tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kreuzlingen

Kreuzlingen on kaupunki Thurgaun kantonissa Koillis-Sveitsissä. Kaupunki sijaitsee Saksan rajalla, rajanaapuri on Konstanzin kaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 22 000 ja pinta-ala 11,48 neliökilometriä. Asukkaista enemmistö on ulkomaalaisia: vakinaisista asukkaista 54 prosentilla ei ole Sveitsin kansalaisuutta.
Maantiede.
Kreuzlingen sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Bodenjärven rannalla.
Liikenne.
Kreuzlingen on rajanylityspaikka Saksaan. Moottoritie A7 johtaa kaupungista lounaaseen kohti Winterthuria. Kreuzlingenistä on rautatie neljään suuntaan: Saksan-rajan ja Reinin yli pohjoiseen, länteen Schaffhauseniin, kaakkoon kohti Romanshornia sekä etelään Weinfeldeniin.
Bohumil Tomášek

Bohumil Tomášek (21. kesäkuuta 1936 Liberec – 2. marraskuuta 2019) oli Tšekkoslovakiaa edustanut koripalloilija.
Tomášek saavutti Tšekkoslovakian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Turkissa 1959 ja Suomessa 1967. Kesäolympialaisissa hän sijoittui Tšekkoslovakian maajoukkueessa viidenneksi Roomassa 1960. Mitaliturnaustensa lisäksi Tomášek pelasi EM-kilpailuissa vuosina 1961, 1963 ja 1965.
Celestín Mrázek

Celestín Mrázek on Tšekkoslovakiaa edustanut, kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Mrázek saavutti Tšekkoslovakian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Suomessa 1967.
Jiří Marek

Jiří Marek on Tšekkoslovakiaa edustanut, kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Marek saavutti Tšekkoslovakian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Suomessa 1967. Hän kuului Tšekkoslovakian kokoonpanoon myös Jugoslavian EM-kilpailuissa 1961, missä maa sijoittui viidenneksi.
Vladimír Heger

Vladimír Heger (30. tammikuuta 1932 – 1. maaliskuuta 2021) oli tšekkiläinen, aikaisemmin tšekkoslovakialainen, kilpauransa päättänyt koripallovalmentaja ja koripalloilija.
Pitkän valmentajanuransa aikana Heger valmensi muun muassa Tšekkoslovakian miesten maajoukkuetta, Tšekkoslovakian naisten maajoukkuetta, Alankomaiden miesten maajoukkuetta, Portugalin miesten maajoukkuetta ja Turkin miesten maajoukkuetta. Tšekkoslovakian miehet Heger valmensi EM-hopealle Suomessa 1967 ja joidenkin lähteiden mukaan myös EM-pronssille Italiassa 1969. Hänen aikanaan Tšekkoslovakian miesjoukkue pelasi myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972, Montréalin kesäolympialaisissa 1976, vuoden 1974 MM-kilpailuissa ja useissa EM-kilpailuissa. Tšekkoslovakian naiset Heger johdatti EM-pronssille Puolassa 1978. Myös Alankomaiden miesjoukkue osallistui Hegerin valmennuksessa EM-kilpailuihin.
Jonathan M. Wainwright

Jonathan Mayhew Wainwright IV (23. elokuuta 1883 Walla Walla, Washington – 2. syyskuuta 1953 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka toimi komentajana toisessa maailmansodassa. Hän joutui antautumaan Japanille Filippiinien taistelun päätteeksi toukokuussa 1942, mutta sai mainetta sitkeästä vastarinnastaan.
Ennen toista maailmansotaa.
Wainwright syntyi sotilasperheeseen ja valmistui upseeriksi West Pointin sotilasakatemiasta vuonna 1906. Hän palveli ratsuväkijoukoissa Texasissa ja Filippiineillä, jossa hän osallistui moro-kapinan kukistamiseen. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli länsirintamalla 82. divisioonan esikuntaupseerina. Vuodesta 1936 hän oli ratsuväkirykmentin ja myöhemmin ratsuväkiprikaatin komentajana. Syyskuussa 1940 Wainwright ylennettiin kenraalimajuriksi ja hänet lähetettiin divisioonankomentajaksi Filippiineille. Yhdysvaltojen joutuessa sotaan joulukuussa 1941 saaren amerikkalaiset joukot olivat periaatteessa taistelukykyisiä, mutta niitä tukevien filippiiniläisten joukko-osastojen koulutus oli pääosin kesken.
Toisessa maailmansodassa.
Japanilaiset onnistuivat jo hyökkäyksensä ensimmäisenä päivänä tuhoamaan amerikkalaisten lentokoneet Clarkin lentotukikohdassa, ja ilman niitä amerikkalaiset eivät kyenneet torjumaan 10. joulukuuta alkanutta maihinnousua Luzonin saarelle. Pohjois-Luzonin joukkoja komentanut Wainwright joutui tammikuun alkuun mennessä perääntymään Bataanin niemimaalle. Hänet nimettiin 7. tammikuuta Bataanille keskitetyn armeijakunnan komentajaksi. Kun kenraali Douglas MacArthur kutsuttiin muualle, Wainwright nimettiin 12. maaliskuuta 1942 kaikkien Filippiineillä olleiden amerikkalaisten joukkojen komentajaksi, vaikka tilanne oli jo täysin toivoton. Hänet myös ylennettiin kenraaliluutnantiksi 20. maaliskuuta. Wainwright siirsi päämajansa Manilanlahdella sijainneelle Corregidorin linnoitussaarelle, jossa hän jatkoi vastarintaa 11 000 miehen voimin vielä sen jälkeenkin kun Bataanille jääneet joukot joutuivat antautumaan 9. huhtikuuta. Japanin armeija moukaroi saarta jatkuvalla tykkitulella ja ilmapommituksilla ja huolto katkesi lähes täydellisesti, mutta Wainwrightin nälkiintyneet miehet pitivät pintansa, kunnes japanilaiset 5. toukokuuta onnistuivat tekemään maihinnousun Corregidorille. Wainwright antautui seuraavana päivänä. Hän joutui antamaan antautumiskäskyn myös Etelä-Filippiinien amerikkalaisille joukoille, koska japanilaisten komentaja kenraali Masaharu Honma asetti sen ehdoksi Corregidorin antautumisen hyväksymiselle ja Wainwright halusi pelastaa joukkonsa turhalta verilöylyltä. MacArthur yritti turhaan kumota käskyn.
Wainwright oli japanilaisten sotavankina Formosalla ja Mantšuriassa sodan loppuun asti. Hän sai osallistua Japanin antautumisseremoniaan syyskuussa 1945. Palattuaan kotimaahan häntä juhlittiin sankarina ja hän sai Medal of Honor -kunniamerkin sekä ylennyksen kenraaliksi. Oltuaan vuoden 4. armeijan komentajana hän vetäytyi palveluksesta vuonna 1947 ja toimi viimeiset vuotensa liikemiehenä Texasissa. Kuoltuaan vuonna 1953 Wainwright haudattiin Arlingtonin sotilashautausmaalle Washingtoniin.
Weinfelden

Weinfelden on kaupunki Thurgaun kantonissa Koillis-Sveitsissä. Kaupungin asukasluku on runsaat 11 000 ja pinta-ala 15,5 neliökilometriä. 
Maantiede.
Weinfelden sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Thurjoen varrella.
Liikenne.
Valtatie 14 (H14) Frauenfeldistä Romanshorniin kulkee Weinfeldenin kautta. SBB:n rautatie Winterthurista Romanshorniin kulkee kaupungin kautta. Lisäksi Weinfeldenistä on rautatieyhteys pohjoiseen, Kreuzlingeniin, sekä etelään, Wiliin.
Wetzikon

Wetzikon on kaupunki Zürichin kantonissa Koillis-Sveitsissä. Kaupungin asukasluku on runsaat 24 000 ja pinta-ala 16,7 neliökilometriä.
Maantiede.
Wetzikon sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa pari kymmentä kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne.
Wetzikonista on rautatieyhteys neljään suuntaa: luoteeseen kohti Dübendorfia, pohjoiseen Winterthurin suuntaan, kaakkoon Hinwiliin sekä etelään Rapperswiliin.
Fred Kerley

Fred Kerley (s. 7. toukokuuta 1995) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päämatka on ollut aiemmin 400 metrin juoksu ja vuodesta 2021 lähtien myös 100 ja 200 metrin juoksut. Hän on pituudeltaan 191 cm.
Kerley voitti 400 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2017. Hän voitti samana vuonna NCAA:n 400 metrin mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sai hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 400 metrillä 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 44,17. Lisäksi hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen voittaessa 4 × 400 metrin viestin maailmanmestaruuden ajalla 2.56,69.
Kerley saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 100 metrillä ennätyksellään 9,84. Hän voitti 100 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2022 ajalla 9,77 juostuaan välierissä ennätyksensä 9,76. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti 100 metrillä kultaa ajalla 9,86. Alkuerissä hän juoksi ajan 9,79. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 metrin välierissä ja juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti 100 metrillä pronssia ajalla 9,81.
Kerley juoksi 400 metrin ulkorataennätyksensä 43,64 Des Moinesissa 27. heinäkuuta 2019. Hallissa hän on juossut saman matkan parhaimmillaan aikaan 44,85 Texasin College Stationissa 11. maaliskuuta 2017. 200 metrin ennätyksensä 19,76 hän juoksi Nairobissa 18. syyskuuta 2021. 60 metriä hän on juossut hallissa parhaimmillaan aikaan 6,55 vuonna 2024.
Elokuussa 2025 Kerley määrättiin toistaiseksi voimassa olevaan urheilun toimintakieltoon hänen laiminlyötyään olinpaikkatietojensa ilmoittamisen. Syyskuussa 2025 hän ilmoitti osallistuvansa keväällä 2026 dopingolympialaisinakin tunnettuun Enhanced Gamesiin, jossa yritetään rikkoa maailmanennätyksiä järjestelmällisen dopingin käytön avulla.
B&amp;B Magazine

B&amp;B Magazine (esp. "B&amp;b, de boca en boca") on espanjalainen komedia- ja draamasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat muotilehden toimitukseen. Sarjaa on tehty kaksi tuotantokautta. 16-jaksoinen ensimmäinen kausi alkoi Espanjassa 17. helmikuuta 2014. Toinen kausi alkoi 16. syyskuuta 2015. Suomessa Yle on esittänyt B&amp;B Magazinen ensimmäisen kauden netissä Yle Areenassa kesäsarjana vuonna 2015 julkaisten viisi jaksoa kerrallaan kerran viikossa. Toista kautta ei ole esitetty Suomessa.
B&amp;B Magazinen tekijät ja näyttelijät ovat osittain samoja, kuin aiemmin ilmestyneessä "Serranon perheessä".
Tapahtumat.
B&amp;B Magazine on ihmissuhdesarja, joka käsittelee B&amp;b -nimisen muotilehden teon arkea. Tapahtumat sijoittuvat yleensä lehden toimituksen tiloihin, jutun tekoon liittyviin haastattelu- ja kuvauskohteisiin sekä lehden toimittajien ja omistajan koteihin. Lehden työntekijät kilpailevat keskenään juttujen saamisessa, haastateltavat ja haastattelutilanteet ovat oikukkaita ja lehden korruptoitunut ja varakas omistaja painostaa julkaisemaan liiketoimiaan hyödyttäviä artikkeleita.
Sarjassa käsiteltyjä teemoja ovat muun muassa taloudellinen epätasa-arvo, köyhyys, korruptio, toimittajien kohtaama painostus sekä vanhempien käyttämä määräysvalta teini-ikäisiin ja aikuisiin lapsiinsa.
Juoni.
B&amp;B Magazinessä ei ole vain yhtä päähenkilöä. Sarjan alussa toimittajat uskovat, että keski-ikäinen Candela (Belén Rueda) nimitettäisiin lehden päätoimittajaksi, mutta B&amp;b:n omistaja Óscar (Adolfo Fernández) valitseekin päätoimittajaksi toimituksen ulkopuolelta tulevan Pablon (Gonzalo de Castro). Pablo ja Candela ovat seurustelleet vuosikymmeniä sitten, Pablo kuitenkin jätti Candelan syytä selittämättä muuttaen Latinalaiseen Amerikkaan ja seurustelee nyt lehden omistajan tyttären Claran (Cristina Alarcón) kanssa. Candela ei ole kertonut Pablolle, että heillä on yhteinen teini-ikäinen tytär Sonia (Macarena García), joka unelmoi äitinsä tapaan toimittajan ammatista.
Laganosuchus

Laganosuchus on sukupuuttoon kuollut krokotiilimaisten arkosaurien suku. Sen fossiileja on löydetty Nigeristä ja Marokosta myöhäiseltä liitukaudelta. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista "laganon" (pannukakku) ja "souchos" (krokotiili). Samalla kun "Laganosuchus thaumastos" löydettiin Echkarin muodostumasta Nigeristä, löydettiin myös muita krokotiilieläimiä kuten "Anatosuchus" ja "Kaprosuchus" samasta paikasta. Sen kuvanneet tutkijat antoivat sille lempinimen ”PancakeCroc” (pannukakkukrokotiili). Toinen laji, "L. maghrebensis", löydettiin Kem Kem Bedsistä Marokosta.
Kuvaus.
"L. thaumastos" oli arviolta kuusimetrinen tanakka kalansyöjä, jolla oli noin metrin mittainen litteä kallo. Serenon mukaan se saattoi odottaa saalista sirot, terävähampaiset leuat ammollaan tuntikausia.
Suomi (1911–1912)

Suomi oli Tampereella ja Helsingissä vuosina 1911–1912 ilmestynyt sanomalehti.
Pertti Uotilan julkaisema ja toimittama "Suomi" ilmoittautui ”Suomen maataviljelevän väestön ja kansallisen sivistyksen äänenkannattajaksi”. Se oli maanviljelijöille suunnattu sitoutumaton uutis- ja artikkelilehti. Tavoitteena oli yhdistää sekä suur- että pienviljelijät.
Kuudesti viikossa ilmestynyt "Suomi" oli taloudellisesti ja myös journalistisesti kunnianhimoinen yritys. Toukokuussa 1912 Uotila siirsi lehtensä Tampereelta Helsinkiin, mutta se lakkasi jo kesäkuussa ilmeisesti taloudellisista syistä.
Honor 9

Honor 9 on Huawein valmistama älypuhelin, joka julkaistiin 16. kesäkuuta 2017. Se on suositun Honor 8:n seuraaja. Honor 9 on osa Huawein valmistamaa Honor-mallistoa.
Ominaisuudet.
Honor 9 käyttää Androidiin pohjautuvaa Emotion UI -käyttöliittymää. Puhelimessa on kahdeksanytiminen (4 × 2,4 GHz &amp; 4 × 1,84 GHz) Kirin 960 -järjestelmäpiiri. Honor 9:ssa on 5,15 tuuman NEO IPS LCD -näyttö, jonka tarkkuus on 1 920 × 1 080 pikseliä. Honor 9:ssa on kaksi takakameraa, joista toinen on mustavalkoinen 20 megapikseliä ja toinen normaali 12 megapikseliä. Honor 9:ssa on USB Type-C -liitäntä, joka tukee Qualcommin Quick Chargea ja Huawein omaa pikalatausta.
Vierikko

Vierikko on suomalainen sukunimi, joka on esiintynyt etenkin Etelä-Pohjanmaalla sekä Hämeen pohjoisosissa ja Itä-Uudellamaalla. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Suomi–Finnland

Suomi–Finnland oli Helsingissä vuonna 1918 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin Suomen senaatin päätöksellä huhtikuussa 1918. Hankkeen takana olivat ilmeisesti Eero Erkko, K. A. Paloheimo ja Eero Järnefelt. Tarkoituksena oli levittää uutisia ja kirjoituksia Suomesta ulkomaille ja ulkomailta Suomeen. Ensisijaisena kohdeyleisönä olivat sisällissodan aikana Suomeen tulleet saksalaiset joukot, jotka vuoden lopussa poistuivat maasta. Päätoimittajina työskentelivät Uno Lorentz Lindelöf ja Karl Adolf Rafael Hakkarainen. Avustajakunta koostui lähinnä saksalaismielisestä akateemisesta eliitistä.
Kuudesti viikossa ilmestynyttä lehteä levitettiin alkuvaiheessa jopa 6 000–8 000 kappaleen painoksena. Myöhemmin sen levikiksi mainittiin 2 750 kappaletta. Ulkomaille suunnattuna tiedotusvälineenä "Suomi–Finnland" osoittautui liian suurisuuntaiseksi ja kalliiksi. Vuoden 1918 lopulla sen tilalle suunniteltiin viikkolehteä, joka jäi kuitenkin perustamatta.
Tornion Laakso

Tornion Laakso oli Torniossa vuosina 1912–1915 ilmestynyt sanomalehti.
Nuorsuomalaisten perustama "Tornion Laakso" oli poliittisesti laimea yleislehti, joka tavoitteli lukijoita myös Ruotsin puolelta Tornionjokea. Se kärsi taloudellisista ja kirjapaino-ongelmista, joiden takia painatus jouduttiin siirtämään Torniosta Kemiin.
Kahdesti viikossa ilmestyneen "Tornion Laakson" levikki oli 1 500 kappaletta vuonna 1913. Päätoimittajina työskentelivät V. K. Trast (1913), William Fritiof Ilmoni (1913–1915) ja Taavi Kahra (1915). Elokuussa 1915 lehden tilalle perustettiin Kemissä ilmestynyt "Pohjolan Sanomat".
Daniil Tarasov

Daniil Tarasov -nimisiä henkilöitä ovat:
Piet Cronjé

Piet Arnoldus Cronjé (4. lokakuuta 1836 Colesberg, Kapmaa – 4. helmikuuta 1911 Potchefstroom, Etelä-Afrikan unioni) oli buurikenraali, joka toimi komentajana buurisodissa.
Cronjé syntyi vanhaan hugenottisukuun brittiläisellä Kapmaalla, mutta päätyi jo lapsuudessaan suuren vaelluksen yhteydessä Transvaalin vapaavaltioon. Hän ryhtyi marraskuussa 1880 johtamaan Transvaalissa brittien valtaa vastaan suunnattua kapinaa, sillä buurit eivät hyväksyneet brittiviranomaisten suorittamia viljan takavarikointeja verot maksamatta jättäneiltä maanviljelijöiltä. Seuranneessa ensimmäisessä buurisodassa Cronjé johti Potchefstroomin piiritystä, jota hän jatkoi jopa maaliskuussa 1881 voimaan astuneen aselevon jälkeen kunnes paikallinen brittivaruskunta antautui. Hänet valittiin myöhemmin Transvaalin parlamentin eli Volksraadin jäseneksi ja hän tuki politiikassa presidentti Paul Krugeria. Tammikuun 1896 epäonnistuneen Jamesonin hyökkäyksen päätteeksi Cronjé otti vastaan Leander Jamesonin antautumisen Doornkopissa.
Toisen buurisodan puhjettua lokakuussa 1899 kenraali Cronjé nimitettiin Transvaalin läntisen armeijan komentajaksi. Hän ryhtyi piirittämään ensin Mafekingia ja liittyi pian myös Kimberleyn piiritykseen. Modderjoen taistelussa 28. marraskuuta 1899 hän kärsi nimellisesti tappion, mutta tuotti lordi Methuenin komentamille brittijoukoille suuret tappiot. Magersfonteinin taistelussa 11. joulukuuta Cronjé torjui Methuenin hyökkäyksen. Helmikuussa 1900 Cronjé torjui samalla paikalla myös Frederick Robertsin joukot. Brittien saatua kuitenkin Kimberleyn vapautettua piirityksestä Cronjé joutui perääntymään Bloemfonteinia kohti, kunnes kenraali John Frenchin joukot katkaisivat hänen tiensä. Jouduttuaan saarroksiin Cronjé puolustautui 18. helmikuuta alkaneessa Paardebergin taistelussa, jossa hän aluksi onnistui lyömään takaisin Herbert Kitchenerin hyökkäyksen ja tuottamaan briteille suuret tappiot, kunnes joutui lopulta 27. helmikuuta antautumaan 4 000:n miehensä kanssa. Britit pitivät Cronjéa sodan loppuun asti vankina Saint Helenan saarella.
Cronjé esiintyi Paardebergin taistelun ennallistuksessa Saint Louisin maailmannäyttelyssä vuonna 1904. Myöhemmin hän vietti eläkepäiviä Klerksdorpissa.
Runoilijakoti

Runoilijakoti () on Porvoon keskustassa sijaitseva kirjailija-asunto, jossa ansioitunut suomenruotsalainen kirjailija tai runoilija saa asua ilmaiseksi.
Runoilijakoti sijaitsee kolmikerroksisessa kivitalossa, jonka kaupunginarkkitehti Gotthard Flensborg (1723–1803) rakennutti itselleen vuosina 1764–1765. Kustantaja Holger Schildt ja hänen vaimonsa Mathilda ostivat rakennuksen vuonna 1920 ja lahjoittivat seuraavana vuonna suomenruotsalaiselle kirjailijayhdistykselle (Finlands svenska författareförening).
Talon ylläpito kävi vuosien varrella kalliiksi, ja vuonna 2000 kirjailijayhdistys lahjoitti talon Svenska litteratursällskapetille.
Rakennuksen asuinpinta-ala on 275 m², ja Museovirasto on suojellut sen ulkoasun ja huonejärjestyksen.
Kultarypykkä

Kultarypykkä ("Pseudomerulius aureus") on ruskolahoa aiheuttava sienilaji, jota tavataan yleensä lahomännyllä, joskus muillakin havupuilla, lähinnä keloilla ja hirsillä. Laji on lähes alustanmyötäinen. Laji on Suomessa silmälläpidettävä (NT). Tunnetummista sienilajeista kultarypykkä on kaukainen sukulainen samettijalalle.
Itiöemä on keltainen, oranssiin vivahtava. Sen alapinta on syvään säteittäisuurteinen, muttei kääpämäisen pillinen. Se on pehmeä ja reunoiltaan usein irti kasvupinnasta.
Piet Joubert

Petrus Jacobus (Piet) Joubert (20. tammikuuta 1831 Cango, lähellä Prince Albertia, Kapmaa – 27. maaliskuuta 1900 Pretoria, Transvaal) oli buurikenraali ja -poliitikko, joka toimi Transvaalin tasavallan varapresidenttinä ja sen armeijan ylipäällikkönä buurisodissa.
Joubertin isä oli köyhä maanviljelijä ja lähetyssaarnaaja, joka muutti suuren vaelluksen yhteydessä vuonna 1837 Natalin pohjoispuolelle. Perhe asettui myöhemmin Transvaalin Rustfonteiniin. Joubertin koulutus oli vaatimaton, mutta hän oli itseoppinut laintuntija ja menestynyt liikemies. Hänet valittiin Transvaalin parlamenttiin eli Volksraadiin ensi kerran vuonna 1860. Joubert nimitettiin 1870 Transvaalin yliprokuraattoriksi ja hän toimi virkaatekevänä presidenttinä presidentti Thomas François Burgersin oleskellessa Euroopassa vuosina 1875–1876. Kun Iso-Britannia vuonna 1877 julisti Transvaalin kruununsiirtomaakseen, Joubertista tuli yksi brittivaltaa vastustaneen liikkeen johtajista. Aluksi hän yritti yhdessä Paul Krugerin kanssa ratkaista asian neuvottelemalla, mutta kun tämä ei johtanut tuloksiin, buurit aloittivat joulukuussa 1880 aseellisen kapinan ja antoivat itsenäisyysjulistuksen. Kenraalikomendantiksi nimetty Joubert toimi Transvaalin armeijan ylipäällikkönä seuranneessa ensimmäisessä buurisodassa. Hän löi britit tammi–helmikuussa 1881 Laing’s Nekin, Schuinshoogten ja Majubavuoren taisteluissa, ja osallistui sodan jälkeen Pretorian rauhanneuvotteluihin, joiden tuloksena Transvaalin itsenäisyys palautettiin.
Joubert hävisi vuoden 1883 presidentinvaalit itseään vanhoillisemmalle Krugerille, mutta hänestä tuli kuitenkin Krugerin varapresidentti, ja hän oli jälleen virkaatekevänä presidenttinä Krugerin Euroopan-matkan aikana 1883–1884. Joubert olisi halunnut laajentaa Transvaalin aluetta, mutta Kruger vastusti ajatusta. Lisätäkseen vaikutusvaltaansa Joubert liittoutui Transvaalin brittiläisen vähemmistön eli niin sanottujen "uitlandereiden" kanssa, mikä syvensi kiistaa presidentti Krugerin kanssa. Joubert oli Krugerin vastaehdokkaana vielä vuosien 1888, 1893 ja 1898 presidentinvaaleissa, mutta hävisi joka kerralla, vaikkakin vuonna 1893 melko täpärästi. Vuoden 1896 Jamesonin hyökkäyksen jälkeisinä vuosina Joubert yritti sovitella Transvaalin ja Ison-Britannian välejä uuden sodan ehkäisemiseksi. Kun toinen buurisota lokakuussa 1899 syttyi, hänet nimitettiin uudelleen ylipäälliköksi. Hän valitsi sodassa hyvin varovaisen ja defensiivisen strategian. Buurijoukkojen menestys sodan alkuvaiheessa oli pääasiassa muiden komentajien ansiota eikä Joubert saanut hyödynnettyä sen tuomaa etua tehokkaasti. Paardebergin taistelussa helmikuussa 1900 kärsityn tappion jälkeen hän vetäytyi takaisin pääkaupunki Pretoriaan, jossa kuoli kuukautta myöhemmin. Uudeksi ylipäälliköksi tuli kenraali Louis Botha, joka Pretorian kukistumisen jälkeen onnistui jatkamaan sotaa sissisotana vielä lähes kaksi vuotta.
Linnamäen voimalaitos

Linnamäen voimalaitos () on Virossa Harjumaalla Jõelähtmessä sijaitseva Jägalan joessa toimiva vesivoimalaitos. Voimalan rakennus ja pato sijaitsevat Jõesuun kylässä ja patojärveä kutsutaan Linnamäen patojärveksi.
Voimalaitos.
Voimala sijaitsee 3,5 kilometriä tunnetun Jägalan vesiputouksen alapuolella. Se kuuluu nykyään Eesti Energialle ja se on 1,2 MW tehollaan Viron suurin vesivoimalaitos. Se tuottaa sähköenergiaa 5–7 GWh vuodessa.
Voimalassa on kolme turbiinia, joiden nimellistehot ovat 0,341 MW (4,0 m³/s virtaamalla), 0,384 MW (4,5 m³/s) ja 0,427 MW (5,0 m³/s).
Historiaa.
Voimalan rakentamista alettiin suunnitella vuonna 1917, kun suomalainen diplomi-insinööri Axel Werner Juselius sai valmiiksi sen suunnitelman. Voimala rakennettiin vuosina 1922–1924 ja se toimi vuoteen 1941 asti. Silloin perääntyvän puna-armeijan joukot räjäyttivät voimalarakennuksen, mutta epäonnistuivat padon räjäytyksessä. Eesti Energia otti voimalan uudelleen käyttöön vuonna 2002, jolloin se entisöi voimalarakennusten ulkoasun 1900-luvun asuunsa. Vuonna 2016 kulttuuriministeri Indrek Saar myönsi voimalalle rakennuskulttuurimuiston statuksen.
Vuonna 2011 Eesti Energia tyhjensi Linnamäen patojärven, mittasi sen tilavuuden ja siivosi sen pohjaa.
Päin merta myrskyävää

Päin merta myrskyävää on Matti Hauptin tekemä reliefi entisen Suomen Höyrylaiva Oy:n pääkonttorin eli nykyisen Kirkon talon seinässä Helsingin Helsingin Eteläranta 8:ssa. 
Pronssireliefi valmistui arkkitehtien Ola ja Ethel Hanssonin suunnittelemaan, vuonna 1955 valmistuneeseen rakennukseen. Reliefi on noin 2,5 metriä leveä ja 3 metriä korkea.
Reliefin kuva-aihetta on vaikea havaita. Siinä on merta uhmaava merenneito, joka istuu hevosen selässä. Kamppailun alusta riehuvan meren kanssa kertoo torvi, jota merenneito puhaltaa. Teoksen aihe kuvaa siviilimerenkulun kamppailua merta vastaan. Sen ilmaisukieli ja symboliikka ovat harkitun klassisia.
Paul Zipser

Paul Viktor L. Zipser (s. 18. helmikuuta 1994 Heidelberg) on saksalainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä tai pienenä laitahyökkääjänä pelaava Zipser on pelannut Saksassa, NBA:ssa ja sen kehityssarjassa. Hän voitti Saksan mestaruuden vuonna 2014. Chicago Bulls varasi Zipserin 48. vuorolla . Zipser on edustanut myös Saksan miesten maajoukkuetta muun muassa Kiinan MM-kilpailuissa 2019 ja vuoden 2015 EM-kilpailuissa.
Windy City Bulls

Windy City Bulls on Hoffman Estatesin Sears Centressä kotiottelunsa pelaava koripalloseura, joka pelaa D-liigassa. Se toimii NBA-seura Chicago Bullsin farmijoukkueena.
Chicago Bulls uutisoi marraskuussa 2015 perustavansa farmijoukkueen NBA:n kehityssarjaan. Joukkueen nimikilpailun perusteella valittu nimi julkistettiin helmikuussa 2016. Ensimmäisellä D-liigakaudellaan Bulls voitti hieman alle puolet otteluistaan ja sijoittui Keskisen divisioonan viimeiseksi.
Australian parlamenttivaalit 2016

Australian parlamenttivaalit 2016 järjestettiin 2. heinäkuuta 2016. Vaaleissa valittiin Australian edustajainhuoneen 150 jäsentä ja Australian senaatin 76 jäsentä.
Seuraukset.
Vallassa ollut liberaalien ja kansallispuolueen koalitio menetti kannatustaan mutta säilytti edustajainhuoneessa yhden paikan enemmistön. Näin ollen liberaalipuolueen johtaja Malcolm Turnbull jatkoi pääministerinä. Vaalien ääntenlasku kesti niin pitkään, että Turnbull saattoi julistatua voittajaksi vasta kahdeksan päivää vaalipäivän jälkeen.
Antti Räisänen

Antti Veikko Aapeli Räisänen (s. ) on suomalainen Aalto-yliopiston radiotekniikan professori (vuodesta 1990). Tätä ennen hän toimi apulaisprofessorina vuonna 1983 ja useita vuosia virkaa tekevänä professorina (1985–1989), kun Teknillisen korkeakoulun Radiolaboratorion virassa ollut professori Martti Tiuri oli kansanedustajana.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Pielaveden yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1973, tekniikan lisensiaatiksi 1976 ja tohtoriksi 1981. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1980) käsitteli millimetriaaltoalueen sekoittimilla tehtyjä kokeita ja työn otsakkeena oli "Experimental studies on cooled millimeter wave mixers". Vuosina 1978–1981 hän vieraili Yhdysvalloissa (Univ. of Massachusetts, Electrical Engineering and Physics). Hän oli Teknillisen korkeakoulun dosentti vuosina 1982–1989.
Professori Räisäsen tieteellinen tuotanto käsitti jo vuonna 2007 yli 400 julkaisua. Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen ja Fellow-jäsen IEEE-insinöörijärjestössä (1994–).
Kansakuntien ja vapauden Eurooppa

Kansakuntien ja vapauden Eurooppa ("Europe of Nations and Freedom", ENF) oli EU-kriittinen europarlamenttiryhmä Euroopan parlamentissa. 40 europarlamentaarikon ryhmä perustettiin 15. kesäkuuta 2015. Ryhmän puheenjohtajat olivat Marine Le Pen ja Marcel de Graaff. Ryhmä korvautui vuonna 2019 uudella ja suuremmalla Identiteetti ja demokratia (ID) -ryhmällä.
Päivi Niemi

Päivi Mirja-Liisa Niemi (o.s. Arola; synt. ) on suomalainen Turun yliopiston kasvatuspsykologian professori emerita (2004–2014) sekä kognitiivisesti suuntautunut kouluttajapsykoterapeutti ja työnohjaaja (1988–). 
Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Pirkanmaan yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1975, lisensiaatiksi 1979, ja psykologian tohtoriksi 1988. Niemen englanninkielisen väitöskirjan aiheena oli "Adolescents and the family : images and experiences of family life in Finland". Hän on ollut Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisen tiedekunnan kasvatuspsykologian dosentti vuodesta 1997 lähtien eläkkeelle jäämiseensä asti.
Olli Tahvonen

Olli Ilari Tahvonen (s. ) on suomalainen Helsingin yliopiston kansantaloudellisen metsäekonomian professori (2010–). Tätä ennen hän on ollut Metsäntutkimuslaitoksen kansantaloustieteen (ympäristötaloustieteen) professori (1996–).
Tahvonen kirjoitti ylioppilaaksi Munkkivuoren yhteiskoulusta vuonna 1977. Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1986 ja tohtoriksi 1991. 
Hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2007.
Professori Tahvonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2010 lähtien.
Vuonna 2024 Tahvoselle myönnettiin Suomen metsätieteellisen seuran korkein tunnustuspalkinto, hopeinen Cajander mitali.
Tahvonen on kilpaillut jousiammunnassa. Hän voitti yleisen sarjan Suomen-mestaruuden vuonna 1975 ja saavutti saman vuoden MM-kilpailuissa pronssia tähtäinjousen joukkuekilpailussa.
Agderposten

Agderposten on riippumaton liberaali norjalainen päivälehti, joka ilmestyy Arendalissa, ja sillä on lukijoita pääasiassa Itä-Agderin läänissä. Paikallistoimitukset ovat Risørssä, Tvedestrandssa, Grimstadissa, Kristiansandissa, Vallessa, Birkenesissa ja Åmlissa. Agderpostenin perusti 1874 opettaja Jens Svendsen, ja sen on omistanut Strayn perhe vuodesta 1935. Lehden levikki oli vuonna 2016 yhteensä 18 718 kappaletta. Sen päätoimittaja on Øyvind Klausen.
Agderposten on ilmestynyt verkossa vuodesta 1998. Paperilehti on ilmestynyt vuodesta 2004 alkaen tabloidina.
Altaposten

Altaposten on norjalainen sanomalehti, joka ilmestyy Altassa Finnmarkin läänissä. Lehti on perustettu 1969, ja sen ensimmäinen päätoimittaja oli Øystein Dalland. Vuonna 1988 päätoimittajaksi tuli Ulf Jørgensen ja vuonna 2001 Rolf Edmund Lund. Altaposten omisti saamenkielisen lehden Áššun vuoteen 2008 jolloin se yhdistyi lehteen Min Áigi ja syntyi Ávvir, jonka Altaposten omistaa Finnmark Dagbladin kanssa. Lehti ilmestyy myös verkossa. 
Altapostenin levikki vuonna 2016 oli 3 731. Se on ilmestynyt vuodesta 2017 lähtien kolme kertaa viikossa.
Trevor Noah

Trevor Noah (s. 20. helmikuuta 1984 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen koomikko ja televisioesiintyjä, joka on tullut tunnetuksi Yhdysvalloissa juontamalla vuodesta 2015 alkaen Comedy Central -kaapelikanavan "The Daily Show’ta".
Tausta ja yksityiselämä.
Noah’n isä Robert on sveitsinsaksalainen ja äiti Patricia Nombuyiselo Noah on xhosa. Noah’n syntyessä vuonna 1984 äiti luokiteltiin Etelä-Afrikan silloisen apartheid-lainsäädännön nojalla mustaksi ja isä valkoiseksi, Noah itse taas värilliseksi. Hänen vanhempiensa rotujen välinen suhde oli tuolloin laiton, mutta rotujenväliset seksuaaliset suhteet ja avioliitot dekriminalisoitiin Etelä-Afrikassa seuraavana vuonna, kun moraalittomuuslakia muutettiin. Patricia ja hänen äitinsä Nomalizo Frances Noah kasvattivat Trevorin mustien kylässä Sowetossa. 
Noah on kertonut osaavansa kuutta kieltä: englantia, afrikaansia, xhosaa, zulua, tswanaa ja tsongaa.
Vuonna 2020 Noah sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Ura.
Trevor Noah aloitti uransa Etelä-Afrikassa saippuasarjan näyttelijänä, standup-koomikkona ja televisiojuontajana. Vuonna 2009 hän löi itsensä läpi televisiossa ohjelmallaan "The Daywalker". Vuosina 2010–2011 hänellä oli oma show "Tonight with Trevor Noah" maan M-Net- ja DStv-kanavilla. Hän sai kansainvälistä mainetta ja alkoi saada vierailukutsuja brittiläisiin julkkispaneelityyppisiin viihdeohjelmiin sekä amerikkalaisiin talk show -ohjelmiin.
Joulukuussa 2014 Noah nimitettiin "The Daily Show’n" uudeksi ”ulkomaankirjeenvaihtajaksi”, ja seuraavana vuonna hän sai paikan ohjelman pitkäaikaisen vetäjän Jon Stewartin seuraajana. Syyskuussa 2022 Noah ilmoitti jäävänsä pois ohjelmasta seitsemän vuoden jälkeen keskittyäkseen taas standup-komiikkaan.
"Helsingin Sanomien" Kyösti Niemelän mukaan Noah’n huumori ei ole ilkeää eikä kovin räväkkääkään, vaan pikemminkin joviaalia ja humaania. Hänestä Noah ei vain naurata vaan myös kommentoi ja valistaa, näkökulmanaan usein kulttuurien kohtaaminen.
Ric Marlow

Eric ”Ric” Marlow (syntyjään Sanford Phillip Schafler, 21. joulukuuta 1925 Bronx, New York City, New York, Yhdysvallat – 28. helmikuuta 2017 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja näyttelijä. 
Marlow tunnetaan parhaiten yhdessä Bobby Scottin kanssa kirjoittamastaan kappaleesta ”A Taste of Honey”. Kappale voitti Grammy-palkinnon vuonna 1962. Laulusta on tehty yli 200 versiota, ja esimerkiksi The Beatles ja Barbra Streisand ovat levyttäneet sen.
Marlow myös näytteli lukuisissa rooleissa. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjoissa "Bonanza", "Hawaii Five-O" ja "Magnum".
Paneelishow

Paneelishow eli koominen paneeliohjelma () on television visailuohjelma, joka perustuu sanavalmiiden julkisuuden henkilöiden käymään koomiseen keskusteluun. Osa ”julkkispaneelin” jäsenistä voi olla pysyviä, osa vaihtuvia vierailijoita. Yksi vakiokasvoista toimii puheenjohtajana.
Suomen televisiokanavilla pitkäikäisin paneelishow oli "Uutisvuoto" (Yle TV1 1998–2018), myöhempiä ja lyhytikäisempiä "Hyvät ja huonot uutiset" (Nelonen 2012–2018), "Villi kortti" (Yle TV2 2015–2019) ja "Pitääkö olla huolissaan?" (MTV 2016–2023).
Historiaa.
Kokeneista esiintyjistä koostuvaa keskusteluryhmää käytettiin jo Yhdysvalloissa läpi 1940-luvun jatkuneessa NBC:n radio-ohjelmassa "Information Please". Toinen suosittu amerikkalaisradioiden paneelishow Milton Berlen juontama "Stop Me If You've Heard This One". 
Televisiossa paneelishow’t olivat pitkään tietokilpailujen kaltaisia ohjelmia, joissa julkisuuden henkilöt kilpailivat puolivakavissaan palkinnoista. Vähitellen ohjelmaformaatit kehittyivät nykyisen kaltaisiksi, jolloin kilpailu yksilöinä tai joukkueina on enää sivuosassa tai puuttuu kokonaan, sen sijaan keskeistä on vitsikäs vastausten kehittely, muiden panelistien reagointi ja keskinäinen sanailu. Jos palkintoja jaetaan, ne ovat "Uutisvuodon" tapaan usein koomisen vähäpätöisiä. Nykyisten kaltaisten viihdepaneelien esikuvana pidetään yleisesti BBC:n vuodesta 2003 jatkunutta julkkisvisailua, Stephen Fryn juontamaa ohjelmasarjaa "QI".
Olavi Ruitlane

Olavi Ruitlane (s. 1. heinäkuuta 1969 Tartto, Viro) on virolainen kirjailija, joka kirjoittaa osittain võruksi. 
Elämä.
Ruitlane on syntynyt Virumaalla työläisperheeseen. Perhe muutti pian Võrun kaupunkiin. Ruitlanen isä on kotoisin on Varstusta Metstagan kylästä, äiti Võrusta.
Ruitlane kävi Võrun klassillista koulua, opiskeli sen jälkeen Võru Tööstustehnikumissa ja valmistui ylioppilaaksi etäopiskelun kautta. Hän on työskennellyt monenlaisilla aloilla, kuten vartijana ja autonkuljettajana. 
Teokset.
Kokoelmissa.
Ruitlane on julkaissut tekstejä myös lehdissä, esimerkiksi : Vikerkaar, Eesti Ekspress, Sirp, Eesti Päevalet, Võromaa Teataja, DI jne. Hän on kirjoittanut myös laulutekstejä eri yhtyeille, kuten Kala, Koer, Mtj, Orelipoiss, Bernhard, Ummamuudu, Pixels, Eliit, Lõkõriq, Päris Anni.
Toivo Ovaska (urheilija)

Toivo Johannes Ovaska (18. joulukuuta 1899 Ruskeala, Suomen suuriruhtinaskunta – 3. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja jalkapalloilija.
Pikaluistelussa Ovaska kilpaili useissa SM-, MM-kisoissa sekä Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928, missä hän sijoittui 500 metrillä 11:nneksi ja 1 500 metrillä 15:nneksi. SM-kisoissa hän oli yhteispisteissä kolmas vuonna 1925 ja neljäs vuosina 1923 ja 1924. Matkakohtaisesti Ovaska menestyi lyhyemmillä matkoilla. Vuoden 1924 MM-kisoissa hän oli 1 500 metrillä sijalla 2 ja seuraavana vuonna 500 metrillä sijalla 3.
Jalkapallossa hän pelasi Suomen miesten maajoukkueessa neljä A-maaottelua vuosina 1927–1928 ja voitti Helsingin Jalkapalloklubin pelaajana SM-kultamitalin vuonna 1925.
Aktiivin urheilu-uransa jälkeen Toivo Ovaska toimi kansainvälisenä pikaluistelutuomarina ja jalkapalloilussa erotuomarina. Hän on ollut myös pitkäaikainen seuransa Helsingin Luistelijoidn puheenjohtaja. Hän toimi Suomen Luisteluliiton sihteerina vuosina 1936-1948. Pitkäjänteisestä järjestötyöstä hänelle myönnettiin SVUL:n ja Luisteluliiton kultaiset ansiomerkit.
Mustalampi (Oulu)

Mustalampi on pieni järvi tai lampi Oulun kaupungin Niileksen kaupunginosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Järvi sijaitsee Valkiaisjärven ja Niilesjärven välisellä kannaksella, suopainanteella. Järvi kuuluu Oulujoen vesistöön, sen vesi laskee ojaa myöten Niilesjärveen ja edelleen Myllyojaa pitkin Oulujokeen. Järven rannat ovat rakentamattomia, ja sinne on tieyhteys Valkiaisjärventieltä. Etelärannalla on nuotiopaikka.
Bertel Backman

Bertel Fredrik Aulis Miesmäki (alun perin Backman, 10. kesäkuuta 1905 Tampere – 3. heinäkuuta 1981 Tampere) oli suomalainen lääkäri ja pikaluistelija.
Henkilöhistoria.
Miesmäen vanhemmat olivat johtaja Ernst Albert Backman ja Lilli Helena Schreck. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1936 oli Sirkka Hagar Laaksonen (k. 1942) ja toinen vuodesta 1943 sairaanhoitaja Gerda Bremer. Miesmäki tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1925 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1933, kirurgiaan hän erikoistui 1945. Hankittuaan kirurgian spesialistikoulutuksen SPR:n sairaalassa, hän teki pääosan työurastaan lääkärinä Tampereella eri sairaaloissa ja toimi myös tehtaanlääkärinä. Hatanpään sairaalan kirurgisen osaston alilääkäri hänestä tuli 1953. Sodissa Miesmäki toimi kirurgina useammassa kenttäsairaalassa (mm. 19. KS:n johtavana kirurgina 1941–1942) ja sittemmin 54. sotasairaalan päällikkölääkärinä, sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri.
Urheilu-ura.
Pikaluistelussa Tampereen Pyrintöä edustanut Miesmäki (Backman) kilpaili Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928, missä hän sijoittui 500 metrillä kahdeksanneksi ja 5 000 metrillä 13:nneksi. 1 500 metrillä hän keskeytti.
Anticimex

Anticimex on kansainvälinen tuhoeläinhallinnan, rakennetun ympäristön ja elintarvikehygienian palveluyritys. Emoyhtiö Anticimex International AB perustettiin vuonna 1934 Ruotsiin, mistä sen toiminta on laajentunut 16 maahan Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa ja Australiassa. Emoyhtiö tytäryhtiöineen työllistää kansainvälisesti noin 4 500 henkeä. Anticimex-konsernin omistaa pääomasijoitusyhtiö EQT.
Suomen lisäksi konsernilla on tytäryhtiöitä Norjassa, Tanskassa, Itävallassa, Belgiassa, Saksassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Yhdysvalloissa, Singaporen tasavallassa, Malesiassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Australian ja Uuden-Seelannin tytäryhtiöt käyttävät poikkeuksellisesti nimeä "Flick Anticimex".
Suomessa Anticimexin pääkonttori sijaitsee Vantaan Kaivokselassa. Suomessa toimi- ja myyntipisteitä on pääkonttorin lisäksi 13 kappaletta. Suomen Anticimex tekee vuositasolla noin 50 000 asiakaskäyntiä.
Palvelutarjonnassa on perinteisten ja digitaalisten tuhoeläinhallinnan palveluiden lisäksi sisäilmatutkimus- ja elintarvikehygieniapalveluita sekä If-vakuutusyhtiön kanssa yhteistyössä Kunnon Koti -palvelu omakotitalo-omistajille. Anticimex yhdistetään konsernina useimmiten tuholaistorjuntaan; todellisuudessa jokaisella maalla on yksilöllinen palvelutarjonta.
Palvelut.
Suomessa palvelut painottuvat neljälle osa-alueelle:
Tuhoeläinhallintapalvelut
Elintarvikehygieniapalvelut
Sisäilmatutkimukset
Talotarkastukset
Jorma Sandelin

Jorma Alexander Sandelin (s. 4. kesäkuuta 1936 Kristiinankaupunki) on suomalainen kilpauransa päättänyt jousiampuja.
Sandelin edusti Suomea lukuisissa arvokisoissa ja saavutti kymmeniä SM-mitaleja sekä Suomen ennätyksiä. Hän voitti yksilökilpailussa MM-pronssia vuonna 1961 ja joukkuekilpailussa kolme MM- sekä kolme EM-mitalia. Münchenin kesäolympialaisissa 1972 Sandelin sijoittui yksilökilpailussa 40:nneksi. Hänen vuoden 1969 FITA-kierroksella tekemänsä tulokset ylittivät silloisen maailmanennätyksen.
Peter Fazer

Karl Peter Fazer (23. lokakuuta 1934 Helsinki – 24. lokakuuta 1998 Sipoo) oli suomalainen yritysjohtaja ja kilpapurjehtija, joka kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa. 
Peter Fazerin vanhemmat olivat vuorineuvos Sven Fazer ja Tessi Hackman. Fazer-yhtiön perustaja Karl Fazer oli hänen isoisänsä. Peter Fazer aloitti työt Fazerin makeistehtaalla jo 16-vuotiaana. Hän oli yhtiön toimitusjohtaja isänsä jälkeen vuodesta 1965 vuoteen 1987, jolloin hänestä tuli yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Fazer kuoli sydänkohtaukseen kotonaan, täytettyään 64 vuotta edellisenä päivänä.
Aarne Lindholm

Karl Aarne Lindholm (myöh. Linnolahti) (12. helmikuuta 1889, Laihia – 19. heinäkuuta 1972 Vaasa) oli suomalainen kestävyysjuoksija. 
Lindholm osallistui Suomen suurruhtinaskunnan joukkueeseen Tukholman olympialaisiin 1912. Hän osallistui Tukholmassa neljään lajiin: 5 000 m juoksuun, 3 000 m joukkuekilpailuun, maastojuoksun yksilökilpailuun sekä maastojuoksun joukkuekilpailuun. 3 000 metrin joukkuekilpailussa hän sijoittui välieränsä toiseksi viimeiseksi. Muissa lajeissa hän ei päässyt maaliin.
Hän asui vuodesta 1897 Vaasassa, jossa toimi aluksi postinkantajana ja myöhemmin vahtimestarina.
Agamgam 2004

Agamgam 2004 on nigeriläisen laulaja-lauluntekijä Bombinon albumi, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Omara "Bombino" Moctar, ellei toisin mainita.
Konstantin Habenski

Konstantin Habenski (; s. 11. tammikuuta 1972) on venäläinen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on tunnettu muun muassa elokuvista "Night Watch – yövahti" (2004) ja "Day Watch"
(2006). Habenskille myönnettiin Venäjän kansantaiteilijan palkinto vuonna 2012.
TEMPO

TEMPO eli (2,2,6,6-tetrametyyli-piperidin-1-yyli)oksyyli (C9H18NO) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdiste on rakenteeltaan radikaali, mutta on radikaaliksi poikkeuksellisen stabiili. TEMPOa voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä hapettimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa TEMPO on väriltään oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee orgaanisiin luottimiin. TEMPO on voimakas hapetin. Lisäksi se on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti ihoa.
TEMPOa valmistetaan hapettamalla 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiiniä. Yleensä hapetus tehdään käyttäen joko natriumhypokloriittia tai ilman avulla. Käytettäessä hapettimena ilmaa tarvitaan lisäksi metallikationi katalyytiksi, ja tyypillisimpiä tähän käytettyjä metalleja ovat Cu+- Ru2+ ja Mn2+/Co2+-kationit. Muodostuva TEMPO hapettuu edelleen varsinaiseksi hapettimeksi, joka on oksoammoniumkationi.
TEMPO hapettaa primääriset alkoholit aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit ketoneiksi. Ainesuhteista riippuen aldehydit voidaan hapettaa myös karboksyylihapoiksi. Lisäksi TEMPO hapettaa diolit laktoneiksi tai hydroksialdehydeiksi ja sulfidit sulfoksideiksi. Teollisuudessa TEMPOa käytetään hapettamaan muun muassa retinoli retinaaliksi ja lääketeollisuuden tarvitsemien lähtöaineiden synteeseissä steroidijohdannaisten valmistamiseen. TEMPOa voidaan käyttää myös radikaalipolymeroinneissa. TEMPO reagoi pidentyvän radikaaliketjun pään kanssa muodostaen additiotuotteen. Tämä estää pään radikaalia reagoimasta edelleen. Additiotuote voidaan hajottaa kuumentamalla, jolloin TEMPO irtoaa ja muodostuu polymeeriradikaali, joka voi jatkaa edelleen reaktiota. Näin voidaan säädellä esimerkiksi halutun polymeerin molekyylimassaa. TEMPOa on käytetty tähän tarkoitukseen muun muassa polystyreenin valmistuksessa.
Niilin valtiatar

Niilin valtiatar ("Child of the Morning") on vuonna 1977 ilmestynyt Pauline Gedgen kirjoittama romaani. Kirjan lyhennetty suomennos on Valittujen Palojen Kirjavalioissa vuodelta 1989. Sen on suomentanut Anna-Maija Viitanen. Teoksen on kuvittanut F. W. Richter-Johnsen.
Juoni.
Kirja kertoo Egyptin kuningattaren Hatšepsutin elämäntarinan sellaisena kuin, miksi kirjailija sen kuvitteli. Kirjan alussa Hatšepsut on nuori tyttö, jonka isoveli Thutmosis II on ensimmäinen vallanperimysjärjestyksessä. Hatšepsutin elämä vaikuttaa turvatulta, kunnes salaliittolaiset myrkyttävät Thutmosis II:n puolisoksi aiotun sisarpuolen Neferun. Tämän jälkeen kuningattareksi valitaan Hatšepsut, joka ei kuitenkaan pidä asemastaan velton ja saamattoman Thutmosis II:n puolisona mutta joutuu alistumaan asemaansa kuningattarena. Hatšepsutin elämä mutkistuu Thutmosis II:n ottaessa jalkavaimokseen Aset-nimisen naisen, joka synnyttää hänelle poikalapsen, Thutmosis III:n, kun taas Hatšepsut itse saa kaksi tytärtä, Merit-Ran ja Neferu-Ran. Tyttöjen saaminen romuttaa Hatšepsutin aikeet perustaa oma dynastia. Thutmosis II kuolee ja Egyptissä odotetaan Hatšepsutin kertovan vallanperijästä, mutta Hatšepsut viivyttää kertomista. Thutmosis III:n varttuessa Neferu-Ra kiinnostuu hänestä, ja kiinnostus osoittautuu molemminpuoliseksi, mistä Hatsepsut ei pidä. Neferu-Ra kuolee, ja Thutmosis III ryhtyy liehittelemään Merit-Rata. 
Huomatessaan, että Hatšepsut ei aio luopua kruunusta, Thutmosis III salamurhauttaa tämän ystävät yhden yön aikana, minkä jälkeen hän menee vaatimaan kruunua Hatšepsutilta. Hatšepsut ei luovuta kruunua vaan pakottaa Thutmosis III:n ottamaan sen hänen päästään. Tämän jälkeen Thutmosis III haluaa Hatšepsutin vaimokseen, mutta Hatšepsut nauraa hänelle päin naamaa. Hatšepsut lähtee salista ja kertoo asioista Merit-Ralle, joka ei välitä äidistään vaan pitää tapahtuneita Hatšepsutin ystävien kuolemia Hatsepsutin oman vallanhimon syynä. 
Thutmosis III haluaa aloittaa sodan heettiläisiä vastaan ja myrkyttää Hatšepsutin viinillä. Hatsepsut kuolee illalla katsellen palatsin katolta aunringonlaskua.
Hannu Savijärvi

Hannu Ilmari Savijärvi (s. ) on Helsingin yliopiston meteorologian emeritusprofessori.
Savijärvi kirjoitti ylioppilaaksi Äänekosken yhteiskoulusta vuonna 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta (HY) filosofian kandidaatiksi (meteorologia) vuonna 1972, lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1982. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1980) käsitteli ilmakehän suuren mittakaavan virtausten tasapainoehtoja ja oli otsikoitu "Diagnostic studies on the balance requirements of the atmospheric large-scale flow".
Savijärvi oli Ilmatieteen laitoksen ATK-osastolla 1970–71, HY:n meteorologian assistenttina 1971–1974, Suomen Akatemian tutkimusapulaisena 1975–1976, tutkijana Englannin Readingissä Euroopan keskipitkien sääennusteiden keskuksessa (ECMWF) 1977–1982, sitten HY:n meteorologian apulaisprofessori 1982–1997 ja professori 1998–2012. Hän vieraili Yhdysvalloissa Princetonin yliopistossa 1986–1987, Tukholman yliopistossa useaan otteeseen 1991–1992 ja uudelleen Yhdysvalloissa National Meteorological Centerissä 1993–1994. 
Savijärven tutkimusalueena olivat ensin ilmaston tasapainoehdot, sittemmin myös numeeriset ilmakehämallit ja pienikokoiset ns. mesoskaalan sääilmiöt kuten merituuli, rinnetuulet ja muut lämpösaarekeilmiöt sekä Mars-planeetan sääilmiöt ja ilmasto. Savijärven merituulimallitulokset ovat olleet mm. apuna purjehduksen olympiamitalijahdeissa .
Savijärvi on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1999 lähtien ja Suomen Tiedeseuran jäsen.. Hän oli ECMWF:n tieteellisen neuvoston jäsen 1999–2007 ja Ilmatieteen laitoksen johtokunnan jäsen 1999–2004.
Tokasikajuttu

Tokasikajuttu on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut kansainvälisenä yhteistuotantona valmistettu dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jukka Kärkkäinen ja J-P Passi. Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeestä kertova elokuva on itsenäinen jatko-osa saman tekijätiimin kulttimaineeseen nousseelle vuoden 2012 elokuvalle "Kovasikajuttu". Elokuva esitettiin Yle TV1:n Dokumenttiprojektissa huhtikuussa 2018.
Koomikon kuolema

Koomikon kuolema (engl. "National Treasure") on englantilainen neliosainen vuonna 2016 esitetty draamasarja, jonka on luonut Jack Thorne. Sarjan päähenkilö on menestynyt koomikko Paul Finchley (Robbie Coltrane), jota syytetään seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Julie Walters esittää Paulin vaimoa Marieta, ja Andrea Riseborough Paulin tytärtä Dee'tä.
"Koomikon kuolema" pohtii julkisuuden ja yksityisyyden suhdetta.
Sarja esitettiin Britanniassa syksyllä 2016 Channel 4 -kanavalla. Suomessa sarja alkoi keväällä 2017 YLE TV1 -kanavalla.
Juoni.
Koomikko Paul Finchley on ollut vuosia television viihdeohjelman vetovoimainen esiintyjä ja mediapersoona. Miestä tervehditään kadulla kuin vanhaa tuttavaa, mutta sitten tulee kohtalokas päivä. Poliisi hakee Finchleyn kuultavaksi epäiltynä vanhasta raiskaussyytteestä.
Uutinen seksirikosepäilystä leviää nopeasti ja kansa kääntää selkänsä koomikolle. Syytteen seurauksena hänen lähipiirinsä joutuu kokonaan uudenlaiseen valoon ja julkisuuteen.
Andrea Riseborough

Andrea Riseborough (s. 20. marraskuuta 1981 Newcastle, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "The Death of Stalin" (2017), "Battle of the Sexes" (2017), "Birdman" (2014), "Oblivion" (2013), "Welcome to the Punch" (2013), "Disconnect" (2013), "Shadow Dancer" (2012), "W.E", (2011) "Brighton Rock" (2010), "Made in Dagenham" (2010), "Ole luonani aina" (2010), "Happy-Go-Lucky" (2008) ja "Venus" (2006) sekä televisiosarjoissa "Koomikon kuolema", "Bloodline", "Syyttäjän todistaja" ja "Black Mirror".
Vuonna 2022 Riseborough sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta elokuvasta "To Leslie".