tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Susanna Välimäki

Susanna Suvi Tuulia Välimäki (s. 1970 Turku) on suomalainen musiikkitieteilijä, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen professori.
Elämä ja ura.
Välimäki väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2005 aiheenaan "Subject Strategies in Music: A Psychoanalytic Approach to Musical Signification". Välimäen erikoisaloja ovat kulttuurinen musiikintutkimus, musiikkianalyysi ja audiovisuaalisen musiikin tutkimus. Kirjastaan "Miten sota soi? Sotaelokuva, ääni ja musiikki" (2008) hän sai Tampere University Pressin Vuoden kirja -palkinnon. Kirjastaan "Syötävät sävelet: Vieraana säveltäjien pöydissä" (2017) hänet palkittiin Kirja à la carte -kunniamaininnalla. Välimäki oli myös Vuoden Tiedekynä -palkintoehdokkaana vuonna 2017 yhdessä Juha Torvisen kanssa kirjoittamallaan artikkelilla ”Stockhausenin Helikopteri-jousikvartetto ja käsitemusiikin haaste”. Välimäen yhdessä historioitsija Nuppu Koivisto-Kaasikin kanssa kirjoittama kirja "Sävelten tyttäret: Säveltävät naiset Suomessa 1800-luvulta 1900-luvulle" on ollut ehdokkaana Ylen Vuoden Musiikkiteoksi (2023) sekä Vuoden historiateokseksi (2023).
Välimäki työskenteli Helsingin yliopiston musiikkitieteen oppiaineessa ja elokuusta 2011 alkaen yliopistonlehtorina Turun yliopiston musiikkitieteen oppiaineessa. Vuonna 2020 hänet nimitettiin taiteiden tutkimuksen apulaisprofessoriksi ja vuonna 2023 taiteiden tutkimuksen professoriksi Helsingin yliopistoon.
Tutkimuksen lisäksi Välimäki toimii yleistajuisena musiikkikirjoittajana, asiantuntijana ja kriitikkona, ja hän on ollut muun muassa "Rondo"-lehden kolumnisti. Vuosina 2006–2008 Välimäki toimi reaaliaikaisena kriitikkona Yleisradion Radion sinfoniaorkesterin konsertteja esittävässä "Kausikortti"-televisio-ohjelmassa. Yhdessä toimittaja ja musiikkitieteilijä Janne Palkiston kanssa hän on esiintynyt Yleisradion "Syötävät sävelet" -televisiosarjassa sekä samannimisessä radio-ohjelmassa vuodesta 2017 alkaen. "Musiikki"-lehden päätoimittajana Välimäki toimi vuodet 2004–2007.
Välimäen puoliso on musiikkitieteilijä Juha Torvinen.
Andres Ehin

Andres Ehin, kirjailijanimi Lembit Vahak, (13. maaliskuuta 1940 Tallinna, Viro – 10. joulukuuta 2011) oli virolainen runoilija ja kääntäjä. 
1960-luvulla runoilijana aloittanutta Ehiniä pidettiin jo eläessään klassikkona. Hänet tunnetaan maailmalla myös haiku-runoilijana. Hän on kääntänyt viroksi muun muassa P. Mustapäätä.
Myös Ehinin vaimo Ly Seppel ja tytär Kristiina Ehin ovat runoilijoita.
Kronobiologia

Kronobiologia on biologian haara, joka tutkii vuorokausirytmin ja muiden aikarytmien sekä ylipäätänsä ajan vaikutusta elintoimintoihin.
Elimistö vuorokausirytmi on elimistön sisäisen keskuskellon sekä keskuskellon alaisen lisämunuaisen toiminnan säätelemää. Lisämunuaisen tuottamat kortikoidit osallistuvat elimistön vuorokausirytmin sekundääriseen säätelyyn tahdistamalla maksan, munuaisten ja aivojen toimintaa.
Entten tentten teelikamentten

Entten tentten teelikamentten on Suomessa monina muunnoksina esiintyvä laskemisloru. Loru on Suomen yleisimpiä, siitä on erilaisia muistiin merkittyjä versioita ympäri maata. Lorua käytetään laskemiseen tai valitsemiseen esimerkiksi leikin aluksi tai sen aikana, tilanteissa, joissa lasten on valittava joukostaan joku satunnaisesti. Lorun sanat eivät tarkoita mitään. Kirjallisuudentutkijat nimittävät tällaista runoutta termillä nonsense-runous.
Koska lorusta ei ole ruotsinmaalaisessa aineistossa mainintoja, on Osmo Ikolan mukaan todennäköisintä, että loru on kulkeutunut Suomeen Pietarin suunnalta ja erityisesti Viipurin monikielisen alueen saksalaisilta. Toisinto tunnetaan tosin myös Tirolista. 
Euroopan eri kielialueilta tunnetaan paljon laskuloruja. 
Joitakin lorun muunnelmia.
Saksankielinen, vuonna 1897 julkaistu versio:
Big Brother 2012

Big Brother 2012 oli tositelevisiosarja "Big Brotherin" suomalaisen version 8. tuotantokausi. Kausi alkoi 27. elokuuta 2012 ja päättyi 2. joulukuuta 2012 kestäen 98 päivää. Tuotantokauden "Big Brother Talk Show" -juontajana toimi Elina Viitanen ja "Big Brother Extran" uusi juontaja oli muusikko Cristal Snow. Tuottajana toimi edelleen Mikko Räisänen ja pääohjaajana Kim Sainio. Tuotantoyhtiö oli edelliskauden tapaan Endemol Finland Oy.
Ennen tuotantokauden alkua castingkiertuetta ei järjestetty lainkaan, vaan asukkaaksi taloon saattoi pyrkiä vain internetin haun kautta. Haku alkoi 12. maaliskuuta 2012 ja päättyi 30. huhtikuuta 2012. Hakijoita oli yhteensä 3 000, joista haastatteluvaiheeseen pääsi muutama sata. Osa haastatelluista kutsuttiin myöhemmin suorittamaan ryhmätehtäviä ja monia erilaisia testejä.
Tuotantokauden aloituslähetys sai keskimäärin 562 000 katsojaa, mikä on yli 10 % enemmän kuin edellisvuoden aloituslähetyksen katsojamäärä..
Finaalia seurasi keskimäärin 560 000 katsojaa.
Viikkotehtävät.
Tällä kaudella asukkaat eivät lyö vetoa viikkotehtävän onnistumisesta. Sen sijaan asukkaat palkitaan viikkotehtävän päätyttyä kultaisella, hopeisella tai pronssisella palkinnolla sen mukaan, miten he ovat tehtävästä onnistuneet.
Nimeämisoikeuskilpailut.
Tällä kaudella järjestettiin nimeämisoikeuskilpailuja, jolloin ainoastaan voittajat saivat antaa pisteitä nimeämisäänestyksissä.
Häädetyn herja.
Tällä kaudella talosta häädetty asukas sai vielä vaikuttaa talon tapahtumiin antamalla häädetyn herjan.
Nimeämistaulukko.
Keltainen taustaväri tarkoittaa, että asukasta ei voinut nimetä kyseisellä viikolla.
Deseretin aakkoset

Deseretin aakkoset () oli englannin kieleen 1800-luvun puolivälissä luotu äänteenmukainen kirjoitusjärjestelmä. Kirjoitusjärjestelmän kehitti tuolloisen Deseretin territorion alueella toimineen Deseretin yliopiston (sittemmin Utahin yliopisto) toimikunta Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentin Brigham Youngin johdolla.
Kirjaimiston tarkoituksena oli helpottaa alueella muuttavien siirtolaisten - Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon lähetyssaarnaajat kehottivat tuohon aikaan kirkkoon liittyneitä muuttamaan Ison Suolajärven laaksoon vahvistamaan paikallisia mormoniasutuksia - kielten opiskelua. Englannin kielen latinalaisiin aakkosiin perustuva oikeinkirjoitusjärjestelmähän on osin vanhentunut ja hyvin työläs oppia, minkä takia uuden, äänteenmukaisen kirjoitusjärjestelmän kehittämisen ajateltiin helpottavan uuden kielen omaksumista. Deseretin aakkosto oli laadittu nimenomaan englannin kielen äännejärjestelmän mukaan, mutta sillä olisi voinut kirjoittaa myös muita kieliä - joko sellaisenaan tai erikoismerkkien turvin.
Erikoismerkistöjen ja muunneltujen aakkosten käyttö oli periaatteessa tuttua mormonismin historiasta, olihan Mormonin kirja Joseph Smithin mukaan laadittu "uudistetulla egyptin kielellä". Deseretin aakkosilla ladottiin kaksi lukemistoa, Mormonin kirjan alkuosa (1. Nefistä Omniin) sekä hyvin pienenä, vain muutaman kappaleen painoksena koko Mormonin kirja. Lisäksi paikallisessa, Deseret News -nimisessä lehdessä julkaistiin latinalaisten aakkosten lisäksi myös Deseretin aakkosilla kirjoitettuja artikkeleita. Aakkosia käytettiin myös jonkin verran paikallisissa mitaleissa, kolikoissa ja muistomerkeissä.
Uuteen kirjaimistoon asetetut toiveet eivät kuitenkaan täyttyneet. Suurin osa alueella muuttaneista siirtolaisista oli eurooppalaisia, jotka olivat tottuneet käyttämään latinalaista kirjaimistoa, ja uuden mielikuvituksellisen kirjoitusjärjestelmän oppiminen oli heille englannin oikeinkirjoituksen oppimista haastavampaa. Lisäksi laajamittainen painatustoiminta Deseretin aakkosilla olisi käynyt hyvin kalliiksi. Projektista luovuttiin vähitellen.
Deseretin aakkoset taulukkomuodossa.
Isojen ja pienten kirjainten välillä on vain kokoero, ei muuta eroa.
HMS Sverige (1915)

HMS Sverige oli Ruotsin laivaston Sverige-luokan rannikkopanssarilaiva ().
Valmistus.
Alus tilattiin Göteborgista Götaverkeniltä, missä köli laskettiin joulukuussa 1912. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1915 ja otettiin palveluksen 14. toukokuuta 1917.
Palvelus.
Alus oli Karlskronassa 1917-1918. Helmikuussa 1918 se oli osa Suomen rannikolla purjehtinutta osastoa, joka teki maihinnousun Ahvenanmaalle. Saksan asevoimien saavuttua alus osallistui joukkojen vetäytymiseen maaliskuussa. Tämä jälkeen alus osallistui normaaliin rauhanajan palvelukseen.
Alus vieraili 1923 Sheernessissä ja Rosythissa. Muita laivastovierailuina olivat Helsinki, Kööpenhamina, Tallinna, Riika ja muut itämeren satamat kuten Kiel. Alus oli modernisoitavana 1938-1940. Toisessa maailmansodassa se oli mukana Ruotsin puolueettomuuden valvonnassa. Alus poistettiin 30. tammikuuta 1953 palveluksesta, jonka jälkeen alus romutettiin Karlskronassa.
HMS Oscar II

HMS Oscar II oli Ruotsin laivaston 1907 valmistunut rannikkopanssarilaiva (), joka poistettiin palveluksesta 1950.
Valmistus.
Vuoden 1901 parlamentaarinen puolustuskomitea keskusteli viimeisestä 20-vuotissuunnitelman puitteissa valmistettavasta rannikkopanssarilaivasta. Keskustelut keskittyivät aluksen vaatimaan suojaan ja komitea esitti Yhdysvaltain ja Espanjan sekä Kiinan-Japanin sodan kokemusten valossa raskaampaa panssarointia, useampia apuaseita sekä suurempaa nopeutta kuin edeltäjillä. Komitea käsitteli kolme esitystä. Ensimmäisenä oli parannettu Äran-luokka, jonka aseistuksena oli kahdeksan 15,2 cm:n tykkiä. Toisena esityksenä oli kahden 15,2 cm:n tykin lisääminen ja nopeuden nostaminen 18 solmuun. Kolmas esitys kasvatti 21 cm:n tykkien lukumäärän neljään, 15,2 cm:n tykkien määrän kahdeksaan ja nopeuden 18 solmuun. Viimeisen esityksen uppouma olisi noin 4 800 tonnia ja sen valmistuskustannukset 776 miljoonaa Ruotsin kruunua. Yhteenvedossa keskityttiin koon ja hinnan suhteeseen ja huomautettiin, että aluksen tuli kaikissa ratkaisuissa täyttää sille asetetut vaatimukset.
Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1905 ja otettiin palveluksen 3. huhtikuuta 1907 yleislakon viivästytettyä valmistumista.
Palvelus.
Se palveli aina 24. helmikuuta 1950 palveluksesta poistoonsa saakka, jonka jälkeen alus romutettiin Göteborgissa.
HMS Manligheten

HMS Manligheten oli Ruotsin laivaston Äran-luokan rannikkopanssarilaiva ().
Valmistus.
Ruotsin parlamentti vahvisti aluksen hankinnan 1899 ja sen runko tilattiin saman vuoden lokakuussa Lindholmin telakalta ja koneisto Motalalta. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta 1903 kumminaan kuningas Oskar II ja otettiin palveluksen seuraavana vuonna 3. joulukuuta.
Palvelus.
Taistelutasanteella varustettu kolmijalkainen masto ja kahden metrin kannalla varustettu etäisyysmittari korvasivat aluksen etu- ja päämaston vuoden 1900 lopulla. Alus oli modernisoitavana 1910 sekä 1914. Se siirrettiin reserviin 1933.
Puolustusministeriö vaati aluksen palauttamista palvelukseen syyskuussa 1939 ja se siirrettiin modernisoitavaksi 1940, mistä se palasi palvelukseen kesällä 1941 Göteborgin eskaaderin lippulaivaksi. Modernisoinnin yhteydessä alukselle tehtiin italialaistyyppinen risteilijäkeula, minkä seurauksena aluksen pituus kasvoi 90,2 metriin ja uppouma 3 685 tonniin. Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1950 ja myytiin 1952 romutettavaksi Karlskronassa.
HMS Tapperheten

HMS Tapperheten oli Ruotsin laivaston 1903 valmistunut Äran-luokan rannikkopanssarilaiva (), joka oli palveluksessa vuoteen 1947.
Valmistus.
Alus tilattiin Kockumsilta Malmöstä ja sen piti valmistua 24 kuukaudessa. Alus laskettiin vesille 7. marraskuuta 1901 ja otettiin palveluksen 4. helmikuuta 1903. Aluksen valmistuskustannukset olivat 4 500 000 Ruotsin kruunua.
Palvelus.
Alus ajoi karille tammikuussa 1914 ja se irrotettiin karilta vasta heinäkuussa. Pelastuskustannukset olivat 1 340 808 Ruotsin kruunua, mikä edellytti parlamentin hyväksyntää lisäbudjettina. Alus vieraili 1927 Britteinsaarilla, mistä palattuaan se oli lähinnä materiaalivarastona Karlskronassa. Syyskuussa 1939 puolustusministeriö määräsi aluksen takaisin palvelukseen. Tarkastettaessa alusta todettiin kansien olevan kunnossa, mutta ilmatorjuntaaseiden ja tykistön olevan auttamattomasti vanhentuneet. Kunnostus ja varustaminen alkoivat 9. syyskuuta, jonka päätyttyä alus palasi palvelukseen 6. marraskuuta.
Alus palveli 1940 Karlskronan osastossa ja Tukholman eskaaderissa 1943-1944. Sen poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947, jonka jälkeen alus myytiin 1952 Oxelösundiin romutettavaksi.
HMS Wasa (1901)

HMS Wasa oli Ruotsin laivaston 1902 valmistunut Äran-luokan rannikkopanssarilaiva (). Se palveli aina vuoteen 1940, jolloin se poistettiin palveluksesta.
Valmistus.
Alus tilattiin lokakuussa 1899 Bergsundin telakalta ja sen piti valmistua 26 kuukaudessa. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1901 ja otettiin palveluksen 6. joulukuuta 1902.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1940, minkä jälkeen alus jatkoi oloaan Hårsfjärdanissa, jossa se esitti "HMS Drottning Victoriaa". Ennen myyntiään 1960 romutettavaksi Marinverkstädernalle Karlskronaan alus oli vielä Bergassa merisotakoulun tiloina. Se romutettiin 1961.
Jussi Sinnemäki

Jussi (Juho) Sinnemäki (25. tammikuuta 1895 Lapua – 11. huhtikuuta 1958 Lapua) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Ura pappina.
Sinnemäki valmistui ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1917, suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1924 ja vihittiin papiksi 7. huhtikuuta 1924 Turussa. Sinnemäki toimi ylimääräisenä pappina Laihialla, Peräseinäjoella, Nurmijärvellä ja Rihimäellä 1924–1930, Helsingin diakonissalaitoksen pastorina 1930–1943, minkä jälkeen hän siirtyi kotipitäjänsä Lapuan kirkkoherraksi vuosiksi 1944–1953. Sinnemäki sai rovastin arvon 1946.
Sinnemäki toimi Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1934–1936 Kansallisen Kokoomuksen edustajana sekä varavaltuutettuna 1937–1945. Jussi Sinnemäki oli sitä ennen aktiivinen lapuanliikkeessä ja IKL:ssä.
Sinnemäki vietti viimeiset elinvuotensa liikuntakyvyttömänä sairaalassa.
Yksityiselämä.
Jussi Sinnemäen vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Juho Sinnemäki ja Margareta Malkamäki. Sinnemäki oli naimisissa kaksi kertaa, vuosina 1926–1928 Hilda Astrid Saaninkosken (Ryynänen) kanssa ja vuodesta 1933 filosofian maisteri Rauha Raakel Nikolaisen kanssa.
Sinnemäellä oli kymmenen lasta, joista toiseksi nuorin on toimittaja ja kustannustoimittaja Anssi Sinnemäki, jonka tytär on kansanedustaja Anni Sinnemäki.
Rovasti ja kirjailija Maunu Sinnemäki oli Jussi Sinnemäen poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan.
Vihtori Karpio

Vihtori Karpio (sukunimi vuoteen 1906 "Glumerus" ; 16. toukokuuta 1885 Viipuri – 29. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen raittiusliikkeen työntekijä ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Olavi Kallio.
Elämä.
Karpio muutti jo lapsena vanhempiensa mukana Helsinkiin. Hän kävi kansakoulun ja ryhtyi sitten kirjaltajaksi. Karpio harrasti samalla itseopiskelua ja oli mukana raittiustyössä. Suoritettuaan ylemmän raittiustutkinnon hän tuli vuonna 1912 Kylväjä-lehden toimittajaksi. Vuonna 1917 hänet valittiin Raittiuden Ystävien sihteeriksi ja vuonna 1919 hänestä tuli Kieltolakiliiton sihteeri ja Kieltolakilehden päätoimittaja. Kieltolakiliiton toiminnan päätyttyä 1932 Karpio palasi vuoden 1933 alussa Raittiuden Ystävien sihteeriksi.
Karpio teki ulkomaanmatkoja Skandinavian maihin, Saksaan, Englantiin, Viroon, Latviaan ja Yhdysvaltoihin. Hän oli edustajana mukana monissa kansainvälisissä raittiuskokouksissa, muun muassa Yhdysvalloissa vuonna 1927.
Karpio julkaisi omalla nimellään raittiusaiheista tietokirjallisuutta. Hän kirjoitti myös muutamia romaaneita salanimellä "Olavi Kallio". Hänen merkittävin teoksensa oli vuonna 1931 ilmestynyt Matti Helenius-Seppälän elämäkerta.
Karpio teki käsikirjoituksen Suomi-Filmin lyhytdokumenttiin "Voi meitä, Pikku-Liisa" (1951) ja oli mukana Risto Orkon 1937 ohjaamaan elokuvaan Ja alla oli tulinen järvi käsikirjoittajaryhmässä.
Vihtori Karpion puoliso vuodesta 1913 oli Dagmar Aalto (1885–1960).
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Olavi Kallio":
Maili Laitinen

Maili (Amalia) Laitinen (28. huhtikuuta 1892 Nurmes – 25. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka kirjoitti vuosina 1936–1954 pakinoita Maaseudun Tulevaisuus&lt;br&gt;-lehteen nimimerkillä "Marjatta".
Teoksia.
Nimellä "Maili Laitinen" :
Nimimerkillä "Marjatta":
Hilja Haapala

Hilja Dagmar Janhonen, kirjailijanimi Hilja Haapala, (14. tammikuuta 1877 Jyväskylä – 26. elokuuta 1958 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia.
Nimellä "Hilja Janhonen" :
Nimellä "Hilja Haapala":
Ainikki Kivi

Ainikki Margit Saimi Kivi (20. heinäkuuta 1899 Längelmäki – 31. tammikuuta 1955 Tampere) oli suomalainen opettaja ja lasten- sekä nuortenkirjailija.
Ainikki Kiven isä toimi mallikoulun johtajana ja hänen äitinsä oli opettaja ja lastenkirjailija Anna Kivi (nimimerkki "Anna-täti"). Ainikki Kivi toimi opettajana Tampereella ja useat hänen kirjoistaan sijoittuivat Tampereelle.
Arsenal de Brest

Arsenal de Brest eli Brestin laivastotukikohta on Ranskan merivoimien tärkein Atlantin rannikon tukikohta, ja se sijaitsee Brestissä Penfeldjoen suussa. Sen alueella toimii lisäksi Ranskan asevoimien tutkimuslaitoksia.
Alueelle valmistui satama 1631–1635, ja 1674 sinne sijoitettiin ruutivarasto, lataamo ja sotilassairaala. Alueelle avattiin 1683 Troulanin telakka, joka täydentyi 1746 kolmella ponttoonitelakalla. Kaikkiaan alueelle valmistui ensimmäiseen maailmansotaan mennessä yhdeksän telakka-allasta ja kymmenes maailmansotien välillä. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset rakensivat alueelle sukellusvenetukikohdan.
Hugo Ekhammar

Hugo Johannes Ekhammar (sukunimi vuoteen 1930 "Ekholm"; 24. tammikuuta 1880 Helsinki – 15. helmikuuta 1955 Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 
Ekhammarin isä oli Länsi-Uudeltamaalta kotoisin ollut torpparisukuun kuulunut puuseppä joka oli muuttanut Helsinkiin. Ekhammar opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli 1916 tohtoriksi. 
Ekhammar toimi ruotsinkielisten ylioppilaiden Studentbladet-lehden toimittajana 1913–1917. Hän korosti erityisesti sitä että Suomen ruotsinkielinen väestö voisi yhdistyä vain jos sosiaaliset ongelmat kuten torpparikysymys ratkaistaisiin. 
Ekhammarin tunnetuin teos on Länsi-Uudenmaan torpparialueille noin vuoden 1880 tienoille sijoittuva realistinen romaani "Under torparsolen". Hän kirjoitti myös ruotsinkieliselle Pohjanmaalle sijoittuvan kansankuvauksen "Det norrfångna landet" jossa kuvattiin kansansivistäjien kohtaamia vaikeuksia vanhoillisessa maaseutuyhteisössä. "Under torparsolen"-romaanista on tehty näytelmä joka on esitetty Raaseporin kesäteatterissa 1973 ja 2006.
Ekhammar oli mukana 1910- ja 1920-luvuilla ns. itäruotsalaisessa liikkeessä joka oli ruotsinkielisten vastine aitosuomalaisuudelle. Itäruotsalaisten mukaan Suomen ruotsinkielinen väestö oli maan alkuperäisväestöä ja suomalaisväestö taas Venäjältä tuotujen volgansuomalaisiin heimoihin kuuluneiden orjien jälkeläisiä. Ekhammarin mukaan Suomi oli ”Itä-Ruotsi”, jonka ruotsinkielinen väestö muodosti Ruotsin irredenta-alueen ja suomenkielinen väestö edusti kokonaan vierasta elementtiä maassa.
Marita Tammelander

Marita Cecilia Elvira Tammelander (22. marraskuuta 1903 Lammi – 22. heinäkuuta 1953) oli suomalainen filosofian maisteri ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 
Marita Tammelanderin vanhemmat olivat metsänhoitaja, tilanomistaja Knut Alfred Alexis Tammelander ja Elly Grahn.
Leonie Aminoff

Constance Leonie Caroline Aminoff, o.s. "Borgström" (6. marraskuuta 1870 Helsinki – 23. helmikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen ruotsin ja englannin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Leonie Aminoffin vanhemmat olivat helsinkiläinen kauppias Carl Emil Borgström (1838–1876) ja englantilaissyntyinen Constance Carolina Paterson.
Hän oli naimisissa 1896–1917 Turun poliisimestarina toimineen Feodor Maximilian Aminoffin (1853–1917) kanssa. Pariskunta meni naimisiin Provenderin kartanossa Englannin Kentin kreivikunnassa, jonka omisti Leonien skotlantilaistaustainen Constance-äiti.
Leonien siskon Sylvia Borgströmin tyttärentytär on prinsessa Olga Romanoff.
Leonie Aminoffin isoisä oli kauppaneuvos Henrik Borgström.
Cerium(III)hydroksidi

Cerium(III)hydroksidi (Ce(OH)3) on cerium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Cerium(III)hydroksidia muodostuu, kun cerium(III)oksidi reagoi veden kanssa. Sitä voidaan saostaa myös emäksen avulla ceriumliuoksista usein amorfisena sakkana, joka muuttuu kuivatessa cerium(IV)oksidiksi. Se ei ole kovin pysyvä yhdiste, vaan hapettuu helposti esimerkiksi ilman vaikutuksesta cerium(IV)hydroksidiksi. Tämä tapahtuu violetinväristen sekavalenttisten välimuotojen kautta. Vetyperoksidin kanssa cerium(III)hydroksidi muodostaa erilaisia kompleksisia yhdisteitä, kuten oranssinvärisen yhdisteen Ce(OH)3·(OOH).
J. W. Wartiainen

Johan Wilhelm Wartiainen (21. marraskuuta 1849 Säkylä – 11. tammikuuta 1935 Sauvo) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Wartiaisen vanhemmat olivat torppari Juho Bleckhard Lundstedt-Ääri ja Lovisa Antintytär Toola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 Turun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1880. Wartiainen vihittiin papiksi 1881.
Wartiainen toimi Loimaan 1. kappalaisena 1887–1901 ja Sauvon kirkkoherrana 1901–1935. Hän sai rovastin arvon 1901. Wartiainen oli pappissäädyn edustajana mukana valtiopäivillä 1897, 1900 ja 1904.
Vuonna 1922 Wartiainen julkaisi juutalaisvastaisen teoksen "Juutalaisten maailmanhistoriallinen merkitys entisaikaan Jumalan kansana ja nykyään saatanan joukkona", jossa hän syytti juutalaisia kristillisen perinnön tuhoamisesta ja maailmanvaltiuteen pyrkimisestä.
Wartiainen oli naimisissa vuodesta 1881 Amanda Emilia Kuneliuksen kanssa.
Robert de Chesney

Robert de Chesney (k. 1166) oli keskiaikainen Lincolnin piispa. Hän oli William de Chesneyn veli ja Gilbert Foliotin setä. Pariisin tai Oxfordin yliopistossa opiskellut de Chesney toimi Leicesterin arkkidiakonina ennen valintaansa Lincolnin piispaksi. Hänen piispakaudeltaan on säilynyt yli 240 historiallista dokumenttia.
Chesneyn perhe oli kotoisin Calvadoksen alueelta Normandiasta. Hänen vanhempansa olivat Roger de Chesney ja Alice de Langetot. Hän opiskeli joko Oxfordissa tai Pariisissa, koska hänestä käytettiin myöhemmin titteliä "magister". Hänestä tuli Leicesterin arkkidiakoni noin vuonna 1146.
Piispana ollessaan Chesney perusti markkinapaikan Bansburyyn vuonna 1154. Hän kuoli vuonna 1166 ja on haudattu Lincolnin tuomiokirkkoon.
Tapio Soukka

Tapio Soukka (9. helmikuuta 1921 Koivisto – 24. heinäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen taidemaalari.
Henkilöhistoria.
Soukan vanhemmat olivat Anton Soukka ja Hellä Heino. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lempi Sirkka Vaari ja toinen Lahja Helena Kuoppamäki. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Sirkka ja toisesta poika Tarmo. Soukka lähti 16-vuotiaana merille vuonna 1937. Hän toimi eri varustamoiden palveluksessa laivojen kierrellessä Amerikan, Afrikan ja Euroopan satamia. Vuonna 1956 hän joutui jäämään maihin sydänsairauden takia, jolloin merimiesaikana alkanut maalausharrastus pääsi etualalle.
Taiteellinen tuotanto.
Ensimmäisen kerran Soukan teoksia oli esillä Turussa 1960. Hän osallistui muun muassa Turun Taideyhdistyksen ja Turun Taiteilijaseuran näyttelyihin. Hän oli mukana myös Suomen Taiteilijat ry:n ensimmäisessä näyttelyssä 1968 ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyissä. Soukka oli Turun Taiteilijaseuran jäsen vuodesta 1964 alkaen ja toimi sen hallituksessa 1966–1967 ja tilintarkastajana 1968–1980. Suomen kuvataiteilijamatrikkelissa hän on ollut vuodesta 1972 alkaen. Soukka oli tuottelias taiteilija 1960–1980 -luvuilla, hänen maalaustensa kokonaismäärä on useita tuhansia. 1960-luvulla hän nimitti tyyliään abstraktiksi surrealismiksi, mutta tyyli vaihteli vuosien varrella ja hän teki esimerkiksi myös laiva- ja merimaalauksia sekä muita esittäviä tauluja.
Wilhelmina Cooper

Wilhelmina Cooper (o.s. Behmenburg) 1. toukokuuta 1939 – 1. maaliskuuta 1980) oli alankomaalaissyntyinen malli. Hän työskenteli aluksi Ford-mallitoimistolle ja perusti vuonna 1967 New Yorkissa oman mallitoimistonsa, Wilhelmina Modelsin. 
Cooper syntyi Culemborgissa, mutta muutti perheensä kanssa Chicagoon, Yhdysvaltoihin vuonna 1954. Hänestä tuli eräs 1950–1960-lukujen kuuluisimmista malleista. Hän esiintyi uransa aikana 255 lehden kannessa, ja hän on malli, jonka kuva oli useimmin "American Voguen" kannessa (27 tai 28 kertaa). Hän meni vuonna 1965 naimisiin Bruce Cooperin kanssa, joka oli aiemmin ollut "The Tonight Show Starring Johnny Carsonin" vastaavana tuottajana. Mies oli mukana perustamassa Wilhelmina-mallitoimistoa.
Wilhelmina-mallitoimistolla oli merkittävä osuus ensimmäiseksi afroamerikkalaiseksi huippumalliksi nimetyn Naomi Simsin uran käynnistämisessä.
Cooper kuoli 40-vuotiaana keuhkosyöpään sairaalassa Connecticutin Greenwichissä.
Aero Spacelines Super Guppy

Super Guppy, aikaisemmalta nimeltään Boeing 377 Super, on laajarunkoinen rahtilentokone. Konetyyppi on ollut Airbusin ja NASAn käytössä vuosia, minkä lisäksi sitä käyttää Aero Spacelines ja Aeromaritime. Airbus lopetti 90-luvulla Super Guppyn käytön, koska se kehitti oman jumborahtikoneen, Airbus A300-600 ST Belugan. Super Guppy kehitettiin Boeing 377 -koneesta.
Super Guppyjä valmistettiin yhteensä viisi kappaletta. Ensimmäinen oli prototyyppiversio, josta puuttui mm. paineistettu ohjaamo. Loput neljä konetta saivat nimekseen "Super Guppy Turbine". Prototyyppi ja kolme tuotantoversiota on vielä olemassa, mutta neljäs kone purettiin vuonna 2020.
Mason Musso

Mason Tyler Musso (s. 17. maaliskuuta 1989 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän on tullut tunnetuksi Metro Station -yhtyeestä. Masonilla on kaksi veljeä: Mitchel ja Marc. Hän on 178 cm pitkä ja hänellä on ruskeat silmät.
Trace Cyruksen lähdettyä Metro Stationista vuonna 2010 Mason alkoi työstää musiikkia yksin. Pian hän kuitenkin aloitti uudestaan yhteistyön Metro Stationin Anthony Improgon ja Blake Healyn kanssa. He ovat kertoneet julkaisevansa uuden albumin vuonna 2012.
Ahti Karjalaisen synnyinkotimuseo

Ahti Karjalaisen syntymäkotimuseo Lepola on kotimuseona oleva entinen postikonttori ja poliitikko Ahti Karjalaisen synnyinkoti Hirvensalmen kunnassa. Rakennus sijaitsee lähellä Suonteen rantaa, aivan Kuitulan lakkautetun koulun "Kourannan" vieressä. Vanhassa pihapiirissä on muun muassa navetta ja pieni puotimuseo. Päärakennuksessa on näytteillä myös historiallista postikalustoa. Se on auki vain kesäisin.
Hirvensalmen kirkonkylällä on lisäksi Pitäjäntupa-museo (Ahti Karjalaisen elämäntyömuseo Tupa).
Kapiti (rannikko)

Kapitin rannikko (aiemmin "Golden Coast", 'Kultainen rannikko') on Pohjoissaaren lounaisosassa sijaitseva rannikko Uudessa-Seelannissa 20 km Wellingtonista vastapäätä Kapitin saarta. Siellä sijaitsee muutamia kaupunkeja, kuten Te Horo, Waikanae, Paraparaumu Raumati Beach ja Raumati South. Lisäksi Kapitin rannikolla on muutamia pienempiä paikkoja, kuten Emerald Glen, Lindale, Maungakotukutuku, Otaihanga ja Peka Peka.
Hallinnollisesti se kuuluu Wellington alueneuvoston alaisuuteen. Kapiti tarkoittaa "yhdistämistä" tai "rajaa".
D ja poikkiviiva

 
Đ (đ) eli d ja poikkiviiva tai poikkiviiva-d on latinalaisen kirjaimiston täydennys, joka muodostuu kirjaimesta D/d ja tarketta muistuttavasta vaakasuorasta poikkiviivasta. Đ/đ on vietnamin, pohjoissaamen ja inarinsaamen aakkosten seitsemäs kirjain ja koltansaamen aakkosten yhdeksäs kirjain. Se kuuluu myös eteläslaavilaisten kielten latinalaiseen aakkostoon.
Poikkiviiva-D:tä ei pidä sekoittaa islannissa, fäärissä ja muinaisenglannissa käytettävään eth-kirjaimeen (Ð/ð), joka on suuraakkosena aivan samannäköinen mutta teknisesti eri merkki. Myös niin sanottu afrikkalainen D (Ɖ/ɖ) on suuraakkosena samannäköinen.
Käyttö.
Latina.
Keskiaikaisessa latinassa poikkiviiva voitiin lisätä d-kirjaimeen merkiksi sanan lyhentämisestä. Esimerkiksi "hđum" voi olla lyhenne monikon genetiivimuodosta "heredum" ’perillisten’. Vastaavasti poikkiviiva voitiin lyhentämisen merkiksi lisätä muihinkin kirjaimiin.
Saamelaiskielet.
Pohjoissaamessa, inarinsaamessa ja koltansaamessa Đ/đ edustaa soinnillista dentaalifrikatiivia . Saamelaiskielten aakkosissa se järjestyy erikseen D/d-kirjaimen perään.
Vietnamin kieli.
Vietnamin kielessä Đ/đ edustaa implosiivista eli sisäänpäin laukeavaa soinnillista alveolaariklusiilia tai glottaaliklusiilin ja soinnillisen alveolaariklusiilin yhdistelmää . Vietnamin aakkosissa se järjestyy D/d-kirjaimen perään.
Eteläslaavilaiset kielet.
Serbian, kroatian ja bosnian kielissä Đ/đ edustaa palatoalveolaarista affrikaattaa . Eteläslaavilaisten kielten latinalaisissa aakkosissa se järjestyy yhdistelmäkirjaimen Dž/dž perään. 
Serbian kyrillisissä aakkosissa Đ/đ-kirjainta vastaa Ђ/ђ. Makedonian kielessä sen osittainen vastine on Ѓ/ѓ (koska joillain seuduilla käytetään /dʑ/-äännettä). Serbokroatiassa đ voidaan korvata kirjainyhdistelmällä "dj" ja latinaistetussa makedoniassa kirjaimilla "gj".
Aaro Häkkinen

Aaro Tapio Häkkinen (10. joulukuuta 1906 Toivakka – 1. kesäkuuta 1970 Jyväskylä) oli lakimies ja urheilija.
Häkkinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1927 Jyväskylän Lyseosta. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1936 Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon vuonna 1942. Vuodesta 1961 Häkkinen oli Jyväskylän oikeuspormestari.
Häkkinen edusti Suomea maaotteluissa sekä kansainvälisissä akateemisissa kilpailuissa. Häkkinen oli Suomen mestari seiväshypyssä ja kymmenottelussa vuonna 1932, ja hän sai SM-pronssia kymmenottelussa vuosina 1930 ja 1931 sekä seiväshypyssä vuonna 1933.
Simijärvi

Simijärvi (myös Iso-Simi, ) on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Se sijaitsee Kiskon-Pohjan järviylängöllä viitisen kilometriä Fiskarista pohjoiseen ja kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen. Simijärven pinta-ala on 2,1 neliökilometriä ja keskisyvyys 20 metriä. Se on keskimääräiseltä syvyydeltään Suomen syvin järvi Suuren Jukajärven ja Artjärven Pyhäjärven jälkeen.
Lähes luonnontilaista järveä ympäröi Simijärven luonnonsuojelualue.
Maantiede.
Simijärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 3,2 kilometriä. Saaria ja luotoja on muutama, suurin niistä noin 25 aarin laajuinen Iso-Lensmanni. Simijärven rantaviiva on melko rikkonainen, ja etenkin altaan pohjoisrannalla on useita nimettyjä lahtia. Rannat ovat osin jyrkkiä, kuten järven lounaisrannan Mustahoron kohdalla. Sekä Simijärven kaakkois- että luoteisosassa on laaja vähintään 30 metriä syvä alue. Kaakkoisimmassa osassa altaan syvyys on 40–43 metriä. Järven kapea keskiosa on matalampaa.
Simijärveen virtaa laskuojia ympäristön pienistä järvistä (Lilla Tregren, Foudinlammi, Mannilammi, Pikku-Simi). Simijärven ekologinen tila on erinomainen ja kemiallinen tila on hyvä, vesitilavuus on 41 241 000 kuutiometriä.
Simijärvi (82.002.1.031) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Suomenlahden päävesistössä (82). Simijärvi sijaitsee Fiskarsinjoen alueen keskiosassa ja se on neljänneksi laajin alueen 76:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Lajisto.
Suomen sisävesien ammattikalastajien merkittävin saaliskala muikku kuuluu Simijärven luontaiseen kalakantaan. Järvessä esiintyy myös kirjoeväsimppua, jota Suomessa tavataan lähinnä idässä ja pohjoisessa. Simijärven pesimälinnustoa edustavat muun muassa selkälokki ja kuikka. Vesikasveista yleisimpiä ovat pohjalehtiset nuottaruoho, tummalahnaruoho, rantaleinikki ja Suomessa harvinainen raani. Uposlehtisiä vesikasveja edustaa Suomessa sangen harvinainen rentovihvilä.
Muuta.
Simijärvestä on löydetty 19 metriä pitkä ja viisi metriä leveä hylky, jolle tehtiin dendrokronologinen tutkimus vuonna 2003.
Syvyytensä ja kirkasvetisyytensä ansiosta Simijärvi soveltuu erinomaisesti vedenalaiseen kuvaukseen.
Woluwe-Saint-Pierre

Woluwe-Saint-Pierre on yksi Belgian pääkaupungin Brysselin kunnista. Se sijaitsee Itä-Brysselissä ja sillä on yhteistä rajaa kolmen muun Brysselin kunnan, Auderghemin, Woluwe-Saint-Lambertin ja Etterbeekin kanssa. Brysselin laidalla sijaitsevana sillä on myös Brysselin ulkopuolisen kunnan, Tervurenin sekä Kraainemin kanssa samaa rajaa. Muiden Brysselin kuntien lailla se on kaksikielinen. 
Merkittävin nähtävyys Woluwe-Saint-Pierressä on Stoclet-palatsi, joka on merkittynä Unescon maailmanperintöluetteloon.
Woluwe-Saint-Pierressä sijaitsee suuri määrä muiden valtioiden lähetystöjä ja siellä sijaitsee muun muassa Naton päämaja.
Fiskarsinjoki

Fiskarsinjoki (tai Fiskarinjoki, ) on pieni joki Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se alkaa Degersjönista, virtaa kohti etelää Fiskarin ruukkikylän kautta Borgbyträsketiin ja laskee vetensä Suomenlahteen.
Reitti.
Fiskarsinjoki kulkee puistomaisessa kulttuurimaisemassa. Melko tasaisesti virtaavan joen varrella on jokunen kivinen, koskimainen osuus. Vesi on melko kirkasta. Fiskarsinjoki on verraten tasalevyinen, joskin siinä on muutama kapeikko; keskileveys on kahdeksan metriä. Joen hyönteisfauna on runsaanlainen, sillä veden happamuus on parhaimmillaan 7,3. Fiskarsinjoen meritaimenkanta on rauhoitettu.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Seljänalanen

Seljänalanen on karu, kirkasvetinen ja verraten syvä järvi Fiskarsinjoen valuma-alueella Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajalla. Järven pohjoisosa kuuluu Saloon (aiemmin Kiskoon), lounaisosa Raaseporiin (aiemmin Pohjaan) ja kaakkoisosa Lohjaan (aiemmin Karjalohjaan). Seljänalasen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Järven eteläpäässä sijaitsee Antskog, joka on eräs Suomen historiallisista ruukkialueista. Seututie 104 kulkee Seljänalasen itäpuolitse.
Maantiede.
Seljänalasen pituus lounaasta koilliseen on runsaat neljä kilometriä. Rantaviiva polveilee ja sen pituus on 16 460 metriä. Rannat ovat pääosin metsämaata ja paikoin varsin jyrkkiä. Allas jakautuu lounaiseen Lahdenpohjaan, keskiosan selkäalueeseen ja koilliseen Leilänlahteen. Lahdenpohja on syvä: sen eteläosassa sijaitsee Seljänalasen syvin kohta, 26,4 metriä. Järven keskiosan selkäalue on suurelta osin 15–25 metriä syvä. Leilänlahti on järven etelä- ja keskiosaa matalampi.
Seljänalasessa sijaitsee useita saaria ja luotoja, kuten puolentoista hehtaarin laajuinen Niemenholma järven koilliskolkassa. Järven eteläosassa on Papinsaari ja Savisaari.
Seljänalaseen virtaa vettä Koskenjokea pitkin lännestä Määrjärvestä. Järvien välinen kannas on noin sata metriä leveä, ja sillä sijaitsee luonnonsuojelualue. Määrjärven korkeustaso on vain 0,1 metriä Seljänalasta ylempi. Seljänalaseen virtaa laskupuroja myös läheisiltä lammilta. Seljänalasen luusua sijaitsee altaan eteläkolkassa. Vedet virtaavat Keskiportin (40,6 metriä mpy) kautta Anskunjokeen ja edelleen Finnsjöniin (25,9 metriä mpy).
Seljänalanen on tyypiltään vähähumuksinen järvi. Maa- ja metsätalous sekä asutus kuormittavat sitä. Järven ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 32 910 000 kuutiometriä.
Vesistösuhteet.
Seljänalanen (82.002.1.048) kuuluu Fiskarsinjoen vesistöön (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Fiskarsinjoen vesistöön kuuluu 76 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista Seljänalanen on laajin Määrjärven ja Degersjönin jälkeen. Seljänalasta seuraavat Simijärvi ja Brunkom träsk.
Seljänalasen itäpuolinen Lönnhammarinjärvi kuuluu Karjaanjoen vesistöön. Järvien välinen kannas on noin 300 metriä leveä, maasto kohoaa itäänpäin siten, että Lönnhammarinjärven korkeustaso on lähes 20 metriä Seljänalasta ylempi.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 metriä mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 metriä mpy) → Fiskarsinjoki → Suomenlahti.
Historia.
Seljänalasen kaakkoisrannalta on löydetty kivikautinen asuinpaikka.
Anskunjoki

Anskunjoki on pieni joki Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se alkaa Seljänalasen eteläkärjestä ja virtaa pieneen Finnsjön järveen. Joki on osa Fiskarsinjoen valuma-aluetta ja kuuluu Pohjan kalastusalueeseen.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Finnsjön

Finnsjön on pieni järvi Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen. Seututie 104 kulkee Finnsjön länsipuolitse. Anskun kylä ja Antskogin historiallinen ruukkialue sijaitsevat Finnsjön pohjoispuolella. Finnsjön koillisrannalla sijaitsee Notvikenin vuorijalavametsä, jossa tavataan useita vaativia lehtolajeja.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Kvarnbyån

Kvarnbyån on pieni joki Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se alkaa Finnsjönista ja kulkee kohti etelää Degersjöniin.
Kvarnbyån virtaa lehtipuuvaltaisen metsän keskellä. Pudotuskorkeus Finnsjön ja Degersjön välillä on yli seitsemän metriä. Runsaan kilometrin mittaisen joen varrella on lukuisia koskia. Joen leveys on viidestä seitsemään metriä. Joessa on runsaasti taimenta, sen kanta on alueella rauhoitettu. Enimmän osan kalastuskaudesta Kvarnbyån on kirkasvetistä.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Degersjön

Degersjön (vanhoissa kartoissa Degersjö) on järvi Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 5,6 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 73 kilometriä länteen. Järven lounaispuolella sijaitsee Fiskarin kylä. Degersjön kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen. Seututie 104 kulkee Degersjönin länsipuolitse.
Maantiede.
Degersjön on pinta-alaltaan Uudenmaan 11. laajin järvi. Sen rikkonaisen rantaviivan pituus on 30 483 metriä. Pohjoisesta työntyvä Degernäsin niemi jakaa järven läntiseen ja itäiseen osaan ja antaa sille karkean u-kirjaimen muodon. Degersjönin eteläranta koostuu niemimaista ja kapeasta kannaksesta, jonka eteläpuolella sijaitsee Degersjönin kanssa samantasoinen Böleträsket. Itärannan laajin niemi on Gennäs. Degersjönin lahtia pohjoisesta myötäpäivään ovat muun muassa Myllykylänlahti, Katsviken, Haraböleviken, Oxhagaviken, Strömsviken, Sandviken, Svartviken, Ålsviken, Torbyviken ja Slickoviken. Lähes 40 prosenttia Degersjönistä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven kaakkoisosassa.
Degersjönin laajimmat saaret ovat järven länsiosassa sijaitseva yli hehtaarin laajuinen Storholmen, kaakkoisosassa sijaitseva Tallholmen ja itäosassa sijaitseva Brännholmen. Koillisen rannan tuntumassa sijaitsee Haraböleholmen eli Pikkusaari. Lisäksi rantojen läheisyydessä on useita luotoja.
Degersjöniin laskevat Seljänalasen (41,0 metriä mpy) vedet pohjoisesta Finnsjönin (25,9 metriä mpy) kautta. Finnsjönin ja Degersjönin välissä virtaa runsaan kilometrin mittainen Kvarnbyån, jonka molemmin puolin on peltomaata. Degersjön puolestaan purkaa vetensä Fiskarsinjokea Pohjanpitäjänlahteen, jonka pohjoinen perukka sijaitsee muutaman kilometrin päässä järvestä. Degersjönin luusua sijaitsee Ålsvikenin pohjukassa järven läntisimmässä kolkassa.
Degersjönin rantamilla on sijainnut useita historiallisia säteritiloja. Niiden rakennuksista on jäljellä vain raunioita. Keskiajalla alueella oli kaksi kartanolinnaa: Degernäs ja Gennäs. Nykyisin järven etelärannalla on erinäisiä suuria maanviljelystiloja. Kulttuurimaiseman ohella Degersjönin rannoilla on metsämaata. Degernäsin korkeimmat kohdat ovat yli 30 metriä järven pintaa ylempänä.
Degersjönin vesitilavuus on 44 140 000 kuutiometriä. Degersjönin kryptodepressio on 2,5 metriä. Järven tilavuudesta yli 210 000 kuutiometriä eli noin puoli prosenttia on merenpinnan tason alapuolella.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 metriä mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 metriä mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Degersjön (82.002.1.071) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Määrjärvi, Degersjön, Seljänalanen, Simijärvi, Brunkom träsk ja Bastsjö. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.
Borgbyträsket

Borgbyträsket on pieni järvi Pohjan kirkonkylän pohjoispuolella Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen. Seututie 104 kulkee Borgbyträsketin länsipuolitse. Järven eteläpuolella, sen ja Pohjanpitäjänlahden välistä, kulkevat Seututie 111 ja Rantarata Helsingistä Turkuun.
Borgbyträsket on Fiskarsinjoen eteläisin allas reitillä Seljänalasen järvestä Suomenlahteen kuuluvaan Pohjanpitäjänlahteen. Se on muodoltaan pitkulainen ja vesi on lievästi savisameaa. Kasvillisuus on melko runsasta. Borgbyträsketin laaksossa on maisemallisesti merkittäviä avo- ja tervaleppäluhtia. Järven itäpuolitse on kulkenut kapearaiteinen rautatie, jonka linjalla on nykyisin maantie.
Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):
Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → Fiskarsinjoki → Borgbyträsket → Suomenlahti.
Berlaymont

Berlaymont on Belgian pääkaupungissa Brysselissä sijaitseva Euroopan komission päärakennus. Komissiolla on Berlaymontin lisäksi kymmeniä muita rakennuksia.
Historia.
Vuonna 1960 Belgian valtio osti maata Brysselin keskustasta rakentaakseen Euroopan komission majoittamista varten rakennuksen. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Lucien de Vestel, Jean Gilson, André Polak ja Jean Polak. He suunnittelivat rakennuksesta ristin muotoisen. Rakennuksen pinta-alan oli suunniteltu olevan 240 000 m², jolloin rakennukseen olisi mahtunut työskentelemään jopa 3 000 virkamiestä.
Berlaymontia rakennettiin vuodesta 1963 vuoteen 1969.
Evakuoinnit.
Vuonna 1991 koko Berlaymont-rakennus evakuoitiin havaitun asbestin vuoksi. Asbestinpoisto kävi hyvin kalliiksi Belgian valtiolle. Lopulta vuonna 2004 työt valmistuivat ja komissio pääsi vihdoinkin majoittumaan uudelleen rakennukseen. Rakennus myytiin komissiolle 21. lokakuuta 2004.
Toukokuun 18. päivänä vuonna 2009 kello yhden aikaan iltapäivällä rakennuksessa syttyi tulipalo. Kaikki paikalla olleet 2700 henkilöä evakuoitiin rakennuksesta. Brysselin palokunta sai tapauksesta hälytyksen, ja useat yksiköt lähtivät paikan päälle. Palokunta sai palon täydellisesti sammutettua myöhään iltapäivällä. Palon syytä ei tiedetä varmasti.
Tre Kronor -luokka

Tre Kronor -luokka oli Ruotsin merivoimien kahden risteilijän muodostama alusluokka.
Taustaa.
Toisessa maailmansodassa muuttui Ruotsin meripuolustuksen perusta, jonka muodostivat torpedoyksiköiden tukemat rannikkopanssarilaivat. Muutoksen seurauksena jätettiin tilaamatta kaksi jo suunniteltua Sverige-luokan rannikkopanssarilaivaa. Uuden suunnitelman mukaan tuli muodostaa kaksi laivuetta, joissa kummassakin olisi risteilijä ja neljä hävittäjää sekä tukena neljä moottoritorpedovenettä. Risteilijöissä hyödynnettiin Alankomaiden tilaamat ja Saksan hyökkäyksen jälkeen toimittamatta jääneet 152 millimetrin tykit.
Suunnitelma.
Alusten piirustukset hankittiin 1940-1941 Triestestä Italiasta Cantieri Riuniti dell'Adriaticolta. Piirustuksia kuitenkin muutettiin useaan otteeseen ennen tilausten tekemistä. Varhaisissa piirustuksissa alusten pääaseina oli kolme kolmiputkista 152 millimetrin tykkitornia, mutta lopullisissa piirustuksissa oli ainoastaan etukannella yksi kolmiputkinen ja takakannella kaksi kaksiputkista tornia.
Alusten suojana oli 70 millimetrin panssarivyö vesirajassa sekä kaksi 30 millimetrin panssaroitua kantta. Tykkitorneissa oli 50-127 millimetrin panssarointi. Pääaseina olivat seitsemän Boforsin valmistamaa täysautomaattista 152 millimetrin 53 pituuskaliiperin M/1942 -tykkiä, joiden maksimi elevaatio oli 70 astetta. ILmatorjunnan muodostivat 10 kaksiputkista 40 millimetrin tykkiä sekä seitsemän yksiputkista 25 millimetrin tykkiä. Aseistuksen täydensi kaksi kolmiputkista 533 millimetrin torpedopakkaa.
Voimanlähteenä aluksilla oli kaksiakselinen de Laval -turbiinimoottori, joka tuotti 100 000 hevosvoimaa. Tällä saavutettiin 33 solmun maksiminopeus.
Alukset.
Alusten suunnitelmiin tehdyt muutokset viivästyttivät tilauksia ja ensimmäinen tehtiinkin vasta 5. helmikuuta 1943 ja toinen 12. helmikuuta. Telakkalakko ja materiaalien toimitusvaikeudet aiheuttivat alusten valmistuksessa vielä runsaasti viiveitä ja ne valmistuivatkin vasta sodan päätyttyä.
Tokyo Skytree

Tokyo Skytree () on 634 metriä korkea televisio- ja näköalatorni Oshiagen kaupunginosassa Sumidan erillisalueella Tokiossa. Se on maailman korkein torni ja toiseksi korkein rakennelma – vain Dubaissa sijaitseva 828 metriä korkea pilvenpiirtäjä Burj Khalifa on sitä korkeampi. Siitä onkin tullut yksi Tokion näkyvimmistä maamerkeistä.
Tornin suunnitteli tokiolainen arkkitehtitoimisto Nikken Sekkei ja rakensi japanilainen Ōbayashi-gumi-rakennuskonserni. Se valmistui 29. helmikuuta vuonna 2012 ja avattiin yleisölle 22. toukokuuta 2012. Avajaisissa kymmenettuhannet ihmiset jonottivat päästäkseen näköalatasanteelle. Tornin piti valmistua jo vuoden 2011 lopulla, mutta rakennustöitä viivästytti Tōhokun maanjäristyksen ja tsunamin aiheuttama tarvikepula.
Teräsrunkoinen torni on maalattu kauttaaltaan sinertävänvalkoiseksi ja suunniteltu kestämään voimakkaita maanjäristyksiä sekä tuulia. Sen poikkileikkaus on tyvestä kolmion muotoinen mutta muuttuu ylöspäin mentäessä vähitellen pyöreäksi. Tornissa on kaksi näköalatasannetta 350 metrin ja 450 metrin korkeudella sekä digitaalinen televisiolähetin. Sen yhteydessä on myös huvipuisto ja ostoskeskus.
Paveletsin asema (Moskova)

Paveletsin asema () on Moskovassa sijaitseva Venäjän rautateiden rautatieasema. Sitä pidetään yhtenä kaupungin yhdeksästä päärautatieasemasta. Lukuisten kauko- ja lähijunavuorojen ohella Paveletsin asemalta liikennöidään päivittäin kello 06-24 Aeroexpress-junalla Domodedovon kansainväliselle lentoasemalle. 
Rautatieasema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan kaakkoislaidalla, 3,0 kilometriä Punaiselta torilta. "Paveletskajan"-metroasema löytyy 200 metrin päästä rautatieaseman edustalta. Tämä metroasema kuuluu sekä Moskovan metron linjan 2 (vihreä) että 5 (ruskea, rengaslinja) reitistöön.
Nykyisen asemarakennuksen vanha osa valmistui vuonna 1900. Aseman rakentamista edelsi runsaat 230 kilometriä Moskovasta eteläkaakkoon sijaitsevasta Paveletsin kylästä () Moskovaan ulottuvan ratayhteyden rakentaminen tsaari Nikolai II:n antamalla luvalla. Selkeyden vuoksi on hyvä tietää, että Moskovan Paveletsin aseman ohella Venäjän rautatieverkko tuntee nykypäivänäkin Paveletsin kylän Tulan aseman (Pavelets-Tulski).
Örnen-luokka

Örnen-luokka oli Ruotsin merivoimien viiden aluksen muodostama torpedoristeilijäluokka.
Mălina Olinescu

Mălina Olinescu (29. tammikuuta 1974 – 12. joulukuuta 2011) oli romanialainen laulaja, joka edusti Romaniaa Eurovision laulukilpailussa 1998 kappaleella "Eu cred" ("Uskon") ja jäi sijalle 22 saatuaan 6 pistettä, jotka kaikki tulivat Israelilta. Olinescu teki itsemurhan 12. joulukuuta 2011 hyppäämällä kuudennen kerroksen ikkunasta. 
Vuosina 2000–2007 hän oli naimisissa Dan Stescon kanssa.
Under the Mistletoe

Under the Mistletoe on kanadalaisen Justin Bieberin ensimmäinen joulualbumi ja toinen studioalbumi. Island Records julkaisi sen 1. marraskuuta 2011.
Tausta.
Elokuussa 2011 Bieber tiedotti aikovansa julkaista ensimmäisen joulualbuminsa loppuvuodesta 2011. Syyskuussa 2011 Bieber julkaisi albumin kansikuvan ja nimen Facebookissa.&lt;ref name="Other Collaborations/Name Release"&gt;&lt;/ref&gt; Lokakuussa 2011 Mariah Carey paljasti, että hän ja Bieber laulavat hänen kappaleensa "All I Want for Christmas Is You" duettona uudella albumilla.
Singlet.
Albumin ensimmäinen single "Mistletoe" julkaistiin 17. lokakuuta 2011.
Listasaavutukset.
"Under the Mistletoe" debytoi yhdysvaltain "Billboard" 200 -listan ensimmäisellä sijalle myyden yli 210 000 kappaletta ensimmäisenä myyntiviikonloppuna. Albumi on debytoinut kymmenen parhaan joukkoon myös Espanjassa, Australiassa, Norjassa ja Alankomaissa.