tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Noppa (televisio-ohjelma)

Noppa oli Yle TV1 -kanavalla vuosina 1973–1981 esitetty suomalainen lastenohjelma, jossa pyrittiin opettamaan lapsille leikin avulla uusia asioita. TV1:n lasten- ja nuortentoimitus kehitti ohjelman yhdessä Jyväskylän yliopiston kanssa yhdysvaltalaisen Seesamtien esikuvan pohjalta. Ohjelmaa juonsivat syksystä 1974 alkaen Maria Asikainen ja Heikki Takkinen. 
Ohjelma palkittiin vuonna 1977 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Palkittuun työryhmään kuuluivat professori Pirkko Liikanen ja kansainvälisyyskasvattaja Helena Allahwerdi sekä toimittajat Antero Ikonen, Sirppa Sivori-Asp ja Ulpu Tolonen. Nopan tekijöihin kuuluivat ensimmäisinä vuosina myös lastentarhanopettaja Marja Asikainen, piirustuksenopettaja Maikki Mäkelä ja graafikko Eino Lilja.
Nopan tavoitteena oli antaa lapsille oppimisvalmiuksia koulua varten sekä poistaa lasten eriarvoisuutta Suomessa, jotta kaikilla olisi mahdollisuus oppia samat koulussa tarvittavat käsitteet.
Noppa-konsepti kehittyi ja laajeni jatkuvasti. Esimerkiksi vuoden 1975 alusta neljästi viikossa esitetty ja yhdeksän toimittajan voimin tehty "Noppa" jakautui neljään osaan. ”Minä-Noppa” oli tarkoitettu vahvistamaan lapsen identiteettiä, ”Pallo-Noppa” käsitteli yhteiskuntaa ja ympäristöä, ”Noppa-Noppa” ohjasi lasta tuottamaan ja käyttämään kulttuuria ja ”Kello-Noppa” käsitteli pikkulapsille vaikeaa aikakäsitystä. Tv-ohjelmien oheismateriaalina julkaistiin Noppa-kirjoja ja perhepäivähoitajille lähetettiin opastuskirjeitä ohjelmien hyödyntämistavoista, kuten oheisleikeistä. Noppa oli myös yksi tutkituimmista tv-ohjelmista ja sitä kehitettiin tutkimustulosten perusteella.
Keväällä 1980 "Noppaa" kehitettiin vähemmän opettavaiseksi ja myös mielikuvitukseen vetoavaksi. Uudistuksen jälkeen syksyllä 1980 ohjelman nimeksi tuli "Vilkkilän Noppa" ja siitä vuoden kuluttua "Vilkkilässä", kunnes ohjelmatyyppi lopetettiin vuoden 1981 lopussa.
Marina Ginestà

Marina Ginestà (29. tammikuuta 1919 Toulouse – 6. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja Espanjan sisällissodan veteraani, joka esiintyy yhdessä sodan tunnetuimmista valokuvista. 
Elämä.
Ranskalaisessa Toulousen kaupungissa syntynyt Ginestà muutti perheineen 11-vuotiaana Barcelonaan. Espanjan sisällissodan sytyttyä vuonna 1936 hän palveli vapaaehtoisena toimittajana ja tulkkina. Ginestà oli muun muassa Kansainvälisten prikaatien mukana kulkeneen Pravdan kirjeenvaihtajan, kirjailija Mihail Koltsovin avustajana. Hän oli tulkkina myös kuuluisassa haastattelussa, jossa Espanjan anarkistien johtohahmoihin kuulunut Buenaventura Durruti arvosteli kärkkäästi liittolaisensa Neuvostoliiton poliittista järjestelmää ja diktaattori Stalinia.
Sodan päätyttyä vuonna 1939 Ginestà pakeni Meksikon kautta Dominikaaniseen tasavaltaan, josta hän joutui lähtemään diktaattori Rafael Trujillo vainojen takia vuonna 1949. Belgialaisen diplomaatin kanssa avioitunut Ginestà palasi 1950-luvun alussa Barcelonaan, josta hän muutti myöhemmin Pariisiin.
Valokuva.
Marina Ginestàn kuuluisan valokuvan otti saksalaisen sotakuvaaja Hans Gutmann (myöh. Juan Guzmán) 21. heinäkuuta 1936 Barcelonassa sijaitsevan Colón-hotellin katolla. Mustavalkoisessa kuvassa 17-vuotias Ginestà poseeraa kivääri selässään. Se on yksi tunnetuimmista Espanjan sisällissodan aikaisista valokuvista, joka on myöhemmin esiintynyt muun muassa kirjojen kansikuvissa. 
Vaikka kuvasta tuli vuosien saatossa yksi sodan hävinneiden tasavaltalaisten ikoneista, ei Ginestà itse ollut tietoinen valokuvan olemassaolosta, eikä kukaan myöskään tiennyt vuosikymmeniin siinä esiintyneen tytön henkilöllisyyttä. Vasta vuonna 2006 Gutmannin arkistoja tutkinut toimittaja onnistui jäljittämään kuvassa esiintyvän henkilön muun muassa Mihail Koltsovin päiväkirjamerkintöjen sekä muiden otettujen valokuvien perusteella. Hans Gutmann oli Ginestàn kuvaa arkistoidessaan kirjoittanut hänen sukunimensä väärin, jonka vuoksi henkilöllisyys pysyi tuntemattomana.
Valokuvan ottanut Hans Gutmann (1911–1982) pakeni sodan jälkeen kotimaansa Saksan natsihallintoa Meksikoon, jossa hän loi merkittävän uran valokuvaajan nimellä Juan Guzmán. Hän tuli tunnetuksi kuvattuaan 1950-luvulla meksikolaisten taiteilijoiden Frida Kahlon ja Diego Riveran tuotantoa ja työskentelyä.
Elizabeth Fry

Elizabeth Fry (o.s. Gurney; 21. toukokuuta 1780 – 12. lokakuuta 1845) oli englantilainen kveekari ja filantrooppi, joka toimi erityisesti naisvankiloiden uudistamiseksi. 
Fry syntyi tunnettuun Gurneyn kveekarisukuun Norwichissa vuonna 1780. Fryn omat päiväkirjamerkinät osoittavat, että hänen sosiaalinen omatuntonsa heräsi raamattuopetuksen ansiosta. Avioiduttuaan vuonna 1800 hän muutti miehensä kanssa Lontooseen, jossa hän vieraili Newgaten vankilassa ja alkoi toimia siellä tapaamiensa naisvankien ja lasten auttamiseksi. Aluksi hän keskittyi lasten oloihin, mutta kiinnitti pian suuremman huomionsa naisten ahdinkoon. Hän rohkaisi muita keskiluokan naisia ​​käymään vankiloissa ja perustamaan opetusryhmiä vankien osaamisen parantamiseksi. Kurinalaisuus ei ollut hänen päätavoitteensa, mutta ehdotti naisvangeille sääntöjä ja pyysi heitä päättämään niistä äänestämällä. Hän ei keskittynyt heidän rikkomuksiinsa, vaan heidän käyttäytymisensä. Hänestä tuli ensimmäinen nainen, joka esitti todisteita Britannian parlamentissa. 
Asunnottomien asiaa hän alkoi ajaa talvella 1819–1820 nähtyään kuoliaaksi paleltuneen nuoren pojan ruumiin Lontoossa ja auttoi perustamaan kodittomille yönsuojia. Järjestelmä menestyi ja Elizabeth Fryn johtama naisten komitea laajensi toiminnan Lontoon rajojen ulkopuolelle esimerkiksi Brightoniin.
Vuonna 1840 Fry perusti Lontoossa järjestön "Society of Protestant Sisters of Charity" sekä laitoksen sairaanhoitajien kouluttamista varten. Siellä harjoittelevat olivat käytännön työssä Guy's Hospitalissa ja St Thomas' Hospitalissa. Vuoteen 1857 mennessä järjestöön liittyneitä sairaanhoitajia oli 90. Sairaanhoidon uranuurtaja Florence Nightingale piti Fryta esikuvanaan, ja monet Fryn koulussa opiskelleista hoitajista toimivat haavoittuneiden sotilaiden hoitajina Nightingalen alaisuudessa Krimin sodassa.
Bank of Englandin julkaisemissa viiden punnan seteleissä on kääntöpuolella Elizabeth Fryn kuva vuosien 2001–2015 sarjoissa.
Plummerinterrieri

Plummerinterrieri ("Plummer Terrier") on englantilainen koirarotu, jota FCI ei ole toistaiseksi tunnustanut.
Ulkomuoto.
Plummerinterrieri muistuttaa working russellinterrieriä, joskin on tätä korkeampi ja vankkarakenteisempi. Sen karvapeite on lyhyt ja sileä. Sen pääväri on tuleen vivahtava kuparinpunainen, jossa on valkoiset merkit. Uroksen säkäkorkeus on 31,5-36,5 cm (ihanne 34 cm) ja nartun 28,5-33,5 cm (ihanne 31 cm).
Alkuperä.
Plummerinterrieri syntyi 1960-luvulla, kun Englantiin muuttanut walesilaissyntyinen kirjailija-opettaja David Brian Plummer risteytti rohkeisiin mutta hiljaisiin eteläwalesilaisiin terriereihin wiltshireläisiä koiria - sekä myöhemmin working russell-terrierin (tavoitteena oikeanlaiset olkapäät), patterdalenterrierin (vähentääkseen aggressiota), bullterrierin (tavoitteena voimakkaampi pää), kettuterrierin ja beaglen (tavoitteena vahvempi ääni ja parempi hajuaisti). Hän käytti jalostamaansa terrierilinjaa kaniinin ja rotan, mutta myös ketun metsästykseen. Alun perin rotua pidettiin russellinterrierin muunnoksena, minkä jälkeen sitä kutsuttiin toisinaan nimellä "Huddlesford Working Terrier". Vuoden 1976 jälkeen Jack Russell Club ei enää rekisteröinyt sitä, ja se saavuttikin myöhemmin tunnustuksen omana rotunaan.
Punavesilisko

Punavesilisko ("Pseudotriton ruber") on "Pseudotriton"-sukuun kuuluva laji. Se on sukua lajille "P. montanus". Se liikkuu öisin.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuisen yksilön pituus on 10–17 cm. Pääväritys on punainen ja ihossa on mustia täpliä. Punaisen värityksensä takia punavesilisko muistuttaa punatäplävesiliskon 
("Notophthalmus viridescens") nuoruusvaihetta. Ruumis on tukeva. Jalat ja häntä ovat lyhyet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punavesiliskoa tavataan Yhdysvaltojen itäosassa. Sen pääasiallista elinympäristöä ovat lähteet ja virtaavat vedet. lajia esiintyy myös metsissä ja niityillä.
Lisääntyminen.
Punavesiliskon parittelu on yksinkertaisempaa kuin muiden saman sukuisten lajien. Parittelun ja munimisen välissä saattaa kulua aikaa kuukausia. Naaras munii maalle tai veteen syksyllä. Munien määrä on noin 70-90. Toukan kuoriutumisesta lopulliseen muodonmuutokseen kuluu aikaa suurin piirtein puolestatoista vuodesta kolmeen ja puoleen vuoteen.
Ravinto.
Punavesilisko syö pieniä selkärangattomia ja pienempiä sammakkoeläimiä.
Kilosa

Kilosa on pikkukaupunki Morogoron alueella Tansaniassa. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan Kilosassa asui 34 425 asukasta. Kaupunki on Kilosan piirikunnan hallinnollinen keskus.
Osvald

Osvald tai Oswald on alun perin englantilainen miehen etunimi. Nimen alkumuoto on ollut "Osveald", jonka alkuosa merkitsee jumaluutta, loppuosa voimaa tai hallitsijaa. Nimen vanha skandinaavinen vastine on ollut "Asvald", jonka alkuosa merkitsee erityisesti skandinaavisia jumaluuksia, aasoja. Nimen yleistymiseen on vaikuttanut kaksi englantilaista pyhimystä, Northumbrian kuningas Oswald ja Yorkin arkkipiispa Oswald Worcesterläinen. Oswald esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Osvald on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 2 765 ja Oswald 152 henkilölle. Osvaldin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 11. tammikuuta.
Teemu Salminen (muusikko)

Teemu Salminen (s. 5. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -klarinetisti ja -huilisti.
Ura.
Salminen opiskeli Sibelius-Akatemiassa solistisella osastolla klarinetin- sekä huilunsoittoa. Opiskelujensa aikana Salminen liittyi UMOon. Valmistuttuaan Salminen jatkoi opiskelujaan New Yorkissa muun muassa Steve Grossmanin ja Bob Bergin johdolla. Salminen on Tapiola Big Bandin perustajajäseniä ja on ollut jäsenenä mm. Edward Vesala Mau-Mau Ensemblessa sekä Jukka Linkola Octetissa. Vuonna 2002 hän perusti yhä satunnaisesti esiintyvän Teemu Salminen Septetin.
Muuta.
Teemu Salminen on jazztrumpetisti Simo Salmisen veli.
Mikumi

Mikumi on pikkukaupunki Tansaniassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan arvion mukaan siellä oli 11 778 asukasta. Mikumi kuuluu Morogoron alueeseen ja Kilosan piirikuntaan.
Kaupunki sijaitsee vuonna 1965 perustetun Mikumin kansallispuiston läheisyydessä ja sen tähden valtaosa kaupungin matkailupalveluista liittyy kansallispuiston toimintaan. Mikumi on myös liikenteellinen solmukohta yhdistäen Morogoron Tansanian eteläisiin kaupunkeihin, kuten Iringaan ja Mbeyaan. Mikumin lähellä sijaitsee myös Tansanian-Sambian junaradan väliasema.
Mary Seacole

Mary Jane Seacole (1805 – 14. toukokuuta 1881) oli jamaikalaissyntyinen sairaanhoitaja, joka tuli tunnetuksi Krimin sodan aikana auttaessaan haavoittuneita sotilaita. Vuonna 2004 hän voitti Suurin tummaihoinen britti -äänestyksen.
Seacole syntyi Kingstonissa vuonna 1805. Hänen isänsä oli skotlantilainen sotilas ja äitinsä jamaikalainen kreoli. Seacole sai ensimmäiset oppinsa sairaiden auttamiseen äidiltään, joka piti hotellia Kingstonissa ja tunsi vanhoja afrokaribialaisia parannuskeinoja.
Vuonna 1855 Seacole matkusti Krimin niemimaalle ja perusti sinne hotellin, jossa hoidettiin Krimin sodassa haavoittuneita ja sairastuneita sotilaita. Florence Nightingalen mielestä hotellissa tarjottiin sotilaille liikaa alkoholia.
Sodan jälkeen Seacole eli Lontoossa ja Jamaikalla taloudellisesti niukkaa elämää. Vuonna 1857 julkaistiin muistelmakirja "Wonderful Adventures of Mrs. Seacole in Many Lands".
Valsamoggia

Valsamoggia on kunta Pohjois-Italiassa Bolognan metropolikaupungissa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2014, kun viisi kuntaa, Bazzano (6 786 asukasta), Crespellano (9 976), Castello di Serravalle (4 841), Monteveglio (5 329) ja Savigno (2 712), yhdistyivät muodostaen Valsamoggian kunnan. 
Samoggian laaksossa sijainneet kunnat järjestivät kansanäänestyksen yhdistymisestä 25.11.2012. Jokaisessa kunnassa yli puolet äänestäneistä oli yhdistymisen kannalla. Äänestysprosentti oli noin 50.
Gairo

Gairo on pikkukaupunki Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 22 948 asukasta. Gairo kuuluu Morogoron alueeseen ja on Gairon piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee Dodoman ja Dar es Salaamin välillä olevan tieyhteyden varrella ja on keskeinen jatkoyhteyspaikka sekä henkilöliikenteelle että maataloustuotteille piirikunnassa.
Valtaosa kaupungin väestöstä on etnisyydeltään Kaguruja.
Kerran vielä, Harvey

Kerran vielä, Harvey ("Last Chance Harvey") on yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 2008.
Juoni.
Ikääntyvä amerikkalainen mainosmusiikin tekijä Harvey (Dustin Hoffman) lentää Lontooseen tyttärensä häihin. Perillä hän huomaa entisen vaimonsa ja tyttärensä jättävän hänet täysin ulkopuoliseksi seurueesta ja seremonioista. Toisaalta hän itsekin joutuu lähtemään kesken kaiken takaisin Yhdysvaltoihin työkiireiden takia. Heathrown lentokentällä paluulento lykkääntyy seuraavaan päivään. Harvey soittaa asiasta työnantajalleen ja kuulee saaneensa potkut koska myöhästyy. 
Harveyn tarinan rinnalla seurataan yksinäistä, keski-ikäistä Katea (Emma Thompson), jolle ystävät yrittävät järjestää sokkotreffejä. Harvey törmää lentokentällä asiakaskyselyjä tekevään Kateen ja seuraa tätä junassa Lontoon keskustaan majoittuakseen hotelliin – tai pikemminkin ehdottaakseen treffejä Katelle. Kate saa kuulla, että häävastaanotto on yhä menossa ja vaatii Harveytä menemään paikalle. Harvey suostuttelee Katen tulemaan mukaansa.
Häissä Harvey varastaa puhevuoron siihen valmistautuneelta isäpuolelta, saa suuret suosionosoitukset ja kaikilla on hauskaa. Juhlien jälkeen Harvey ja Kate jatkavat kävelyään läpi yön. Rakastunut Harvey toteaa, ettei hänen oikeastaan tarvitse ehtiäkään paluulennolle ja sopii seuraavasta tapaamisesta Katen kanssa. Harvey saa hotellissa rytmihäiriökohtauksen ja myöhästyy tapaamisesta, ja pettynyt Kate jatkaa tavallista elämäänsä. Harvey toipuu ja saa puhelun Yhdysvalloista että on sittenkin tervetullut takaisin työhönsä koska nuorempien sijaisten osaaminen ei mainosasiakkaalle kelvannut. Harvey kieltäytyy, sanoo ottavansa lopputilin ja etsii Katen uudelleen käsiinsä Heathrown lentokentältä.
Vastaanotto.
Sekä Hoffman että Thompson olivat roolitöistään vuoden 2009 Golden Globe -ehdokkaina.
Kidatu

Kidatu on kaupunki Tansaniassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan arvion mukaan siellä oli 38 486 asukasta. Kidatu kuuluu Morogoron alueeseen ja Kilomberon piirikuntaan.
Kaupungin tärkein talousyksikkö on Illovo Sugar-niminen sokeriruokoplantaasi ja tehdas, joka tuottaa 80 000 tonnia sokeria vuosittain.
Pampakoira

Pampakoira ("Veadeiro pampeano") on brasilialainen koirarotu. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Brasilian Kennelliitto sitä vastoin on.
Ulkonäkö.
Pampakoiran karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys voi olla fawn, tummaan vivahtava leijonankeltainen, punertava, valkoinen tai kaksivärinen. Kaksivärinen voi olla mikä tahansa edellä mainituista väreistä valkoisin merkein. Rotumääritelmän mukainen säkäkorkeus on 47–59 cm (minimissään 46 cm ja maksimissaan 60 cm korkea koira voidaan vielä hyväksyä).
Luonne ja käyttäytyminen.
Pampakoiraa kuvaillaan omistajaansa kohtaan tottelevaiseksi, mutta vieraita kohtaan varautuneeksi ja työssään itsenäiseksi. Se tulee hyvin toimeen lasten kanssa. Sen tapana on metsästää joko kahden tai kolmen koiran ajueissa.
Alkuperä.
Rodun historia alkoi 1900-luvun alussa, jolloin Brasilian lounais- ja eteläosissa, erityisesti Rio Grande do Sulin alueella, tunnettiin jäniksen ja hirven metsästykseen käytetty alkukantaisia paariakoiria muistuttava koira. Tiettävästi se polveutuu paikallisista koirista, jotka olivat risteytyneet pointterin ja whippetin kanssa. Sana "veado" tarkoittaa portugalin kielellä hirveä, joten sananmukaisesti käännettynä "veadeiro pampeano" olisi "hirvestäjä Pampalta" eli "pampanhirvikoira".
Poggio Torriana

Poggio Torriana on kunta Pohjois-Italiassa Riminin maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta perustettiin vuonna 2014, kun kaksi kuntaa, Poggio Berni (3 442 asukasta) ja Torriana (1 615 asukasta) yhdistyivät.
Paul von Rennenkampf

Paul Georg von Rennenkampf (; 29. huhtikuuta 1854 Konuvere, Vironmaan kuvernementti – 1. huhtikuuta 1918 Taganrog) oli venäläinen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa syksyllä 1914.
Rennenkampf liittyi armeijaan 19-vuotiaana ja kävi Nikolajevin yleisesikunta-akatemian Pietarissa vuosina 1879–1882. Sen jälkeen hänet nimitettiin pääesikuntaan ja hän yleni vuoteen 1900 mennessä kenraalimajuriksi. Siirryttyään ratsuväkeen hän osallistui Kiinan boksarikapinan kukistamiseen 1900–1901, jolloin hänen joukkonsa valtasivat Qiqiharin ja Kirinin. Venäjän–Japanin sodassa Rennenkampf komensi Transbaikalin kasakkadivisioonaa ja myöhemmin kolmatta siperialaista armeijakuntaa. Kenraali Aleksandr Samsonov arvosteli tuolloin hänen toimintaansa Mukdenin taistelussa. Vuodesta 1913 Rennenkampf toimi Vilnan sotilaspiirin päällikkönä.
Maailmansodan puhjetessa Rennenkampf nimitettiin komentamaan Venäjän ensimmäistä armeijaa, joka yhdessä Samsonovin toisen armeijan kanssa hyökkäsi Baltiasta Saksan Itä-Preussiin. Rennenkampfia arvosteltiin myöhemmin siitä, että hän ei tehnyt mitään, kun Saksan kahdeksas armeija löi Samsonovin joukot Tannenbergin taistelussa elokuussa 1914. Rennenkampf itse saavutti menestystä Gumbinnenin taistelussa elokuun puolivälissä, mutta kärsi tappion Masurian järvien taistelussa 9.–10. syyskuuta, minkä seurauksena Venäjän armeija joutui perääntymään kokonaan Itä-Preussista. Kun hän oli kärsinyt tappion myös Łódźin taistelussa marraskuussa 1914, hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä syytettynä epäpätevyydestä ja jopa maanpetoksellisuudesta (baltiansaksalaisen alkuperänsä vuoksi). Helmikuun vallankumouksen jälkeen Rennenkampfia vastaan nostettiin elokuussa 1917 syyte petollisesta toiminnasta. Vuonna 1918 bolševikit tarjosivat hänelle komentajan tehtävää puna-armeijassa. Kun hän kieltäytyi, hänet ammuttiin.
Kyberetiikka

Kyberetiikka on filosofian osa-alue, joka keskittyy eettisiin kysymyksiin tietoliikenneverkoissa. Esimerkkejä kybereettisistä kysymyksistä:
Jaakko Hakala

Jaakko Armas Ensio Hakala (30. syyskuuta 1912 Pälkjärvi – 22. elokuuta 1964 Tampere) oli suomalainen pappi, kansanedustaja ja tamperelaisen Aamulehden päätoimittaja.
Hakalan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Hakala ja Marianna Vesalehto. Hän pääsi ylioppilaaksi 1930 ja suoritti teologian erotutkinnon 1935. Hakala vihittiin papiksi 1935 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1943. Hän suoritti myöhemmin vielä kasvatusopin tutkinnon 1953 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1956 ja maisteriksi 1960.
Hakala oli Tampereen NMKY:n sihteerinä 1935–1944 ja Tampereen tuomiokirkkoseurakunnassa virallisena apulaisena 1944–1954 sekä kappalaisen apulaisena 1956–1964. Hakala oli myös uskonnonopettajana Tampereen oppikouluissa 1935–1941 ja toimi Neuvottelunuotion toimitussihteerinä 1935–1940. Jatkosodan aikana hän oli sotilaspastorina 1942–1944. Aamulehden päätoimittajana Hakala oli 1956–1964.
Hakala oli Kokoomuksen kansanedustajana 1945–1956 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä ja toimi tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuoden 1962 presidentinvaaleissa. Hakala sai vapautuksen kansanedustajan toimesta lokakuussa 1956 tultuaan valituksi Aamulehden päätoimittajaksi. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli saman puolueen Tuomas Saikku. Hakala oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsenenä 1950–1964 ja puoluehallituksen jäsenenä 1956–1964 sekä kokoomuksen eduskuntaryhmän sihteerinä 1950–1956. Hän kuului myös Parlamenttienvälisen liiton IPU:n Suomen ryhmän johtokuntaan, Yleisradion johtokuntaan ja toimi muun muassa Suomen Sotaveteraaniliiton puheenjohtajana. Hakala oli Tampereen korkeakouluyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja ja oli mukana vaikuttamassa siihen että Yhteiskunnallinen Korkeakoulu siirtyi Tampereelle 1960.
Jaakko Hakala oli naimisissa vuodesta 1935 Impi Puputin kanssa.
Toni Laaksonen (juontaja)

Toni Kristian Laaksonen on suomalainen radiotuottaja ja -juontaja. Hän juontaa Yle Radio Suomessa Toni Laaksosen Lauantaitanssit-ohjelmaa sekä Levylautakuntaa. Aiemmin hän työskenteli YleX-kanavalla muun muassa "Poikelus ja Hätönen -"ohjelman tuottajana. Aiemmin hän on juontanut kanavalla muun muassa "Uuden musiikin iltavuoroa", "YleX Jatkoja" ja "YleX Toiveet" -ohjelmaa. 
Laaksonen sijoittui viidenneksi vuoden 2011 karaoken MM-kilpailuissa Irlannissa. Vuonna 2014 Laaksonen osallistui "The Voice of Finlandin" kolmannelle tuotantokaudelle. Hän pääsi jatkoon ”Ääni ratkaisee” -kierrokselta sekä voitti ensimmäisen kaksintaisteluvaiheen. Laaksonen putosi jatkosta ”knock out” -kierroksella, ennen livelähetysten alkamista. Vuonna 2018 hän voitti karaoken maailmanmestaruuden Champions-kategoriassa Helsingin Apollossa käydyissä kisoissa. 
Oulunsalosta kotoisin oleva Laaksonen kannattaa jääkiekkojoukkue Oulun Kärppiä ja englantilaista jalkapallojoukkue Arsenalia. Laaksonen kertoi Suomen raatien antamat pisteet vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa.
Osakan tiedemuseo

Osakan tiedemuseo () on tiedemuseo Nakanoshiman saarella Osakassa. Se avattiin vuonna 1989 juhlistamaan Osama kaupungin muodostamisen 100-vuotispäivää.
Museolla on näyttelytiloja neljässä kerroksessa, ja se suunniteltiin alkujaan erityisesti lapsia varten. Sen näyttelyissä on esillä erityisesti maailmankaikkeus, kemia, sähkö ja energia. Ensimmäinen kerros keskittyy sähköön ja energiaan, ja siellä on esillä muun muassa generaattoreita ja vanhoja kodin elektroniikkalaitteita. Toinen kerros on tarkoitettu pienille lapsille ja heidän huoltajilleen, ja siellä on mahdollisuus omin käsin kokea tiedemaailmaa. Kolmannessa kerroksessa on erilaisia elämää tukevia kemiallisia materiaaleja, ja neljäs kerros keskittyy maailmankaikkeuteen ja sen tutkimiseen.
Näyttelyiden lisäksi museossa järjestetään päivittäin tiede-esitys. Lisäksi siellä on planetaario ja Imax-teatteri.
Dietyylisukkinaatti

Dietyylisukkinaatti (C8H14O4) on meripihkahapon ja etanolin muodostama esteri. Yhdistettä käytetään teollisuudessa liuottimena, muovien stabilisaattorina ja orgaanisessa kemiassa synteesien lähtöaineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dietyylisukkinaatti on väritön kirkas neste, jolla on makea hedelmien kaltainen tuoksu. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Dietyylisukkinaatin rakennekaava on CH3CH2OCO(CH2)2COOCH2CH3, taitekerroin 1,419–1,421 ja leimahduspiste 90 °C (c.c.).
Valmistus ja käyttö.
Dietyylisukkinaattia voidaan valmistaa esteröimällä meripihkahappoa ja etanolia happaman katalyytin kuten rikkihapon läsnä ollessa. Prosessissa muodostuu ensimmäisessä vaiheessa etyylisukkinaattia, joka esteröityy vielä toisen etanolimolekyylin kanssa dietyylisukkinaatiksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös niin kutustulla Crum-Brown-Walker menetelmällä, jossa monoetyylimalonaatin kaliumsuolaa elektrolysoidaan.
Dietyylisukkinaattia voidaan käyttää liuottimena muun muassa metallipintojen puhdistuksessa ja maaleissa.
Aleksandr Samsonov

Aleksandr Vasiljevitš Samsonov (; 14. marraskuuta 1859 Andrejevka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. elokuuta 1914 Willenberg, Itä-Preussi, Saksan keisarikunta) oli venäläinen ratsuväenkenraali, joka toimi komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hänen armeijansa kärsi katastrofaalisen tappion saksalaisille Tannenbergin taistelussa, minkä jälkeen hän teki itsemurhan.
Samsonov valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta, aloitti uransa ratsuväen upseerina vuonna 1877 ja osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Hän yleni vuoteen 1904 mennessä kenraaliluutnantiksi ja komensi Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 siperialaista kasakkadivisioonaa. Sen jälkeen hän oli 1905–1907 Varsovan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja 1909–1914 Turkestanin kenraalikuvernöörinä. Vuonna 1907 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi sekä nimityksen Donin kasakkajoukkojen päälliköksi.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Samsonov nimitettiin komentamaan Venäjän 2. armeijaa, joka hyökkäsi yhdessä Paul von Rennenkampfin komentaman 1. armeijan kanssa Saksan Itä-Preussiin. Samsonov kuitenkin kärsi heti murskaavan tappion 24.–31. elokuuta käydyssä Tannenbergin taistelussa, jossa Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin komentama Saksan 8. armeija saartoi hänen joukkonsa ja Samsonovin 150 000 miehestä vain noin 10 000 onnistui välttämään vangiksi joutumisen. Syynä tappioon oli Samsonovin heikko yhteydenpito sekä päämajaan että Rennenkampfiin, jonka kanssa hän ei tullut toimeen. Samsonov ei halunnut joutua raportoimaan tappion laajuudesta tsaari Nikolai II:lle, joten hän ampui itsensä taistelukentän lähellä 30. elokuuta vastaisena yönä.
Papuantuliperä

Papuantuliperä ("Oreostruthus fuliginosus") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuantuliperää tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pilkkuvatsapeippo

Pilkkuvatsapeippo ("Clytospiza monteiri") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Pilkkuvatsapeippoa tavataan Afrikan keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pumpulirintamanikki

Pumpulirintamanikki ("Heteromunia pectoralis") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pumpulirintamanikkia tavataan Australian pohjoisosissa. Vaikka laji on vähenemässä, sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikkupunapeippo

Pikkupunapeippo ("Cryptospiza reichenovii") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pikkupunapeippoa tavataan Angolassa, Burundissa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Malawissa, Mosambikissa, Nigeriassa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sitä on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokipunapeippo

Nokipunapeippo ("Cryptospiza jacksoni") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokipunapeippoa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punatäplävesilisko

Punatäplävesilisko ("Notophthalmus viridescens") on vesiliskojen heimoon kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuisen yksilön pituus on 6–11 cm. Nuoruusvaiheessa ihon väri on oranssi. Aikuisen ihon väri on selässä oliivinruskea ja vatsapuolella keltainen. Ihossa on mustia täpliä ja punaisia täpliä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punatäplävesiliskoa tavataan Pohjois-Amerikan itäosassa. Sitä esiintyy järvissä, lammissa, puroissa ja metsäisillä soilla. 
Lisääntyminen.
Parittelutapoja on useita. Naaras munii munat yksitellen lehdille. Munien määrä on 25–350. Punatäplävesiliskolla on kolme kehitysvaihetta. Ensin se on toukka, joka elää vedessä. Sitten sillä on nuoruusvaihe, jolloin se elää maalla. Lopuksi siitä tulee vedessä elävä aikuinen.
Ravinto.
Punatäplävesilisko syö pieniä selkärangattomia.
Isopunapeippo

Isopunapeippo ("Cryptospiza shelleyi") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isopunapeippoa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Laji on vähentynyt ainakin paikallisesti tuntemattomista syistä, mutta väheneminen liittyy mahdollisesti elinalueilla tapahtuneisiin metsänhakkuisiin. Sen populaation uskotaan olevan pieni ja sirpaloitunut. Lajin yksilömäärä ja näköhavoinnot ovat vähentyneet, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto siirsi 2017 sen vaarantuneesta erittäin uhanalaiseksi.
Fredrik August Odenwall

Fredrik August Odenwall (9. marraskuuta 1843 Turku – 12. elokuuta 1890 Pietarsaari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1868–1884. Hän seurasi tehtävässä kaupunginarkkitehti Johan E. Johanssonia. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Odenwallin isä oli Vaasan lukion rehtori Fredrik Julius Odenwall (1813–1867) ja äiti Erica Elisabeth Montin (1816–1894). Fredrik Julius Odenwall toimi ennen rehtoriksi nimittämistään latinan kielen ja kirjallisuuden lehtorina ja häntä pidettiin ”etevänä järjestyksen ja kurin valvojana”. Hän erosi rehtorin virasta täysin palvelleena vuonna 1867. Perheeseen syntyi Fredrik Augustin lisäksi ainakin kolme lasta. Fredrik August Odenwall eli olemassa olevien tietojen mukaan naimattomana eikä saanut lapsia. 
Odenwall opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja valmistui ylioppilaaksi 1861. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ilmeisesti Saksassa, jossa hän valmistui arkkitehdiksi. Viipuriin hänet toi alun perin työ valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleffin lasten kotiopettajana Liimatan kartanossa. Odenwall aloitti virkansa 1868 ja työskenteli aina vuoteen 1884 asti, jolloin hän haki eroa virastaan sairauden vuoksi. Sairastuttuaan Odenwall siirtyi Pietarsaareen, missä hän vietti äitinsä luona lopun elämästään halvaantuneena vuodepotilaana. Uransa jälkeen hän nautti kuitenkin vielä täyttä palkkaa eläkkeenä kuolemaansa saakka. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi vuonna 1887 Brynolf Blomqvist.
Odenwall oli Viipurin kaupunginarkkitehdeista kaikkein tuotteliain ainakin kaupungin maistraatin arkistossa säilyneiden piirustusten määrällä mitattuna, niitä on noin 175. Odenwallin piirustukset osoittavat Viipurin nopean laajenemisen ja asemakaavan levittäytymisen vanhan kaupungin laidoilla sijainneiden vallien purkamisen jälkeen. Odenwall myös suunnitteli yli puolet asemakaavan tonteista Patsarlahden kaupunginosassa, pientalojen tarve kasvoi nopeasti kaupungin laajentuessa. Odenwall noudatti häntä edeltäneille kaupunginarkkitehdeille yhteistä klassismin linjaa suunnitellessaan kivitaloja, mutta monet puutalot olivat enemmän muodin mukaisia. Niistä suurin osa tuhoutui talvisodassa. Odenwall piirsi myös muun muassa asemakaavakartan kaupungista ja osallistui vapaaehtoisen palokunnan tehtäviin, toimien pelastusosaston päällikkönä. Hän harrasti metsästystä ja oli ahkerasti mukana kaupungin seuraelämässä.
Juhani Lehtola

Juhani Lehtola (14. helmikuuta 1936 Jämsä – 11. tammikuuta 2014 Lappeenranta) oli suomalainen Yleisradion ulkomaantoimittaja.
Lehtola aloitti vuonna 1963 Suomen Television päätoimisena uutistenlukijana yhdessä Heikki Kahilan, Kauko Saarentauksen ja Pertti Salolaisen kanssa. Hän toimi sitten Yleisradion tv-uutisten ulkomaantoimittajana ja oli vuodesta 1969 lähtien Yleisradion Lontoon-kirjeenvaihtajana. Viimeksi Lehtola toimi Ylen radiouutisten ulkomaantoimittajana ennen eläkkeelle jäämistään.
Temman rautatieasema

Temman rautatieasema (天満駅 Tenma-eki) on rautatieasema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Kita-kun kaupunginosassa.
Asemalta pääsee suoraan Tenjinbashisujin ostoskadulle, joka on Japanin pisin ostoskatu Kadun pituus on 2,6 kilometriä.
Živojin Mišić

Živojin Mišić (20. heinäkuuta 1855 – 20. tammikuuta 1921) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Elämäkerta.
Mišić syntyi Struganikissa lähellä Valjevoa maanviljelijäperheeseen. Opiskellessaan kadettikoulussa Mišić osallistui Serbian–Turkin sotaan 1877 ja valmistuttuaan komensi pataljoonaa Serbian–Bulgarian sodassa 1885–1886. Vuosina 1898–1904 hän toimi strategian opettajana Serbian sotilasakatemiassa ja hänet ylennettiin 1901 everstiksi sekä 1912 kenraaliksi. Hän kuului Bosnian kriisin aikana 1908–1909 kenraali Radomir Putnikin esikuntaan ja oli myös Balkanin sotien aikana 1912–1913 pääesikunnan päällikkönä toimineen Putnikin lähin mies. Heinäkuun kriisin aikana 1914 Mišić toimi Putnikin sijaisena, sillä tämä oli hoitamassa sairauttaan unkarilaisessa kylpylässä.
Maailmansodan puhjettua ja Itävalta-Unkarin hyökättyä Serbiaan Mišić nimitettiin marraskuussa 1914 Serbian ensimmäisen armeijan komentajaksi. Hän voitti itävaltalaiset 3. joulukuuta Rudnikin luona osana Kolubaran taistelua, joka pakotti Itävalta-Unkarin armeijan perääntymään Serbiasta. Palkintona hänet ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Kun Itävalta-Unkarin, Saksan ja Bulgarian yhteishyökkäys mursi Serbian vastarinnan syksyllä 1915, Mišić kannatti edelleen vastarinnan jatkamista, mutta Serbian hallitus ja kuningas Pietari I eivät tukeneet ajatusta. Serbian armeija perääntyi sen sijaan talven aikana vuorten yli Albanian puolelle. Putnikin heikon terveyden vuoksi Mišić joutui ottamaan itselleen armeijan esikuntapäällikön tehtävät kesken perääntymisen.
Perääntymisen jälkeen Mišić jätti välillä komentajan tehtävät ja vetäytyi Ranskaan. Hänet kutsuttiin syyskuussa 1916 uudelleen ensimmäisen armeijan komentajaksi. Armeija oli sijoitettu aluksi Monastiriin ja sittemmin Kreikan Salonikiin. Kesäkuussa 1918 Mišićistä tuli Serbian pääesikunnan päällikkö ja käytännössä ylipäällikkö. Hän johti Serbian joukkoja ranskalaisen kenraali Louis Franchet d’Espèreyn alaisuudessa niin sanotussa Vardarin offensiivissa, joka pakotti Bulgarian irtautumaan sodasta syksyllä 1918. Mišić toimi uuden Jugoslavian valtion pääesikunnan päällikkönä kuolemaansa asti.
Mišićin muistelmat "Moje uspomnene" julkaistiin vuonna 1978.
Nishi-ku (Osaka)

Nishi-ku (; ’läntinen suuralue’) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustan (Chūōn suuralueen) länsipuolella. Se rajautuu pohjoisessa Tosabori- ja Ajijokiin, etelässä Dōtonborijokeen. Kizujoki virtaa pohjois-eteläsuunnassa sen läpi. Suuralueen pinta-ala on 5,20 neliökilometriä ja siellä on 87 006 asukasta (vuonna 2013).
Kizujoen itäpuolella on paljon tukkuliikkeitä, jotka kauppaavat muun muassa puuta, terästä, huonekaluja ja keramiikkaa. Länsipuolelle on taas keskittynyt pieniä ja keskisuuria metalliteollisuuslaitoksia. Suuralueella sijaitseva Minamihorien kaupunginosa tunnetaan perinteisesti huonekalujen valmistuksesta, Itachibōrin kaupunginosassa on vuorostaan valmistettu työkaluja. Suuralueen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Osaka Dome -monitoimiareena, jota käytetään baseballotteluiden lisäksi konsertteihin ja näyttelyihin. Alueen koillisosassa sijaitsee suuri Utsubon puisto. 
Nishin aluetta palvelevat Osakan metron Chūō-linja, Nagahori–Tsurumi-ryokuchi-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja sekä Hanshin-rautateiden Namba-linja.
Fukushiman rautatieasema

Fukushiman rautatieasema (福島駅 Fukushima-eki) on vuonna 1898 avattu asema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Fukushima-kun kaupunginosassa.
Aseman kautta kuljetaan joenrannalle rakennetulle Hotarumachin alueelle. Modernin asuinalueen lisäksi siellä on ravintoloita ja radioasema.
Lähteet.
Yhdystie 2463

Yhdystie 2463 on Harjavallasta Kokemäelle kulkeva yhdystie. Sen pituus on noin 12 kilometriä.
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Harjavallan keskustasta, yhdysteiden 2453 ja 2460 kiertoliittymästä. Ensin tie sivuuttaa katuverkolla Siltalan, Kreetalan ja Merstolan kaupunginosat. Sen jälkeen se ohittaa "Kilukanlahden" sekä Emil Cedercreutzin museon. Sieltä tie jatkaa Kokemäenjoen etelärannan myötäilyä muutaman kilometrin verran, kunnes se saapuu Kokemäen puolella Järilään, jossa se kohtaa Valtatieltä 2 tulevan Yhdystie 2464:n risteyksen. Sieltä tie jatkuu noin kolme kilometriä, kunnes se saapuu Peipohjaan, jossa se ohittaa Yhdystie 2143:n risteyksen ja päättyy pian Yhdystie 2470:n risteykseen.
Tien osoitenimenä toimii Harjavallan alueella "Satakunnantie" ja Kokemäen puolella "Järiläntie".
Muuta.
Yhdystien 2463 reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin 4-5 kertaa vuorokaudessa molempiin suuntiin Porin ja Kokemäen väliä kulkeva bussilinja 70. Kesäaikataulukaudella samaa linjaa ajetaan puolestaan arkisin yksi vuoro molempiin suuntiin. Lisäksi samaa reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin kaksi kertaa Kokemäeltä Harjavaltaan ja kerran Harjavallasta Kokemäelle linja 71. Linjoja liikennöivät Lyttylän Liikenne ja Sundell.
Shin-Imamiyan rautatieasema

Shin-Imamiyan rautatieasema () on Osakan kaupungissa Naniwan suuralueen eteläosassa sijaitseva rautatieasema. Sitä käyttävät JR Westin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja sekä Nankai-rautateiden Nankai-päälinja, joilla on toisistaan erilliset asemarakennukset. Lisäksi Hankai-raitioteiden Minami-Kasumichōn pysäkki () sijaitsee aivan sen yhteydessä. 
Aseman vieressä on Osakan metron Dōbutsuenmaen asema, jota palvelevat Midōsuji-linja ja Sakaisuji-linja. 
Aseman lähellä sijaitsee Shinsekain perinteinen viihdealue ja sen maamerkki, Tsūtenkakun näkötorni.
Sumiyoshi-taisha

Sumiyoshi-taisha () on šintolainen pyhäkkö Sumiyoshin alueella Osakassa. Se on Japanin vanhimpia pyhäkköjä, ja perustettiin 200-luvulla. Se edustaa alkuperäistä japanilaista arkkitehtuurityyliä, joka ei ollut vielä saanut vaikutteita Kiinasta.
Historia.
Sumiyoshi-taisha rakennettiin 200-luvulla "Sumiyoshi-zukuri"-nimellä kutsutulla arkkitehtuurityylillä, joka ei ollut saanut vielä vaikutteita Aasian mantereelta. "Sumiyoshi-zukurin" lisäksi vain kahta muuta pyhäkköarkkitehtuurityyliä pidetään täysin japanilaisena. "Nihonshokin" mukaan pyhäkön perusti keisarinna Jingū onnistuneen Korean-sotaretkensä ansiosta. Se pyhitettiin neljälle "kamille". Kolme niistä tunnetaan yhteisnimellä Sumiyoshi sanjin ja Okinagatarashihime no Mikoto on keisarinna Jingū. Sumiyoshi-taisha on Japanin merkittävimpiä matkustajien, kalastajien ja merimiesten "kamille" Sumiyoshi sanjinille omistettuja pyhäkköjä.
Rakennukset on rakennettu muutamia kertoja uudestaan, ja nykyisistä rakennuksista vanhimmat on 1810-luvulta. Uudet rakennukset on kuitenkin tehty aiempien kopioina, ja ne säilyivät melko hyvin turvassa toisen maailmansodan pommituksilta.
Rakennukset.
Sumiyoshi-taishaan kuuluu neljä pääsalia. Kolmen niistä julkisivu on suoraan kohti länteen, mikä on poikkeuksellista, sillä Nara-kauden jälkeen pyhäkköjen julkisivu oli yleensä etelään kiinalaisen geomantian mukaan. Pääsalien piha-alueella johtaa korkeakaarinen Sorihashi-silta, joka ylittää pienen lammen.
Päärakennuksen katto on tehty oljesta, kun myöhempien pyhäkköjen katto oli usein tiiltä. Rakennus on valittu Japanin kansallisaarteisiin. Pyhäkössä on myös mielenkiintoista esineistöä, kuten 700 merimiesten lahjoittamaa kivilyhtyä.
Justin DiBenedetto

Justin DiBenedetto (s. 25. elokuuta 1988 Etobicoke, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Dornbirner EC:ssa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta DiBenedetto osaa pelata myös keskushyökkääjänä. Hänen vahvuuksiin kuuluu monipuolisuus, maalintekotaidot, syöttäminen ja fyysinen peli.
Ura.
Junioriura.
OHL-joukkue Toronto St. Michael's Majors varasi DiBenedetton 18. pelaajana vuonna 2004. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2004–2005. Kahden siellä pelatun vuoden jälkeen DiBenedetto vaihtoi OHL-seuraa ja siirtyi kaudeksi 2006–2007 Sarnia Stingin riveihin. Hän teki edellisestä, St. Michael's Majorsissa pelatusta kaudesta (30 tehopistettä) yli kaksi kertaa enemmän tehopisteitä tehtyään Stingissä 58 runkosarjaottelussa tehot 28+35=63. DiBenedetto voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +21.
Kaudella 2007–2008 DiBenedetto oli tehoilla 39+54=93 Stingin toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Steven Stamkosin jälkeen. New York Islanders varasi hänet kuudennella kierroksella 175. pelaajana . DiBenedetto pelasi vielä kauden 2008–2009 Stingissä, jonka sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin hän voitti tehoilla 45+48=93. DiBenedetto sijoittui koko OHL:n piste- ja maalipörssissä kolmanneksi. Hän voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +14. DiBenedetto palkittiin kauden päätteeksi OHL:n parhaana yli-ikäisenä pelaajana Leo Lalonde Memorial Trophylla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen. OHL-kauden jälkeen hän pelasi keväällä 2009 myös amatööritry-out -sopimuksella Islandersin farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, AHL:ssä.
Ammattilaisura.
Huhtikuussa 2009 DiBenedetto teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Islandersin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2009–2010 kokonaan farmijoukkue Sound Tigersissa, jossa tulokaskausi toi 67 runkosarjaottelussa tehot 6+8=14. Kaudella 2010–2011 DiBenedetto nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli 19 osumallaan Sound Tigersin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän debytoi samalla kaudella myös NHL:ssä, jossa DiBenedetto pelasi kahdeksan ottelun tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 2. maaliskuuta 2011 vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Kauden 2011–2012 DiBenedetto pelasi taas kokonaan farmissa. Hän oli Rhett Rakhshanin kanssa joukkueen toiseksi paras maalintekijä 20 osumallaan.
Kaudeksi 2012–2013 DiBenedetto siirtyi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan EC Red Bull Salzburgiin, jonka paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 19+25=44. Kaudella 2013–2014 DiBenedetto jatkoi uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL:n nousijajoukkue Örebro HK:ssa. Hänet hankittiin kärkiketjujen hyökkääjäksi, mutta DiBenedetto ei kuitenkaan vastannut häneen kohdistuneisiin odotuksiin. Hän teki 35 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12 ja istui joissakin peleissä myös katsomossa. Tammikuussa 2014 DiBenedetto lopulta lähti Örebrosta ja siirtyi loppukaudeksi SM-liigajoukkue Espoo Bluesiin.
DiBenedetto palasi kaudeksi Itävaltaan ja vuoden mittaisella sopimuksella Dornbirner EC:hen.
Risto Tuominen (pesäpalloilija)

Risto Tapani Tuominen (s. 19. joulukuuta 1956) on suomalainen pesäpalloilija ja menestyneimpiä ja palkituimpia lajin historiassa. Hän pelasi 19 kautta pesäpallon ylimmällä sarjatasolla. Hänet valittiin kolmesti vuoden lukkariksi (1982, 1986, 1988) ja vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1988. Tuominen pelasi 11 Liitto–Lehdistö-ottelua ja 10 Itä–Länsi-ottelua. Hänet valittiin kahdesti Itä–Lännen parhaaksi pelaajaksi. Hän keräsi uransa aikana 1 912 pesispörssipistettä. Hän pelasi korkeimmalla sarjatasolla pesäpalloa neljällä vuosikymmenellä, yhteensä 424 ottelua. 
Mestaruudet: 2 Suomen-mestaruutta (Jyväskylän Kiri 1982, 1984), ikämiesten Suomen-mestaruus 
3 kertaa,
1 SM-hopeaa (Kiri 1985) ja 3 SM-pronssia (Kiri 1983, 1986, Kankaanpään Maila 1988).
Tehopisteet SM tasolla:
Kunnarit: 21
Lyödyt juoksut: 313
Tuodut juoksut: 329
Kärkilyönnit: 1637
Pesäpallon kultakausina suurta mediahuomiota nauttinutta Tuomista arvostetaan lajin piirissä taktisena lukkarina, joka sotki vastustajan peliä ja jolla oli huikea heittokäsi. Sisäpelissä hän oli joukkueelleen tärkeä monipuolinen pelaaja sekä lyöjänä että etenijänä.
Tuominen lopetti uransa pääsarjatasolla ensimmäisen kerran 1993, mutta hänet kutsuttiin vielä seitsemän vuoden tauon jälkeen vuonna 2001 edustamaan Kankaanpään Mailaa loppukaudeksi 2001. Näin Tuomisesta tuli ainoita pesäpalloilijoita lajin historiassa, jotka ovat pelanneet pääsarjatasolla neljällä eri vuosikymmenellä. Tuominen on myös ensimmäinen "tangomarkkinahatun" saanut pelaaja (1+3) ja "tusinan tuhooja" -mailan saanut pelaaja (12 kärkilyöntiä yhdessä pelissä (9 vuoroa)).
Yksityiselämä.
Tuominen on naimisissa ja hänellä on vuosina 1980 ja 1986 syntyneet lapset sekä vuosina 2006 ja 2010 syntyneet lapsenlapset.
Radomir Putnik

Radomir Putnik (24. tammikuuta 1847 Kragujevac – 17. toukokuuta 1917 Nizza, Ranska) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi Serbian pääesikunnan päällikkönä ja tosiasiallisena ylipäällikkönä Balkanin sotien aikana sekä ensimmäisen maailmansodan alkupuolella.
Ura.
Putnik kouluttautui alkujaan tykistöupseeriksi ja aloitti sotilasuransa vuonna 1866. Hän osallistui vuoden 1877 Serbian–Turkin sotaan sekä vuoden 1885 Serbian–Bulgarian sotaan divisioonan esikuntapäällikkönä. Valmistuttuaan vuonna 1889 yleisesikuntakoulusta Putnikista tuli pääesikunnan sijaispäällikkö ja vuonna 1893 everstinä Šumadijan divisioonan komentaja. Kuningas Aleksanteri I:n vallankaappauksen jälkeen hän joutui poliittisista syistä vetäytymään palveluksesta vuonna 1894, mutta vuoden 1903 vallanvaihdoksen jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi ja nimitettiin pääesikunnan päälliköksi. Putnik hoiti sen jälkeen esikuntapäällikön tehtävää vuoteen 1916, lukuun ottamatta kolmea kauttaan sotaministerinä vuosina 1904–1905, 1906–1908 ja 1912.
Ensimmäisen Balkanin sodan sytyttyä 1912 Putnik ylennettiin Serbian armeijan ensimmäiseksi voivodiksi eli marsalkaksi ja hänestä tuli käytännössä ylipäällikkö. Hän voitti turkkilaiset Kumanovon taistelussa lokakuussa ja Monastirin taistelussa marraskuussa 1912. Pitkälti hänen ansiotaan oli myös bulgarialaisten lyöminen toisen Balkanin sodan ratkaisevassa Bregalnican taistelussa kesä–heinäkuussa 1913. Näiden voittoisten sotien seurauksena Serbian koko kaksinkertaistui ja samalla saatiin tilaisuus maan armeijan modernisoimiseen. Maailmansodan alla Serbian armeijan osaaminen, varustus ja taistelutahto olivat hyvällä tasolla pääasiassa Putnikin ansiosta.
Putnikin terveys kärsi Balkanin sotien aikana ja ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli hoitamassa itseään itävaltalaisessa terveyskylpylässä. Kun Itävalta-Unkari julisti Serbialle sodan 28. heinäkuuta 1914, Putnik vangittiin, mutta keisari Frans Joosefin määräyksestä hänet vapautettiin ja päästettiin palaamaan Romanian kautta Serbiaan. Siellä hän heikosta terveydestään huolimatta otti vastaan tosiasiallisen ylipäällikön tehtävät. Nimellisenä ylipäällikkönä toimi prinssi Aleksanteri. Putnikin johdolla serbialaiset löivät kenraali Oskar Potiorekin komentaman määrällisesti ylivoimaisen Itävalta-Unkarin armeijan elokuussa 1914 Cerin taistelussa ja marras–lokakuussa Kolubaran taistelussa, pakottaen hyökkääjän perääntymään pois Serbiasta. Vasta loka–marraskuussa 1915 saksalaisen sotamarsalkka August von Mackensenin johdolla toteutettu Itävalta-Unkarin, Saksan ja Bulgarian yhteishyökkäys pakotti Serbian armeijan perääntymään vuorten yli Albanian puolelle. Putnik oli tässä vaiheessa jo niin sairas, että häntä piti kuljettaa kantotuolilla koko perääntymisen ajan. Armeijan saapuessa Albanian Skutariin joulukuun alussa hänet lopulta vapautettiin päällikön tehtävästä ja marsalkka Živojin Mišić tuli hänen tilalleen.
Putnik seurasi vielä kuningas Pietaria Korfulle. Lopulta hän vetäytyi Ranskaan, jossa kuoli seuraavana keväänä.
Ambystoma

Ambystoma on aksolotlien heimoon kuuluva sammakkoeläinsuku. Siihen kuuluu 26 lajia. Joillakin lajeilla muodonmuutos tapahtuu normaalisti, mutta joillakin se jää vajavaiseksi, kuten aksolotlilla.
Ulkonäkö ja koko.
Suvun lajit ovat yleensä kookkaita. Suurimpia ovat kookkaimmat tiikerisalamanterit, jotka ovat 34 sentin pituisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Suvun lajeja tavataan eteläisestä Kanadasta Meksikoon saakka.
Lajeja.
Sukuun kuuluu 26 lajia:
Karl Fabritius

Karl (Carl) Johan Benjamin Fabritius (1. tammikuuta 1845 Ilomantsi – 9. lokakuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies, joka toimi Kuopion kaupungin pormestarina.
Fabritiuksen vanhemmat olivat kappalainen Benjamin Fabritius ja Maria Charlotta Molander ja puoliso vuodesta 1871 Alma Sofia Lovisa Bergholm (k. 1906). Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1886, Kuopion kaupungin pormestariksi 1870 ja Kuopion lääninsihteeriksi 1879. Fabritius toimi jäsenenä ja puheenjohtajana eri valtionkomiteoissa. Hän edusti Kuopiota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885, kuuluen suomenkieliseen vähemmistöön. Fabritius teki valtiopäivillä aloitteita koskien erityisesti koulu- ja liikennekysymyksiä. Vuonna 1885 hän yritti suomen kieltä koskeneella anomusesityksellään menestyksettä sovittaa vastakkaisia näkemyksiä yhteen. Fabritius sai laamannin arvonimen 1886.
Fabritius toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1888.
Glico

Glico on japanilainen elintarvikealan yritys. Se tuottaa makeisia, valmisruokia, puolivalmisteita, vauvanruokia ja jäätelöä.
Yrityksen tunnetuimmat tuotteet ovat karamellit ja suklaalla päällystetyt Pocky-suolatikut.
Vuonna 2017 Glico oli maailman 9. suurin makeisvalmistaja noin 3,4 miljardin Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla.
Yrityksen yli 70 vuotta vanha valomainos Ebusu-bashin sillan kupeessa, joka esittää kilparadalla juoksevaa miestä, on osakalaisille tärkeä symboli, ja kaupunkilaiset kerääntyvät edelleenkin juhlimaan urheiluvoittoja sen läheisyyteen.