tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaaban musta kivi

Kaaban musta kivi (, 'musta kivi') on Mekassa sijaitsevan Kaaban pyhäkön itäiseen seinään kiinnitetty, hopeisella kehyksellä koossa pidetty musta kivi. Kivi koostuu nykyisin kolmesta suuresta ja useasta pienestä palasta. Kaaban musta kivi on muslimeille tärkeä pyhiinvaelluskohde. Muslimin pyhiinvaellukseen kuuluu temppelin kiertäminen seitsemään kertaan ja mustan kiven suuteleminen tai koskettaminen mikäli mahdollista.
Perinteisen islamilaisen näkemyksen mukaan Aadam sai kiven jouduttuaan lähtemään paratiisista. Kivi on musta, mutta islamilaisen tarinan mukaan se oli alun perin valkoinen ja muuttui sitä suudelleiden pyhiinvaeltajien syntien vuoksi mustaksi.
Kivi on peräisin islamia edeltävältä ajalta. Alkuperältään se on ilmeisesti meteoriitti. Vaihtoehtoisena mahdollisuutena on esitetty, että kyseessä on Saudi-Arabian Rub al-Khaliin osuneen meteoriittitörmäyksen lasittamaa ainesta Wabarin (Al-Hadida) meteorikraatterista.
Faye Wong

Faye Wong (, s. 8. elokuuta 1969) on kiinalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä, joka tunnetaan länsimaissa rooleistaan Wong Kar-wain elokuvissa "Chungking Express" ja "2046". Hänen viimeisin studioalbuminsa "To Love" vuodelta 2003 myi yli miljoona kappaletta Aasiassa ensimmäisen viikon aikana.
Ura.
Wong muutti vuonna 1987 perheensä kanssa Pekingistä Hongkongiin, jossa hän aloitti uransa mallina. Wongin ensimmäinen levy julkaistiin vuonna 1989 levy-yhtiön valitsemalla taiteilijanimellä Shirley Wong. Wong sai ensimmäisen hittinsä, kun kappale "Fragile Woman" (kiin. 容易受傷的女人) vuonna 1992 ilmestyneeltä toiselta studiolevyltä soitettiin suositussa hongkongilaisessa tv-sarjassa. Seuraavilla levyillään Wong siirtyi tyylillisesti kohti alternative rockia. Vuoden 1994 levy "Random Thoughts" sisältää kaksi coveria Cocteau Twinsin kappaleista.
Vuonna 1999 Wong esitti tunnuskappaleen ”Eyes on Me” videopelissä "Final Fantasy VIII".
Wong lauloi uransa alussa kantoninkiinaksi, mutta hänen äidinkielensä on mandariinikiina. Vuonna 1993 julkaistulla albumilla "Random Thoughts" Wong siirtyi perinteisistä kantonilaisista rakkauslauluista alternative-tyyliseen suuntaan. Levyllä kuuluu länsimaisten artistien kuten Björkin ja The Cranberriesin vaikutus. Tyylinvaihdos onnistui hyvin, ja Wongista tuli yksi Aasian menestyneimmistä naislaulajista. Hän oli myös ehdolla Hong Kong Film Awardin saajaksi vuonna 1995 roolistaan "Chungking Expressissä".
Wong ei esiintynyt julkisuudessa vuosina 2005–2009. Hänen paluukonserttinsa Kiinassa, Taiwanissa, Malesiassa ja Singaporessa vuosina 2010–2012 olivat suosittuja ja liput myytiin loppuun hetkessä. Tämän jälkeenkin Wong on pitänyt enimmäkseen taukoa esiintymisestä, eikä hän ole julkaissut uusia levyjä. Syyskuussa 2016 uutisoitiin, että seuraavan kerran Wong nähdään lavalla joulukuun lopulla Shanghaissa.
Henkilökohtainen elämä.
Faye Wongin ja muusikko Dou Wein tytär Leah Dou (s. 1997) on niin ikään palkittu indiemuusikko. Wongilla on myös vuonna 2006 syntynyt tytär.
Eino Rapp

Eino Rafael Rapp (26. tammikuuta 1902 Helsinki – 20. heinäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka erikoisalaa olivat henkilö- ja maisemamaalaukset. Hän toimi myös koristetaiteilijana.
Eino Rappin vanhemmat olivat taidemaalari Alex Rapp ja Anette Rapp omaa sukua Ollila. Hän kävi viisi luokkaa Helsingin uutta yhteiskoulua ja opiskeli taidetta Taideteollisen keskuskoulun koristemaalausosastolla 1921–1924 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1926 sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa 1944–1945. Lisäoppia Rapp hankki opintomatkoillaan Ruotsiin 1923, Viroon 1924, Latviaan 1924 ja Ranskaan 1929.
Rappin teoksia oli ensi kerran nähtävillä Helsingissä järjestetyssä taidenäyttelyssä 1923. Suomalaisissa yhteisnäyttelyissä hänen maalauksiaan oli esillä Suomen Taiteilijaseuran näyttelyssä 1923, 1926, 1928,1930, 1931, 1932, 1934, 1941, 1942, 1943, 1945, 1946 ja 1947. Hänen teoksiaan on valittu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin ja Helsingin kaupungin kokoelmaan. Taiteilijantyönsä ohessa Rapp opetti taidealaa Taideteollisessa keskuskoulussa 1948–1953. Hän oli Taidemaalariliiton, Suomen Taidepiirtäjien Liiton, Suomen Koristetaiteilijoiden Liitto Ornamon ja Helsingin Taiteilija-Aseveljien jäsen. Eino Rapp ja koristetaiteilija E. Fagerlund palkittiin kolmannella palkinnolla Eduskuntatalon seinämaalauskilpailussa 1930.
Yoshinori Ōsumi

Yoshinori Ōsumi (; s. 9. helmikuuta 1945 Fukuoka, Japani) on japanilainen solubiologi, joka on tutkinut melkein koko uransa hiivojen solubiologiaa. Hänen keskeisimmät löydöksensä liittyvät autofagosytoosin toimimiseen. Autofagosytoositutkimuksistaan Ōsumi palkittiin 2016 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla. Hänen työnsä ansiosta tutkijat ovat ymmärtäneet autofagosytoosin merkityksen solujen kierrätyksessä.
Syntymä ja opiskelu.
Ōsumi syntyi Fukuokassa 1945. Hän aloitti 1963 opiskelut Tokion yliopistossa. Hän opiskeli ensin kemiaa, mutta siirtyi sitten molekyylibiologiaan. Ōsumi väitteli vuonna 1974 tohtoriksi, mutta hänen väitöskirjansa ei saanut hyvää arvosanaa eikä hän löytänyt valmistuttuaan töitä.
Ura.
Koeputkihedelmöityksestä hiivojen vakuoleihin.
Ōsumille ehdotettiin väitöskirjan jälkeisen tutkimustyön paikkaa Rockefeller-yliopistosta New Yorkista. Hän työskenteli Rockefeller-yliopistossa 1974–1977. Hän tutki ensin hiirten koeputkihedelmöitystä mutta siirtyi tutkimaan DNA:n replikaation aloittavaa mekanismia hiivoilla.
Ōsumi palasi 1977 Tokion yliopistoon, jossa hän sai paikan dosenttina. Siellä hän alkoi tutkimaan hiivojen vakuoleita. Ōsumi löysi vakuoleista muun muassa uudenlaisen protonipumpun, V-ATPaasin.
Autofagosytoositutkimus.
Ōsumista tuli vuonna 1988 apulaisprofessori, ja hän avasi myös oman pienen laboratorionsa. Hän päätti keskittyä siellä vakuoleissa tapahtuvaan proteiinien hajoamiseen. Ōsumi todisti, että hiivojen soluissa tapahtuu autofagosytoosia. Läpimurtotutkimus julkaistiin Journal of Cell Biology -lehdessä vuonna 1992. Ōsumi jatkoi seuraavaksi autofagosytoosiin liittyvien geenien tunnistamista, ja vuoden aikana hän löysi ensimmäiset autofagosytoosin keskeisimmät geenit. Hänen ryhmänsä tunnisti kaikkiaan 15 keskeistä geeniä.
Ōsumi siirtyi vuonna 1996 professoriksi Perusbiologian kansalliseen instituuttiin, missä hän jatkoi hiivatutkimustaan. Hän havaitsi, että autofagosytoosin proteiinit koostuivat kuudesta funktionaalisesta ryhmästä. Ōsumin laboratoriossa aloitettiin myös samaan aikaan nisäkkäiden autofagosytoositutkimukset, ja yksi hänen oppilaistaan tutki kasveja. Näiden avulla tutkijat pystyivät päättelemään, että autofagosytoosi on säilynyt kaikilla kehittyneimmillä aitotumaisilla eläimillä.
Ōsumista tuli 2009 Tokion teknillisen yliopiston professori. Siellä hän jatkoi soluelinten molekyylirakenteen tutkimusta autofagosytoosin aikana.
Tunnustukset ja merkitys.
Ōsumi on palkittu useasti uransa aikana. Japanissa hän on saanut muun muassa 2005 Fujihara-tiedeakatemian Fujihara-palkinnon, 2006 Japanin akatemian palkinnon, 2009 Asahi-palkinnon ja 2012 Kyoto-palkinnon.
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon Ōsumi sai vuonna 2016 autofagosytoositutkimuksistaan. Nobel-komitean mukaan Ōsumin löydökset ovat auttaneet ymmärtämään, miten solut kierrättävät ja kuinka tärkeä osa autofagosytoosi on nälkiintymiselle sopeutumisessa ja infektioon vastaamisessa.
Theia (planeetta)

Theia on oletettu protoplaneetta, jonka arvellaan törmänneen Maahan noin 4,5 miljardia vuotta sitten ja synnyttäneen Kuun. Theia törmäsi Maahan 150 miljoonaa vuotta aurinkokunnan synnyn jälkeen. Ilman törmäystä Theiasta olisi todennäköisesti tullut yksi planeetta muiden joukkoon.
Theian arvellaan olleen suunnilleen Mars-planeetan kokoinen. Koostumukseltaan Theia ilmeisesti muistutti Maata, sillä ne muotoutuivat samalla alueella. Useimmissa malleissa Kuusta arvioidaan olevan Theiaa noin 70–90 prosenttia ja Maata 10–30 prosenttia.
Planeetta on nimetty Theian, kreikkalaisen mytologian titaanin mukaan.
Hannes Kettunen

Hannes Kettunen (27. marraskuuta 1898 – 11. marraskuuta 1961) oli suomalainen laulaja. Hän levytti 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Homocord-orkesterin ja Dallapén solistina muun muassa tangon "Me kahvilassa istuttihin".
Kettunen opiskeli laulua Helsingissä ja hän kävi kanttori-urkurikoulun. Hän oli päätyökseen posti- ja lennätinlaitoksen palveluksessa ja hän toimi myös Oulunkylän kunnalliskodin kanttori-urkurina. Kettunen levytti Homocord-levymerkille iskelmiä muun muassa Dallapén solistina ja Columbia-levymerkille iskelmien lisäksi taidemusiikkia.
Nelsonin patsas

Nelsonin patsas on William Railtonin suunnittelema monumentti Lontoon Trafalgar Squarella. Se koostuu Edward Hodges Baileyn amiraali Nelsonia esittävästä patsaasta, pylväästä ja jalustasta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1840 ja se valmistui kolme vuotta myöhemmin.
Rakenne.
Monumentin juurella on jalusta, jonka jokaisella sivulla on neliön muotoinen pronssinen reliefi, mitoiltaan 5,5 × 5,5 metriä. Ne ovat tehneet Musgrave Watson, William F. Woodington, John Ternouth ja John Edward Carew. Jalustan vierellä on neljä vuonna 1867 lisättyä pronssista leijonapatsasta, jotka on suunnitellut Sir Edwin Landseer. Graniittinen pylväs edustaa korinttilaista tyyliä. Itse patsas, jonka korkeus on 5,2 metriä, on hiekkakiveä. Sen on tehnyt Edward Hodges Bailey. Koko monumentin korkeus jalustan juuresta Nelsonin hattuun on 51,6 metriä.
My World 2.0

My World 2.0 on kanadalaisen laulajan Justin Bieberin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2010. Se on Bieberin kaksiosaisen esikoisalbumin toinen puolisko. Bieberin esikoisalbumin ensimmäinen puolisko, EP-levy "My World", julkaistiin marraskuussa 2009. 
Albumi nousi listaykköseksi Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla ja teki 16-vuotiaasta Bieberistä nuorimman miespuolisen sooloartistin Billboard 200 -albumilistan kärjessä sitten Stevie Wonderin vuoden 1963 ennätyksen.
Play Me Something

Play Me Something on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut brittiläinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Timothy Neat. Neat ja John Berger kirjoittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan pääosia näyttelevät Berger, Tilda Swinton ja Hamish Henderson.
"Play Me Somethingin" tuottajana oli Kate Swan ja tuotantoyhtiöinä olivat British Film Institute, Film Four International, Grampian Television ja Scottish Film Production Fund. Elokuva kuvattiin Barraigh’n saarella Skotlannissa ja Venetsiassa Italiassa syksyllä 1988. "Play Me Something" sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla 18. helmikuuta 1989. British Film Institute vastasi elokuvan teatterilevityksestä Isossa-Britanniassa vuonna 1989. "Play Me Something" voitti Barcelonassa Europa Prize -palkinnon vuonna 1989, ja elokuvaa pidetään nykyään mestariteoksena.
Juoni.
"Play Me Something" sijoittuu Skotlannissa sijaitsevan Barraigh’n saaren lentokentälle, missä pieni ryhmä yksittäisiä ihmisiä odottaa viivästynyttä lentoa Glasgow’hun. Yksi paikallisista matkustajista, nimetön muukalainen (John Berger), alkaa kertoa kanssamatkustajilleen pitkää tarinaa Bruno-nimisen pohjoisitalialaisen maanviljelijän (Charlie Barron) viikonloppumatkasta Venetsiaan, missä tämä rakastuu Mariettaan (Lucia Lanzarini). "Play Me Something" kertoo niin muukalaisen kertoman Bruno-tarinan kuin kanssamatkustajienkin tarinat ennen kuin viivästynyt lento viimeinkin lähtee.
Kjell Bergqvist

Kjell Bergqvist (s. 23. helmikuuta 1953) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on käsikirjoittaja-ohjaaja Ulf Malmrosin luottonäyttelijä.
1990-luvulla Bergqvist näytteli useissa "Beck"-rikoselokuvissa päähahmo Beckin työparia Lennart Kollbergia. 
Elokuvassa "Hääkuvaaja" Bergqvist näytteli Jonny Björkiä. Vuonna 1997 hän näytteli kaksoisroolia kauhusarjassa "Chock". Vuonna 2001 Bergqvist sai Guldbagge-palkinnon pääroolistaan ruotsalais-tanskalaisessa komediasarjassa "A Summer Tale". 
Vuonna 2016 alkaneessa rikosdraamasarjassa "Nousuvesi" Bergqvist näyttelee toista päähahmoa Tom Stiltonia. Hän voitti vuonna 2016 roolistaan parhaan miespääosan esittäjän Kristallen-palkinnon.
Vuonna 2025 Bergqvist sai kuninkaallisen Litteris et Artibus -mitalin.
Valikoitu filmografia.
Yhteensä Bergqvist on esiintynyt lähes 90 elokuvassa ja televisiosarjassa. Useimmat niistä ovat päärooleja.
Yksityiselämä.
Bergqvist oli vuosina 1988–2000 naimisissa vuoden 1984 Miss Universumin Yvonne Rydingin kanssa. Heillä on kaksi lasta. Vuonna 2004 Kjell Bergqvist meni naimisiin Karin Bergqvistin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt poika.
Julia Ragnarsson

Julia Ragnarsson (s. 30. heinäkuuta 1992 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. 
Ragnarsson on näytellyt muun muassa elokuvissa "Ikuistetut hetket", "Stockholm Stories", "Tillbaka till Bromma" sekä "". Hänellä oli myös rooli suositussa "Silta"-sarjassa. Vuonna 2016 Ragnarsson näytteli toista pääosaa rikossarjassa "Nousuvesi".
Egomania – Insel ohne Hoffnung

Egomania – Insel ohne Hoffnung on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut Christoph Schlingensiefin ohjaama ja käsikirjoittama saksalainen kokeellinen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Udo Kier ja Tilda Swinton. Schlingensief tuotti elokuvan Wolfgang Schulten kanssa.
"Egomania – Insel ohne Hoffnung" kuvattiin Saksassa, Hampurin kaupungissa ja Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, jossa elokuvaa kuvattiin Nordfrieslandin piirikunnan pienessä Langeneßin kunnassa. Hampurissa elokuvan kuvauspaikkana oli Speicherstadt. "Egomania – Insel ohne Hoffnung" sai ensi-iltansa Hofin elokuvajuhlilla Hofissa, silloisessa Länsi-Saksassa, 24. lokakuuta 1986. Elokuva sai laajemman teatteriensi-iltansa Länsi-Saksassa 20. toukokuuta 1987. Elokuva on julkaistu Saksassa DVD:lle 14. marraskuuta vuonna 2005.
The Protagonists

The Protagonists on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut italialainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Luca Guadagnino. Elokuva on Guadagninon ensimmäinen sekä englanninkielinen että pitkä elokuva. Guadagnino myös käsikirjoitti elokuvan oman tarinansa pohjalta, ja Francesco Marcucci toimi sovittajana. Elokuvan tuottajina olivat Fulvio Colombo ja Massimo Vigliar. Dokumentaariseen tyyliin toteutetun "The Protagonistsin" pääosassa on Tilda Swinton rikosetsivänä, joka johtaa italialaista kuvausryhmää.
Juoni.
"The Protagonists" kertoo italialaisesta kuvausryhmästä, joka lähtee Lontooseen tekemään dokumenttielokuvaa murhatapauksesta, joka tapahtui King’s Crossin alueella vuonna 1994. Kuvausryhmää johtaa rikosetsivä (Tilda Swinton), joka yrittää selvittää kuvausryhmän kanssa kyseistä järjetöntä murhaa, missä tekijöillä ei ollut motiivia ja uhri oli murhaajilleen tuntematon. Rikosetsivä ja kuvausryhmä alkavat kasata tapausta pala palalta haastattelemalla poliisia, uhrin perhettä ja ystäviä yrittääkseen ymmärtää teon julmuutta.
Tuotanto.
"The Protagonists" kuvattiin Lontoossa, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Surf Film, Medusa Film ja TELE+.
Julkaisu ja vastaanotto.
"The Protagonists" sai ensi-iltansa Italiassa Venetsian elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 1999. Venetsian elokuvajuhlilla elokuva sai erikoismaininnan FEDIC-palkinnon ja voitti FEDIC-erikoispalkinnon. Elokuva sai laajemman teatteriensi-iltansa Italiassa 10. syyskuuta 1999. "The Protagonists" esitettiin myös Lontoon elokuvajuhlilla marraskuussa 1999. Elokuvan levityksestä vastasi Medusa Distribuzione. "The Protagonists" on julkaistu Isossa-Britanniassa DVD:lle.
Azerbaidžan kesäolympialaisissa 2016

Azerbaidžan osallistui vuoden 2016 Rio de Janeiron kesäolympialaisiin joukkueella, jonka 56 urheilijaa osallistuivat 18 eri lajiin. Maa saavutti kisoissa 18 mitalia, joista yksi oli kultainen, seitsemän hopeisia ja kymmenen pronssisia.
Lipunkantajana avajaisissa toimi Teymur Mammadov. Lipunkantajana loppujuhlallisuuksissa toimi Haji Aliyev.
Kadonnutta aikaa etsimässä (elokuva)

Kadonnutta aikaa etsimässä (; myös lyhemmin "Remembrance of Things Fast") on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut John Mayburyn ohjaama ja käsikirjoittama brittiläinen kokeellinen tragikoominen taide-elokuva, jonka pääosissa ovat Tilda Swinton ja Rupert Everett. "Kadonnutta aikaa etsimässä" tarkastelee homoseksuaalien elämäntapaa niin homo- kuin heteroseksuaalien näkökulmasta ja ivaa median vaikutusta nyky-yhteiskuntaan.
"Kadonnutta aikaa etsimässä" tehtiin noin 37 000 dollarin budjetilla, ja sen rahoittivat Arts Council of Great Britain ja Channel Four Films. Chiara Menage oli elokuvan tuottajana. "Kadonnutta aikaa etsimässä" sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla Saksassa helmikuussa 1994. Elokuva kiersi monia elokuvajuhlia, etenkin HLBT-elokuvajuhlia, muun muassa Lontoossa, New Yorkissa, Los Angelesissa ja Chicagossa. John Maybury voitti Berliinin elokuvajuhlilla Teddy-palkinnon ja Los Angeles Film Critics Associationin parhaan kokeellisen tai independent-elokuvan Douglas Edwards -palkinnon vuonna 1994.
Nioh

Nioh (, ) on Team Ninjan toimintaroolipeli, joka on julkaistu 7. helmikuuta 2017 PlayStation 4 -pelikonsolille, sekä tietokoneille.
Peli sijoittuu 1600-luvun Japaniin, ja sen tarinassa on yhdistetty Japanin historiaa, japanilaista perinnettä ja kansantarinoita. Pelissä pelataan William Adams -nimisellä englantilaisella merirosvolla, joka haaksirikkoutuu Japanin rannikoille, kouluttautuu siellä samurai-sotilaaksi ja alkaa taistella yokaiksi kutsuttuja demonivoimia vastaan.
E3 2018 -tapahtumassa paljastettiin seuraaja "Nioh 2".
Pelaaminen.
Peliä on verrattu From Softwaren "Dark Souls" ja "Bloodborne" -peleihin kokemuspisteiden keräämisessä ja tason nollautumisessa. Lisäksi mainitaan pelin olevan riittävästi erilainen jotta se kantaa omillaan, mainiten muun muassa erilaiset "asennot" () taistelumekaniikan osana. Tämän lisäksi taistelumekaniikkaa monipuolistaa entisestään kattava asevalikoima ja niiden uniikit liikkeet ja liikesarjat.
Kehitys.
Pelin kehitys alkoi vuonna 2004 13 vuotta ennen julkaisua.
Pelin varhaisesta versiosta kerrottiin sen olevan nimellä "Oni" ja perustuvan Akira Kurosawan kesken jääneeseen käsikirjoitukseen.
Peli on ollut kehityksessä eri muodoissa eri osastoilla kunnes Team Ninja vastaanotti sen kehitystyön 3-4 vuotta ennen julkaisua.
Myynti.
Peli on myynyt yli miljoona yksikköä ja on Koei Tecmon menestynein tuote länsimarkkinoilla.
Lisäosat.
Pelin lisäosat:
Vastaanotto.
IGN antoi pelille 9.6/10 arvostelussa.
GameSpot antoi pelille 9/10 arvostelussa.
Pelit-lehden Niko Nirvi antoi pelin PS4-versiolle 88 pistettä sadasta.
Friendship’s Death

Friendship’s Death on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut brittiläinen tieteisdraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Peter Wollen. Rebecca O’Brien tuottaman elokuvan pääosissa ovat Tilda Swinton ja Bill Paterson.
"Friendship’s Death" -elokuvan kuvaukset alkoivat 1. joulukuuta 1986. Elokuvaa kuvattiin Ammanin kaupungissa Jordaniassa ja Englannissa. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat British Film Institute, Channel Four Films ja Modelmark. "Friendship’s Death" sai ensi-iltansa Britanniassa 17. elokuuta 1987. Elokuvan Britannian teatterilevityksestä vastasi British Film Institute. "Friendship’s Death" esitettiin myös Toronton elokuvajuhlilla 16. syyskuuta 1987 ja Berliinin elokuvajuhlilla 14. helmikuuta 1988. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkin uusien ohjaajien ja elokuvien elokuvajuhlilla 25. maaliskuuta 1988. Seuraavana vuonna elokuva pääsi Yhdysvalloissa rajoitettuun teatterilevitykseen, josta vastasi Gavin Films.
Juoni.
Vuonna 1970 naisandroidi (Tilda Swinton) lähetetään Maahan viestinviejäksi, jonka tehtävänä on vedota ihmiskunta elämään rauhassa. Hänet oli tarkoitus lähettää Yhdysvaltoihin Massachusetts Institute of Technologyn teknilliseen korkeakouluun Cambridgen kaupunkiin varoittamaan ihmiskuntaa sen tulevasta itsetuhosta, mutta hän joutuukin Ammanin kaupunkiin, keskelle Jordanian sisällissotaa. Lähellä oleva brittiläistoimittaja Sullivan (Bill Paterson) tulee tuntemattoman naisen avuksi, kun tämä löydetään harhailemasta keskellä taisteluvyöhykettä ilman henkilötodistusta tai passia. Sullivan vie naisen turvaan hotellihuoneeseensa, missä nainen kertoo Sullivanille olevansa Friendship-niminen robotti, joka on lähetetty kaukaiselta planeetalta hieromaan rauhaa ihmisten välille. Sullivan ei ole varma uskoako naisen tarinaa vai ei, mutta hän pitää Friendshipin erikoista maailmankatsomusta mielenkiintoisena. He alkavat tarkastella ja avata ihmisyyttä eri näkökulmista pitkien ja oivaltavien keskustelujen kautta.
RN Ermanno Carlotto

RN Ermanno Carlotto () oli Italian kuninkaallisen laivaston tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Shanghaista Shanghai Dock and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1914. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 1. maaliskuuta 1921.
Palvelus.
Alus aloitti vuonna 1921 palveluksensa Kiinassa. Seuraavana vuonna Italia lähetti Kiinan kiristyneen tilanteen vuoksi alueelle risteilijät "Calabrian" ja "Libian". Alusten saavuttua Tientsiniin osastoon liittyivät "Sebastiano Caboto" ja "Ermanno Carlotto".
Italian antauduttua liittoutuneille aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943 Shanghaissa. Japanilaiset internoivat aluksen miehistön. Japanilaiset nostivat hylyn 15. lokakuuta ja se siirrettiin Mitsubishin Kiangnanin telakalle korjattavaksi ja varustettavaksi. Alus liitettiin 1. marraskuuta keisarillisen Japanin laivastoon tykkiveneenä nimellä "Narumi", jolloin alus liitettiin osaksi Sasebon laivastoaluetta ja se kuului osaksi Jangtsen erityistukikohtaosastoa Kiinassa. Alus siirrettiin 5. marraskuuta Kiinan aluelaivastoon Jangtsen alakuoksun vartiostoon.
Aluksen tykit siirrettiin maihin alkuvuodesta 1945, jolloin ne asennettiin maalinnakkeisiin. Se antautui Shanghaissa 1945 sotatoimien päättyessä. Se luovutettiin Kiinalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Kian Kun". Kommunistit valtasivat aluksen 1949 ja sen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Porin Saskiat

Porin Saskiat ry on vuonna 1959 perustettu yhdistys. Sen tavoitteena on edistää ja tukea kuvataiteita, kehittää jäseniensä taiteen tuntemusta ja tukea satakuntalaisia taiteilijoita. 2000-luvulla toiminnassa on painotettu nuorten taiteilijoiden tukemista vuosittain haettavalla näyttelystipendillä. Apurahoja jaetaan myös Satakunnassa pitkään vaikuttaneille taiteilijoille.
Yhdistys järjestää jäseniltoja, luentotilaisuuksia sekä taideretkiä. Vuodesta 1981 on järjestetty Akseli Gallen-Kallela -juhlaa. Tilaisuus on avoin yleisölle. Se on saskiavuoden päätapahtuma, jossa julkistetaan stipendien saajat. Juhlassa on myös asiantuntijan pitämä taide-esitelmä.
Historia.
Porin Saskia ry:n perustava kokous pidettiin 26.4.1959 Akseli Gallen-Kallelan syntymäpäivänä. Mallina käytettiin Helsingin Saskioilta saatuja sääntöjä. Porin Saskia oli järjestyksessä seitsemäs Saskia-yhdistys Suomessa (Helsingin Saskia perustettiin 1948, Tampereen 1954, Turun 1955, Hämeenlinnan 1957 ja Jyväskylän 1958). Yhdistys perustettiin tilanteessa, jossa Porin taidenäyttelytoiminta oli hiljentynyt ja näyttelytiloista oli puutetta. Porin Saskia asetti tehtäväkseen kuvaamataiteen harrastuksen edistämisen "järjestämällä ns. hyvän taiteen näyttelyitä siten ohjaamalla harrastusta oikeaan suuntaan" ja näyttelytilojen aikaansaamisen Poriin "pyrkimyksenä mahdollistaa sekä paikkakunnallisen että ulkopuolisen taiteen esittely". Kolmantena tavoitteena oli "Porin taiteilijaseuraan kuuluvien, vaikeuksiin joutuneiden taiteilijoiden ja heidän omaistensa tukeminen henkisesti ja aineellisesti". Vuonna 1962 sääntöjä muutettiin, ja taiteilijoiden tukitoiminta ulotettiin koskemaan Satakunnan alueen taiteilijoita ja heidän omaisiaan.
Stipendiaatit.
1980-luvun lopulta lähtien Porin Saskiat järjesti vuosittain Poriginal-galleriassa stipendiaattinäyttelyitä, jotka ovat esitelleet lahjakkaita nuoren polven taiteilijoita ja palkinneet vanhemman polven paikallisia taiteilijoita.
Önkkörin kanava

Önkkörin kanava on avokanava Oulujärvessä. Se erottaa nykyään Kajaanin kaupunkiin kuuluvan Vuolijoen Käkisaaren mantereesta. Kanavan ovat kaivaneet venäläiset sotilaat tai sotavangit 1600-luvulla tai 1700-luvun alussa, ja yksi mahdollisus kanavan kaivamisen tarpeelle on ollut Ison Vihan aikainen venäläisten kokema Oulujärven arvaamattomien selkien myrskyjen pelko.
Kanava ehti kasvaa lähes umpeen ja kulkukelvottomaksi. Sen ruoppaamista on suunniteltiin pitkään aikaa, ja lopulta ruoppaus aloitettiin vuonna 2018. Työ tehtiin useassa otteessa, jotta suojellut lajit pääsisivät välillä etsimään uusia paikkoja.
Kanava avattiin ulkoilualueeksi ja veneliikenteen käyttöön vuonna 2020.
Samu Salo

Samu Salo on Insinööriliiton (IL) puheenjohtaja. Salo valittiin IL:n puheenjohtajaksi toukokuussa 2016 Hämeenlinnassa pidetyssä liiton edustajakokouksessa. Puheenjohtajavaalissa Salo voitti vastaehdokkaana olleen Pekka Liimataisen äänin 54-19.
Salo on valmistunut tuotantotalouden amk-insinööriksi Seinäjoen ammattikorkeakoulusta vuonna 2000. Insinööriliiton hallituksessa hän on ollut marraskuusta 2011 lähtien. Helsingin Insinöörien puheenjohtajaksi Salo valittiin vuoden 2014 alusta.
Proguaniili

Proguaniili eli klorguanidi tai kloroguanidi (C11H16N5Cl) on biguanideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä malarian estolääkityksenä. Proguaniili on WHO:n julkaisemalla tärkeimpien lääkeaineiden listalla.
Ominaisuudet ja käyttö.
Proguaniili on aihiolääke ja metaboloituu ihmisen maksassa vaikuttavaksi triatsiinirakenteiseksi yhdisteeksi. Proguaniili vaikuttaa inhiboimalla malarialoisioiden dihydrofolaattireduktaasia, minkä seurauksena malarialoisioiden tarvitseman foolihapon biosynteesi estyy. Yhdiste on tehokas erityisesti loision kehittyviä yksilöitä vastaan. Proguaniilia käytetään lähinnä malarian estolääkityksenä yhdessä klorokiinin tai atovakonin kanssa. Lääkitys aloitetaan muutama päivä ennen matkan alkua ja kestää noin viikon ajan matkan päättymisen jälkeen. Lääkkeen korkean hinnan vuoksi se on yleensä käytössä vain matkan ollessa lyhytkestoinen.
Haittavaikutukset.
Proguaniili on yleisesti erittäin hyvin siedetty lääkeaine. Suurina annoksina haittavaikutuksia voivat olla pää- ja vatsakipu, huonovointisuus, ripulointi, ihottuma ja unettomuus.
Synteesi.
Proguaniilia valmistetaan p-kloorianiliinista ja disyandiamidista, jotka reagoivat ensimmäisessä vaiheessa p-kloorifenyylidisyandiamidiksi. Tämä välituote reagoi toisessa vaiheessa isopropyyliamiinin kanssa proguaniiliksi.
The Seldom Seen Kid

The Seldom Seen Kid on brittiläisen alternative rock -yhtye Elbow’n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. maaliskuuta 2008. Albumi debytoi Britannian albumilistalla sijalla 5. 
"The Seldom Seen Kid" sai hyvin positiivisen vastaanoton ja se voitti Mercury Prize -palkinnon.
Varsinais-Suomen Viro-keskus

Varsinais-Suomen Viro-keskus (viroksi käytetään epävirallista nimeä "Turu Eesti keskus") on Turun seudulla toimiva Viron ystävien yhdistys. Se perustettiin 1994 alueen eri Viro-yhdistysten yhteistyöfoorumiksi. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Markku Lehtonen. Vuonna 2002 tehtävään valittiin Harri Raitis ja vuonna 2007 Armas Lahoniitty. Vuosina 2019–2021 puheenjohtajana oli Mari Jurtom, vuonna 2022 Kirsi Vainio-Korhonen. Vuodesta 2023 alkaen tointa on hoitanut Jouni Elomaa.
Yhdistyksen jäsenmäärä oli vuonna 2018 noin 500. Vuoden 2019 lopussa jäseniä oli 403. Yhdistys järjestää kulttuuritapahtumia, osallistuu Suomen ja Viron välisiin Euroopan unionin hankkeisiin, järjestää neuvontapalveluja Varsinais-Suomessa asuville virolaisille sekä toimii Viron kunniakonsulin toimistona Turussa. Vuoden 2021 alusta alkaen Viron kunniakonsuli Turun ja Varsinais-Suomen alueella on toimitusjohtaja Andrus Junolainen. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli professori, yliopiston rehtori emeritus Keijo Virtanen, joka toimi kunniakonsulina vuosina 2001–2020. Viro-keskus osallistuu näkyvästi Turun kulttuuritapahtumiin, esimerkiksi jokakesäisiin Keskiaikaisiin markkinoihin. Vuonna 2014 perustettiin Viro-keskuksen osaksi Eestlaste klubi erityisesti alueen virolaisia palvelemaan.
Toiminnan keskus on Turun Vanhalla suurtorilla, Brinkkalan sisäpihalla sijaitseva Konttori, jota johtaa Viro-keskuksen toiminnanjohtaja Kirsi Äyräs.
Finnish Reflection Experiment

Finnish Reflection Experiment (lyh. FIRE) on Geologian tutkimuskeskuksen (GTK) sekä Helsingin yliopiston seismologian laitoksen ja Oulun yliopiston geofysiikan osaston ja Sodankylän geofysikaalisen observatorion heijastusseisminen luotaushanke, joka toteutettiin yhteistyössä Venäjän valtionyhtiö Spetsgeofysikan kanssa vuosina 2001–2004. FIRE-linjat käsittävät yhteensä yli 2 100 kilometriä heijastusluotausprofiileja, jotka leikkaavat Suomen kallioperän tärkeimmät pääyksiköt. FIRE-luotausten budjetti oli noin 17 miljoonaa euroa, josta suurin osa rahoitettiin Venäjän Suomen velan kompensaatio-ohjelman puitteissa, jossa Neuvostoliiton aikaista velkaa lyhennettiin tieteellisillä laitteilla ja palveluilla.
FIRE-luotauslinjoja on neljä: FIRE 1 ja 2 leikkaavat Etelä- ja Keski-Suomen kallioperän koillisesta lounaaseen ja FIRE 3 kaakosta luoteeseen. FIRE 4 leikkaa Pohjois-Suomen kallioperän pohjois-eteläsuunnassa. Linjoilta mitatusta seismisestä luotausaineistosta on voitu tehdä Suomen kallioperän syvärakennetta tarkentavia havaintoja.
FIRE-aineistot on vapautettu avoimiksi aineistoiksi Helsingin yliopiston Seismologian instituutin OpenFIRE-hankkeessa vuonna 2017, ja vuoden 2021 alussa FIRE-aineistot otettiin osaksi FIN-EPOS-tutkimusaineistoja.
David J. Thouless

David James Thouless (21. syyskuuta 1934 – 6. huhtikuuta 2019) oli skotlantilainen fyysikko ja professori Washingtonin yliopistossa. Thouless jakoi Nobelin fysiikanpalkinnon F. Duncan M. Haldanen ja J. Michael Kosterlitzin kanssa vuonna 2016.
Thoulessin työ on lisöännyt ymmärrystä laajennetuista atomi- ja elektronijärjestelmistä sekä nukleonijärjestelmästä. Hän on tutkinut erityisesti suprajohtavuusilmiöitä, ydinaineen ominaisuuksia ja virittyneitä kollektiivisia liikkeitä ytimien sisällä.
Duncan Haldane

Frederick Duncan Michael Haldane (F. Duncan Haldane) (s. 14. syyskuuta 1951) on englantilainen fyysikko ja professori Princetonin yliopistossa. Haldane jakoi Nobelin fysiikanpalkinnon J. Michael Kosterlitzin ja David J. Thoulessin kanssa vuonna 2016.
J. Michael Kosterlitz

John Michael Kosterlitz (s. 22. kesäkuuta 1943) on skotlantilainen fyysikko ja professori Brownin yliopistossa. Kosterlitz sai Nobelin fysiikanpalkinnon Duncan Haldanen ja David J. Thoulessin kanssa vuonna 2016.
Osta pientä ihmistä

Osta pientä ihmistä on Jouko Turkan kirjoittama näytelmä. Näytelmä käsitteli nousuhuumassa elävää Nokia-Suomea. Tarinan keskiössä oli Nokian silloisen toimitusjohtajan Jorma Ollilan ja Sari Mällisen esittämän pullonkerääjänaisen kuvitteellinen romanssi.
Näytelmä oli tarkoitus esittää KOM-teatterissa. Näytelmän harjoitukset kuitenkin keskeytettiin vain vähän ennen ensi-iltaa. KOM-teatterin silloisen johtajan Pekka Milonoffin mukaan esitykset keskeytettiin vakavien taiteellisten erimielisyyksien vuoksi. Näytelmässä piti esiintyä Eero Aho, Tiina Lymi, Juho Milonoff, Sari Mällinen, Saara Pakkasvirta, Taisto Reimaluoto ja Pekka Valkeejärvi. Turkan mukaan teatteri tarjosi mahdollisuutta, että näyttelijät olisivat valmistelleet näytelmän loppuun ilman häntä, mutta tähän Turkka ei suostunut.
KOM-teatterin ensi-illan peruunnuttua näytelmän teksti luettiin ääneen monissa teattereissa ja Like Kustannus julkaisi näytelmän kirjana.
Virolainen Von Krahli -teatteri otti näytelmän omaan ohjelmistoonsa Connecting People -nimellä. Näytelmä aiheutti paljon keskustelua myös Virossa. Esitys nähtiin myös Suomessa, Helsingin juhlaviikoilla Q-teatterissa. Kaikki neljä esitystä myytiin loppuun. Suomessa näytelmä esitettiin viroksi ja tekstitettiin suomeksi.
»Turkan kieli on pyörryttävää. Hän saattaa olla suomenmestari kirjoittamaan puhutun kielen tekstiksi ja kuvaamaan repliikin sisällä henkilön ajatuksen liikkeen.» – "Anneli Kanto, Teatteri"
Marja Leinonen

Ulla Marja-Leena Leinonen (16. tammikuuta 1946 Varkaus – 8. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija ja Tampereen yliopiston slaavilaisen filologian professori.
Leinonen kirjoitti ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1964 ja suoritti kirjeenvaihtajatutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulussa ja valmistui kauppatieteen kandidaatiksi (1967). Sitten hän opiskeli venäjän kieltä ja yleistä kielitiedettä Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi (1975), lisensiaatiksi (1979) ja tohtoriksi (1983). Hänen väitöskirjansa "Russian aspects, ”temporal’naja lokalizacija” and definiteness/indefiniteness"
käsitteli venäjän verbiaspektin semantiikkaa ja pragma­tiikkaa.
Työurallaan Leinonen toimi yleisen kielitieteen virkaatekevänä lehtorina Helsingin yliopistossa (1975–1978). Tänä aikana hän laati muun muassa laati opetusmonisteen "Venäjän fo­netiikan perusteet" (1977), jota on käytetty vielä 2010-luvun lopullakin monen korkeakoulun venäjänopetuksessa. Hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti vuosina 1979–1983 ja Tampereen yliopiston slaavilaisen filologian assistentti (1978–1981). Vuodesta 1981 lähtien Leinonen opetti Tampereen yliopistossa, ensin yleisen kielitieteen lehtorina ja sitten slaavilaisten kielten professorina vuodesta 1985 vuoteen 2004 saakka. Hän jäi ennenaikaiselle eläkkeelle kyllästyttyään yliopistomaailman silloiseen henkeen.
Leinosen väitöskirjan aiheena oli venäjän kielen verbien aspektien merkitykset, ja tämä tutkimus nauttii kansainvälistä arvostusta. Myöhemmin hän vertaili suomen ja venäjän lauserakenteita sekä tutki puhutun venäjän piirteitä. Hän myös pani alulle Suomen venäläisen populaation muistitiedon tutkimuksen, erityisesti Karjalan kannaksen venäläisten evakkojen, josta aiheesta hän ohjasi useita opinnäytetöitä. Leinosen omat tutkimukset tältä alueelta koskevat kielikontakteja sekä suomenvenäläisten perinteitä ja arkihistoriaa. Leinonen kiinnostui myös Stadin slangin venäläisperäisistä sanoista.
Myöhemmällä iällään Leinonen opetteli komin kielen ja laati komilaisten kollegojen kanssa tutkimuksia tuon kielen rakenteesta sekä sen alueella olleista kielikontakteista. Hän tutki myös laajemmin Pohjois-Venäjän suomalais-ugrilaisten kielten ja kansojen tutkimushistoriaa.
Leinonen oli myös arkistotutkija. Lisäksi hän käänsi suomeksi pohjoisia alueita käsitteleviä kansa- ja kielitieteellisiä tutkimuksia ja matkakertomuksia. Hän osallistui myös Michael Branchin A. J. Sjögren -projektiin kirjoittamalla tämän päiväkirjoja puhtaaksi Kansalliskirjaston nettijulkaisua varten.
Eläkevuosinaan Leinonen ryhtyi harrastamaan balttilaisia kieliä sekä niiden alueella tapahtuneita kielikontakteja. Hän opetteli latvian kielen ja käänsi myös latvialaista kirjallisuutta suomeksi. Lisäksi hän harrasti latvian kulttuuria laulamalla Helsingin latvialaisen kuoron riveissä.
Leinonen harrasti myös taidemaalausta sekä lintujen tarkkailua ja matkailua.
Porin Ässien SM-liigakausi 2016–2017

Porin Ässien SM-liigakausi 2016–2017 oli jääkiekkoseura Porin Ässien 41. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 49. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Ässien edellinen kausi oli päättynyt runkosarjassa sijalle 12.
Ässät kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kymmenenneksi sijoittuneen Tampereen Ilveksen. Ässät putosi jatkosta, kun Ilves vei voitot 1–2. 
Joukkue.
Valmennus:
Huolto:
Cheer Up

Cheer Up on Christy Garlandin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-kanadalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva on urheilu- ja henkilödokumentti rovaniemeläisestä nuorten cheerleaderjoukkueesta. Joukkueen teini-ikäiset tytöt tekevät kaikkensa täyttääkseen omat ja muiden odotukset, mutta joukkue menestyy kisoissa kuitenkin huonosti. Patricialle, Ainolle ja Miialle itsensä, oman paikkansa sekä perheen merkityksen löytäminen on lopulta paljon tärkeämpää kuin yhdenkään kilpailun voitto.
Hella (yritys)

Hella GmbH &amp; Co. KGaA on saksalainen ajoneuvovarusteiden valmistaja, joka tunnetaan erityisesti ajoneuvovalaisinten ja -heijastimien tekijänä. Hellalla on noin 33 700 työntekijää ja noin 90 tehdasta ympäri maailmaa, ja se on yksi Saksan sadasta suurimmasta yrityksestä. Vuonna 2012 Hella oli maailman 33. suurin autoteollisuuden komponenttitoimittaja.
Hella Lighting Finland Oy.
Suomessa Hella-konserni omistaa Salossa toimivan Hella Lighting Finland Oy:n. Se perustettiin Talmu-nimisenä vuonna 1955, ja vuonna 1983 se siirtyi saksalaisen Hellan omistukseen. Nykyisin se on LED-tuotteita valmistava yritys Pohjoismaissa, joka toimittaa valaisintekniikkaa ajoneuvoteollisuuden lisäksi kiinteistöihin ja risteilyaluksiin. Hella valmisti ensimmäiset LED-valaisimensa vuonna 1992.
Lokakuussa 2016 Hella ilmoitti lopettavansa 180 henkilöä työllistävän Salon-tehtaan vuoteen 2018 mennessä ja siirtävänsä tuotannon Romaniaan.
Kirsti Rein

Kirsti Sofia Gabriella Rein (24. elokuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1994) oli suomalainen taidemaalari, joka käytti pääasiassa öljyvärejä ja pastelliliituja. Hän erikoistui henkilö- ja maisemamaalauksiin.
Reinin vanhemmat olivat professori Gabriel Rein ja Elsa Rein (o.s Torckell). Kirsti Rein kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1919 ja opiskeli taidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1919–1922. Lisäoppia hän hankki opintomatkoillaan Pariisiin 1927 ja 1930 ja Tukholmaan 1928. Pariisissa hänen opinahjojaan olivat Académie Colarossi, Académie Ranson ja Académie André Lhote, ja Tukholmassa häntä opetti Henrik Blomberg.
Kirsti Reinin teoksia oli ensi kerran esillä taidenäyttelyssä Helsingissä 1934. Hänen teoksiaan hyväksyttiin Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1934, 1938 ja 1941. Suomen Taideyhdistyksen ryhmänäyttelyyn Rein otti osaa 1934 ja Kuvataiteilijaseniorien ryhmänäyttelyyn 1976–1990 paitsi vuonna 1981. Hänellä oli näyttely Helsingissä vuosina 1929, 1933 ja 1954. Reinin teoksia on eri kokoelmissa, kuten Helsingin yliopistolla, Turun yliopistolla, Åbo Akademilla ja Helsingin kaupungin kokoelmissa. Kirsti Rein oli Taidemaalariliiton ja Kuvataiteilijaseniorien jäsen.
Anna-Liisa Riikkala

Anna-Liisa Riikkala (oik. Ranta; 3. toukokuuta 1911 Turku – 9. lokakuuta 1994) oli suomalainen taidemaalari, joka teki pääasiassa henkilö- ja maisemamaalauksia.
Riikkalan vanhemmat olivat valokuvaaja Frans Hjalmar Renvall ja Maria Josefina Jumppi. Hänen puolisonsa oli taidemaalari Viljo Ranta. Riikkala kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Turun suomalaista tyttökoulua. Sen jälkeen hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1926–1930.
Riikkalan teoksia oli ensi kerran näytteillä Turussa 1930, Nuorten näyttelyssä niitä oli esillä vuosina 1940 ja 1943. Ulkomailla järjestetyistä suomalaisen taiteen näyttelyistä hän otti osaa 1943 Saksassa pidettyyn naistaiteilijoiden näyttelyyn sekä 1946 Ruotsin Göteborgissa esillä olleeseen Turun taiteilijoiden yhteisnäyttelyyn. Riikkala kuului turkulaisten taiteilijoiden muodostamaan Ryhmä 9:ään ja hän oli myös Turun taiteilijaseuran jäsen sekä seuran johtokunnan jäsen 1936–1944.
Lung Hsiang

Lung Hsiang () oli keisarillisen Kiinan laivaston Qing-dynastian Nanyangin laivaston tykkivene.
Valmistus.
G. Rendellin suunnittelema alus tilattiin Mitchell &amp; Companylta Low Walkerin telakalta, missä köli laskettiin 21. syyskuuta 1875 telakkanumerolla 327. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1876 nimellä "Alpha". Sen koeajot alkoivat 8. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta vuoden 1895 tienoilla.
Ismo Lindell

Ismo Veikko Ilmari Lindell (s. 23. marraskuuta 1939) on suomalainen tekniikantutkija. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori vuodesta 1989. Hänen tutkimuskohteensa on sähkömagneettista kenttäteoriaa. Vuodesta 1996 hän oli Suomen akatemian akatemiaprofessori.
Lindellille myönnettiin vuonna 2010 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta "Sähkön pitkä historia" (Otatieto-sarja, Gaudeamus). Perusteluissa lautakunta totesi, että se on
Zero (Kypckin albumi)

Zero (ven. Зеро) on suomalaisen doom metal -yhtye Kypckin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 16. syyskuuta 2016 levymerkillä Ranka Kustannus. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.
Kappaleesta ”Ja svoboden” julkaistiin musiikkivideo.
Vastaanotto.
Albumi sai positiivisen vastaanoton. Kaaoszinen Sirpa Pelli piti albumia erinomaisena, ja kehui erityisesti yhtyeen kiinnostusta historiaan, kieleen ja kulttuuriin sekä mustaan huumoriin. Imperiumin Tuomio Harju arvioi albumin yhtyeen sen astisista harkituimmaksi kokonaisuudeksi sekä yhdeksi parhaimmista vuonna 2016 julkaistuista levyistä. V2.fi-sivuston Jesse Kärkkäinen totesi albumin olevan yhtyeen tähän mennessä monipuolisin julkaisu, jonka karu kauneus sykähdyttää. Hän nimesi levyn yhdeksi vuoden vaikuttavimmista kokonaisuuksista.
Bodil Lindfors

Bodil Juanita Lindfors (s. 1951) on suomalainen ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija ja psykoterapeutti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän on saanut kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 1979 teoksesta "Anteckningar från ett hus vid floden".
Lindfors on opettanut psykologiaa Åbo Akademissa. Hänellä on ollut vuodesta 1990 oma psykoterapeutin vastaanotto.
Lindforsin tuotannosta on sanottu, että siinä on itämaisia vaikutteita, ja hän suosii surrealistisia aistimusvoimaisia kielikuvia.
Teokset.
Lindforsin runosuomennoksia on antologiassa "Talvi on hiljaisuutta ja vastarintaa" (WSOY 1986).
Mimosoideae

Mimosoideae on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva alaheimo. Se sisältää nykyisin hernekasveihin luettuja sukuja, jotka aikaisemmin käsitettiin erilliseksi "tuntopuukasvien" ("Mimosaceae") heimoksi.
Alaheimoon kuuluu noin 80 sukua ja yli 3000 lajia, joista noin puolet on mimosia ja akaasioita laajana ryhmänä. Kasvit ovat useimmiten puuvartisia ja niitä esiintyy trooppisilla alueilla. Viileiltä ilmastoalueilta alaheimon kasvit puuttuvat.
Kaitajärvi (Lempäälä)

Kaitajärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Kaitajärvi on osa Sikojoen valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se sijaitsee Lempäälän pohjoisosissa olevan korkean Multivuoren pohjoispuolella. Järvi sijaitsee siellä soistuneella alanteella, joka on kevyesti ojitettu. Järveen on johdettu seitsemän suo-ojaa, joista yksi tuo koillispäähän kuusi metriä korkeammalla olevan Matojärven laskuvedet. Järven lounaispäästä lähtee Kaitajärvenoja, joka on sen 1,4 kilometriä pitkä laskuoja ja joka laskee Ylinenjärveen. Järvien vedenpinnoilla on 24 metriä korkeuseroa. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Järvi on muuten autio, mutta se on Birgitan polulla ja sen kaakkoisrannalla on kaminalla lämmitettävä kota. Sinne johtaa myös polut läheisiltä metsäautoteiltä, joille pääsee Pirkkalan Keskisenkylältä tai Lempäälän Asemakylältä.
Historiaa.
Järvi on ollut varsin pitkään koskemattomana erämaajärvenä. Vuoden 1975 peruskartassa näkyvät suo-oja ovat ensimmäiset yritykset parantaa metsänkasvua järven ympäristössä.
Mäkimaitteet

Mäkimaitteet ("Dorycnium") on suku hernekasvien heimossa. Se luokitellaan myös maitteiden ("Lotus") synonyymiksi, jolloin mäkimaitelajit siirretään maitteisiin.
Lajeja.
Lajeja esiintyy Kanariansaarilla ja Välimeren ympäristössä.
Masmalot

Masmalot ("Anthyllis") on kasvisuku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu 23 lajia, joista suurin osa esiintyy Etelä-Euroopassa ja Välimeren alueella. Pohjoismaissa esiintyy yksi suvun laji, hyvin monirotuinen masmalo eli euroopanmasmalo. Lajista erotetaan Pohjoismaissa seitsemän ja Suomessa neljä eri alalajia.
Nivelvirnat

Nivelvirnat ("Coronilla") on kasvisuku hernekasvien heimossa. Suvun lajeja kasvaa alkuperäisenä Euroopassa ja sen lähialueilla. Nivelvirnoihin on luokiteltu 11 lajia ja kärsäpalot ("Securigera") samaan sukuun yhdistettynä 24 lajia.
Lajeja.
Suomessa kasvaa hyvin harvinaisena satunnaistulokkaana etelämpää Euroopasta levinnyttä keltanivelvirnaa. Se on yksivuotinen, matalakasvuinen, keltakukkainen ruohokasvi, jonka palot ovat suvulle tyypillisesti kuroutuneet ja kypsänä katkeilevat. Sukuun aiemmin luettu kirjokärsäpalko eli kirjonivelvirna ("Securigera varia" syn. "Coronilla varia") on siirretty kärsäpalkojen sukuun.
Kahviherneet

Kahviherneet ("Cicer") on suku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu 46 lajia.
Lajeja.
Kikkahvihernettä ja kanariankahvihernettä viljellään ravintokasvina. Kikkahviherne on Länsi-Aasiasta kotoisin oleva yksivuotinen, pystykasvuinen, karvainen ruohokasvi, jonka palko on yksi- tai kaksisiemeninen.
Kanneluuri

Kanneluuri eli kanneli (&lt; , ’ruoko’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pystyuurre pylvään tai pilarin varressa. Kanneluureja käytettiin antiikin aikana pylväissä korostamaan rakennuksen pystylinjoja.
Kanneluureja oli satunnaisesti pylväissä jo mykeneläisellä ajalla, mutta ne yleistyivät vasta myöhemmin. Kaikissa kolmessa tärkeimmässä klassisessa pylväsjärjestelmässä pylväät ovat uurretut. Doorilaisessa pylväässä oli 16–20 matalaa uurretta, joita erottivat toisistaan terävät kulmat. Joonialaisessa ja korinttilaisessa pylväässä kanneluureja oli 20–24. Ne olivat kapeampia ja syvempiä kuin doorilaisessa pylväässä, ja niitä erotti toisistaan pieni tasapinta.
Kanneluurit veistettiin vasta pystytettyyn pylvääseen. Esimerkiksi Segestan temppelin, Selinuksen Temppeli G:n ja Stratoksen Zeuksen temppelin jääminen keskeneräiseksi näkyy muun muassa siinä, ettei niiden pylväissä tai säilyneissä pylväänosissa ole kanneluureja.
Kolmioat

Kolmioat ("Gleditsia") (suomenkielinen nimi kolmi-oat on yhdyssana; suvun tyyppilajin "G." "tri"-"acanthos" mukaan) on kasvisuku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu 13 lajia. Kolmiokia esiintyy alkuperäisenä Amerikassa ja osassa Aasiaa. Pohjoisamerikkalainen lännenkolmioka on levinnyt useille mantereille ja eri maihin, muun muassa Keski- ja Itä-Eurooppaan.
Seasick Steve

Seasick Steve, oikea nimi: Steven Gene Wold, ent. sukunimi Leach, on yhdysvaltalainen blueslaulaja. 
Seasick Steve on kertonut taustastaan tarinaa että hän on elänyt kiertolaisena ja ollut katusoittajana Pariisissa. Matthew Wright paljastaa kuitenkin kirjoittamassaan elämäkerrassa "Ramblin' Man", että Seasick Steve on rakennettu hahmo ja että Wold on ilmoittamaansa kymmenen vuotta nuorempi ammattimuusikko, joka 1970-luvulla soitti intialaisvaikutteisessa Shanti-yhtyeessä ja diskosoulyhtyeessä Crystal Grass. Vuonna 1985 hän tuotti silloin jo Wold-nimisenä Modest Mousen ensimmäisen albumin. 2000-luvun vaihteessa hän siirtyi Norjaan ja työskenteli tuottajana. Sen jälkeen hän omaksui köyhän kulkurin Seasick Steven roolin. Esimerkiksi Soundissa Ville Pirinen sanoi että hän on "sataprosenttisen kulkuriuskottava blueskäppänä".
Seasick Steve esiintyi vuonna 2009 Provinssirockissa.
Battle Born

Battle Born on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Killersin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2012. 
Albumilta julkaistiin kolme singleä, "Runaways", Miss Atomic Bomb" ja "Here with Me".
"Battle Born" sai kriitikoilta vastaanoton. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 3.