tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anders Rundeel

Anders Rundeel eli Anders Costenius (n. 1619 – 3. joulukuuta 1679) toimi Turun ja Porin läänin eskadroonan majurina sekä Savonlinnan komendanttina. Hänet aateloitiin nimellä Rundeel 1650 ja suku kirjoitettiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 632. Hän omisti muun muassa kartanon ja tiloja Kangasalla.
Anders Rundeelin vanhemmat olivat Laitilan Kostiaisten kylässä tilan omistanut kirkkoherra Petter Bartholinus (k. 1639) ja Karin Andersintytär. Tultuaan ylioppilaaksi Uppsalassa 1637 ja Turussa 1640. Anders ryhtyi sotapalvelukseen Porin läänin jalkaväkirykmentissä, missä kohosi kapteeniksi 1650. Hän erosi palveluksesta 1658, mutta nimitettiin 1671 everstiluutnanttina Savonlinnan komentajaksi.
Rundeel otti osaa Saksan ja Puolan sotaan sekä taisteluihin Suomen itärajalla. Hän toimi syksyllä 1656 Kyrön skanssin komentajana, josta määrättiin johtamaan Viipurin puolustusta talvella 1656. Täällä hänellä oli käytössä viisi komppaniaa, yhteensä 568 jalkaväkimiestä, mutta talvella 1657 määrä oli huvennut neljään komppaniaan, jossa taistelukuntoisia miehiä oli vain 432.
Anders Rundeel on Skottman-suvun esi-isä.
Rundeelin puoliso oli Magdalena Jakobintytär Härkä, Turun linnan vahdin Jakob Sigfridinpojan tytär. Anders Rundeelin tytär Helena oli naimisissa Anders Kyanderin kanssa.
Golden Cap

Golden Cap on Sinebrychoffin siiderin tuotemerkki. Se on Suomen vanhin siideri. Golden Capin edeltäjän valmistuksen aloitti Marli vuonna 1962, jolloin sitä myytiin Alkossa "Cider"-nimisenä omenanmakuisena siiderinä. Lisäksi ruokakaupoissa myytiin 1960-luvun lopulla mietoa elintarvikkeeksi luokiteltua "White Capia". Vuonna 1969 siideri sai nykyisen nimensä "Golden Cap".
Vuonna 1992 Sinebrychoff aloitti siiderin myynnin ja jakelun, ja vuonna 1997 yhtiö käynnisti sen valmistamisen Keravan panimolla.
Omenan lisäksi siideriä myydään muun muassa päärynän, ananaksen ja mansikan makuisena sekä alkoholittomana. Juomaa saa sokeroituna ja kevytversiona.
Golden Cap oli vuonna 2015 Suomen neljänneksi arvostetuin siideribrändi "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Sen edellä olivat Sinebrychoffin Crowmoor ja Somersby sekä Hartwallin Happy Joe.
Elopaino

Elopaino tarkoittaa elävän eläimen massaa. Se määritetään yleensä punnitsemalla. Elopainon suuruus voidaan myös arvioida eläimen pituus- ja rinnanympärysmitan perusteella. Naudan elopaino "P" kiloina saadaan melko tarkasti kaavasta "P" = "py"2/10 000, jossa "p" on vartalon pituus lavan kärjestä peräluun kärkeen sentteinä ja "y" on ympärysmitta lapojen takaa sentteinä. Nettoelopaino on elopaino, josta on vähennetty ruoansulatuskanavan ja virtsarakon sisällyksen paino. Teuraspaino on tavallisesti 45–60 prosenttia elopainosta.
Esimerkkejä eläinten elopainoista
Baskimaan yliopisto

Baskimaan yliopisto (, ) on ympäri Baskimaata toimiva yliopisto, joka on perustettu vuonna 1980. Yliopistolla on kampuksia Biskajassa, Gipuzkoassa ja Álavassa.
Opiskelijoita yliopistossa on noin 50 000.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Baskimaan yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 401–500.
Jalkapallon A-sarjan kausi 1934

Jalkapallon A-sarjan kausi 1934 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan (1930–1935 A-sarja tai Suomen sarja) viides kausi. Kaudella 1934 A-sarja pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
A-sarjan ja Suomen mestaruuden voitti HPS, joka varmisti seitsemännen mestaruutensa viimeisessä ottelussa 7. lokakuuta, kun se otti ratkaisevan pisteen Eero Ronkasen maalilla 1–1-tasapelissä HJK:ta vastaan. Viimeiseksi sijoittuneet TPS ja UL putosivat B-sarjaan.
A-sarjan maalikuningas kaudella 1934 oli HIFK:n Olof Strömsten 15 maalilla. A-sarjan yleisömäärä kaudella 1934 oli yhteensä 55 738 henkeä eli keskimäärin 995 katsojaa ottelua kohti.
Joukkueet.
A-sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1933 ja kaksi nousijaa kauden 1933 B-sarjasta. B-sarjan loppusarjan kaksi parasta, UL ja Toverit, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet VPS:n ja EIF:n.
Tulokset.
Capitale du crime

Capitale du crime on ranskalais-marokkolaisen La Fouinen kolmas mixtape, jonka julkaisi Banlieue Ouest vuonna 2008. Levy sijoittui parhaimmillaan ranskalaisen Le Charts albumilistalla sijalle 78.
Peltoturpiaali

Peltoturpiaali ("Euphagus cyanocephalus") on Pohjois-Amerikassa tavattava turpiaaleihin kuuluva varpuslintu.
Ulkonäkö.
Peltoturpiaali on 21–25 cm:n pituinen. Peltoturpiaalikoiras on yksivärisen musta, mutta höyhenet voivat kiiltää myös sinisen ja vihreän sävyissä. Nuoret koiraat ovat ruskehtavan mustia eivätkä yhtä kiiltäviä kuin aikuiset koiraat. Koiraan silmän iiris on väriltään valkoinen, mikä erottaa sen korpiturpiaalista ("Euphagus carolinus"). Korpiturpiaalin pää on myös vihreämpi kuin peltoturpiaalilla, jolla se on hohteeltaan sinivioletimpi. Naaraslinnut ovat koiraita vaaleampia ja ruskeampia ja tummimmillaan siivistä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Peltoturpiaalien pesimäalue ulottuu Kanadassa ja Yhdysvalloissa Suurilta tasangoilta länteen ja etelään aina Meksikon pohjoisosiin asti. Laji talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa ja Meksikossa, mutta osa linnuista jää pohjoisemmaksikin. Linnun elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet maastot kuten laidunmaat, joilla kasvaa myös pensaikkoa, soiden reunamat ja metsäpaloista aiheutuneet aukiot metsissä. Lisäksi peltoturpiaaleja tavataan myös puistoissa, puutarhoissa ja golfkentillä.
Elintavat.
Peltoturpiaalit elävät pienissä ryhmissä. Talvisin niitä näkee yhdessä muiden turpiaalien kanssa sekaparvissa. Laji käyttää ravintonaan pääasiassa siemeniä, joita se etsii maasta. Lisäksi lintu syö myös hyönteisiä, joita se pyydystää ilmasta.
Peltoturpiaalit voivat pesiä pareittain tai löyhissä kolonioissa, joissa voi olla pareja muutamasta yli sataan. Kuppimainen kasvimateriaalista rakennettu pesä voi sijaita puussa, pensaikossa tai korkeassa ruohikossa. Naaras rakentaa pesän ja munii siihen kolmesta seitsemään vaalean harmahtavaa täplikästä munaa. Naaras hautoo munat yksin, mutta koiras ruokkii naaraan ja poikaset. Peltoturpiaaliparilla voi olla kaksi pesintää kauden aikana.
Saint-Maurice (joki)

Saint-Maurice on noin 560 kilometriä pitkä Saint Lawrencen sivujoki Québecin provinssissa Kanadassa.
Luonto ja maantiede.
Saint-Maurice saa alkunsa suuresta ja matalasta Gouinin tekojärvestä, jonka Shawiniganin voimayhtiö rakensi vuonna 1918 patoamalla satoja pieniä järviä joen yläjuoksulla. Sieltä joki virtaa kaakkoon Laurentian ylängön halki syvässä laaksossa, jonka reitti myötäilee prekambrisen kallioperän siirroslinjoja. Wemotacin intiaanireservaatin (atikamekwit) kohdalla pääuomaan laskee Manawanjoki, minkä jälkeen se laajenee Blancin tekojärveksi. Kohdattuaan kolme pientä sivujokea – Trenchen, Vermillonin ja Crochen – joki kääntyy kohti etelää ja ohittaa La Tuquen pikkukaupungin.
Keskijuoksulla Saint-Maurice läpäisee useita Rogen-moreeneja ja savimuodostumia ja sitä reunustavat aikojen saatossa muodostuneet jokiterassit. Alajuoksu alkaa Laurentian ylängön eteläreunalta, Grandes-Pilesin kylän liepeiltä, jossa veden keskivirtaama on noin 730 kuutiometriä sekunnissa. Täällä Saint-Maurice virtaa muinaisista sedimenteistä kerrostuneella maaperällä ja siihen liittyy vielä kaksi sivujokea, Mattawin ja Mékinac. Se on padottu sähköntuotantoa varten Grand-Mèressä, Shawiniganin putouksilla sekä La Gabellen voimalaitoksella. Lopulta joki laskee Saint Lawrenceen suistoalueen läpi Trois-Rivières’ssä.
Historia ja merkitys.
Saint-Maurice oli historiallisesti tärkeä kulkuväylä Kanadan sisäosiin. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty merkkejä asutuksesta aina toiselta vuosisadalta lähtien. Perinteisesti seudulla on asunut atikamekw-intiaaneja, joita yhä elää joen yläjuoksulla Manawanin, Wemotacin ja Obedjiwanin intiaanireservaateissa. Alun perin ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier antoi joelle nimeksi "Rivière de Fouez" vuonna 1535, mutta myöhemmin nimi vaihdettiin nykyiselleen paikallisen lainoppineen Maurice Poulin de la Fontainen kunniaksi.
Vuonna 1634 Saint-Mauricen ja Saint Lawrencen yhtymäkohtaan perustettiin turkiskauppaan erikoistunut kauppa-asema, josta kehittyi Trois-Rivières’n kaupunki. Nimensä kylä sai jokisuiston kolmesta suuhaarasta. Alajuoksua ympäröiviltä soilta löydettiin 1730-luvulla rautamalmia, jonka hyödyntämiseksi rakennettiin useita rautaruukkeja. Joki valjastettiin 1800-luvulla vesivoimantuotantoa ja jokiuittoa varten, minkä ansiosta Grand-Mèreen ja Shawiniganiin voitiin rakentaa metsä- ja kemianteollisuutta 1890–1900-luvuilla.
Olli-Matti Oinonen

Olli-Matti Oinonen, myös Allu Oinonen (s. 15. tammikuuta 1953 Askola) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupunginteatterissa vakituisena ohjaajana. Hän on työskennellyt Kuopiossa vuodesta 1996.
Oinonen on opiskellut Tampereen yliopiston draamalinjalla, toiminut Ahaa-teatterissa näyttelijänä ja johtanut Tampereen Ylioppilasteatteria vuosina 1981–1983. Hän oli ohjaajana ja näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa vuosina 1985–1991 ja ohjaajana Mikkelin teatterissa vuosina 1991–1996.
Ari Oinonen

Ari Markku Oinonen (s. 11. helmikuuta 1949) on suomalainen kapellimestari ja muusikko, nykyinen toimitusjohtaja.
Oinonen teki menestyksekkään uran muusikkona, kapellimestarina, sovittajana ja tuottajana. Hän toimi vuosina 1978–1999 Mainos-TV:n/MTV3:n musiikkipäällikkönä. Oinonen oli muun muassa Seinäjoen tangomarkkinoiden tuomariston jäsen vuosina 1985–2005. Kun MTV:n musiikkituotantoa jatkamaan perustettiin syksyllä 1999 Suomen Mediamusiikki Oy, Ari Oinosesta tuli yhtiön pääomistaja ja toimitusjohtaja, jossa tehtävässä hän jatkaa edelleen.
Cathy Hughes

Catherine Elizabeth Hughes, o.s. "Woods", (22. huhtikuuta 1947 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen yrittäjä. Hän on Radio One -radioketjun perustaja ja ensimmäinen afroamerikkalainen nainen pörssiyhtiön johdossa.
Hughes osti vuonna 1980 pienen washingtonilaisen WOL-AM radioaseman yhdessä puolisonsa kanssa. Kauppahinta oli 1,5 miljoonaa dollaria, josta suurin osa rahoitettiin pankkilainalla. Lainaa he joutuivat hakemaan 33 eri pankista, ennen kuin se myönnettiin. Vuonna 1987 Hughes hankki omistukseensa myös WMMJ-FM-aseman. Myöhemmin Hughes on laajentanut radioketjuaan ostamalla taloudellisissa vaikeuksissa olevia radioasemia eri puolilta Yhdysvaltoja. Radio One listautui pörssiin 1999. Tuolloin ketjun arvoksi arvioitiin 924 miljoonaa dollaria.
Hughes nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2010.
Ethel Lina White

Ethel Lina White (1876 Abergavenny, Monmouthshire, Britannia – 1944 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen rikoskirjailija, jonka tunnetuin teos on "The Wheel Spins" (1936). Alfred Hitchcock ohjasi kirjan pohjalta elokuvan "Nainen katoaa" (1938).
White aloitti kirjoittamisen jo lapsena ja lähetti kirjoitelmia ja runoja lastenlehtiin. Myöhemmin hän kirjoitti novelleja ja muutaman vuoden kuluttua kirjoja.
White luopui työstään valtion palveluksessa voidakseen keskittyä kirjoittamiseen. Hänestä tuli sittemmin 1930- ja 1940-luvuilla Britannian ja Yhdysvaltojen tunnetuimpia rikoskirjailijoita. Hänen ensimmäiset kolme kirjaansa ilmestyivät 1927–1930, ja ne olivat tavanomaisia romaaneja. Ensimmäinen rikosromaani "Put Out the Light" ilmestyi 1931.
Whiten teokset ovat saaneet uutta huomiota 2000-luvulla sen jälkeen kun teoksen "The Lady Vanishes" näyttämöversio kiersi Britanniaa vuonna 2001 ja BBC esitti teoksesta lyhennetyn luetun version.
Sulautuva oppiminen

Sulautuva oppiminen () tarkoittaa oppimisen ympäristöjen sulautumista.
Oppimisympäristön sulattaminen tarkoittaa esimerkiksi sitä, että luokkahuone ja virtuaalinen oppimisympäristö sulautetaan yhdeksi kokonaisuudeksi, jossa oppiminen tapahtuu. Usein opetuksen sulauttaminen tarkoittaa, että sulautetaan synkronista ja asynkronista opetusta. Opetukseen voidaan myös sulauttaa erilaista pedagogiikkaa ja didaktiikkaa.
Sosiaalisen median myötä tiedon ja informaation määrä on kasvanut räjähdysmäisesti. Tietoa on saatavilla monilta kanavilta jopa ähkyyn saakka. Tietojärjestelmät sulautuvat osaksi jokapäiväisiä toimintoja ja verkkoympäristöt vakiintuvat osaksi arkeamme. Oppimista ei sen vuoksi voi rajoittaa enää vain yhteen paikkaan, vaan oppimista tapahtuu eri ympäristöissä ja eri aikoina läpi elämän. Oppimisen ympäristöt sulautuvat.
Sulautuva oppiminen on käsitteenä läheinen tutkivan oppimisen käsitteelle. Oleellista on oppimisen perustana olevan tiedon rakentuminen yhteisöllisenä prosessina. Opiskelija ottaa itseohjautuvan roolin suunnittelemalla, ohjaamalla ja arvioimalla toimintaansa ja opettaja toimii asiantuntijan mallina ja ohjaa ongelmanratkaisuprosessia.
Sosiaalisen median ja oppimisen sulautumisen mukana pedagogiikkakin muotoutuu toisenlaiseksi. Verkoissa kaikki ovat toimijoita, joten opiskelijan rooli aktiivisena toimijana korostuu. Koska tietoa on saatavilla koko ajan liikaakin, opettajan tehtävässä korostuu tiedon jakamisen sijaan tiedon valikoiminen ja oppimisen ohjaaminen. Opettamisen sijaan pääpaino kohdistuu oppimiseen ja oppimisprosessin ohjaamiseen.
Suomessa sulautuvaa oppimista on tutkittu osana elinikäisen oppimisen prosessia ja määritelty sulautuvan oppimisen eroja sulautuvaan opetukseen ja monimuoto-opetukseen. Monimuoto-opetuksessa yhdistyy opetuksen menetelmien monimuotoisuus (mm. luokka-, verkko-, lähi-, etä-, ryhmä- ja luento-opetus). Lähitermi sulautuva opetus korostaa enemmän opettajakeskeistä opetuksellista näkökulmaa.. Koska sulautuvan oppimisen käsite on uusi ja liittyy sosiaaliseen mediaan, joka myös on ilmiönä uusi, keskustelu jatkuu edelleen.
Yön kasvot

Yön kasvot (, "Fukushū suru wa ware ni ari") on vuonna 1979 julkaistu Shōhei Imamuran ohjaama rikosdraama. Elokuva perustuu Ryuzo Sakin samannimiseen romaaniin. "Yön kasvot" kuvailee sarjamurhaaja Akira Nishiguchin (elokuvassa Iwao Enokizu) tarinan. Elokuva palkittiin muun muassa Japanin akatemian parhaan elokuvan ja ohjauksen palkinnoilla.
Näyttelijät.
Lähde:
Teemu Oinonen

Teemu Kalervo Oinonen (s. 19. syyskuuta 1936 Nilsiä) on suomalainen kirjailija ja kirjastonhoitaja. Oinonen valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta vuonna 1972 ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1977.
Yksityiselämä.
Oinonen on asunut Nilsiässä vuodet 1936–1954 ja 1984–1988 sekä Iisalmessa vuodesta 1989. Hän harrastaa tietokirjallisuutta.
Hänen vanhempansa olivat metsätyömies Kalle Pekka Oinonen ja Anna Hartikainen. Hänen puolisonsa on vuodesta 1976 ollut kirjastonhoitaja Ulla Maija Koskinen.
Carnal / Black to the Blind

Carnal / Black to the Blind on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin promosingle, joka on julkaistu vuonna 1997.
Levy on julkaistu ainoastaan Puolassa.
Xeper / North

Xeper / North on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin promosingle, joka julkaistiin vuonna 2000.
Levy on julkaistu ainoastaan Puolassa, jolloin se oli osa Super Poster -lehden julkaisua 2/2000.
Tadoussac

Tadoussac on noin 850 asukkaan historiallinen kylä Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Saguenayn ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, 210 kilometrin päässä Québecin kaupungista koilliseen. Sana "tadoussac" on peräisin montagnais’n kielestä ja tarkoittaa nännejä tai rintoja, mikä viittaa luultavasti kylää ympäröiviin pyöreälakisiin kukkuloihin.
Tadoussacin paikalla sijaitsi alkuperäiskansojen kauppapaikka jo kauan ennen eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden saapumista. Vuonna 1600 ranskalainen luutnantti Pierre de Chauvin yritti perustaa sinne pysyvän siirtokunnan, mutta suurin osa uudisasukkaista menehtyi jo ensimmäisen talven aikana. Kolme vuotta myöhemmin Samuel de Champlain onnistui neuvottelemaan siellä ensimmäisen rauhansopimuksen uudisasukkaiden sekä innujen välille.
Vuonna 1628 englantilainen seikkailija David Kirke valtasi Tadoussacin ja vaati Champlainia luovuttamaan Québecin siirtokunnan hallintaansa. Kun Champlain ei suostunut tähän, Kirke vetäytyi takaisin Englantiin, mutta palasi jo seuraavana vuonna Kanadaan. Tällä kertaa hänen onnistui valloittaa Québec Englannille seuraavien kolmen vuoden ajaksi.
Tadoussacista kehittyi 1600-luvulla merkittävä turkisten kauppa-asema ja myöhemmin 1800-luvulla metsäteollisuuden ja matkailun keskus. Nykyään se tunnetaan lähistöllä sijaitsevista Saguenayn – Saint Lawrencen merikansallispuistosta sekä Saguenayn kansallispuistosta. Kylässä on merinisäkkäiden tutkimuskeskus ja sieltä käsin järjestetään valasretkiä turisteille. Tadoussacissa on myös eräs Pohjois-Amerikan vanhimmista puukirkoista, joka rakennettiin vuonna 1647.
Reijo Raekallio

Reijo Raekallio (s. 22. kesäkuuta 1950 Kittilä) on suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan poroja esittävistä maalauksistaan. Yhtenä uudempana aiheena ovat ihmiset tanssin pyörteessä. 
Raekallio on opiskellut Lahden Taidekoulussa vuosina 1974-1977 ja taidehistoriaa Tampereen yliopistossa 1977 ja 1978. 
Raekallio opetti Lapin taidekoulussa Torniossa vuosina 1978-1981, ja siirtyi sitten vapaaksi taiteilijaksi. Hän palasi 1981 syntymäkyläänsä Kittilän Pöntsöön, johon hän perusti oman gallerian 1987. Siellä on esillä hänen tuotannostaan laaja kokoelma, joka vaihtuu uusien töiden myötä. 
Raekallion töitä on ollut esillä kotimaassa yli 150 näyttelyssä, ulkomailla 12 näyttelyssä. Hänet on palkittu Ars Arctica -palkinnolla 1985 ja Kittilän kunnan taidepalkinnolla 1987.
Hänen vanhemmat ovat maanviljelijä Urho Raekallio ja Aili Raekallio o.s. Tervo.
Lähtekäämme metsään!

Lähtekäämme metsään! on suomalaisen lastenmusiikin historiaa luotaava lastenmusiikkialbumi. Levyllä esiintyvät Johanna Debreczeni, Ville Seivo, Fredi, Tytti Metsä ja Mari Rantasila. Levyllä juhlistetaan suomalaisen levytetyn lastenmusiikin 80-vuotista taivalta. Ensimmäinen suomenkielinen levytetty lastenlaulu on Georg Malmsténin ”Sairas karhunpoika”.
Antti Toukkari

Antti Juhani Toukkari (3. maaliskuuta 1951 Somero – 16. heinäkuuta 2018 Somero) oli suomalainen muusikko ja kirjailija. Somerolla asunut Toukkari teki työuransa graafisella alalla kirjapainoalan yrittäjänä. 
Muusikkona Toukkari oli vuosina 1970–1972 mukana Rauli Badding Somerjoen Oy Niittisydän Ab -yhtyeessä, jonka ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluivat myös Kari Somerjoki ja Pentti Aho. Yhtyeessä hänen soittimenaan oli kitara, myöhemmin pääsoittimena oli saksofoni. Sittemmin Toukkari osallistui Rauli Somerjoen perinteen vaalimiseen ja esiintyi myös toisen somerolaisen musiikkilegendan Unto Monosen elämästä kertoneessa elokuvassa "Satumaa – Unto Monosen elämä ja tangot" (1999). 
Kirjailijana Toukkari tuli julkisuuteen vuonna 1977 nuorten aikuisten romaanilla "Tuhatta ja sataa" ja vuonna 1978 ilmestyi romaani "Sinuun me asetamme toivomme".
Jyri Komulainen

Jyri Komulainen (s. 9. toukokuuta 1968 Pori) on suomalainen teologi, uskonnontutkija ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan teologian tohtori sekä uskonnon ja historian aineenopettaja. Komulainen toimi uskonnondidaktiikan yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2004–2010, josta hän siirtyi teologisiin asiantuntija- ja hallintotehtäviin piispainkokouksen kansliaan. Siellä hän oli piispainkokouksen pääsihteeri. Vuodesta 2020 Jyri Komulainen toimii johtavana asiantuntijana Kirkon tutkimus ja koulutus -yksikössä. 
Komulainen on kirjoittanut ja toimittanut useita artikkeleita ja kirjoja, muun muassa "Luterilaisen Suomen loppu?" (2009). Komulainen on tutkimustyössään perehtynyt uskontojen kohtaamisiin ja tutkinut kristinuskon suhdetta Etelä-Aasian uskontoihin. Komulainen kannatti suurmoskeijan rakentamista Helsinkiin.
Valentin Prokopov

Valentin Ivanovitš Prokopov (; s. 10. kesäkuuta 1929) on Neuvostoliittoa edustanut entinen vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla VS Moskvaa. Prokopov osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1952 ja 1956. Hän teki vuoden 1952 turnauksessa pelaamassaan yhdeksässä ottelussa kaksi maalia, mutta ei osunut kertaakaan Melbournessa 1956.
Boris Markarov

Boris Nikititš Markarov (; 12. maaliskuuta 1935 – 23. huhtikuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana maansa pronssia voittaneessa joukkueessa Melbournen olympialaisissa 1956. Markarov pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki yhden maalin.
Vallilan kirjasto

Vallilan kirjasto on vuonna 1908 perustettu Helsingin kaupunginkirjaston sivukirjasto, joka sijaitsee Vallilan kaupunginosassa. Kirjasto toimii nykyään Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa, vuonna 1991 valmistuneessa korttelitalossa osoitteessa Päijänteentie 5. Rakennus on suosittu arkkitehtuurinähtävyys.
Vallilan kirjastolla on näyttelytila Galleria Kajava, jossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia näyttelyitä.
Historia.
Vallilan kirjasto aloitti toimintansa osoitteessa Itäinen Viertotie 39 (nyk. Hämeentie 101) vuonna 1908. Päätös kirjaston perustamisesta oli tehty jo kymmenen vuotta aiemmin. Kirjaston alkuperäinen nimi oli Hermannin haaraosasto. Tiloihin kuului viisi vuokrahuonetta, joista kaksi toimi kirjavarastona, yksi lainaustoimistona ja kaksi lukuhuoneina. Kirjasto palveli asiakkaita kaikkina päivinä paitsi jouluaattona ja -päivänä. Hermannin haaraosaston toiminta jatkui alkuperäisissä tiloissa vuoteen 1927 saakka, jolloin suosion jatkuva kasvu ja siitä seurannut tilanpuute pakotti kirjastolautakunnan hankkimaan sille uudet tilat.
Kirjaston uusi tila sijaitsi edellisvuonna valmistuneessa koko korttelin kokoisessa AsOy Sturessa Sammatintien (2-4) puoleisella reunalla. Talon kivijalasta kirjastolle oli jo rakennusvaiheessa hankittu 250 neliön osakehuoneisto. Helsingin kaupunki omistaa edelleen ao. huoneiston. Kirjaston nimi muutettiin Vallilan sivukirjastoksi. 
Vuonna 1944 helmikuussa tapahtuneissa pommituksissa Sammatintie 2–4 sai osuman ja syttyi tuleen. Vaikka tulipalo ei yltänyt kirjaston tiloihin sammutustöistä valunut vesi pääsi kirjoihin ja tuhosi jäätyessään suuren osan kokoelmasta. Säilyneet osat siirrettiin turvaan Käpylän kirjastoon. Pommituksen jälkiä korjattaessa kirjaston tiloja muutettiin avoimemmiksi mutta jatkuva tilanpuute haittasi silti kirjaston toimintaa huolimatta lehtisalin siirtämisestä Kangasalatielle. Kirjastolle oli suunniteltu uutta, täysin omaa tilaa useisiin eri paikkoihin jo 1930-luvun lopulta mutta vasta 1980-luvun lopulla se päätettiin rakentaa.
Vallilan kirjaston nykyinen rakennus vihittiin käyttöön 1991. Arkkitehtien Juha Leiviskän ja Asta Björklundin suunnittelemassa Vallilan korttelitalossa toimii kirjaston lisäksi päiväkoti. Kirjaston sisustuksen on suunnitellut Jatta Olin. Uusi rakennus nosti Vallilan kirjaston jälleen paikallisten suosioon. Kirjasto peruskorjattiin ja tiloja ajanmukaistettiin vuonna 2008. Korttelitalon sisäpiha palautettiin alkuperäisen kaltaiseen asuunsa vuonna 2010. Rakennuksessa tehtiin perusteellinen julkisivuremontti vuonna 2013.
Honey Is Cool

Honey Is Cool oli ruotsalainen rock-yhtye. Yhtye oli toiminnassa vuosina 1994–2000.
Historia.
Karin Dreijer (laulu), Staffan Larsson (basso) ja Johan Hagström (rummut) perustivat yhtyeen vuoden 1994 keväällä. Joitakin kuukausia myöhemmin kitaristi Anders Göthberg liittyi yhtyeeseen, mutta siirtyi pian Broder Daniel -yhtyeeseen. Hänen tilalleen tuli John Jern. Vuoden 1994 marraskuussa yhtye nauhoitti demon ja soitti ensimmäisen keikkansa saman vuoden joulukuussa.
Vuoden 1995 alussa rumpali Håkan Hellström siirtyi Honey Is Cooliin Broder Daniel -yhtyeestä. Myös Paul Källman (koskettimet) liittyi yhtyeeseen. Yhtye teki sopimuksen pienen göteborgilaisen SunSpot-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi EP:n "Focky Focky No Pay" lokakuussa. 
Vuonna 1996 Honey Is Cool teki sopimyksen MVG Records -levy-yhtiön kanssa ja nauhoitti ensimmäisen albuminsa "Crazy Love", joka julkaistiin huhtikuussa 1997. Carl Larsson korvasi Paul Källmanin kosketinsoittajana ja syksyisen kiertueen jälkeen Håkan Hellström jätti yhtyeen ja siirtyi takaisin Broder Daniel -yhtyeeseen, tällä kertaa basistina.
Vuoden 1998 alussa uudeksi rumpaliksi yhtyeeseen liittyi Fredrik Wennerlund. Elokuussa "Crazy Love" julkaistiin Japanissa. Erimielisyydet MVG Records -levy-yhtiön kanssa johtivat levytyssopimuksen purkamiseen. Vuonna 1999 Carl Larsson jätti yhtyeen, tilalle tuli Dan Lepp. Honey Is Cool julkaisi huhtikuussa 1999 EP:n "Bolero" vastaperustetun Rabid Records -levy-yhtiön kautta. Yhtyeen kosketinsoittaja vaihtui jälleen, tällä kertaa Leppin tilalle tuli Tina Weibull.
Elokuussa 1999 julkaistiin single "There's No Difference" ja Honey Is Coolin toinen albumi "Early Morning Are You Working?". Vuoden 2000 keväällä julkaistiin vielä EP "Baby Jane", mutta heinäkuussa yhtye ilmoitti hajoamisestaan levy-yhtiönsä sivuilla.
Vehoniemenharju

Vehoniemenharju on Kangasalla, Roineen ja Längelmäveden välissä, Kaivannon kanavan eteläpuolella sijaitseva harju. Se on osa pitkää harjuketjua, johon kuuluvat myös Keisarinharju, Kuohunharju, Kirkkoharju ja Tampereen Pyynikinharju. Vehoniemen pohjoispuolella sijaitsee Roineen ja Längelmäveden yhdistävä Kaivannon kanava, joka erottaa Vehoniemenharjun Keisarinharjusta. Harjujakso jatkuu kaakkoon Pälkäneen puolelle Isokankaana, jolla on useita suppia eli lukkoja. Myös Vehoniemenharjulla on suppa, jossa sijaitsee pieni Uhkainlampi. Vehoniemenharjun korkein kohta on 135 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vehoniemenharjun päällä kulkeva tie oli aikanaan osa historiallista kulkureittiä Hämeestä Pohjanmaalle. 1930-luvulla tiestä tuli osa Hämeenlinnan ja Tampereen välistä valtatietä 3 ja Tampereen ja Lahden välistä valtatietä 12. Toisen maailmansodan jälkeen valtatie rakennettiin uudelleen harjun pohjoissivulle, jossa se seuraa Längelmäveden rantaa. Tällöin vanha tie jäi yksityistieksi.
Suuri osa harjua on luonnonsuojelualuetta, ja sinne on tehty luontoreittejä. Harjun päällä sijaitsi vuonna 1928 rakennettu, rakennusmestari Heikki Tiitolan suunnittelema retkeilymaja- ja ravintolarakennus, joka oli varsinkin 1930-luvulla suosittu automatkailukohde. Majalla vierailivat muun muassa Norjan kruununprinssi Olavi vuonna 1936, presidentti Kyösti Kallio vuonna 1938 sekä pääministeri Jukka Rangell ja Saksan salaisen poliisin Gestapon päällikkö Heinrich Himmler vuonna 1942. Retkeilymaja oli vuosina 1938–1967 Suomen Matkailuliiton ja viimeisinä vuosinaan yksityisten ravintolayrittäjien omistuksessa. Ravintolatoiminta loppui vuonna 1980, minkä jälkeen ränsistynyt rakennus purettiin nykyisen automuseon tieltä.
Ervin Zádor

Ervin Zádor (7. kesäkuuta 1935 Budapest – 28. huhtikuuta 2012) oli unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja.
Zádor edusti seuratasolla Vasas Sport Club Hajógyár SK -seuraa. Hän oli mukana maansa kultaa voittaneessa joukkueessa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki viisi maalia. Zádor muistetaan erityisesti kuuluisasta välieräottelusta Neuvostoliittoa vastaan. Kyseisessä ottelussa Neuvostoliiton Valentin Prokopov iski Zádorin kasvoihin verta vuotaneen haavauman, mikä muiden kahakoiden ohella antoi ottelulle tunnetun nimen "Melbournen verikylpy".
Uransa jälkeen Zádor valmensi uimari Mark Spitziä, kun tämä oli teini-ikäinen. Zádor kuoli 76-vuotiaana 28. huhtikuuta 2012.
György Kárpáti

György Kárpáti (23. kesäkuuta 1935 Budapest – 17. kesäkuuta 2020 Budapest) oli unkarilainen vesipalloilija ja olympiavoittaja.
Kárpáti edusti seuratasolla Budapesti Kinizsiä ja myöhemmin Ferencvárosi Torna Club -seuraa. Hän voitti kesäolympialaisissa yhteensä neljä mitalia, kultaa vuosina 1952, 1956 ja 1964 sekä pronssia vuoden 1960 kisoista. Hän voitti myös Euroopan mestaruuden vuosina 1954, 1958 ja 1962. Kárpáti pelasi laitahyökkääjänä ja menestyi erityisesti nopeutensa ansiosta. Häntä sanottiinkin maailman nopeimmaksi vesipalloilijaksi.
Kárpáti kuoli Budapestissä 17. kesäkuuta 2020. Hän oli viimeinen elossa ollut Unkarin joukkueen jäsen Melbournen verikylvystä.
Fairey Firefly

Fairey Firefly oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tukialushävittäjä, jonka käyttäjän oli Fleet Air Arm toisessa maailmansodassa. Konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn Stockportin tehtaalla 1941–1955.
Kone oli edeltäjäänsä Fairey Fulmaria suoritukykyisempi, ja sen tulivoima oli suurempi, mutta se saatiin palveluskäyttöön vasta sodan loppupuolella. Kone oli suunniteltu laivaston vaatimusten mukaisesti kaksipaikkaiseksi ja siten tiedustelukäyttöön soveltuvaksi. Sen rakenne oli kestävä, toimintasäde pitkä ja muutenkin soveltuva tukialuskoneeksi, mutta rajoittavana tekijänä oli heikohko voimanlähde raskaalle rungolle.
Se palveli sodan päätyttyä rynnäkkökoneena sekä sukellusveneentorjuntatehtävissä, joissa kone palveli aina 1950-luvun puoleenväliin saakka. Sekä Kuninkaallisen laivaston että Australian laivaston Fireflyt palvelivat Korean sodassa tukialuksilta. Muualla kone palveli Kanadassa, Intiassa ja Alankomaissa, jonka koneet osallistuivat Hollannin Uuden-Guinean taisteluihin 1962.
Hyundai ix35

Hyundai ix35 viittaa seuraaviin Hyundai-malleihin:
Luis Milla

Luis Milla Aspas (s. 12. maaliskuuta 1966 Teruel, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän edusti 16-vuotisella pelaajaurallaan kolmea eri Espanjan suurseuraa Barcelonaa, Real Madridia ja Valenciaa.
Seurajoukkueura.
Milla sai jalkapallo-oppinsa Barcelonan junioriakatemiassa. Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki kaudella 1984–1985 ottelussa Zaragozaa vastaan. Samaisessa ottelussa hän teki myös uransa ensimmäisen maalin maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Lopulta kaudella 1988–1989 hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa edustusjoukkueessa ja pelasi seuraavien kahden kauden aikana yhteensä 53 ottelua. Kesällä 1990 Milla ei päässyt yhteisymmärrykseen sopimusasioista Barcelonan kanssa ja siirtyi ilmaisella siirrolla Real Madridiin. Hän kärsi ensimmäisellä kaudellaan loukkaantumisesta, eikä pelannut kuin kuudessa ottelussa. Loukkaantumisensa jälkeen hän teki onnistuneen paluun ja nousi yhdeksi keskikentän luottopelaajista.
Milla pelasi uransa viimeiset vuodet Valenciassa, jossa hän lopulta päätti uransa kesällä 2001. Hän pelasi pelaajauransa aikana kaikkiaan yli 400 virallista ottelua.
Maajoukkueura.
Milla teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 15. marraskuuta 1989 ottelussa Unkaria vastaan. Myöhemmin urallaan hän pelasi vielä kahdessa maaottelussa Sveitsiä ja Tšekkoslovakiaa vastaan. Maaleja maajoukkueessa hän ei onnistunut tekemään.
Valmentajaura.
Milla aloitti valmentajauransa Puçolista, joka pelasi maan alimmalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi entisen seuratoverinsa Michael Laudrupin apuvalmentajaksi pääsarjaseura Getafeen.
Kesällä 2008 hänet nimettiin Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi valmentamaan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Hänet erotettiin maajoukkueen päävalmentajan paikalta epäonnistuneiden vuoden 2012 kesäolympialaisten jälkeen, kun Espanja ei selviytynyt jatkoon omasta alkulohkostaan.
Helmikuussa 2013 hän siirtyi Al Jaziran päävalmentajaksi.
885 Naval Air Squadron

885 Naval Air Squadron (885 NAS) oli Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus.
Laivue perustettiin 1. maaliskuuta 1941 RNAS Dekheilassa kalustonaan kuusi Gloster Sea Gladiatoria ja kolme Buffaloa. Laivue siirtyi kaksi päivää myöhemmin "HMS Eaglelle" viikoksi ennen paluuta Dekheilaan, jossa laivue lakkautettiin 1. toukokuuta. Lokakuussa laivueen numero siirrettiin tilapäisesti 775 laivueelle, mutta se poistettiin vielä saman kuukauden aikana. Siitä koottiin lopulta lentue, joka muodosti rungon perustettaessa 889 laivuetta.
Laivue perustettiin 1. joulukuuta 1941 uudelleen RNAS Yeoviltonissa kalustonaan kuusi Hawker Sea Hurricane IB:tä, jolloin se liitettiin saattuetukialus "HMS Chargerille". Tukialuksen jäätyä Yhdysvaltain laivastolle brittilentäjien kouluttamiseksi lentotukialuksille laivue siirrettiin kesäkuussa 1942 "HMS Victoriousille", jonka mukana laivue suojasi heinäkuussa Jäämeren saattueita PQ17 sekä QP13.
Se lähti elokuussa lentotukialuksen mukana Välimerelle suojaamaan Maltan saattueita. Laivue siirtyi syyskuussa Machrihanishiin koulutettavaksi Pohjois-Afrikan maihinnousua varten, jolloin sen kalustona olisi Supermarine Spitfire V:t. Laivueen kalusto vaihdettiin myöhemmin kuudeksi Seafire IB:ksi ja IIC:ksi.
Laivue siirrettiin operaation ajaksi "HMS Formidablelle", minkä päätyttyä se jatkoi Sisilian ja Salernon maihinnousujen suojaamista. Laivue palasi lokakuussa 1943 kotimaahan, josta sen oli tarkoitus matkata Yhdysvaltoihin varustettavaksi joulukuun aikana Brunswickissa kymmenellä Corsairilla. Laivue kuitenkin lakkautettiin 15. marraskuuta Lee-on-Solentissa.
Laivue perustettiin 15. helmikuuta 1944 uudelleen Lee-on-Solentissa liitettynä 3. laivaston hävittäjälennostoon. Sen kalustona oli 12 Seafire F.III ja L.III konetta. Joitakin viikkoja Normandian maihinnousun jälkeen laivue muodosti 2. taktisten ilmavoimien 34. tiedustelulennoston tulenjohtoryhmän. Saman aikaisesti laivueen vahvuus nostettiin kahteenkymmeneen koneeseen. Laivueeseen liitettiin heinäkuussa 886 ja 887 laivueiden jäänteet.
Marraskuussa laivueen kalusto siirrettiin St. Merrynissä 709 ja 715 laivueille, jolloin sen kalustoksi saapui 24 Hellcat I ja II konetta. Laivue siirrettiin kuukautta myöhemmin "HMS Rulerille" siirrettäväksi Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Laivue suojasi toukokuusta 1945 alkaen laivaston täydennysaluetta, jolloin muutama Corsair oli sijoitettu maihin Ponamiin. Saman aikaisesti laivueeseen liitettiin torpedolentue, joka oli varustettu Avengereilla. Laivueen Corsairit varustettiin heinäkuussa raketein, mutta ne eivät kerenneet osallistumaan sotatoimiin ennen Japanin antautumista.
Laivue vieraili Tokiossa, minkä jälkeen se siirtyi tukialuksen mukana Australiaan. Laivueen liittäminen 12. lentotukialusrykmenttiin peruuntui ja se lakkautettiin 27. syyskuuta 1945 Schofieldissä.
Komentajat.
Laivueenkomentajina olivat:
Hilda-ryhmä

Hilda-ryhmä on asteroidiryhmä, joka kiertää Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykkeellä vyöhykkeen ulommalla puolella. Ryhmän asteroidit ovat 3:2 rataresonanssissa Jupiterin kanssa. Ryhmällä kiertoradan isoakselin puolikas on noin astronomista yksikköä ja ryhmän asteroidit ovat noin astronomisen yksikön sisällä. Hilda-ryhmän asteroidien fyysinen koostumus muistuttaa Jupiterin troijalaisia asteroideja, jotka ovat D-, P- ja C-tyyppejä asteroidien luokituksessa. Hilda-ryhmän asteroideilla on myös alhainen albedo.
Hildat ovat saaneet nimensä 153 Hilda-nimisen asteroidin mukaan, joka on yksi ryhmän jäsenistä.
3:2 rataresonanssi tarkoittaa, että Hilda-ryhmän asteroidi kiertää Auringon kolmesti ajassa, jossa Jupiter suorittaa kaksi kierrosta.
Resonanssin vuoksi Hildojen radat ovat vakaita. Ryhmän jäsenet eivät ole syntyneet yhden kappaleen hajotessa osiin, vaan liikkuvat vain samantyyppisillä radoilla. Ne muistuttavatkin tässä suhteessa Kuiperin vyöhykkeellä Neptunuksen kanssa 2:3 resonanssissa olevia plutinoita. Hildan lisäksi Hilda-ryhmään kuuluu satoja muita asteroideja. Hilda ryhmän kohteiden paikat avaruudessa muodostavat kolmiomaisen muodostelman päävyöhykkeen ulkolaidalle.
Andreasson BA-4B

Andreasson BA-4B oli Björn Andreassonin suunnittelma ja vuonna 1966 rakentama kaksitasoinen taitolentokone, jota markkinoitiin harrastajille rakennettavaksi. 
Kone perustui hänen toista maailmansotaa edeltävään Andreasson BA-4 -koneeseen.
Endless Damnation

Endless Damnation on Behemothin ensimmäinen demo, joka on julkaistu vuonna 1992. Yhtyeen keulakuvan Adam Darskin pseudonyyminä toimi vielä tuolloin "Holocausto", mutta seuraavan demon ilmestumiseen mennessä hän muutti taiteilijanimensä Nergaliksi.
Demolla soittaa bassoa puolalainen Adam "Desecrator" Malinowski (s. 17. joulukuuta 1977). Hän ei tämän jälkeen ole esiintynyt muilla yhtyeen levytyksillä.
896 Naval Air Squadron

896 Naval Air Squadron (896 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus.
Laivue koottiin 15. elokuuta 1942 RNAS Strettonissa, jonka jälkeen se siirrettiin "RMS Queen Maryllä" Yhdysvaltoihin. Se perustettiin 15. syyskuuta virallisesti Norfolkissa, Virginiassa kalustonaan kuusi Martlet IV -konetta. Laivue liitettiin helmikuussa 1943 "HMS Victoriousille", jonka mukana se matkasi Panaman kanavan kautta Tyynellemerelle Yhdysvaltain laivaston tueksi. Laivue tuki Yhdysvaltain merijalkaväen maihinnousuja keskisten Salomonien alueella.
Palattuaan syyskuussa kotimaahan laivue varustettiin kymmenellä Wildcat V:llä, minkä jälkeen se liitettiin marraskuussa 7. Laivastonhävittäjälennostoon. Se siirrettiin helmikuussa 1944 "HMS Pursuerille" suojaamaan Gibraltarille matkaavia saattueita. Laivue osallistui huhtikuussa iskuun Norjan vuonoissa piileksivää Saksan laivaston taistelulaivaa "Tirpitziä" vastaan. Laivue lakkautettiin 12. kesäkuuta "HMS Pursuerilla" liittämällä 881 laivueeseen.
Muodostettavan laivueen henkilöstö kuormattiin 5. marraskuuta 1944 Liverpoolissa joukkojenkuljetusalukseen, joka saapui 5. tammikuuta 1945 Kapkaupunkiin Wingfieldiin. Neljä päivää myöhemmin laivue perustettiin uudelleen, ja sen kalustona oli 24 Hellcat FB.II konetta. Laivue siirrettiin "HMS Ameerille", jonka mukana se siirtyi huhtikuussa Ceylonille. Heinäkuussa laivue oli mukana Nikobaarien alueen maihinnousuissa, joissa se suojasi laivastoa ja rynnäköi maakohteisiin. Nikobaareilta se siirrettiin "HMS Empressille" suojaamaan miinanraivausta Phuketin alueella. Japanin antauduttua laivue suojasi syyskuun alussa Malesian uudelleen miehitystä, minkä jälkeen se palasi aluksensa kannella kotimaahan. Britteinsaarille saavuttuaan laivue lakkautettiin 19. joulukuuta.
Laivueen tunnus otettiin uudelleen käyttöön, kun "HMS Hermekseltä" siirretyt kaksi 819 laivueen ja kolme 826 laivueen Sea King HAS.2 helikopteria muodostivat 1. syyskuuta 1978 De Kooyn laivastotukikohdassa Alankomaiden laivastolle lainatun harjoituksessa Northern Wedding käytettävän laivueen. Helkopterit palasivat kuukauden lopulla laivueisiinsa, jolloin tilapäislaivue lakkasi olemasta.
Kaitila

Kaitila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Sanan muita merkityksiä:
Alberto Botía

Alberto Tomás Botía Rabasco (s. 27. tammikuuta 1989 Murcia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kreikkalaista Olympiakosia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Botía aloitti palloilu-uransa 8-vuotiaana, kun hän siirtyi paikallisseura Benieliin. Kolme vuotta myöhemmin hän siirtyi Murcian junioriakatemiaan.
Vuonna 2003 hän liittyi katalonialaisjätti Barcelonaan, jossa hän vietti ensimmäiset kolme vuotta juniorijoukkueissa. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 30. toukokuuta 2009 ottelussa Deportivoa vastaan.
14. heinäkuuta 2009 Botía siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella Sporting Gijóniin. Hän kuului lähes koko kauden ajan joukkueen avauskokoonpanoon. Lopulta hyvin sujuneen kauden jälkeen hän päätti jäädä Sportingiin ja teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen. Barcelonalla on takaisinosto-oikeus ensimmäisten kolmen vuoden aikana.
Kesällä 2012 Botía siirtyi vuoden kestävällä lainasopimuksella Sevillaan.
Petteri Kolinen

Petteri Kolinen (s. 19. syyskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen teollinen muotoilija. Kolinen on opiskellut teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä sekä täydentänyt opintojaan MA Design Leadership -tutkinnolla. Petteri Kolinen on työskennellyt vuosina 1993–2007 Nokian muotoiluosastolla eri tehtävissä, mistä hän siirtyi 2007 vastaamaan Martela Oyj:n kohtaamistilojen kalustemallistosta ja konsernin johtoryhmän jäseneksi. Vuosina 2008-2013 Petteri Kolinen toimi Martela-konsernin Muotoilujohtajana. Vuoden 2013 alussa Petteri Kolinen kutsuttiin jäseneksi Suomen Taideteollisuusliitto Ornamon ammattiasioiden toimikuntaan. 1.9.2013 – 30.8.2015 Kolinen toimi suomalaisen Nanso Groupin luovana johtajana ja johtoryhmän jäsenenä vastuualueenaan konsernin eri brändien ja mallistojen kehittäminen. Hän aloitti Design Forum Finlandin toimitusjohtajana 1. elokuuta 2015 ja toimi tehtävässään vuoteen 2021. Tammikuussa 2022 Kolinen aloitti toimitusjohtajana Punda Brands Oy:ssä.
Kolisella on yli 20 mallisuojaa puhelimien muotoilussa sekä yli 50 mallisuojaa muissa tuotteissa.
Christ Agony

Christ Agony on puolalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1990 Morągissa, Puolassa.
Yhtye on yksi tyylilajinsa edelläkävijöistä kotimaassaan.
Sisu KB-46

Sisu KB-46 oli Sisun vuonna 1968 valmistama raskaan maastokuorma-auton prototyyppi. Se oli varustettu kolmella vetävällä akselilla ja sen kantavuus oli noin kolme tonnia. Auto oli suunniteltu puolustusvoimien käyttöön raskaiden tykkien vetäjäksi.
Teknisiä tietoja.
Voimanlähteenä oli Leylandin valmistama V8-diesel tyypiltään O.801, josta Sisu käytti mallinimeä BY. KB-46 oli ensimmäinen Sisu, jossa sitä käytettiin.
Kantavana rakenteena oli jäykkä putkirunko, joka toimi samalla myös polttoainesäiliönä. Autossa oli Sisun nestemoottorijärjestelmä, jonka avulla siihen voi kytkeä hydraulivetoisen perävaunun.
Akseleissa oli neuvostoliittolaisista kuorma-autoista tuttu renkaiden keskustäyttöjärjestelmä. Tätä varten renkaina oli Goodyearin valmistamat leveät, matalailmatilaiset erikoisrenkaat.
Auton omamassa oli vain 8 000 kg ja kantavuuskin vaatimattomat kolme tonnia.
Ominaisuuksia.
Kuljetusvälinevarikolla rakennetulla miehistönkuljetuskopilla varustettu KB-46 -prototyyppi sekä sen taakse kytketty nestemoottorilla varustettu Tampellan 122 K 60 -kanuuna kiertelivät esiintymässä maatalousnäyttelyissä puolustusvoimien osastolla. Sen enempää kanuuna kuin autokaan eivät päätyneet sarjavalmistukseen; KB-46 oli suunniteltu lyhyessä ajassa ja siinä oli käytetty useita teknisiä ratkaisuja, joiden toimivuudesta ei ollut aikaisempaa kokemusta. Tämän takia siinä esiintyi lukuisia vikoja. Myös moottori osoittautui teknisesti epäonnistuneeksi.
KB-46:a ei koskaan tyypitetty, mutta maatalousnäyttelyjä kiertänyt prototyyppi jäi Kuljetusvälinevarikon käyttöön. Toistuvasti rikkoutuneen auton kunnostamiseen kyllästynyt armeijan kantahenkilökunta päätti 1970-luvun alussa viivytellä auton korjausta, kunnes se muutaman vuoden varikolla seistyään museoitiin.
Societas Meteorologica Palatina

Societas Meteorologica Palatina oli 1700-luvun lopun saksalainen tiedeseura. Se tunnettiin myös nimellä Mannheimin Meteorologinen Seura ("Mannheimer Meteorologische Gesellschaft"). Seuran perusti vuonna 1780 Baijerin vaaliruhtinas Karl Theodor. Seura oli ensimmäinen järjestö, joka kokosi, analysoi ja julkaisi säähavaintoja koko maailmasta. Näiden havaintojen perusteella meteorologit laativat myöhemmin sääkarttoja ja ilmastovyöhykeanalyysejä. Seuralla oli havainnontekijöitä sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa.
Seura edellytti, että havainnot tehtiin samaan aikaan (kello 7, 14 ja 21) ja käytettiin seuran kalibroimia lämpö- ja kosteusmittaria ja ilmapuntaria, jotka havainnontekijä sai ilmaiseksi käyttöönsä. Tuuliviiri ja sademittari havainnontekijän tuli tehdä tai hankkia itse. Havainnot kirjattiin seuran jakamaan taulukkoon. 15-33 lasemaa, useimmat luostareita, lähettivät havaintonsa seuralle vuosittain. Niistä laskettiin päivä-, kuukausi- ja vuosikeskiarvoja jotka julkaistiin seuran julkaisusarjassa.
Seura organisoi myös fenologisia havaintoja vuosina 1781–1792.
Vilho Nurmilahti

Vilho Paavo Nurmilahti (7. toukokuuta 1899 Urjala – 12. kesäkuuta 1943 Helsinki) oli ensimmäinen kauppatieteiden tohtori Suomessa ja Pohjoismaissa. 
Nurmilahti pääsi ylioppilaaksi Forssan Yhteiskoulusta 1919. Hän aloitti opinnot Kauppakorkeakoulussa 1920, josta hän valmistui 1922, mutta varsinaista tutkintonimikettä ei silloin vielä ollut. Hän jatkoi opintoja ja suoritti kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon 1926. Sen jälkeen hän sai Kauppakorkeakoulusta lehtorin viran ja työskenteli siellä myös kirjastonhoitajana elämänsä loppuun saakka. 
Vuonna 1928 Nurmilahti kävi opintomatkalla Wienissä ja Berliinissä. Virkansa ohella hän ryhtyi kehittämään Kauppakorkeakoulun kirjastoa tieteelliseksi kirjastoksi. Hän toimi Kauppatieteiden kandidaattiyhdistyksen puheenjohtajana 1928–1943 ja oli sen piirissä kehittämässä akateemisia traditioita. Hän toimi Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen säätiössä ja Liikesivistysrahaston asiamiehenä. 
Kauppakorkeakoululle myönnettiin 1931 lupa tohtorintutkintoon. Nurmilahden tutkimustyötä seurattiin kiinnostuneena. Väitöskirjatyö kesti seitsemän vuotta. Se julkaistiin saksankielisenä: "Der formale Aufbau der Jahresvermögensbilanz". Väitöskirjaa käsiteltiin runsaasti eri julkaisuissa Suomessa, ja myös saksalainen liiketaloustieteilijä Wilhelm Hasenack esitti siitä arvionsa. Väitöstilaisuus 9.10.1937 sai hyvin paljon julkisuutta lehdistössä, ja Kauppakorkeakoulun luennot peruttiin tilaisuuden vuoksi. Myös tohtoriksi vihkimistilaisuus huomattiin suomalaisessa lehdistössä ja korotettiin promootiotilaisuudeksi, jota se ei virallisesti ollut. Yleisradio teki puolituntisen reportaasin tilaisuuden jälkeisestä juhlasta. 
Nurmilahden tutkimustyö päättyi väitöskirjaan, ja hän keskittyi sen jälkeen käytännön toimintaan. Hän toimi aktiivisesti järjestöissä ja oli Liikesivistysrahaston asiamies. Hän toimi professori Ilmari Kaitilan sijaisena lukuvuonna 1938–1939, ja syksyllä 1942 häntä pidettiin pätevänä tämän viransijaisuuden hoitamisessa mutta hän kieltäytyi.
Nurmilahti kuoli jäätyään kuorma-auton alle. Hautajaisista julkaisivat uutisen niin Kauppalehti, Helsingin Sanomat, Uusi Suomi kuin Talouselämä-lehtikin.
Julkaisuja.
Nimillä "V. Nurmilahti" ja "V. P. Nurmilahti":
Startopia

Startopia on Mucky Foot Productionsin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema managerointipeli. Peli on julkaistu Windowsille vuonna . Peli oli ehdolla vuoden 2001 parhaaksi PC-peliksi BAFTA Interactive Entertainment Awards -tapahtumassa.
Pelaaminen.
Startopiassa pelaajan pitää rakentaa avaruusolennoille eräänlaista hotellia avaruusalukseen. Pelaaja saa rahaa jokaisesta avaruusoliosta joka tulee sisään. Pelissä tavaraa saadaan pääasiassa ostamalla lähellä olevilta aluksilta.
Jere Vilkkinen

Jere Petteri Vilkkinen (s. 1. marraskuuta 1974 Turku) on FBI-beat-yhtyeen jäsen, laulusolisti sekä soittaja instrumentteina kitara ja pasuuna. Hän on myös näytellyt Timo Koivusalon elokuvassa "Kulkuri ja joutsen" sekä Timo Puustisen elokuvassa "Aika tappaa."
Vilkkinen osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoiden vuoden 2014 Tangolaulukilpailuun. Hän ylsi kahdeksan parhaan laulajan joukkoon, mutta ei kuitenkaan finaaliin asti, johon tuomaristo valitsee kuusi kilpailijaa. Vilkkinen ylsi myös vuoden 2015 kilpailussa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta jäi toistamiseen ilman kuuden parhaan finaalipaikkaa. Vuoden 2015 kilpailun jälkimainingeissa perustettiin Lauluyhtye Adio, johon kuuluvat finalistit Kalle Jussila, Markku Ketola, Rami Rafael ja Benjamin Enroth. Vilkkinen kiinnitettiin tähän kokoonpanoon viidenneksi jäseneksi laulamaan bassoa. Vilkkinen liittyi syksyllä 2016 myös The Youngers -rautalankayhtyeeseen, joka on saanut paljon tunnustusta kotimaisen rautalankamusiikin alueella.
Vilkkinen julkaisi esikoissinglensä "Kunpa lauantai jo olla vois" vuonna 2018, kappale edusti Indie-Countrya. Hän on sittemmin toiminut vain orkesterimuusikkona, ja työskennellyt LVI-alan toimihenkilötehtävissä suoritettuaan LVI-tekniikan Insinöörin (AMK) tutkinnon.
Radonitsa

Radonitsa eli Tuomaan tiistai tai "vainajien pääsiäinen" on suomalaisen ja slaavinkielisen ortodoksisen kirkon keväinen vainajien muistopäivä. Radonitsaa vietetään Tuomaan sunnuntain jälkeisenä tiistaina runsas viikko Pääsiäisen jälkeen. 
Radonitsa-termin taustalla on venäjän kielen iloa merkitsevä sana. Radonitsana seurakunnan pappi toimittaa yleensä muistopalveluksen ortodoksisella hautausmaalla ja ihmiset käyvät haudoilla muistelemassa edesmenneitä. Ortodoksisen perinteen mukaan tänä vainajien pääsiäisenä haudoille voidaan tuoda pääsiäisherkkuja - kuten keitettyjä kananmunia tai leivonnaisia - tai muisteluvehnää (koliva). 
Valko-Venäjällä radonitsa on yleinen vapaapäivä.
LV 661

LV 661 on Suomen puolustusvoimien 1960-luvun alkupuolella kehittämä HF-alueen sähkötysradio sissikäyttöön. Laitetta kutsuttiin "Sipiksi". Sen edellinen, 1970-luvun nimikointia edeltänyt tyyppimerkintä Suomen puolustusvoimissa oli VR 17. Radiota kehitettiin sissiradioksi korvaamaan toisen maailmansodan aikaisia kaukopartioiden käyttämiä Kyynel-radioita. Ensimmäinen esitys sissiradioksi tehtiin 1953, mutta koska se oli Kyynel-radion tapaan toteutettu elektrodiputkitekniikalla, ei esitystä hyväksytty, vaan ryhdyttiin tutkimaan transistoritekniikan mahdollisuuksia. Transistoritekniikalla toteutetun sissiradion valmistus alkoi 1960 alkuvuodella. 1970-luvun puolivälissä LV 661 -radiot keskitettiin laskuvarjojääkärikoululle ja poistettiin käytöstä 1980-luvulla. Radion valmistusmääräksi jäi noin 130 kappaletta. Radioita valmisti Televa.
Museot, näyttelyt ja radioamatööritoiminta.
LV 661:ä käytetään myös radioamatööritoiminnassa. Se on /S -tyyppinen radio perinneradiotapahtumissa. Pirkanmaalla toimiva Kangasalan Radiokerho on julkaissut LV 661:ä koskevat yleiset ohjeet.