Christfried Ganander

Christfried (Kristfrid) Ganander (21. marraskuuta 1741 Haapajärvi – 17. helmikuuta 1790 Rantsila) oli suomalaisen kansankulttuurin kerääjä, pappi ja sanakirjan tekijä. Gananderin suurin saavutus oli ensimmäisen laajan suomen kielen sanakirjan kerääminen, joka jäi kuitenkin julkaisematta. Lisäksi hän keräsi kansanrunoutta jo ennen Elias Lönnrotia.
Henkilöhistoria.
Ganander syntyi Haapajärvellä vuonna 1741 kappalainen Thomas Gananderin ja hänen vaimonsa Helena Hidenin perheeseen. Isänsä kuoltua vuonna 1751 hänet otti huollettavakseen äidinisä Henrik Hiden, joka oli kappalaisena Kauhajoen pappilassa. Ganander valmistui papiksi Turun akatemiasta ja vihittiin virkaansa vuonna 1763. Toimittuaan Pietarsaaressa kappalaisen apulaisena hän palasi yliopistoon vuonna 1765 ja valmistui maisteriksi 1766. Ganander oli apulaisena Vaasassa ja Laihialla, mutta toimi sitten Rantsilan kappalaisena vuodesta 1775 aina kuolemaansa saakka. Gananderin ensimmäinen puoliso noin vuodesta 1767 alkaen oli Magdalena Sinius (k. 1784) ja toinen vuodesta 1787 lähtien Helena Elisabet Gutzén (k. 1833).
Kirjailijan ja kääntäjän ura.
Jo opinnoissaan Ganander oli saanut luonnontieteellisiä vaikutteita ja kiinnostunut Porthanin suomalaisuuden aatteesta. Kansankulttuurin kerääjänä ja tutkijana hänen julkaistu pääteoksensa on suomalaisten kansanuskon aakkosellinen hakuteos "Mythologia Fennica" vuodelta 1789. Sen aineiston hän oli koonnut kansanrunoista, loitsuista, perimätiedoista ja kirjallisista lähteistä. Lönnrot piti Gananderin työtä merkittävänä ja jatkoi sitä. Teoksesta on otettu faksimilepainos 1961. Gananderin teoksista merkittävin lienee kuitenkin julkaisematta jäänyt yli kaksi vuosikymmentä valmisteltu ja yli 30 000 hakusanaa sisältävä suomalais-ruotsalais-latinalainen sanakirja "Nytt Finskt Lexicon" jonka käsikirjoitus valmistui vuonna 1787. "Mythologia Fennica" oli tarkoitettu sen liitteeksi. Sanakirjassaan Ganander esittää myös etymologisia selityksiä sanoille. Teos julkaistiin faksimilejäljennöksenä vuosina 1937–1940.
Ganander julkaisi myös tilapäisrunoja ja toimi valistuksen hengessä kansanopettajana. Runokirjoista tunnetuin lienee 1786 ilmestynyt "Runo-Kirja", ja 1789 painettu "Venäjän Naima-Vijsu" on puolestaan ilmeisesti ensimmäinen suomennettu venäläinen runoteos. Gananderin arvoituskokoelma "Aenigmata Fennica, Suomalaiset Arwotuxet Wastausten kansa" ilmestyi vuonna 1783 ja sisältää 337 arvoitusta. Se perustui hänen keräämäänsä kansanrunouteen ja suomen kielen sanastoon. Vuonna 1784 painettiin Gananderin kokoelma "Uudempia Ulosvalituita Satuja", eri lähteistä koottuja eläinaiheisia satukäännöksiä, joista 15 viimeistä ovat runomuotoisia ja kaksi on suomalaisia kansansatuja. 
Vuonna 1780 Ganander julkaisi tutkielman romanien alkuperästä, elintavoista ja kielestä. Teokselle myönnettiin Ruotsin kaunokirjallisuusakatemian kilpailussa hopeamitali. Ganander julkaisi myös vuonna 1788 kaksi ensimmäistä suomenkielistä lääkintäkirjaa, "Maan-Miehen Huone- ja Koti-Aptheeki" sekä "Eläinden Tauti-Kirja", joista otettiin useita painoksia vielä 1800-luvulla. Toimiessaan Laihian kappalaisen Israel Reiniuksen apulaisena, joka oli kiinnostunut muinaistieteistä, Ganander kiinnostui itsekin aiheesta ja jatkoi Reiniuksen aloittamia hautatutkimuksia. Hän julkaisi 1782 "Åbo Tidningar" -lehdessä niistä kirjoituksen "Kort berättelse om de i Laihela Socken befintelige sten- och jättehögar" ja myöhemmin samalla vuosikymmenellä vielä muita vastaavia tekstejä samassa lehdessä.
Muistaminen.
Rantsilan kirkkopuistossa paljastettiin 1982 Helmi Junttilan suunnittelema ja Eelis Räsäsen valmistama Gananderin patsas.