tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kari Ahola

Kari Ahola (28. huhtikuuta 1953 Ruovesi – 24. syyskuuta 2015 Tampere) oli suomalainen elokuvaaja, joka työskenteli televisiokuvaajana Yleisradiossa etenkin ulkomaanreportaasien ja -dokumenttien parissa.
Ahola opiskeli 1970-luvulla Taideteollisessa korkeakoulussa ja Yleisradion ammattiopistossa. Hän työskenteli 1980-luvulla Pariisissa Erkki Toivasen ja Riitta Pihlajamäen kanssa, sitten Neuvostoliitossa ja Venäjällä monien Moskovan-kirjeenvaihtajien apuna. 1990-luvun alussa hän jäi freelanceriksi, mutta jatkoi työskentelyä Yleisradion tuotannoissa. Hän kuvasi myös muun muassa dokumentin purjelaiva Estellen matkasta Suomesta Angolaan, monia Lisa Hovinheimon kulttuuridokumentteja sekä Ville Haapasalon matkasarjan "Venäjän halki 30 päivässä". Hänen harrastuksiinsa kuului metsänhoito, josta hän teki useita televisio-ohjelmia metsänhoitaja-viestintäyrittäjä Jyri Makkosen kanssa.
Högholmenin linnasaari

Högholmen on varhaiskeskiajalla käytössä ollut linnasaari. Se sijaitsee Hiittisten kylän itäpuolella ja on toiminut viikinkien idäntien levähdyspaikkana. Jyrkkärantaisen Högholmenin pinta-ala noin hehtaarin. Saaren korkein kohta on noin kymmenen metriä merenpinnan yläpuolella. Saarella on tehty arkeologisia kaivauksia 1800-luvun lopulla sekä 1970-luvulla. 
Högholmenin jyrkän rantakallion edustalta on löydetty jäänteitä suurista satamalaitteista, jotka on ajoitettu 1300-luvun jälkipuolelle. Alun perin satama oli Högholmenin eteläpuolella, muutaman kilometrin päässä olevan matalan Kyrksundetin rannalla. Kyrksundet oli liian matala käyttöön tulleille järeille koggeille, minkä vuoksi satama siirrettiin Högholmenin suojaisalle kalliosaarelle, jonne myös syvällä kulkevat alukset pääsivät. Johan Nikula on ehdottanut Högholmenia 1300-luvulla tunnetun Wartholmin linnan paikaksi, mutta muitakin mahdollisia sijaintipaikkoja on.
Lisa Hovinheimo

Lisa Hovinheimo (s. 1938) on suomalainen toimittaja ja televisio-ohjaaja, joka työskenteli pitkään Yleisradiossa etenkin kulttuuriaiheiden parissa. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin elämäntyöstään tiedonjulkistamisen valtionpalkinto.
Hovinheimo on tehnyt televisio-ohjelmia eri taiteenlajeista sekä muun muassa Suomen sukukansoista, neuvostoliittolaisista taiteilijoista ja muista Venäjän ja Viron aiheista. Hän jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2001 mutta on senkin jälkeen jatkanut työtään freelancerinä.
Lisa Hovinheimo lähti talvisodan alla perheensä mukana evakkoon Karjalasta ja kävi koulunsa Savonlinnassa. Hänen isänsä oli kotoisin Venäjältä ja äiti Laatokan Karjalasta. Hovinheimo pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan tyttölyseosta vuonna 1958 ja opiskeli sitten kieliä Helsingin yliopistossa. Journalistin uransa hän aloitti kulttuuritoimittajana Suomen Tietotoimistossa ja siirtyi sitten Yleisradion televisiotoimittajaksi.
Ron Mueck

Ron Mueck (s. 1958 Melbourne) on australialainen kuvanveistäjä, jonka veistämät hahmot ovat hätkähdyttävän realistisia, mutta aina luonnollisesta koostaan poikkeavia, joko monumentaalisen suuria tai pienoisveistoksia. Mueck kuuluu hyperrealistisen kuvanveiston keskeisimpiin taiteilijoihin . 
Mueck oppi kädentaidot saksalaissyntyisiltä vanhemmiltaan, jotka olivat molemmat nukentekijöitä, jollaisena hän toimi itsekin ennen taiteilijauraansa. Myöhemmin hän työskenteli toistakymmentä vuotta elokuvien ja mainosten erikoistehosteiden ja pienoismallien parissa. Näitä taitojaan hän hyödyntää taiteellisessa työssään. Hänellä ei ole muodollista taidekoulutusta.
Mueck aloittaa veistoksen tekemisen perinteisen kuvanveistäjän tavoin muovailemalla savimallin, jonka hän valaa pronssin sijaan silikoniin tai lasikuituun ja viimeistelee erilaisilla materiaaleilla. Veistoksissaan Mueck tavoittaa henkilöhahmojensa ilmeissä, eleissä ja asennoissa hetken, johon katsoja kykenee samastumaan. Teosta tarkkaillessa katsoja tulee luoneeksi sille oman tarinansa. 
Näyttelyitä.
Taiteellisen läpimurtonsa Mueck teki vuonna 1997 taiteenkeräilijä Charles Saatchin järjestämässä Sensation-näyttelyssä Lontoossa, jolloin hänen pienoisveistoksensa "Dead Dad" nousi huomion keskipisteeksi. Laajempaa kansainvälistä kuuluisuutta hän sai vuoden 2001 Venetsian biennaalissa viisimetriä korkealla veistoksellaan "Boy". Vuonna 2016 Mueckilla oli ensimmäinen pohjoismainen näyttely Sara Hildénin taidemuseossa Tampereella. Näyttelyn näki vähän yli 115 000 katsojaa, mikä on museon ennätysmäärä.
Karasaki (1905)

Karasaki oli keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneiden emälaiva.
Valmistus.
Venäjän vapaaehtoislaivasto tilasi aluksen matkustaja-aluksena Hawthorne Leslie and Companylta Newcastle-on-Tynestä, missä köli laskettiin telakkanumerolla 334. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1896 nimellä "S/S Jekaterinoslav" ja se valmistui kesäkuussa.
Palvelus.
Venäjän-Japanin sodassa "Jekaterinoslav" liitettiin osaksi vapaaehtoislaivastoa. Japani valtasi aluksen 6. helmikuuta 1904 Pusanin edustalla sen ollessa matkalla Vladivostokista Odessaan. Alus liitettiin vielä samana vuonna keisarillisen Japanin laivastoon apualuksena nimellä "Karasakimaru" ja se palveli joukkojenkuljetusaluksena helmikuusta lokakuuhun 1904.
Alus otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1905 torpedoiden kuljetusaluksena nimellä "Karasaki", jolloin se aseistettiin yhdellä 12 naulan ja neljällä kolmen naulan tykillä. Elokuussa 1906 alus muutettiin sukellusveneiden korjausalukseksi.
Alus luovutettiin 28. elokuuta 1912 rannikkovartiostolle, mistä se palasi 1. huhtikuuta 1920 laivastolle torpedoiden kuljetusalukseksi ja edelleen 1. joulukuuta 1924 sukellusveneiden emäalukseksi. Alus makasi 1939 hylkynä Kuressa ja se nimettiin 1940 "Haikau No.9":ksi, joka romutettiin 1946.
17 Songs

17 Songs (kreik. julkaisu 17 tragoudiá, ) on kreikkalaislaulaja María Farantoúrin studioalbumi vuodelta 1990. 
Albumilla Farantoúri laulaa kreikaksi, englanniksi, espanjaksi, italiaksi, korsikaksi, portugaliksi, ranskaksi sekä saksaksi muun muassa Lucio Dallan, Michel Legrandin, Kurt Weillin, Nicola Piovanin, Hollaenderin, Milton Naschimenton, Leon Giecon sekä Vangelisin vanhoja sekä uusia, ennenjulkaisemattomia kappaleita. 
Vierailevia artisteja albumilla ovat argentiinalainen Mercedes Sosa sekä kreikkalainen Dionýsis Savvópoulos. Orkesteria johtaa kuubalainen Leo Brouwer.
Stridsvagn m/41

Stridsvagn m/41 oli ruotsalainen keskiraskas panssarivaunu. Vaunu perustui tšekkoslovakialaisen TNH-panssarivaunun suunnitelmille ja sitä valmistettiin lisensillä Ruotsissa. Stridsvagn m/41 säilyi Ruotsin armeijan käytössä aina vuoteen 1957 ja sen alustalle rakennettu Pvb 301-kuljetuspanssarivaunu aina 1970-luvulle saakka.
Tausta.
Ruotsin armeija osoitti kiinnostusta uuden panssarivaunun hankintaan vuonna 1939 ja maaliskuussa samana vuonna tšekkoslovakialainen ČKD tarjosi myytäväksi 50 kappaletta TNH-panssarivaunuja, jotka saivat mallinimen TNH-sv. Tšekkoslovakia miehitettiin kuitenkin vain pari päivää myöhemmin ja kauppa raukesi. Myöhemmin samana vuonna Ruotsi pyrki järjestämään uudet kaupat BMM:n eli entisen ČKD:n kanssa ja Tšekkoslovakiaa miehittänyt Saksa ei varsinaisesti vastustanut hanketta. Maaliskuussa 1940 tehtiinkin uusi sopimus 90:stä vaunusta saman vuoden kesäkuussa. Heinäkuussa Oberkommando des Heeres kuitenkin takavarikoi kaikki valmistuneet vaunut ja Ruotsin toimittamat tarvikkeet, kuten kuulalaakerit. Ruotsille valmistetut vaunut otettiin käyttöön Saksan armeijassa nimellä PzKpfw 38(t). Ruotsi ei edelleenkään suostunut luopumaan hankkeesta, mutta Saksa ei suostunut käyttämään Saksan hallussa ollutta teollisuuskapasiteettia ruotsalaisvaunujen tuottamiseen. Vaihtoehdoksi tarjottiin vaunujen rakentamista Ruotsissa lisensillä.
Valmistus ja käyttö Ruotsissa.
Ruotsissa vaunujen valmistajaksi ryhtyi Scania-Vabis. BMM toimitti Ruotsiin vaunun piirrokset ja kokoonpanoon tarvittavat laitteistot vuoden 1941 alussa ja saman vuoden toukokuussa TNH-Sv-vaunun prototyypin. Ruotsissa vaunu sai nimekseen Strv m/41 ja niitä rakennettiin yhteensä 116 kappaletta. Vaunujen voimanlähteenä toimi 140 hevosvoiman Scania-Vabis L1664/13 ja pääaseena 37mm Bofors m/38. Vaunusta päätettiin ottaa myös toinen 122 vaunun tuotantoerä, jotka saivat nimekseen Strv m/41 SII. Vastaavasti varhemmat vaunut eroteltiin sittemmin nimellä Strv m/41 SI. SII-vaunuun tehtiin joitakin parannuksia ensimmäiseen erään verrattuna, kuten 160 hevosvoiman L-603-moottori, jonka takia myös vaunun runkoa piti suurentaa. Etupanssarointia lisättiin 25 mm:stä 50 millimetriin. Myös tykkitorniin tehtiin joitakin muutoksia. Toisen erän vaunut luovutettiin lokakuun 1943 ja maaliskuun 1944 välillä. 122:sta tilatusta vaunusta valmistettiin kuitenkin lopulta vain 104, sillä loput valmistuneista alustoista käytettiin Sav m/43-rynnäkkötykeissä. SI ja SII-mallit säilyivät Ruotsin armeijan käytössä vuoteen 1957 saakka. Osa muutettiin sittemmin muiksi rynnäkkötykeiksi ja 220 muutettiin Pvb 301-kuljetuspanssarivaunuiksi, joita käytettiin 1970-luvulle saakka. Osa tykkitorneista muutettiin kiinteiksi tuliasemiksi.
Henadz Mardas

Henadz Aljaksandravitš Mardas (, łacinkaksi "Hienadź Alaksandravič Mardas", ; 12. kesäkuuta 1970 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä – 2. kesäkuuta 2020
) oli valkovenäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edusti Valko-Venäjän ykkösliigassa pelaavaa Smarhonia ja oli pelipaikaltaan puolustaja.
Tubuliini

Tubuliini on pallomainen proteiini, joka on osa eukaryoottisolujen tukirankaa. Tubuliini polymeroituu mikrotubuluksiksi, joilla on useita tärkeitä tehtäviä muun muassa solunjakautumisessa.
Rakenne ja tehtävä.
Tubuliinit ovat pallomaisia polymeerejä, joista tunnetaan kolmea muotoa α-, β- ja γ-tubuliinit. Kunkin alayksikön molekyylimassa on 50–60 kDa. Näistä tubuliinien muodoista α- ja β-tubuliinit muodostavat αβ-dimeerin, joka sitoutuu GTP-molekyyliin. Nämä dimeerit polymeroituvat ontoksi putkimaiseksi rakenteeksi, jota kutsutaan mikrotubulukseksi. γ-Tubuliini toimii mikrotubuluksien keskuksena. Tubuliinit sitoutuvat GTP-molekyyleihin ja kykenevät hydrolysoimaan sen GDP-molekyyleiksi. Hydrolyysin seurauksena myös tubuliinin konformaatio muuttuu ja näin mikrotubulukset kykenevät venymään ja kutistumaan. Mikrotubuluksillä on tärkeä rooli muun muassa mitoosissa ja aineiden kuljetuksessa solujen sisällä, koska aineenkuljetukseen osallistuvat kinesiinit liikkuvat tubuliiniyksiköitä pitkin.
Tubuliini lääkkeiden ja maatalouskemikaalien kohteena.
Eräät syöpien hoidossa käytetyt lääkeaineet kuten paklitakseli ja muut taksaanit sekä vinka-alkaloidit ja estramustiini sitoutuvat tubuliiniin ja estävät syöpäsolujen jakautumista. Vinka-alkaloidit estävät mikrotubuluksien muodostumista, kun taas taksaanit estävät niitä purkautumasta. Mikrotubuluksien purkautumista tarvitaan solujen erilaistumisessa. Nämä aineet sitoutuvat β-tubuliiniin. 
Tubuliinin β-muotoon sitoutuvat myös monet bentsimidatsolifungisidit esimerkiksi tiabendatsoli, fuberidatsoli, karbendatsiimi, benomyyli ja tiofanaatti-metyyli. Nämä fungisidit estävät sienisolujen jakautumista häiritsemällä mitoosia ja meioosia.
Kathleen Ferrier

Kathleen Ferrier (22. huhtikuuta 1912 Preston, Lancashire, Englanti – 8. lokakuuta 1953) oli brittiläinen laulaja, äänialaltaan kontra-altto. Häntä pidettiin Britannian taitavimpiin kuuluvana lyyrisenä kontra-alttona, mutta hänen uransa kesti vain kahdeksan vuotta, sillä hän kuoli rintasyöpään 41-vuotiaana. Sairaus oli pidetty julkisuudelta salassa viimeiseen asti, joten laulajattaren kuolema uransa huippuvaiheessa järkytti koko Britanniaa. Tavallisen opettajaperheen tyttärestä ja puhelinkeskuksen hoitajasta taidemusiikin huipulle noussutta Ferrieriä kuvaillaan hänestä tehdyssä televisiodokumentissa "The Life and Art of Kathleen Ferrier" sodanjälkeisten vuosien rakastetuimmaksi naiseksi Britanniassa.
Ferrier oli lahjakas amatööri jo teini-iässä. Hänen aviomiehensä ilmoitti jo miltei 30 vuoden ikäisen vaimonsa 1940-luvun alussa erääseen laulukilpailuun, jonka tämä yllättäen voitti. Siitä lähtien Kathleen Ferrier panosti ammattilaulajan uraan ja menestyi niin, että vuodesta 1945 alkaen hän esiintyi myös Britannian ulkopuolella. Hänen vakio-ohjelmistoaan olivat kirkkomusiikkiteokset (etenkin Bach, Händel, Mendelssohn) sekä kansanlaulut. Hän teki myös oopperarooleja, joista ensimmäinen oli häntä ajatellen sävelletty Lucretian rooli Benjamin Brittenin "Lucretian ryöstössä". Hänen tunnetuimmaksi oopperaroolikseen muodostui Orfeuksen rooli Gluckin oopperassa "Orfeus ja Eurydike".
Laulajan muistolle omistettu säätiö on vuodesta 1956 lähtien järjestänyt vuosittaista oopperalaulajien kilpailua nimeltä "Kathleen Ferrier Awards".
Diafounou Gory

Diafounou Gory on maalaiskunta Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Sen hallinnollinen keskus Tambacara sijaitsee 35 kilometriä Yélimanésta länteen. Kunnassa on 20 300 ja keskuskylässä 4 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto.
Diafounou Goryn kunnan pinta-ala on 547 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Yélimanén piirin Goryn ja lännessä Diafounou Diongagan ja Marenkaffon kuntiin, etelässä Kayesin piirin Séro Diamanoun kuntaan sekä pohjoisessa Mauritaniaan.
Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, kukkuloita ja rämeitä. Tasankojen nimet ovat pohjoisessa Mouli, keskiosassa Tambacaran pohjoispuolella Timbréha ja etelässä Guiffin länsipuolella Nema. Kunnan läpi virtaa Senegalin vesistöön kuuluva Térékolé. Kasvillisuus ja eläinkunta ovat kärsineet kuivuudesta, eroosiosta ja ihmisen toiminnasta.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kuiva ja viileä kausi kestää joulukuusta helmikuuhun, kuiva ja kuuma kausi maaliskuusta kesäkuuhun ja sadekausi yleensä kesä-heinäkuusta syys-lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 400–500 millimetriä. Vuoden keskilämpötila on 28 °C. Kuumana aikana lämpötila kohoaa 45:een ja sadekaudella 35 asteeseen.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 14 virallista kylää ja neljä pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja ja vähemmässä määrin fulbeja (haalpular). Vähemmistöinä on bambaroita, khasonkoja ja maureja. Käytännössä kaikki ovat muslimeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut.
Tambacaran, Koméouloun ja Sambagan kautta kulkee Nioron, Yélimanén ja Kayesin välinen maantie RN23. Muiden kylien liikenneyhteydet ovat heikot.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan pienimuotoista kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tambacarassa, Koméoulou-Sambagassa ja Ouologuélassa pidetään viikoittaiset markkinat. Nuoret miehet muuttavat Malin kaupunkeihin, muihin Afrikan maihin ja Eurooppaan, josta he lähettävät rahaa sukulaisilleen.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja kymmenen koraanikoulua. Terveyspalveluihin kuuluu neljä tasoltaan tyydyttävää terveyskeskusta apteekkeineen. Tambacarassa on jopa lääkäri. Vesihuolto käsittää neljän kylän vesipostiverkot sekä joukon kaivoja ja porakaivoja.
Kansalaisen tietolaari

Kansalaisen tietolaari (alaotsikkona "Nukkuvat hukkuvat – demokratia vaatii tietoa vallankäytöstä") oli Yleisradion TV1-kanavan ohjelmasarja, jota tehtiin vuodesta 1972 vuoteen 1973. Sen kussakin jaksossa tavallisia ihmisiä – tietyn kunnan asukkaita tai tietyn alan työntekijöitä – kokoontui työväen- tai seuratalolle jossakin päin Suomea tenttaamaan viranomaisia, työnantajia ja muita päättäjiä kulloisestakin aiheesta. Ohjelman takana oli Reino Paasilinnan johtama vasta perustettu Erikoisohjelmat-työryhmä. Ohjelman tarkoituksena ja tavoitteena sanottiin olevan laajentaa tavallisten kansalaisten sananvapautta ja suoraa osallistumista päätöksentekoon.
Kussakin jaksossa esille tulleet asiat olivat paikallisten asukkaiden tai työntekijäryhmien valitsemia, ja he itse kysyivät haluamiaan asioita haluamiltaan päättäjiltä. Kukin jakso tuotettiin niin, että osallistujia kutsuttiin paikalliselle seuratalolle tai muuhun saliin tilaisuuteen, jossa Paasilinna kertoi ohjelman luonteesta ja tavoitteista. Alkuviikon ajan paikkakuntalaiset harjoittelivat ohjelmaa salissa samaan aikaan, kun television kuvausryhmä kuvasi ja haastatteli aiheeseen liittyviä ihmisiä ja päättäjiä muualla filmikalustolla. Torstai-illan parituntinen suora lähetys aloitettiin insertillä, joka sisälsi koosteen kuvausryhmän tekemistä haastatteluista. Valtaosa lähetysajasta muodostui salissa esitetyistä kysymyksistä ja vastauksista. Suoran lähetyksen päätyttyä osanottajille järjestettiin salissa tanssit. Ohjelmasarjan edetessä jaksojen lähettäminen suorina kiellettiin.
Ohjelmasarjan ensimmäinen jakso tehtiin Valkeakoskella, toinen Pohjois-Karjalan Rääkkylässä. Yksi jakso lähetettiin Helsingin työväentalolta, aiheenaan kaupan alan työntekijöiden kysymykset. Työnantajista paikalle saatiin vain työväenliikkeen osuuskaupan Elannon edustajia. Eräässä jaksossa keskusteltiin toimistotyöväen työoloista Tilastokeskuksen johtajien kanssa.
Ohjelman tekijätyöryhmä (ainakin Reino Paasilinna, toimittaja Paavo Kähkölä ja ohjaaja Jorma Molarius) palkittiin vuonna 1973 valtion tiedonjulkistamispalkinnolla.
Ohjelmasarja sai jatkoa samantapaiseen ideaan perustuvissa ”Iltamissa”, jonka jaksoja olivat muun muassa syksyn 1974 Työvoimailtamat ja seuraavan vuoden Pientilan emäntien iltamat.
Jaksot.
Lähde: Ritva-tietokanta, Radio- ja tv-arkisto.
August Soldan

August Leopold Soldan (8. joulukuuta 1870 Helsinki – 5. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, joka teki pääasiassa maisemamaalauksia.
Soldanin vanhemmat olivat rahapajan johtaja August Fredrik Soldan ja Marie Soldan omaa sukua Müller. August Soldanin puoliso oli Lydia Soldan omaa sukua Leikas ja heidän poikansa oli taidemaalari Selim Soldan.Taidemaalari Venny Soldan-Brofeldt (1863–1945) oli August Soldanin vanhempi sisar. August Soldan kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1894 ja opiskeli taidealaa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1901–1902. Hän teki opintomatkan Tukholmaan ja Kööpenhaminaan 1895.
Soldanin teoksia hyväksyttiin taidenäyttelyyn ensi kerran 1913. Hän työskenteli piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana Helsingin teollisuuskoulussa 1903–1904 ja Porvoon kansanopistossa.
Selim Soldan

Sadok Selim Soldan (13. tammikuuta 1910 Porvoo – 1. tammikuuta 1971 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari, joka teki pääasiassa henkilö- ja maisemamaalauksia.
Soldanin vanhemmat olivat taidemaalari August Soldan ja Lydia Soldan omaa sukua Leikas. Selim Soldan kävi viisi luokkaa Lahden lyseota ja opiskeli taidealaa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1928–1931. Lisäoppia hän hankki opintomatkallaan Pariisiin 1939.
Soldanin teoksia hyväksyttiin ensi kerran taidenäyttelyyn 1933. Hän osallistui Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn 1934–1939, 1942, 1943 ja 1956, jolloin hänet kutsuttiin tapahtumaan. Nuorten näyttelyyn Soldan otti osaa 1939, 1940, 1942, 1943 ja 1945 sekä Ruotsin Göteborgissa järjestettyyn yhteisnäyttelyyn 1939. Soldanin teoksia on valittu Amos Andersonin taidemuseon sekä Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ja Alfred Kordelinin säätiön kokoelmiin.
Selim Soldan oli Suomen Taiteilijaseuran, Taidemaalariliiton, Suomen Taidepiirtäjien Liiton, Helsingin Taiteilija-Aseveljien ja Göteborgs Konstnärsklubbenin jäsen sekä Taiteilijain Salongin johtokunnan jäsen. Hän sai useita apurahoja ja palkintoja, kuten Hovingin apurahan 1934, viidennen palkinnon valtion taidekilpailussa 1934, von Beckerin stipendin 1934 ja 1938, Kordelinin matkastipendin 1938, Suomen Taiteilijaseuran Kordelinin apurahan 1939 , toisen palkinnon dukaattikilpailussa 1940 ja ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa 1942.
Edgar Grönblom

Ernst Edgar Grönblom (1. marraskuuta 1883 Turku – 25. tammikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja teknisen tukkukaupan alalla toimivan Oy Grönblom Ab:n toimitusjohtaja. Yhtiö toimittaa työkaluja ja tarvikkeita teollisuudelle ja on johtavia työstökoneiden ja dieselmoottorien maahantuojia Suomessa. 
Grönblomin vanhemmat olivat kauppaneuvos Ernst Richard Grönblom (1859–1934) ja Anna Maria Asplund (1856–1948). Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta 1902 ja valmistui Dresdenin kauppaoppilaitoksesta 1904.
Grönblom oli isänsä vuonna 1897 perustaman Oy Grönblom Ab:n palveluksessa vuodesta 1904 ja hän oli yhtiön toimitusjohtajana 1919–1953 ja sen jälkeen yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1953–1960. Vuosina 1914–1918 Grönblom johti toiminimen haarakonttoria Pietarissa ja Moskovassa. Hän oli Turun kaupungin komendanttina 1918 ja ylennettiin reservin kapteeniksi samana vuonna. Grönblom oli Alankomaiden varakonsulina Turussa 1923–1933. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1938 ja kauppatieteiden kunniatohtorin arvon 1953.
Grönblom oli Oy Vuoksenniska Ab:n, Tammer Tehtaat Oy:n sekä Crichton-Vulcanin johtokunnan jäsenenä sekä Suomen Teknisen kauppaliiton puheenjohtajana 1945-1948. Hän kuului Turun kaupunginvaltuustoon 1919–1924 ja oli Åbo Akademin valtuuskunnan jäsen vuodesta 1919, Turun ruotsalaisen teatterin johtokunnan jäsen 1916–1934 ja Helsingin ruotsalaisen teatterin valtuuskunnan jäsen vuodesta 1933.
Grönblom oli naimisissa vuodesta 1911 Gerda Kyrklundin kanssa. Heidän poikansa diplomi-insinööri Sven Grönblom (1913–2006) oli Oy Grönblom Ab:n palveluksessa 1938–1992 myynti-insinöörinä, teknillisenä johtajana, toimitusjohtajana sekä hallituksen puheenjohtajana ja jäsenenä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuutettuna.
Edgar Grönblom osti vuonna 1928 Helsingin Eirasta Armfeltintien ja Rehbinderintien kulmasta arkkitehti Onni Tarjanteen vuonna 1911 pankinjohtaja Georg Sidorowille suunnitteleman jugendhuvilan jota alettiin kutsua myöhemmin Grönblomin taloksi. Talon sisustuksen oli suunnitellut Harry Röneholm ja talon puutarhassa oli kuvanveistäjä Viktor Janssonin tekemä suihkukaivo. Grönblom muutti perheineen taloon asumaan vuonna 1933. Myöhemmin talossa asui hänen poikansa Sven Grönblom ensin perheineen, sitten yksin kunnes talo jäi tyhjilleen vuonna 2006 hänen kuoltuaan. Perilliset eivät päässeet sopuun talon kohtalosta ja niinpä autioitunut talo rapistui niin että se herätti jo huomiota tiedotusvälineissäkin. Perikunta myi lopulta talon keväällä 2016. 
Edgar Grönblomin veli diplomi-insinööri, vuorineuvos Berndt Grönblom oli Oy Vuoksenniska Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Greg Clarke

Greg Clarke (s. 1957) on englantilainen jalkapallovaikuttaja, joka on toiminut Englannin jalkapalloliiton The Football Associationin puheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien.
Aiemmin Clarke on toiminut The Football Leaguen puheenjohtajana. Hän on toiminut myös Leicester Cityn johtotehtävissä.
74 (luku)

74 (seitsemänkymmentäneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 73 ja seuraa luku 75.
Lucian Gogonel

Lucian Gogonel (s. 23. maaliskuuta 1973 Galați, Romania) on romanialais-ranskalainen karateka. Hän on kuusinkertainen Kyokushinin Euroopan-mestari. Gogonel on voittanut mestaruudet kolmessa eri painoluokassa. Lisäksi hän on voittanut kevytsarjan maailmanmestaruuden 2005. Gogonel on myös kahdeksankertainen Romanian mestari ja kolminkertainen Ranskan mestari.
Elämäkerta.
Lucian Gogonel syntyi Romaniassa, jossa hän kiinnostui jo nuorena kamppailulajeista. Romania oli kuitenkin vahva kommunistimaa tuolloin ja Budo-lajien harjoittaminen oli kiellettyä. Sen sijaan hän harrasti nuorena muun muassa Kreikkalais-roomalaista painia, ammuntaa ja yleisurheilua. Gogonel oli lukiossa Romanian vallankumouksen aikana, jonka päätyttyä kommunismi poistui ja Gogonel alkoi harjoitella Kyokushinia 17-vuotiaana kotikaupungissaan Galațissa. Hänen ensimmäinen ohjaaja oli tuolloin senpai Lucian Ungureanu, vyöarvoltaan 5. dan. Ungureanu oli keskittynyt enemmän Kyokushinin henkiseen puoleen ja Gogonelin mukaan auttoi häntä opettelemaan kunnioitusta kamppailulajeissa. Gogonel oppi myös hänen kauttaan arvostamaan kataa ja kihonia.
Kilpaura.
1990 Gogonel osallistui ensimmäisen kerran paikalliseen turnaukseen Romaniassa ja seuraavana vuonna hän voitti Romanian nuorten mestaruuden alle 70-kiloisten sarjassa.
1992 Gogonelin ensimmäinen ohjaaja Ungureanu antoi opetusvastuun yhdelle vanhimmalleen oppilaalleen Sorin Fechetille, joka auttoi Gogonelia ottelemaan. Ja 1994 hän saavutti pronssia Romanian alueellisessa mestaruuskisoissa kevytsarjassa. Viidensissä Romanian mestaruuskilpailuissa Gogonel voitti kevytsarjan mestaruuden Sibiussa. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisiin kansainvälisiin kisoihin unkarissa, Szolnok Cupiin, mutta ei saavuttanut suurta menestystä.
Romanian mestaruus (1994–1997).
Gogonel osallistui 1995 kuukauden kestäneeseen leiriin Poiana Brasovissa, Romaniassa, jota piti entinen Kyokushinin Euroopan-mestari Nicholas Pettas. Gogonel itse piti leiriä erittäin arvokkaana kehityksensä kannalta. Menestystä tuli myös samana vuonna, kun Gogonel voitti Romanian alueellisen mestaruuden kevytsarjassa, sekä Romanian mestaruuden toisen kerran peräkkäin. Hän voitti myös ensimmäisen järjestetyn Apullum Cupin Romaniassa, jossa Gogonel voitti kaikki neljä otteluaan kevytsarjassa. Hän osallistui myös ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin, jotka järjestettiin Romaniassa.
Gogonelin menestys jatkui Romaniassa myös 1996, kun hän saavutti jälleen Romanian alueellisen mestaruuden, sekä Romanian mestaruuden kevytsarjassa. Gogonel voitti pronssia pienimuotoisessa Balkanian mestaruuskilpailuissa, jossa hän voitti yhden kamppailun. Gogonel puolusti myös viime vuoden Apullum Cupin mestaruutta kevytsarjassa, jonka hän voitti toistamiseen.
28-vuotiaana hän muutti Bukarestiin ja sieltä pian Ranskaan, jossa hän on asunut siitä asti.
BM-27

BM-27 Uragan (, "hurrikaani") on Neuvostoliiton armeijassa 1975 käyttöön otettu 220 mm järeä raketinheitin. Raketteja on 16 ja suurin kantomatka noin 35 km.
9М27Ф-raketin massa on 380 kg josta taistelukärki 100 kg. Termobaarisessa 9М51-raketissa on 143 kg taistelukärki. Lisäksi käytettävissä on useamman tyyppisiä rypäleammuksia, sirotemiinoja ja kemiallinen taistelukärki. Lisäksi olemassa on panssarimiinojen levitysraketti 9M59, joka pudottaa yhdeksän miinaa ja 9M27K2, jossa on 24 miinaa.
Järjestelmän on kehittänyt Tutkimus- ja tuotantoyhdistys Splav (СПЛАВ) Tulassa. Splav valmistaa myös Smertš, Grad ja Prima-raketinheittimiä. Uragania on viety ainakin Jemeniin 1994 ja Eritreaan 2007. Muita käyttäjämaita ovat Guinea, Moldova, Syyria, Angola, Kazakstan, Uzbekistan, Turkmenistan, Valko-Venäjä ja Ukraina.
Järjestelmä on sijoitettu ZIL-135LM-kuorma-auton lavalle. BM-27 uudistettiin 2000-luvulla 9K512 Uragan-1M -malliksi, jolloin ajoneuvoalustaksi tuli MZKT-7930 ja sillä voi ampua myös BM-30 Smertšin 300 mm raketteja. Venäjän armeija sai uudistettuja malleja käyttöönsä vuonna 2015.
Ukrainassa BM-27:sta on kehitetty Bastion-03, jossa ajoneuvoalustana on KrAZ-6322.
BM-30

BM-30 Smertš (, "pyörremyrsky") on Neuvostoliiton armeijassa 1987 käyttöön otettu 300 mm järeä raketinheitin.
Raketinheittimessä on 12 laukaisuputkea. Yksittäisen raketin massa on 800 kg ja pienin ampumaetäisyys 20 ja suurin 70 km. Taistelukärki on räjähtävä, termobaarinen, rypäleammus, sirotemiina tai onteloammus panssariajoneuvoja vastaan.
9M528-raketin massa on 815 kg, josta taistelukärki 243 kg. Sen suurin kantomatka jopa 90 km. Vuonna 2012 kehitettiin ulkomaiselle asiakkaalle 9M542-raketti, jonka suurin kantomatka on 120 km ja pienin 40 km. Taistelukärki on 150 kg. Tämä on tarkoitus ottaa Venäjällä käyttöön Tornado-C-raketinheittimessä.
Järjestelmä on sijoitettu MAZ-79111 tai MAZ-543M -kuorma-auton lavalle. Intialle toimitetuissa raketinheittimissä vaihtoehtona on Tatra 816.
Casper von Koskull

Casper Wilhelm von Koskull (; s. 3. syyskuuta 1960) on suomalainen pankkiiri, yritysjohtaja ja hallitusammattilainen, joka toimi Nordean konsernijohtajana marraskuusta 2015 syyskuuhun 2019. Vuoden 2023 alussa hänet nimitettiin yhdysvaltalaisen rahoitusjätin Citigroupin hallituksen jäseneksi.
Koskull työskenteli Nordean palveluksessa vuodesta 2010 lähtien, jolloin hän aloitti sen johtoryhmässä suurasiakkaista ja pääomamarkkinoista vastaavan liiketoiminta-alueen johtajana. Ennen Nordeaa hän työskenteli muun muassa Citibankin, UBS:n ja Goldman Sachsin palveluksessa Helsingissä, Lontoossa, New Yorkissa ja Frankfurtissa.
Koskull on valmistunut ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta ja opiskellut Harvard Business Schoolissa "Management Development" -ohjelmassa. 
Koskull on toiminut Fazerin hallituksen puheenjohtajana ja Ahlström Capitalin hallituksessa vuodesta 2021 sekä ruotsalaisen Stena-varustamoyhtiön hallituksessa vuodesta 2020. Hän istuu myös vuonna 2009 perustetun cleantech-yrityksen Ductor Oy:n hallituksessa. Hän on aiemmin ollut Kansainvälisen kauppakamarin Suomen-valtuuskunnan sekä Partiosäätiön hallintoneuvoston jäsen.
Victor Teixeira

 
Victor Teixeira (s. 4. helmikuuta 1983) on alankomaalainen karateka. Hän on kilpaillut Kyokushinin eri järjestöissä, kuten IKO1-, WKO- ja IBKO-järjestöissä. IKO1:ssä Teixeira saavutti muun muassa kolme hopeaa EM-kilpailuissa 2008, 2009 ja 2010. KWF-liitossa hän saavutti kevytsarjan Euroopan-mestaruuden 2012.
Karate.
Teixeira aloitti kyokushinin harjoittelemisen 9-vuotiaana setänsä innostamana. Neljä vuotta myöhemmin hän saavutti Hollannin nuorten mestaruuden 1996 ja voitti saman turnauksen myös vuosina 1998, 1999 ja 2001, jonka jälkeen Teixeira alkoi kilpailla aikuisten tasolla.
Hän voitti Belgiassa Flanderin mestaruuskilpailut vuosina 2000 ja 2004. Teixeira saavutti myös Saksassa hopeaa pienemmässä turnauksessa vuonna 2004 ja otteli samana vuonna ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa Riesassa, Saksassa. Hän sijoittui viidenneksi alle 70-kiloisten sarjassa. Teixeira voitti ensimmäistä kertaa Alankomaiden mestaruuden 2005 ja sijoittui saman vuoden EM-kilpailuissa viidenneksi.
Hän jatkoi menestystään vuonna 2006 ja voitti toisen kerran Alankomaiden mestaruuden, lisäksi EM-kilpailuissa Barcelonassa Teixeira saavutti pronssia.
Vuonna 2007 Teixeira osallistui vain yhteen turnaukseen. Hän kilpaili ensimmäistä kertaa World Openissa, Tokiossa, jossa Teixeiran turnaus päättyi ensimmäisellä kierroksella hävittyään Andrei Tširkoville.
EM-hopeaa (2008–2010).
Vuodet 2008–2010 Teixeira saavutti EM-kilpailuissa menestystä, mutta jäi loppuottelussa aina hopealle. Hän saavutti kolmannen kerran Alankomaiden mestaruuden vuonna 2008. Sitä vastoin Teixeira sai ensimmäisen EM-hopeamitalin Vitoriassa, Espanjassa. Hän hävisi loppuottelussa Piotr Moczydlowskille. Teixeira kilpaili myös ensimmäistä kertaa European Openissa, jossa hän sijoittui viidenneksi.
Sama toistui myös 2009, kun Teixeira voitti Alankomaiden mestaruuden neljännen kerran urallaan. Kiovan EM-kilpailuissa hän eteni toistamiseen loppuotteluun, jossa Teixeira hävisi tällä kertaa Jevgen Jakovenkolle.
2010 Teixeira saavutti viidennen peräkkäisen Alankomaiden mestaruuden. Myös EM-kilpailuissa hän eteni alle 70-kiloisten sarjassa kolmannen kerran loppuotteluun. Teixeira kuitenkin hävisi myös kolmannen kerran peräkkäin loppuottelun, tällä kertaa Stanislav Romancheville. Hän voitti ensimmäistä kertaa Los Angelesissa Yhdysvaltain mestaruuden, sekä Ranskan Openin.
World Open ja kilpaileminen muissa järjestöissä.
Teixeira osallistui toista kertaa World Openiin 2011. Edellisen turnauksen tapaan hän eteni toiselle kierrokselle johon myös hänen turnauksensa päättyi.
Vuoden 2011 jälkeen Teixeira alkoi kilpailemaan Kyokushinin muissa järjestöissä. Hän saavutti All Japan Kyokushin Cupin 2012 IBKO-järjestössä alle 75-kiloisten sarjassa. Teixeira voitti myös 2012 WKO-järjestön Shinkyokushin Alankomaiden mestaruuden alle 70-kiloisten sarjassa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden KWF-liitossa 2012. Espanjassa järjestetyn EM-kilpailun loppuottelussa Teixeira voitti Artem Solovyevin.
Brad Pickett

Brad Pickett (s. 24. syyskuuta 1978 Lontoo) on englantilainen uransa lopettanut vapaaottelija. Hän on entinen Cage Ragen britannian höyhensarjan mestari. Pickett otteli UFC:ssä vuosina 2011–2017. Hän voitti urallaan muun muassa Demetrious Johnsonin.
Vapaaottelu.
Pickett aloitti vapaaottelemisen Cage Ragessa marraskuussa 2004, jolloin hän voitti avausottelunsa Stuart Grant teknisellä tyrmäyksellä 17 sekunnissa. Pickett hävisi seuraavan kamppailunsa Chris Freebornille teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Hän voitti seuraavat kaksi ottelua Aaron Blackwellia ja Jordan Milleria vastaan teknisellä tyrmäyksellä ja luovutuksella molemmat toisessa erässä.
Cage Rage mestaruus.
Voittojen myötä Pickett otteli Cage Ragen britannian höyhensarjan mestaruudesta Ozzy Halukia vastaan 10. syyskuuta 2005. Pickett voitti mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä ajassa 4:25.
Hän puolusti mestaruuttaan heti seuraavassa ottelussaan Robbie Olivieria vastaan 4. helmikuuta 2006. Pickett voitti kolmieräisen kamppailun tuomariäänin.
Nergal (mytologia)

Nergal (myös muodossa "Nerigal" ja "Nirgal") oli Mesopotamiassa palvottu manalan, ruton, sodan ja metsästyksen jumala. Nergal tunnettiin sekä Akkadin, Assyrian että Babylonian asukkaiden keskuudessa. Alun perin Nergal oli maan jumala, joka toi ihmisten kiusaksi kesän polttavan kuumuuden, kuumeen ja kulkutaudit. Hän oli Ereškigalin puoliso, ja tunnettiin myös nimillä Lugalgirra ja Meslamta’ea.
Kuvituksessa hänet esitettiin usein leijonana. Raamatussa Nergal mainitaan toisessa kuninkaiden kirjassa ():
Johorin–Singaporen pengertie

Johorin–Singaporen pengertie yhdistää Singaporen saaren Johorensalmen yli Johor Bahrun kaupunkiin, joka sijaitsee mantereella Malesian puolella. Penkereellä kulkee myös rautatie.
Pengertie on 1,2 kilometriä pitkä ja valmistui vuonna 1924. Pengertä levennettiin liikenneruuhkien helpottamiseksi vuonna 1974.
Penger erottaa Johorensalmen länsi- ja itäosan vedet toisistaan ja aiheuttaa siten saasteiden kertymistä. Penkereen avaamista niin, että merivesi pääsisi virtaamaan salmessa, on suunniteltu.
Butyyli-isosyanaatti

 
Butyyli-isosyanaatti (C5H9NO) on isosyanaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Butyyli-isosyanaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi muun muassa veden ja alkoholien kanssa. Butyyli-isosyanaatti ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä ja sille altistumisesta voi aiheutua syövytysvammoja.
Valmistus ja käyttö.
Butyyli-isosyanaattia valmistetaan butyyliamiinin ja fosgeenin välisellä reaktiolla.
Butyyli-isosyanaatia käytetään valmistettaessa fungisideja kuten benomyyliä ja sulfonyyliurealääkkeitä kuten tolbutamidia. Sitä käytetään myös katalyyttinä valmistettaessa aryylisulfonyyli-isosyanaatteja. Butyyli-isosyanaatti reagoi sulfonamidin kanssa muodostaen ureajohdannaisen, joka reagoi fosgeenin kanssa muodostaen aryylisulfonyyli-isosyanaatin ja samalla katalyyttinä toimiva butyyli-isosyanaatti vapautuu.
Erwin Wurm

Erwin Wurm (s. 27. heinäkuuta 1954 Bruck an der Mur) on itävaltalainen kuvanveistäjä. Wurmin taiteessa on vaikutteita readymade, pop-taiteesta ja käsitetaiteesta.
Opiskelu ja työ.
Wurm opiskeli taidehistoriaa, kieliä ja kirjallisuutta Grazin yliopistossa vuosina 1974 – 1977 ja jatkoi tämän jälkeen taideopintojaan Mozarteumissa vuosina 1977 – 1979. Hän työskenteli vuonna 1983 Wienin teknillinen yliopiston assistenttina. Vuonna 1995 hän oli vierailevana professorina École des Beaux-Artsissa Pariisissa ja vuosina 1996 – 1997 Linzin yliopistossa. Vuosina 2002 – 2021 hän oli Wienin yliopiston professorina. 
Taide.
One Minute Sculptures –teossarjassaan Wurm innoittaan museokävijöitä tekemään omia yhden minuutin veistoksiaan. Valokuvin toteutetuissa veistoksissa ihmiset ja arkiset esineet yhdistyvät yllättävillä tavoilla. Niiden kautta huomaa, että on helpompi olla, kun itseään ei aina ota niin vakavasti ja asettuu joskus alttiiksi omituisuuksille. Yhden minuutin veistoksista tuli tunnettuja, kun rockbändi Red Hot Chili Peppers teki omia versioitaan Wurmin ideoista Can't Stop-kappaleen videoon.
Michael Aaronin Pianokoulu

Michael Aaronin Pianokoulu, viralliselta nimeltään Pianokoulu, on alun perin Yhdysvalloissa julkaistu nuottijulkaisu, joka oli 1900-luvun loppupuolen ajan Suomessakin yksi suosituimmista pianonsoiton perusopetusmateriaaleista. Sen laati Michael Aaron, ja neliosaisen sarjan ensimmäisen osan julkaisi suomeksi Musiikki-Fazer vuonna 1954 Matti Raution ilmeisesti saksankielisestä laitoksesta toimittamana. Vuonna 1971 siitä otettiin jo 26. painos. 
Aaronin "Pianokoulua" ja siihen perustuvaa pianon alkeisopetusta kritisoidaan nykyisin luovan musisoinnin unohtamisesta ja pelkkiin nuotteihin tuijottamisesta. Muun muassa vapaa säestystaito on nyttemmin tuotu alkeisopetukseen, vaikka Aaronin "Pianokoulu" ei sitä opeta. Aaronin sijasta suomalaisessa musiikinopetuksessa käytetään nykyisin yleensä modernimpia oppimateriaaleja kuten "Suomalainen pianokoulu" 1–3 (Ritva Lehtelä, Anja Saari, Eeva Sarmanto-Neuvonen, WSOY 1989), "Musikatti" (Lauri Kilpiö, Junio Kimanen ja Antti Kaihola, Ambitone 2002) tai "Pianon avain" 1–2 (Meri Louhos, Hui-Ying Liu-Tawaststjerna ja Carlos Juris).
Michael Aaron.
Michael Aaron (n. 1899–1963) oli brittiläinen pianisti, joka opiskeli Lontoon Royal College of Music -konservatoriossa. Hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän kehitti ja laati "Pianokoulunsa". Sen julkaisi vuonna 1945 Belwin-Mills-kustannusyhtiö.
36. Waffen-SS-divisioona

36. Waffen-SS-divisioona tai SS-Dirlewanger oli pahamaineisin SS-divisioona. Se ei käyttänyt SS:n tunnuksia, vaikka oli sen alainen. Dirlewangerin miehet tunnistettiin normaalien SS-riimukirjaimien sijasta kauluslaatoissa olevista ristikkäisistä kivääreistä ja niiden alla olleesta käsikranaatista. Divisioonan kypärätunnuksessa puolestaan oli kaksi käsikranaattia ristikkäin. Nimensä divisioona sai sen komentajalta Oskar Dirlewangerilta. Divisioona koostui ensin salametsästäjistä ja myöhemmin myös keskitysleirivangeista sekä muiden yksiköiden häirikkötapauksista. Yksikkö oli tarkoitettu partisaanien vastaiseen toimintaan.
Perustaminen.
Vuonna 1940 Dirlewanger sai muodostettavakseen rangaistusyksikön, johon ensin värvättiin ainoastaan tuomittuja salametsästäjiä. Myöhemmin siihen kerättiin vankiloista ja keskitysleireiltä paatuneita taparikollisia, homoseksuaaleja, poliittisia vankeja ja jopa psykiatristen sairaaloiden asukkeja. Alun perin tarkoituksena oli antaa yksikön sotilaille mahdollisuus lunastaa vapautensa ja parantaa maineensa sotimalla urhoollisesti, mutta nopeasti kävi ilmi että yksikön sotilaat jatkoivat aiempia ”harrastuksiaan” univormun turvin. Kidutukset, raiskaukset ja pahoinpitelyt olivat arkipäivää, ja kohdistuivat niin partisaaneihin kuin syyttömään siviiliväestöönkin.
Yksikkö paisui sadasta miehestä ensin prikaatiksi ja sittemmin muodostettiin 36. Waffen-SS-divisioona. Se toimi Puolassa ja Valko-Venäjällä taistelussa partisaaneja vastaan, sai runsaasti moitteita ylemmiltä tahoilta, ja sitä vaadittiin hajotettavaksi, mutta itse Heinrich Himmler oli mieltynyt osastoon ja katsoi sen toimintaa läpi sormien. Normaalissa rintamasodankäynnissä yksikkö pärjäsi yleensä huonosti, lukuun ottamatta joitain sodan loppuvaiheen viivytystaisteluja, joissa se kunnostautui.
Velikije Luki (yhtye)

Velikije Luki on vuonna 1982 perustettu virolainen punk-yhtye.
Alkuperäinen ja nykyinen kokoonpano.
Alkuperäinen kokoonpano vaihteli solistia Ivo Uukkiveä eli Munkia lukuun ottamatta vuosien 1987-1992 välisenä aikana. Allan Vainola ja Peep Männil olivat kuitenkin mukana vuosina 1982-1984. Alkuperäinen kokoonpano palasi puoliksi sattumalta yhteen uudestaan vuonna 1992 ja on pysynyt siitä lähtien samana tähän päivään asti.
Bernhard Reinhold

Ludwig Heinrich Bernhard Reinhold (23. huhtikuuta 1824 Schönberg, Mecklenburg, Saksa – 27. marraskuuta 1892 Dresden, Saksa) oli saksalainen taidemaalari, joka asui jonkin aikaa Suomessa.
Elämäkerta.
Reinhold asui Suomessa 1869–1874 enimmän ajan Helsingissä ja vuosina 1874–1878 hänen arvellaan vierailleen useita kertoja Suomessa. Hän maalasi aikansa suomalaisista merkkihenkilöistä muotokuvia, joita asetettiin ensi kerran näytteille Helsinkiin 1870. Reinholdin teoksia valittu mukaan Suomen Taiteilijaseuran kokoelmaan.
Natascha Ragosina

Natalia Yurievna Ragozina (tunnetaan paremmin nimellä Natascha Ragosina (kyrillisin kirjaimin "Наталья Юрьевна Рагозина")&lt;ref name="Natasha/"&gt;https://cool-articles.net/natalia-yurievna-ragozina-biography-natascha-ragosina/ &lt;/ref&gt;, s. 5. huhtikuuta 1976 Karaganda, Kazakstan) on vuonna 2009 uransa lopettanut venäläinen naisnyrkkeilijä. Nyrkkeilyurallaan Ragosina hallitsi ylemmän keskiluokan mestaruutta pitäen samanaikaisesti hallussaan seitsemän eri liiton mestaruusvöitä. Kagosina on otellut myös raskaassasarjassa pitäen hallussaan WBF ja WIBF liittojen mestaruusvöitä.
Sebastiano Rossi

Sebastiano Rossi (s. 20. heinäkuuta 1964 Cesena, Italia) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti. Rossi edusti urallaan suurimmaksi osaksi AC Milania, jonka riveissä hän saavutti muun muassa viisi scudettoa ja Mestarien liigan voiton. Rossi pelasi urallaan 346 ottelua Serie A:ssa. Hän päätti uransa kauteen 2002–2003.
Rossi ei pelannut urallaan yhtään maaottelua Italian maajoukkueessa, mutta oli 1994 kahdessa maaottelussa varamaalivahtina.
Määrjärvi

Määrjärvi on järvi lounaisessa Suomessa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajalla. Se on yksi Fiskarsinjoen latvajärvistä. Järvi sijaitsee Salon ja Raaseporin kuntien alueilla.
Kapea salmi yhdistää Määrjärven pieneen Orijärveen, joka sijaitsee Määrjärven kanssa samalla korkeustasolla. Kapea kannas puolestaan erottaa Määrjärven sen itäpuolella sijaitsevasta Seljänalasesta. Määrjärven ja Seljänalasen välillä on pieni kanava.
Määrjärven läheisyydessä toimi Suomen vanhin kuparikaivos, Orijärven kaivos, vuosina 1757–1957.
Järven Hiilenkallion lähellä olevan jyrkänteen vesirajasta on löytynyt punaväriläiskä, joka saattaa olla kalliomaalaus. Asiantuntijat eivät ole vielä vahvistaneet löytöä.
Ismo Kullervo Alanko

Ismo Kullervo Alanko on Ismo Alangon seitsemäs sooloalbumi, joka julkaistiin 9. lokakuuta 2015 levymerkillä Fullsteam Records. Albumin on Alangon henkilökohtaisimpia, riisutuimpia kokonaisuuksia, ja sen eräänlainen teema on kauneuden etsiminen. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 6 ja pysyi listalla yhteensä yhdeksän viikkoa. Albumilta julkaistiin single ”Mikrokosmos” 25. syyskuuta 2015.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Marttinen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi sen sisältävän vain vähän kliseitä sekä olevan nimensä mukaisesti henkilökohtainen ja yksi Alangon parhaista. Keskisuomalaisen Aki Lehti sanoi Alangon onnistuneen soundinsa uudistamisessa ja albumin olevan rehellinen teos, jonka tunnetilat välittyvät kuuntelijalle aitoina ja todellisina. Niin ikään Desibelin Heikki Väliniemi antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän piti albumia vaikeasti lähestyttävänä, ”musertavan kauniina” taiteellisena kokonaisuutena.
Hiljaa virtaa veri

Hiljaa virtaa veri on rockyhtye Hassisen koneen single, joka julkaistiin vuonna 1982. Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 5.
"Hiljaa virtaa veri" julkaistiin paitsi singlenä myös kokoelma-albumilla "1980–82". "Muoviruusuja omenapuissa" -kappaleen liveversio oli julkaistu vuonna 1981 "Tuuliajolla-levyllä". Singlen kappaleiden englanninkieliset versiot julkaistiin albumilla "High Tension Wire" vuonna 1982.
Singlen kappaleet julkaistiin vuonna 2004 yhtyeen kolmannen ja viimeiseksi jääneen studioalbumin "Harsoinen teräs" remasteroidulla versiolla.
Kaninkeltot

Kaninkeltot eli andryalat eli keiriöt ("Andryala") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 20 lajia.
Sikurit

Sikurit ("Cichorium") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu seitsemän lajia. Monia sikurilajeja ja niistä jalostettuja lajikeryhmiä viljellään ruokakasveina.
Lajeja.
Endiivin viljelymuotoja ovat siloendiivi (Escarole-lajikeryhmä) ja kähäräendiivi (eli frisée). Sikurin viljelymuotoja ovat endiivisalaatti (Endivia-lajikeryhmä), salaattisikuri (Foliosum-lajikeryhmä), punasikuri (Radiccio-lajikeryhmä) ja juurisikuri (Radicosus-lajikeryhmä).
Nuolikimppu

 
Nuolikimppu on heraldinen symboli, jossa nuolet on sidottu nauhalla yhteen. Se korostaa yksimielisyyttä: yksi nuoli on helppo katkaista, mutta nuolikimppu on kestävä. Vaakunasymboli tunnetaan sekä Euroopassa että Kiinassa.
Kuningatar Isabella Katolilainen valitsi vaakunansa yhdeksi osaksi nuolikimpun noustessaan Espanjan hallitsijaksi vuonna 1492. Sillä hän halusi korostaa saumatonta yhteistyötä kanssahallitsijansa Ferdinand Katolilaisen. Tunnus on myöhemminkin esiintynyt espanjalaisissa vaakunoissa, esimerkiksi falangistien lipussa. Itävallassa taas sosiaalidemokraatit käyttivät kolmen nuolen kimppua. Suomessa nuolikimppu on Jämsän entisessä kunnanvaakunassa. Siinä nuolikimppu viittaa alueen muinaiseen merkitykseen hämäläisten eränkäynnin kohteena.
Asterikit

Asterikit ("Asteriscus") on kasvisuku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu yhdeksän lajia. Lajeista merikeltatähteä eli asterikkia ("Asteriscus maritimus") viljellään koristekasvina.
Kallioiset

Kallioiset ("Erigeron") on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 455 lajia, joita kasvaa melkein koko maailmassa. Lähisukuiset koiransilmät ("Conyza") yhdistetään mahdollisesti kallioisiin, mutta niitä pidetään toistaiseksi myös erillisenä sukuna.
Kallioislajeja.
Lajit Suomessa.
Kallioislajeista Suomessa luonnonvaraisena kasvavat karvaskallioinen, sopulinkallioinen, sädekallioinen, tummakallioinen ja tunturikallioinen. Koiransilmistä Suomessa kasvaa vakiintuneena kanadankoiransilmä ja argentiinankoiransilmä on havaittu satunnaistulokkaana.
Tuulenlennot

Tuulenlennot eli sykerötuulenlennot ("Filago") on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 52 lajia. Lajeista ketotuulenlento ("Filago arvensis") kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa muinaistulokkaana. Viidestä muusta tuulenlentolajista (ranskan-, saksan-, pikku-, kääpiö- ja eteläntuulenlento) on vanhoja ja satunnaisia havaintoja Suomessa.
Lajeja.
Tuulenlentojen suvun lähelle sijoittuvat anagramminimiset suvut tuuliot ("Ifloga") ja harotuulenlennot ("Logfia"). Lajien sijoittelemisessa sukuihin on vaihtelua. Suku laatteet ("Evax") on yhdistetty tuulenlentoihin.
Kirppuruohot

Kirppuruohot ("Pulicaria") on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 82 lajia, joita esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa.
Lajeja.
Kesäkirppuruohoa ja vanukirppuruohoa esiintyy harvinaisena Pohjoismaiden eteläosaan asti. Vanukirppuruoho on kerran havaittu Suomessa.
Sineraariat

Sineraariat ("Pericallis") on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 15 lajia. Ne kasvavat luonnonvaraisena Kanariansaarilla ja Madeiralla.
Sineraarioista risteymälaji sineraariaa eli huonesineraariaa ("Pericallis" × "hybrida") viljellään huonekasvina.
Springfield Thunderbirds

Springfield Thunderbirds on AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka on Springfield, Massachusettsiin. Joukkue on perustettu vuonna 2016 ja on NHL-seura St. Louis Bluesin farmijoukkue. 
Portland Pirates ilmoitti 4. toukokuuta 2016 allekirjoittaneensa aiesopimuksen ulkopuolisen ostajan kanssa seuran myymisestä ja siirtämisestä muualle kaudelle 2016–2017. Uusi ostaja halusi, että joukkue siirtyisi Springfieldiin, sillä siellä aikaisempi toiminut AHL-seura Springfield Falcons siirtyi Tucsoniin Arizonaan. 23. toukokuuta 2016 AHL hyväksyi kaupan ja seuran uudeksi nimeksi tuli Springfield Thunderbirds.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Päivänkakkarat

Päivänkakkarat ("Leucanthemum") on suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu 48 lajia.
Päivänkakkaroiksi kutsutaan joskus myös muutamia, nykyisin pietaryrttien ("Tanacetum") sukuun sijoitettuja lajeja, kuten reunuspäivänkakkara eli reunuspietaryrtti ("Tanacetum parthenium") ja punapäivänkakkara eli punapietaryrtti ("Tanacetum coccineum").
Lajeja ja risteymiä.
Ahopäivänkakkaraa kasvaa Suomessa yleisenä melkein koko maassa. Isopäivänkakkaraa viljellään koristekasvina.
The Ranch

The Ranch on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja. Sen ensimmäinen osa julkaistiin Netflixissä 1. huhtikuuta 2016. Sarjan pääosia esittävät Ashton Kutcher ja Danny Masterson ovat molemmat tuttuja "70’s Show" -sarjasta. Sarjassa on myös vieraillut muitakin "70's Show" -sarjan tähtiä kuten Wilmer Valderrama, Debra Jo Rupp ja Kurtwood Smith
Tucson Roadrunners

Tucson Roadrunners on AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka on Tucson, Arizona. Joukkue on perustettu vuonna 2016 ja se on NHL-seura Utah Mammothin farmijoukkue. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 7. lokakuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"