Someron murre

Someron murre on lounaishämäläisten Someron ja Somerniemen pitäjien kansankieli, jossa on sekä lounaismurteiden että hämäläismurteiden piirteitä.
Kielimaantieteellinen asema.
Suomen murteiden joukossa Someron murre sijoittuu omaksi ryhmäkseen Vihdistä Merikarvialle ulottuvalla kapealla vyöyhykkeellä varsinaisten lounaismurteiden ja hämäläismurteiden puhuma-alueiden välillä puhuttavien lounaisten välimurteiden joukossa. Hämäläismurteista se eroaa lukuisten lounaismurteisuuksiensa takia ja lounaismurteista sekä myös lounaisiin välimurteisiin kuuluvista Turun seudun ylämaan murteista suuremman hämäläisvaikutuksen takia. Muita lounaisten välimurteiden alaryhmiä ovat Vihdistä Lohjalle puhuttavat Länsi-Uudenmaan murteet, Auranmaalla puhuttavat Turun seudun ylämaan murteet, Ala-Satakunnan murteet ja Porin seudun murteet.
Tuntomerkit.
Someron murteen piirteinä "Someron murrekirjan" koonnut akateemikko Pertti Virtaranta luettelee muun muassa seuraavia:
Vierasperäiset äänteet.
Alun perin vierasperäisten äänteiden ja äänneyhtymien edustus Someron murteessa on horjuva:
Astevaihtelu.
Astevaihtelun piirissä Someron murteessa esiintyvät seuraavat tapaukset:
Sananloppuiset konsonantit.
Sananloppuinen "k" :
Sananloppuinen "t" :
Sananloppuinen "n" :
Sijamuodot.
Omistusliitteettömiä sijamuotoja:
Yleiskielestä poikkeavia partikkeleita:
Ajan ilmaukset:
Omistusliitteet.
Omistusliitteissä ovat Someron murteessa langenneet yhteen toisaalta yksikön ja monikon ensimmäisen persoonan muodot ja toisaalta yksikön ja monikon toisen ja kolmannen persoonan muodot: "(mun, meitin) isäin, äitiin, sisarein, vanhempain; (sun, teitin, hänen, heitin) isäs, äituis, miähes, sisares, vanhempas". Yksitavuisia omistusliitteisiä muotoja ovat esimerkiksi: "(mun) tyäin, (sun, hänen, heitin) tyäs."
Murrekirjallisuutta.
Someron murrekirja.
Someron murteesta on ilmestynyt vuonna 1973 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran julkaisemassa "Kotiseudun murrekirjoja" -sarjassa sen ensimmäisenä niteenä Akateemikko Pertti Virtarannan kokoama "Someron murrekirja", joka sisältää Suomen kielen nauhoitearkistoon ja Suomalaisen kirjallisuuden seuran Kansanrunousarkistoon koottuja somerolaisten ja somerniemeläisten murteenpuhejien nauhoitettuja puhenäytteitä kirjalliseen muotoon litteroituna sekä Pertti Virtarannan kirjoittaman Someron murteen esittelyn. Kertojista on teoksessa myös lyhyet elämäkertatiedot ja kuvia ja kirjan lopussa on sanahakemisto. Sittemmin vastaavia murrekirjoja on tehty Suomen eri paikkakunnilta useita (esimerkiksi "Tyrvään murrekirja" 1976).
Muuta kirjallisuutta.
Murrekirjan ohella Someron murretta sisältyy etenkin somerolaisen kotiseututyön keskeisen vaikuttajan, myös murrekirjahankkeessa yhtenä aloitteentekijänä olleen filosofian tohtori ja kotiseutuneuvos Tapio Horilan (1910–2006) 1970-luvulla järjestämien keruukilpailujen sekä aiempien 1880–1950-luvun keruiden tuloksena syntyneeseen kokoelmaan "Someron sananparsia" (1977), joka ilmestyi Suomalaisen kirjallisuuden Seuran sarjassa "Kansanelämän kuvauksia". Samoin Someron murretta sisältyy Tapio Horilan kokoamiin, niin ikään keruukilpailun tuloksena syntyneisiin kaskukokoelmiin "Ilo irti. Kaskuja Somerolta 1." (1979) ja " Velmuiluja. Kaskuja somerolta 2." (1980). Kirjoituksia Someron murteesta ja kansankulttuurista sisältyy myös Horilan vuonna 1990 ilmestyneeseen kirjoituskokoelmaan "Lehtori ja hänen syrjähyppynsä".
Leimallisin piirre.
Kun Someron-Somerniemen murre esiintyy Suomen murrekartassa omana ryhmänään, se samalla poikkeaa kaikista naapurimurteistaan, joita ovat lännessä Turun läänin Koskella ja vanhassa Marttilan emäpitäjässä puhuttavat Turun ylämaan murteet; etelässä alkujaan Uskelan emäpitäjän kuuluneissa Kuusjoella ja Kiikalassa puhuttavat varsinaisten lounaismurteiden itäryhmän murteet; idässä Nummella ja Pusulassa, Lohjan vanhan emäpitäjän alueella puhuttavat Länsi-Uudenmaan murteet; pohjoisessa Ypäjällä, Jokioisissa ja Tammelassa, vanhan Tammelan emäpitäjän alueella puhuttavat etelähämäläiset murteet; sekä luoteessa, Loimaalla ja Mellilässä vanhan Loimaan emäpitäjän alueella puhuttavat Ala-Satakunnan murteet. Näin juuri murretta voidaan Tapio Horilan mukaan pitää kaikkein leimallisimpana somerolaisena piirteenä, kun täsmälleen samanlaista murretta ei puhuta missään muualla.
Tästä omaleimaisuudesta todistavat myös sananparret, joissa toisaalta somerolaiset ovat kiinnittäneet huomiota naapuripitäjien murteisiin ja nämä vastaavasti Someron murteeseen: