajoituksen perusteella "Titanis" kuoli sukupuuttoon ennen pleistoseenin alkua, kun sen aiemmin luultiin selvinneen myöhäispleistoseenille. Se ei siis elänyt Pohjois-Amerikassa samaan aikaan ihmisten kanssa. Sukupuuton aiheutti mahdollisesti kilpailu suurten nisäkäspetojen, kuten koira- ja kissaeläinten sekä karhujen, kanssa.
Elintavat.
"Titanis" oli luultavasti sen läheisimpien elävien sukulaisten, käärmekurkien, tapaan opportunistinen saalistaja, joka saalisti milloin mitäkin eläimiä, jotka se pystyi saamaan kiinni. Mahdollisesti se suosi saaliita, jotka se pystyi nielemään kokonaan, kuten käärmekurjet nykyään. "Titanis" ei pystynyt käyttämään lyhyitä siipiään saalistuksessa. "Titaniksen" elinympäristöä olivat luultavasti suhteellisen avoimet ruohomaat, jokseenkin samoin kuin käärmekurjilla.
Suuri egyptiläinen museo

Suuri egyptiläinen museo on Gizaan, Egyptiin rakennettu muinaisen Egyptin muinaismuistoja esittelevä museo. Se avattiin 1. marraskuuta 2025.
Museo on maailman suurin arkeologinen museo. Museoon on määrä sijoittaa yli 100 000 muinaisegyptiläistä esinettä, joista osa ei ole koskaan aiemmin ollut näytteillä.
Uusi museo päätettiin rakentaa, koska Kairon egyptiläinen museo oli käynyt liian ahtaaksi, eikä näytteillä voitu pitää kuin osaa sen esineistä. Museon kansainvälinen suunnittelukilpailu järjestettiin vuonna 2002, ja sen voitti irlantilainen Heneghan Peng -arkkitehtiyritys. Rakennusprojekti käynnistyi vuonna 2005.
Museon rakennustyöt alkoivat maaliskuussa 2012 ja sen odotettiin alun perin valmistuvan elokuussa 2015. Uudemman aikataulun mukaan museo oli tarkoitus avata osittain toukokuussa 2018 ja kokonaan vuonna 2020. Useiden lykkäysten jälkeen museon avajaispäiväksi määrättiin 1. marraskuuta 2025.
Marraskuussa 2018 uusi museo oli 70-prosenttisesti valmis. Museoon siirrettiin marraskuun 2018 alussa muun muassa Tutankhamonin kuolinnaamio ja hautaan kuuluvaa esineistöä 11 esineen verran ja kokonaisuudessaan 614 eri esinettä.
Museorakennuksen lattiapinta-ala on 133 tuhatta neliömetriä ja koko tontin pinta-ala on 470 tuhatta neliömetriä. Museon rakentamiskuluiksi on arvioitu 500 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Yli puolet kuluista rahoitetaan japanilaisilla lainoilla.
Museo sijaitsee kahden kilometrin päässä Gizan pyramideista. Sen edustalle sijoitetaan valtava Ramses II:n patsas, ja sen julkisivuna on 600-metrinen läpikuultava muuri.
Metex

Metex oli vuonna 1948 perustettu osuuskunta, jonka tehtävänä oli huolehtia Suomen metalliteollisuusalan viennistä keskitetysti. Sen päätoimipaikka oli Helsingissä, ja sen perustajina olivat merkittävät suomalaiset metalliteollisuusyritykset. Muita vastaavia vientiorganisaatioita olivat metsäteollisuuden Finnpap, Finnboard, Finncell ja Converta.
Metexiin kuului vuonna 1962 yhteensä 46 jäsentä, joilla oli runsaat sata tehdasta. Sillä oli tytäryhtiöt Finmetex Ltda, joka perustettiin Brasiliaan São Pauloon, Finnmaskiner ab, joka perustettiin Tukholmaan 1959 ja Finnmetex Spa, joka perustettiin Milanoon 1961. Ensimmäinen toimitusjohtaja oli professori Jorma Serlachius. Toimitusjohtaja vuodesta 1956 oli diplomi-insinööri Kauko Uusitalo, joka oli tullut osuuskunnan palvelukseen 1949. 
Metex siirtyi 26. huhtikuuta 1984 Kaukomarkkinat Oy:n hallintaan. Uusitalo jäi tuolloin 1984 eläkkeelle, ja hänen seuraajakseen tuli Juha Waris..
Juan Antonio Villacañas

Juan Antonio Villacañas (1922 Toledo, Espanja – 21. elokuuta 2001 Toledo, Espanja) oli espanjalainen kirjailija ja runoilija.
Bariumsulfidi

Bariumsulfidi (BaS) on barium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään muun muassa muiden bariumyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Bariumsulfidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä jauhetta, jonka epäpuhtaudet usein värjäävät harmahtavaksi. Kosteassa ilmassa se hapettuu bariumin sulfiitiksi, tiosulfaatiksi, sulfaatiksi tai polysulfideiksi ja hiilidioksidin kanssa reagoidessaan se muodostaa bariumkarbonaattia. Kidevedettömän bariumsulfidin lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (BaS·6H2O). Yhdiste liukenee veteen, jolloin muodostuu bariumvetysulfidia ja bariumhydroksidia, jonka vuoksi bariumsulfidin vesiliuokset ovat emäksisiä. Vesiliuoksissa muodostuu helposti polysulfideja, jotka värjäävät liuokset keltaisiksi. 
2 BaS + 2 H2O → Ba(HS)2 + Ba(OH)2
Valmistus ja käyttö.
Bariumsulfidia valmistetaan bariumsulfaatista pelkistämällä hiilen avulla. Tämä reaktio suoritetaan noin 700 °C:n lämpötilassa. Muodostuva tuote pestään vedellä, jolloin bariumsulfidi liukenee ja siten erottuu liukenemattomista epäpuhtauksista kuten bariumkarbonaatista.
BaSO4 + 2 C → BaS + 2 CO2
Toinen tapa valmistaa yhdistettä on bariumin ja rikin kuumentaminen inertissä ilmakehässä.
Ba + S → BaS
Bariumsulfidia käytetään muiden bariumyhdisteiden, kuten bariumkarbonaatin valmistamiseen. Bariumsulfidin ja sinkkisulfaatin välisessä reaktiossa muodostuu sinkkisulfidin ja bariumsulfidin seosta litoponia, jota käytetään valkoisena väriaineena. Bariumsulfidia käytetään myös sähköluminoivina loistaaineena Eu2+-ionin toimiessa aktivaattorina. Europiumoksidilla ja litiumfluoridilla seostettua bariumsulfidia voidaan käyttää infrapunavaloon reagoivana loisteaineena. Bariumsulfidia voidaan käyttää myös kumien vulkanoinnissa.
SKE48

SKE48 on japanilainen tyttöryhmä. Ryhmän on luonut japanilainen sanoittaja ja tuottaja Yasushi Akimoto vuonna 2008. Ryhmä on nimetty Sakaen, Nagoyan kaupunginosan, mukaan.
Yhtye on jaettu ryhmiin Team S, Team KII ja Team E. Jokaisessa ryhmässä on 16 jäsentä. AKB48:n jäsenet ovat 14-24-vuotiaita. Team KII:n johtaja on Akane Takayanagi ja Team E:n Madoka Umemoto. Team S:llä ei ole johtajaa.
Yhtyeeltä on ilmestynyt 12 singleä ja yksi studioalbumi.
Syyskuussa 2025 SKE48 nimettiin virallisesti vuoden 2026 Aasian kisojen tukijoiksi Aichi-Nagoyassa.
Historia.
Nagoya valittiin AKB48:n ensimmäisen sisarryhmän kotikaupungiksi vuonna 2008, ja saman vuoden heinäkuussa pidettiin ryhmän ensimmäiset koe-esiintymiset. Näiden pohjalta valittiin yhtyeen ensimmäiset 22 jäsentä, jotka näyttäytyivät yleisölle ensi kertaa Tokiossa järjestetyssä AKB48:n ulkoilmakonsertissa 23. elokuuta 2008. Nagoyan Nakan erillisalueen Sakaen kaupunginosan Sunshine Sakae -rakennuksessa avattiin 5. lokakuuta 2008, jossa ryhmä järjestää näytöksiä samaan tyyliin kuin AKB48 Akihabaran AKB48-teatterissa.
5. elokuuta 2008 julkaistu "Tsuyoki mono yo" oli yhtyeen ensimmäinen suuren levy-yhtiön julkaisema single. Singlen julkaisun jälkeen yhtye siirtyi Nippon Crown -levy-yhtiön listoille, ja vuoden 2011 maaliskuussa julkaistu viides single "Banzai Venus" oli ensimmäinen, joka saavutti Oriconin viikoittaisen levymyyntilistan ykkössijan. Singlen jälkeen SKE48 vaihtoi levy-yhtiötä Avex Traxiin, mutta on onnistunut saavuttamaan Oriconin listan ensimmäisen sijan jokaisella singlellään uusimpaan, 12. singleensä "Utsukushii inazuma" asti.
Paksu juttu

Paksu juttu on suomalainen Esko Töyrin ohjaama Fennada-Filmi Juniorin tuottama vuonna 1961 valmistunut lyhytelokuva. 
Elokuva on valistusfilmi lihavuutta vastaan, joka Suomessa varsinkin sotien jälkeen alkoi yleistymään. 1960-luvun alussa lihavuus nähtiin jo kasvavana ongelmana Suomessa. Elokuvassa sivutaan vuonna 1950 perustetun Lihavuudenvastustamisyhdistys ry:n toimintaa. 
Juoni.
Tukeva perheenisä (Juhani Kumpulainen) saa postitse vaimonsa (Riitta Degerholm) hänelle salaa lähettämän kirjan "Kuta pitempi vyö, sitä lyhyempi elämä". Kirja innoittaa perheenisän Lihavuudenvastustamisyhdistys ry:n asiantuntijoiden pakeille ja harkitsemaan laihduttamista.
Brahehus

Brahehus on entisen Brahehusin linnan raunio, joka sijaitsee Jönköpingin kunnan alueella Grännassa Ruotsissa. Rauniolta on näkymät Vätternille ja Visingsön saarelle. 1640-luvulla Pietari Brahelle rakennettu linna sijaitsee Eurooppatie 4:n moottoritien läheisyydessä.
Olavi Meurman

Mauri Olavi Meurman (19. heinäkuuta 1893 Ilmajoki – 1. marraskuuta 1969 Piikkiö) oli suomalainen kasvinjalostuksen kehittäjä ja professori. 
Meurman oli Lounais-Suomen kasvinviljely- ja puutarhakoeaseman johtaja 1927–1935, Maatalouskoelaitoksen puutarhaosaston (vuodesta 1957 Puutarhantutkimuslaitos) johtaja ja professori 1935–1959. Hän julkaisi tutkimuksia soluopin eli sytologian ja koetoiminnan alalta.
Meurmanin vanhemmat olivat piirilääkäri Otto Meurman (1859–1929) ja Aina Ignatius (1864–1944). Asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman ja lääketieteen professori Yrjö Meurman olivat Olavi Meurmanin veljiä. Patologian professori Lauri Meurman oli hänen poikansa.
Virtual Villagers

Virtual Villagers on sarja simulaatiopelejä, joissa pelaajan tavoitteena on rakentaa Isola-nimiselle saarelle kylä, ratkaista ongelmia ja auttaa kyläläisiä selviytymään. Sarjaan kuuluu viisi peliä, jotka on luonut Last Day Of Work. Sarjan ensimmäinen peli julkaistiin tietokoneelle pelattaviksi heinäkuussa 2006 ja viimeinen joulukuussa 2010. Vuonna 2009 sarjan toinen ja kolmas osa julkaistiin myös iPhonelle ja iPod touchille pelattaviksi. Vuonna 2010 sarjan toinen osa julkaistiin iPadille. 
Virtual Villagers: A New Home.
Virtual Villagers: A New Home on sarjan ensimmäinen peli, joka julkaistiin Windowsille ja Macille 18. heinäkuuta 2006. Pelin aluksi joukko ihmisiä löytää Isola-nimisen saaren, jolle he päättävät jäädä asumaan.
Virtual Villagers 2: The Lost Children.
Sarjan toinen peli julkaistiin Windowsille ja Macille 14. helmikuuta 2007. Pelin aluksi mies ja nainen menevät luolaan, jota ei ole koskaan ennen tutkittu. Yhtäkkiä he putoavat vesiputoukseen ja päättyvät Isola-saaren toiselle puolelle. He näkevät nälkäisiä ja likaisia lapsia ja päättävät auttaa lapsia selviytymään.
Virtual Villagers 3: The Secret City.
Sarjan kolmas peli julkaistiin 14. toukokuuta 2008. Kyläläiset lähtevät merelle tutkimaan Isola-saaren toista puolta. He joutuvat myrskyyn, jonka aikana laine heittää heidät saaren toiselle puolelle. He huomaavat, että paikka oli kerran asustettu ja päättävät jäädä sinne.
Virtual Villagers 4: The Tree Of Life.
Neljäs peli jukaistiin 22. helmikuuta 2010. Kyläläiset lähtevät tutkimaan Isola-saarta, mutta samalla he eksyvät. He löytävät Elämän Puun, joka on melkein kuollut. Kyläläiset päättävät auttaa Elämän Puuta ja jäävät asumaan sen läheisyyteen.
Virtual Villagers 5: New Believers.
Viides peli julkaistiin 29. joulukuuta 2010. Pelin aluksi eräs tyttö menee metsään ja löytää oudon maskin. Hän kertoo maskista muille ja kaikki alkavat ihmetellä sitä. Sen jälkeen oudot kyläläiset tulevat ja nappaavat toiset, hyvät kyläläiset. Ihmiset huomaavat, että oudoilla ihmisillä on eri värisiä maskeja päällä. He saavat tietää, että oudot kyläläiset eivät usko heihin.
Luettelo Suomen taajamista 2011

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2011 tehdyn taajamarajauksen mukaan. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajamia on määritelty vuodesta 1960 ja vuodesta 2000 taajamien määrittely on tehty kokonaan koneellisesti rakennusten koordinaattitietoihin perustuen. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä". Kun 2000-luvulla on tehty runsaasti kuntaliitoksia, voi nimi kirkonkylä tämän lisäksi nyttemmin esiintyä myös entisten kuntien keskustaajamien nimissä.
Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Vuoden 2011 taajamarajauksen mukaan 11 kunnassa ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa näistä kunnista sijaitsi kaksi (Luhanka ja Suomenniemi) ja loput yhdeksän kuntaa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga, Sund ja Vårdö) sijaitsivat Ahvenanmaalla.
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa maakunta tai maakunnat, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.2011 mukaiset. Kunta- ja maakuntajako on ajankohdan 1.1.2012 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu vuoden 2013 alussa kuntaliitosten myötä.
Aiemmat taajamamäärittelyt.
Tilastollisia taajamia on määritelty Suomessa vuodesta 1960 lähtien. Vuosina 1960–1985 rajaukset tehtiin manuaalisesti kartalla. Vuodesta 1990 rajaukset on tehty koneellisesti rakennusten koordinaattitietojen perusteella. Vuosina 1990–1995 rajauksia tarkistettiin manuaalisesti, mutta vuodesta 2000 rajaus on ollut kokonaan koneellinen, ja kokonaan koneellista menetelmää sovellettiin takautuvasti myös vuosien 1990–1995 tietoihin. Vuoteen 2000 tiedot tilastollisista taajamista julkaistiin painettuna julkaisuna. Vuoden 2005 aineisto on saatavissa Tilastokeskukselta tiedostomuodossa. Muutoksia taajamiin aiheuttaa toisaalta taajamien yhteenkasvu etenkin suurimpien taajamien liepeillä, toisaalta joidenkin pienempien taajamien väkiluvun aleneminen alle taajaman määritelmää vastaavan alarajan.
Musta kivi (kirja)

Musta kivi on vuonna 1995 ilmestynyt Markku Sadelehdon toimittama kauhunovellien antologia, joka sisältää kaksitoista H. P. Lovecraftin Cthulhu-tarustoon perustuvaa tarinaa.
Vastaanotto.
"Portti"-lehden arvostelijan Juho-Antti Tuhkasen mukaan "Musta kivi" on onnistunut kokoelma. Tarinoiden asteikko ulottuu hillityistä pastisseista omaperäisiin tulkintoihin.
Julija Ležneva

Julija Ležneva (; s. 5. joulukuuta 1989 Južno-Sahalinsk, Sahalin) on venäläinen sopraano. Hänen uransa lähti nousukiitoon Classical BRIT Awards -tilaisuudessa Kiri Te Kanawan kutsusta tehdystä esiintymisestä vuonna 2010. Hänen vuonna 2013 julkaistu ensimmäinen soololevytyksensä Deccalle sisältää Vivaldin, Händelin, Porporan ja Mozartin motetteja. Hän lauloi myös Deccan levytyksellä Händelin oopperasta "Alessandro" (2012) ja julkaisi Naïvelle albumin "Julia Lezhneva Sings Rossini" (2011).
Ležnevan opettajiin ovat kuuluneet Dennis O'Neill, Elena Obraztsova ja Alberto Zedda. 
Ležneva voitti Kansainvälisen Mirjam Helin -laulukilpailun naisten sarjan 2009. Hän on nuorimpana kyseisen kilpailun voittanut laulaja.
Helsinki-ajo

Helsinki-ajo on Vermossa vuosittain järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu. Se aloitettiin 1972 Käpylän raviradalla, josta kilpailu siirtyi vastavalmistuneelle Vermon raviradalle vuonna 1978. Helsinki-ajo oli alun perin myös osa Helsingin juhlaviikkojen ohjelmaa.
Helsinki-ajo kilpailtiin pitkään tasoitusajona 2 100 metrin matkalla. Nykyiseen muotoon siirryttiin vuonna 1997. Kilpailun ensimmäinen palkinto on vuodesta 2005 lähtien ollut 10 000 euroa.
Kiia Laine

Kiia Laine (s. 19. toukokuuta 1985) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2013 Naisten Liigassa pelaavaa FC Honkaa. 
Hän on vuonna 2007 perustetun Naisten Liigan kaikkien aikojen seitsemänneksi paras maalintekijä. Pelaamassaan 130 ottelussa Laine on tehnyt yhteensä 49 maalia. Eniten otteluita pelanneiden tilastossa hän on kauden 2012 jälkeen kuudentena. A-maajoukkueessa Laine on toistaiseksi esiintynyt kerran.
Berta Hrubá

Berta Hrubá (8. huhtikuuta 1946 Praha – 24. heinäkuuta 1998 Praha, Tšekki) oli Tšekkoslovakiaa edustanut maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Hrubá pelasi Tšekkoslovakian olympiahopeaa saavuttaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa.
Siegfried Brietzke

Siegfried Brietzke (s. 12. kesäkuuta 1952 Rostock) on saksalainen entinen soutaja ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Wolfgang Magerin kanssa perämiehettömässä kaksikossa vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. Perämiehettömässä nelikossa hän oli mukana voittamassa kultaa kesäolympialaisissa 1976 Montrealissa ja 1980 Moskovassa. 
Brietzke voitti myös soudun maailmanmestaruuden perämiehettömässä nelikossa vuosina 1977 ja 1979. Lisäksi hän saavutti maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa vuonna 1975.
K-System

K-System (oik. Kimmo Kauppinen s. 1978) on suomalainen DJ-tuottaja. K-System on ollut aktiivisena vuodesta 1999. Kimmo Kauppinen aloitti musiikin tekemisen ja DJ-harrastuksen 13-vuotiaana. Muun muassa Guardian Angel-, SupaDupaSound- ja Samba 69 -hiteistään tuttu Kimmo "K-System" Kauppinen on tehnyt suomalaista musiikkihistoriaa : hän on ensimmäinen kotimainen artisti, joka on noussut Suomen arvostetuimman tanssilistan, Finnish Dance Chartin TOP-10-listalle kolmella eri vuosikymmenellä.
Vuonna 1999 uransa käynnistänyt K-System nousi heti ensimmäisellä Come To Me -singlejulkaisullaan Finnish Dance Chartin sijalle kahdeksan vuonna 1999. Ensimmäisen ykkössijan listalla K-System nappasi joulukuussa 2000 singlellään Set You Free. Vuonna 2004 K-System otti toisen kiinnityksensä listan ykkössijaan Sleep Is The Enemy -albumiltaan poimitulla singlellä L.O.V.E. Albumilta nousivat esiin myös singlet Guardian Angel, Sound Of Arena, sekä Dream My Dream, jotka kaikki menestyivät listalla.
Helmikuussa 2008 K-System lähes dominoi Finnish Dance Chartia, kun kärkikymmeniköstä löytyivät hänen oma Samba 69 -kappaleensa, sekä DJ Alex Kunnarille tuotettu Lifter. Samana vuonna suomalaiset DJ:t äänestivät hänet vuoden parhaaksi musiikkituottajaksi.
Joulukuussa 2013 K-Systemin tuorein single, Flaming Sambuca, nousi toisella listaviikollaan Finnish Dance Chartin sijalle 10 ja teki Kauppisesta kaikkien aikojen ensimmäisen suomalaisen artistin, jonka kappale on noussut suomalaisten klubien sekä yökerhojen tanssituimpien kappaleiden listan kärkikymmenikköön kolmella eri vuosikymmenellä.
Koskisorsa

Koskisorsa ("Merganetta armata") on eteläamerikkalainen sorsalintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Levinneisyys.
Koskisorsaa tavataan Etelä-Amerikassa. Alaji "columbiana" esiintyy Venezuelasta Pohjois-Ecuadoriin, "leucogenis" Keski-Ecuadorista Keski-Peruun, "turneri" Etelä-Perussa, "garleppi" Boliviassa, "berlepschi" Pohjois-Chilessä sekä Luoteis-Argentiinassa ja "armata" Andeilla suurimmassa osassa Chileä ja Argentiinaa.
Elinympäristö.
Koskisorsa elää vuoristojen joissa ja koskissa.
Satoshi Tomiie

Satoshi Tomiie () on japanilainen house-musiikin tuottaja ja DJ, joka on ollut aktiivisena 1980-luvun lopusta asti.
Historia.
Satoshi Tomiien debyyttisingle oli nimeltään ‘Tears’, jonka hän tuotti vuonna 1989 yhdessä Chicagolaisen houselegendan Frankie Knucklesin kanssa. Se oli klubihitti, ja sitä pidetään yhä merkittävänä tapahtumana housemusiikissa.
Hän oli konserttikiertueella 1990-luvun alussa mm.Yellow Magic Orchestrasta tutun Ryuichi Sakamoton kanssa, jolloin hän soitti kosketinsoittimia.
Taitojensa vuoksi hän pääsi myös remiksaamaan suosittujen artistien kuten U2:n, Mariah Careyn, Photekin, Simply Redin ja David Bowien kappaleita.
Krääsää

Krääsää on Kelpo Pojat -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994 
Kappaleet.
M. Valtonen on tehnyt sävellykset ja T. Kontio sanoitukset, paitsi A5 ja B6 säv. &amp; san. M. Valtonen sekä B4 säv. M. Valtonen, san. T. Kontio &amp; M. Valtonen. Sovituksista vastaa esittävä yhtye eli nelikko Kannas – Mikkola – Roni – Valtonen. Kustantaja on PolyGram Finland Oy, paitsi A1, 2, 3, 6 ja B5 Bark Boat Music Oy.
Kokoonpano.
Yhtyeen entinen jäsen Pauli Sivonen on ollut taustalaulajana Samuli Laihon ohella. Laiho on myös soittanut eri instrumentteja.
Jouko Blomberg

Jouko Blomberg (s. 1944) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa ja tuli tunnetuksi "Perjantaiaamua"-nimisestä ohjelmasta, jota hän teki vuodesta 1971 1980-luvun alkupuolelle.
Ura.
Blomberg aloitti Yleisradiossa 1960-luvun puolivälissä uutis- ja ajankohtaistoimituksessa. 1960-luvun lopussa hän siirtyi Ylen Sävelradion toimitukseen. Hänestä tuli ns. juonnettujen ohjelmien vastaava tuottaja, joka kehitteli uusia musiikkiohjelmia ja yhteiskunnallisti niitä. Puhemusiikkiohjelmista suurin osa lakkautettiin Yleisradion hallintoneuvoston poliittisten erimielisyyksien vuoksi.
Blomberg teki myös dokumenttiohjelmia Radioteatterissa ja Dokumenttiryhmässä ja oli perustamassa nykyisin Sisuradiona tunnettua Ruotsin radion suomenkielistä toimitusta. Yhdessä radion ulkotuotannon kanssa hän aloitti suorat stereolähetykset studioitten ulkopuolelta. Terveisiä tehtiin Suomen syrjäkulmilta lähes kymmenen vuotta. 
Blomberg aloitti radiojournalismin koulutuksen Birzeitin yliopistossa Länsirannalla journalistijärjestöjen, Ulkoministeriön ja Yleisradion tuella. Hän oli Unescon viestintäasiantuntija Bosnia-Hertsegovinassa vuosina 1997–1998. Eläkkeelle Blomberg jäi Yleisradion kehitysyhteistyön (YLE Consulting) päällikön tehtävästä. Päähankkeet olivat Palestiinan television (PSC) ja Länsi-Balkanin (SEE) julkisen palvelun tv-uutistoimintojen kehittäminen. Sen osana aloitettiin Sarajevossa EBUn alueuutisvaihto ERNO, joka toimii yhä.
Perjantaiaamua-ohjelma.
Blomberg aloitti Perjantaiaamua-ohjelman joka kerran toivottamalla kuulijoille "Hyvää huomenta kaikille tasapuolisesti". Lause jäi elämään. Blomberg sanoo, että toivotuksen taustalla oli Yleisradion ohjelmatoiminnan säännöstö, jossa kehotettiin tasapuolisuuteen.
Blombergin tarkoitus oli kriittisellä ohjelmalla haastaa suomalainen yhden totuuden kulttuuri, ja tästä hän sai äärivasemmistolaisen leiman. Ohjelmalla oli pitkät ajat puoli miljoonaa kuulijaa.
Yksityiselämä.
Jouko Blombergin puoliso oli toimittaja Leena Kaskela.
Sävelradio (radiokanava)

Sävelradio oli vuosina 1999–2006 toiminut suomalainen puolivaltakunnallinen kaupallinen radiokanava. Formaattina Sävelradiolla oli soittaa koti- ja ulkomaisia vanhoja klassikoita yli 40-vuotiaille. Sävelradio oli osa MTV Oy:n MTV Mediaa.
Suomen Sävelradio Oy:n kuuluvuusalue kattoi lähes koko Suomen Oulusta etelään, sillä oli kuuntelijoita noin 430 000. 
Radion taajuuksilla soivat vuosikymmenten nostalgiset ulkomaiset ja kotimaiset listasuosikit. Musiikin lomassa kuultiin juttuja kohderyhmää kiinnostavista ajankohtaisista aiheista. Teemoina mm. hyvinvointi ja terveys, asuminen, perhe, ruokakulttuuri, matkailu, kirjallisuus, kulttuuri, lemmikit, luonto sekä turvallisuus. RDS-järjestelmäkelpoisissa radioissa Sävelradion lähetintunnus oli *SAVEL*.
Vuonna 2006 valtioneuvoston päätöksellä Sävelradiolle ei myönnetty toimilupaa jatkaa toimintaansa. Sävelradion lähetykset päättyivät keskiviikkona 20. joulukuuta 2006. Kanavan taajuudella aloitti 11. tammikuuta 2007 Nelonen Median perustama uusi kanava Radio Aalto.
Heikki Miekk-oja

Heikki Malakias Miekk-oja (vuoteen 1931 Isaksson; 4. kesäkuuta 1908 Tampere – 30. toukokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen metallifyysikko ja professori. 
Miekk-oja opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1949. Hän oli Outokumpu Oy:n metallitehtaiden tutkimuslaboratorion päällikkönä 1945–1950 ja Teknillisen korkeakoulun metalliopin vt. professori 1950–1953 ja professori 1953–1972.
Miekk-oja toimi myös Teknillisen korkeakoulun vuoriteollisuusosaston johtajana vuodesta 1962. Hän oli Suomen fyysikkoseuran ja kuparikomitean puheenjohtaja sekä Suomalaisen Tiedeakatemian ja Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Miekk-oja voitti voimistelun Suomenmestaruuden vuonna 1928.
Heikki Miekk-ojan tyttäriä olivat pankinjohtajat Annikki Saarela ja Susanna Miekk-oja.
Lekarydin kirkko

Lekarydin kirkko () on Ruotsissa Alvestan kunnan Lekarydissä sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu myöhäiskeskiajalla ja siihen mahtuu noin 130 ihmistä. 
Kirkon urut on rakentanut Nils Hammarberg vuonna 1991, mutta urkujen julkisivu on peräisin vuonna 1792 valmistuneista Schiörlin-uruista. Alttaritaulun on maalannut Pehr Hörberg 1794.
Junk Culture

Junk Culture on brittiläisen Orchestral Manoeuvres in the Dark (lyh. O.M.D.) -yhtyeen viides studioalbumi. Julkaisuvuosi oli 1984. Levy-yhtiö on Virgin Records ja tuottajina ovat toimineet Brian Tench / O.M.D. C-kasetteja on valmistettu Länsi-Saksassa ja kansipaperin painaja on Güterslohissa toiminut Mohndruck Graphische Betriebe GmbH. C-kasetin (Virgin 406 257-652) lisäksi albumi on julkaistu LP-levynä (Virgin 206 257-620).
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat O.M.D:n tekemiä. Kustantaja on Virgin Music (Publishing) Ltd., paitsi päätöskappaleen osalta lisäksi Warner Bros. Music Ltd.
Julija Natšalova

Julija Viktorovna Natšalova (, 31. tammikuuta 1981 Voronež, Venäjän SFNT – 16. maaliskuuta 2019 Moskova, Venäjä) oli venäläinen laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.
Elämä.
Julija Natšalova syntyi muusikkoperheeseen ja osoitti jo varhain musiikillista lahjakkuutta. Lapsuudessaan hän osallistui menestyksellisesti useisiin television musiikkiohjelmiin, kuten suosittuun kilpailuohjelmaan "Aamutähti" vuosina 1991–1992. Teini-ikäisenä Natšalova juonsi nuorisolle suunnattua televisio-ohjelmaa "Tam Tam -uutiset". Sittemmin hänestä tuli tunnettu televisiokasvo.
Natšalovan ensimmäinen studio-albumi "Ах, школа, школа" ("Ah, koulu, koulu" ), julkaistiin vuonna 1995. Samana vuonna hän osallistui kansainväliseen "Big Apple 95" -laulukilpailuun New Yorkissa ja voitti Grand Prixin. Vuonna 2005 ilmestyi albumi "Музыка любви" ("Musiikkia rakkaudesta"), jota seurasivat "Puhutaan rakkaudesta" ja "Erilaisia lauluja rakkaudesta". Laulaminen ei syrjäyttänyt opintoja: Natšalovalla on tutkinto säveltaiteessa ja näyttämötaiteessa.
Vuonna 2009 Natšalova aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisen säveltäjä-tuottaja Walter Afanasieffin kanssa. Tuloksena syntyi albumi "Wild Butterfly".
Maaliskuussa 2019 Natšalova oli sairaalahoidossa verensokeritasonsa jyrkän nousun takia. Hän kuoli aivoödeemaan Moskovan sairaalassa 16. maaliskuuta 2019.
Pesäpallon Nuorisoleiri

Pesäpallon Nuorisoleiri Pesäpalloliiton järjestämä C-ikäisten (alle 16-vuotiaat pesäpalloilijat) valtakunnallinen pesäpalloleiri, jossa ratkaisteen C-nuorten Suomen mestaruus.
Nuorisoleirin leiripaikkakunnat.
Lähde:
C-nuorten mitalistit 1985–.
Pojat.
Lähde:
Tytöt.
Lähde:
C-nuorten mitalistit 1968–1984.
Pojat.
Lähde:
Tytöt.
Lähde: