tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiibetinvuoripeippo

Tiibetinvuoripeippo ("Leucosticte sillemi") on Tiibetin alueella tavattava varpuslintu. Laji muistuttaa ulkoisesti paljon rakkavuoripeippoa ("Leucosticte brandti").
Tiibetinvuoripeippo kuvattiin tieteelle kahdesta nykyisen Aksai Chinin alueelta, Karakorumin vuorilta syyskuussa 1929 pyydystetystä koiraspuolisesta yksilöstä. Täysikasvuinen ja nuori koiras löytyivät tasangolta 5 125 metriä merenpinnan yläpuolelta. Koska nuoren koiraan siivet eivät olleet kunnolla kehittyneet, sen arvellaan olleen peräisin lähistöllä sijainneesta pesästä. Molemmat linnut tallennettiin museonäytteiksi, mutta niiden huomattiin olevan omaa, aikaisemmin tuntematonta lajia vasta vuonna 1992.
Lajista ei vuonna 1929 tavatujen yksilöiden jälkeen tehty lainkaan havaintoja, kunnes kesäkuussa 2012 ranskalaiseen vaellusryhmään kuulunut luontokuvaaja sattumalta valokuvasi elävän tiibetinvuoripeipon Qinghain alueella Kiinassa.
Lajin elintavoista, yksilömäärästä tai levinneisyydestä ei tiedetä mitään. Tiedon puuttuessa sen kansainvälinen uhanalaisuusluokka on puutteellisesti tunnettu (DD).
Wappingin rautatieasema

Wappingin rautatieasema on London Overgroundin asema Wappingissa, Tower Hamletsin alueella Lontoossa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja se sijaitsee Thamesin pohjoisrannalla Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Wappingin asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury &amp; Islingtonia ja Dalston Junctionia sekä etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
Rotherhithen rautatieasema

Rotherhithen rautatieasema on London Overgroundin asema Southwarkin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja se sijaitsee Thamesin etelärannalla Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Rotherhithen asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury &amp; Islingtonia ja Dalston Junctionia sekä etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
Arkane Studios

Arkane Studios on vuonna 1999 perustettu videopeliyritys, jonka päämaja sijaitsee Lyonissa, Ranskassa. 
Historia.
Arkane Studiosin ensimmäinen videopeli, "Arx Fatalis", julkaistiin vuonna 2002. Seuraava julkaisu oli vuoden 2006 "Dark Messiah of Might and Magic". Vuonna 2009 2K Marin ilmoitti, että Arkane Studios auttaa "BioShock 2:n" "suunnittelussa, taiteessa ja animaatiossa". 
Elokuussa 2010 ZeniMax Media hankki Arkane Studiosin omistukseensa.
Pohjoismainen Kennelunioni

Pohjoismainen Kennelunioni PKU ("Nordisk Kennelunion") on pohjoismaiden kansallisten kennelliittojen väliseen yhteistyöhön tähtäävä unioni. Sen tarkoitus on yhdenmukaistaa ja yksinkertaistaa rekisteröintiin, näyttelyihin, käyttö- ja metsästyskokeisiin ynnä muuhun liittyviä sääntöjä ja ohjeita.
Kaikki PKU:n alaiset kennelliitot ovat FCI:n jäseniä, minkä johdosta ne tunnustavat automaattisesti kaikki kansainvälisesti hyväksytyt rodut ja noudattavat järjestön viitoittamia sääntöjä ja ohjeita.
Jokainen pohjoismainen kennelliitto voi päättää, haluaako se hyväksyä lisäksi myös sellaisia rotuja, joita FCI ei ole tunnustanut. PKU:n yleiskäytäntö on, että yhdessä jäsenmaassa tunnustettu rotu hyväksytään myös PKU:ssa ja sen myötä mieluiten muissakin jäsenmaissa. Tämän vuoksi on olemassa rotuja, jotka on tunnustettu kaikkien PKU-jäsenmaiden virallisissa kennelliitoissa, muttei FCI:ssä. Näin ei kuitenkaan aina tapahdu, ja on useita rotuja jotka on hyväksytty vain tietyissä jäsenmaissa. Niistä osalla voi olla PKU-tunnustus, mutta osalla ei sitäkään kuten esimerkiksi vain Ruotsin ja Suomen kennelliittojen hyväksymä gotlanninajokoira. SKL:n tunnustamista roduista gotlanninajokoiran lisäksi amerikankääpiökettuterrierillä, međimurjenkoiralla, markiesjellä ja venäjänspanielilla ei ole PKU:n tunnustusta.
PKU:n tunnustamat FCI:n ulkopuoleiset rodut ovat australianlammaskoira l. "working kelpie" (ei SKL-rotu), itäeuroopanpaimenkoira, amerikankarvatonterrieri, amerikanrottaterrieri, andalusianrottakoira, biewerterrieri (SKL-rotu vuoden 2019 alusta lähtien), tenterfieldinterrieri, amerikaneskimokoira, hälleforsinkoira, mustatanskanpystykorva, tanskanpystykorva, valkoinen ruotsinhirvikoira, englantilais-venäläinen ajokoira, plottinajokoira, sininen pesukarhukoira, venäjänajokoira, walkerinpesukarhukoira, saint-usugenspanieli, puolanmetsästysspanieli ja venäjänbolonka.
Ennen vuotta 1995 PKU:lla oli oma rotujaottelunsa, joka poikkesi huomattavasti FCI:n vastaavasta. PKU on FCI:n virallisesti nimeämä samojedinkoiran vastuu"maa", vaikka rodun alkuperämaaksi onkin tunnustettu Pohjois-Venäjä ja Siperia.
PKU:n entinen rotujaottelu.
PKU jakoi rodut kahdeksaan eri ryhmään aina vuoteen 1994 asti, mutta koska siitä eteenpäin on noudatettu FCI:n jaottelua, sen jälkeen hyväksyttyjen rotujen jaottelusta alkuperäisiin pohjoismaisiin roturyhmiin ei ole olemassa tietoa. Listauksesta täten puuttuu moni nykyisin yleinenkin PKU:n hyväksymä rotu, kuten esimerkiksi lagotto romagnolo, bichon frisé, novascotiannoutaja, jackrussellinterrieri ja amerikanstaffordshirenterrieri. Huomattavaa on tiettyjen rotujen luokittelu toisenlaisiin ryhmiin kuin FCI:llä: mm. muutama paimenkoira luettiin seurakoiriin ja pystykorviin ja useampi molossikoira seurakoiriin.
Nattaset

Nattaset eli Nattastunturit () on Sodankylän kunnassa Koilliskairassa sijaitseva tunturiryhmä. Se koostuu kuudesta tunturista, jotka sijaitsevat kokonaisuudessaan vuonna 1956 perustetun Sompion luonnonpuiston alueella.
Nattasten huiput ovat: Sodankylän Pyhätunturi eli Pyhä-Nattanen, Seinätunturi, Serrikainen, Terävä-Nattanen, Lupukainen ja Suku-Nattanen. Terävä-Nattanen on 544 metriä korkea ja Pyhä-Nattanen 508 metriä.
Tunturit ovat kallioperältään poikkeukselliset. Suurin osa Nattasten pohjoispuolella sijaitsevista tuntureista koostuu granuliitista. Nattaset sen sijaan ovat väriltään punertavaa graniittia. Pyhä-Nattasen huipulla on suuria graniitista muodostuneita rapautumisjäännöksiä, tooreja. Suuret kivikasat ovat aikoinaan olleet saamelaisten pyhiä palvontapaikkoja. 
Sompion luonnonpuiston alueella kiertää useita merkittyjä polkuja, joista Pyhä-Nattasen polku johtaa tunturin huipulle. Pyhä-Nattasen huipulla on pieni päivätupa. Tunturin laella sijaitsi myös sota-aikana saksalaisten tähystysasema, josta on vielä jäljellä joitakin merkkejä. Sompion luonnonpuiston alueella saa kulkea vain merkittyjä reittejä pitkin. Nattasten juurella sijaitsee aikoinaan arvokkaana kalavetenä tunnettu Sompiojärvi, joka nykyään on osa Lokan tekojärveä.
Pessi ja Illusia (vuoden 1954 elokuva)

Pessi ja Illusia on Jack Witikan ohjaama elokuva vuodelta 1954. Se perustuu Ahti Sonnisen Yrjö Kokon sadun "Pessi ja Illusia" pohjalta säveltämään satubalettiin (1952)
Elokuvan tekijöinä olivat paljolti samat henkilöt – tanssijat, koreografi ja orkesteri sekä kapellimestari – kuin aiemmin Suomalaisessa oopperassa esitetyssä baletissa. Elokuvan valmistumista seuraavana vuonna Witikka harmittelee olosuhteiden ylivoimaisuutta: "Mutta olosuhteet "Pessin ja Illusian" tekemisessä olivat ylivoimaiset. Oli yritettävä ottaa 408 kuvaa yhdessä ainoassa kulmauksessa. Kameraa ei voinut pahasti liikutella mihinkään päin. Teepä siinä sitten elävää kuvaa. Olisi pitänyt voida ottaa koko elokuva paljon abstraktisemmin."
Elokuvan keskusparina, Pessinä ja Illusiana, tanssivat tanssilegendat Heikki Värtsi ja Doris Laine. Kertoja Leo Riuttu huolehtii juonen käsittelystä.
Arviot.
Aikalaisarviot olivat tylyt. Huomiota kiinnitettiin esimerkiksi juuri liikkumattomaan kameraan, ja lavastus todettiin kukkakaupan nurkkaukseksi. Tanssitilaa pidettiin ahtaana.
Myöhemmissä arvioissa on pahoiteltu aikalaisarvioiden tylyyttä, ja elokuvaa pidetään kotimaisen fantasian arvokkaana kulmakivenä. Sitä on pidetty poikkeuksellisena, kunnianhimoisena ja häpeämättömän vanhanaikaisesti taiteellisena tuotantona, jonka sisältö kuitenkin edustaa modernismin tuulahduksia.
Salmisiirtokunnat

Salmisiirtokunnat () oli Britannian kruununsiirtomaa Malakan niemimaalla vuosina 1826–1946. Vuosina 1942–1945 se oli Japanin miehittämänä. Salmisiirtokuntia olivat Malakka, Singapore, Penang ja Dinding.
Historia.
Englannin Itä-Intian kauppakomppania muodosti vuonna 1826 Salmisiirtokunnat, joihin kuuluivat Malakka, Singapore ja Penang. Singaporesta tuli sen pääkaupunki vuonna 1832. Siirtokuntien byrokratia osoittautui kuitenkin raskaaksi ja kalliiksi, ja Salmisiirtokunnat siirrettiin pian Intian kenraalikuvernöörin alaisuuteen. Siirtokunnat eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä tilanteeseen, sillä niiden taloudelliset siteet olivat pääasiassa Lontooseen. Lisäksi Intian hallinto pyrki jatkuvasti kumoamaan siirtokuntien vapaasatama-aseman, eikä Intia pystynyt kunnolla suojelemaan siirtokuntia merirosvoja vastaan. Siirtokunnista tulikin kruununsiirtomaa 1. huhtikuuta 1861. Tällöin se sai myös oman kuvernöörin. Kuvernööriä avusti toimeenpaneva neuvosto ja lakiasäätävä neuvosto, jossa Singaporella oli johtava asema.
Japani aloitti Tyynenmeren sodan nousemalla maihin Malakan niemimaan pohjoisosaan 8. joulukuuta 1941. Helmikuuhun 1942 mennessä Japani oli valloittanut koko Malakan niemimaan ja Singaporen taistelun 8.–15. helmikuuta 1942 jälkeen brittiarmeija antautui ehdoitta.
Salmisiirtokunnat lakkautettiin 1946. Singaporesta tuli kruununsiirtomaa ja Malakka ja Penang liitettiin uuteen Malaijan liittoon.
Salmikiinalainen kulttuuri.
1800-luvun aikana Salmisiirtokunnissa kehittyi omintakeinen salmikiinalainen kulttuuri. Se on sekakulttuuri, joka yhdisteli kiinalaisia, malaijilaisia ja länsimaisia elementtejä. Arkkitehtuurissa tyypillisiä olivat kiinalaisten kauppiaiden kaksikerroksiset terassitalot, jotka yhdistelivät estoitta eri tyylejä. Temppeliarkkitehtuuri korosti Etelä-Kiinan perinteitä, sillä useimmat salmikiinalaiset olivat kotoisin sieltä. Temppeliarkkitehtuuri vaikutti salmikiinalaisten klaanitaloihin, jotka olivat yhden suvun tai samalta paikkakunnalta kotoisin olevan yhteisön sosiaalisen elämän keskus. Taiteissa salmikiinalaiset toivat mukaan kiinalaisen perinteen. Omintakeisin salmikiinalaisten taidemuoto oli sorminukketeatteri.
Salmikiinalainen kulttuuri katosi suuren laman myötä 1930-luvulla. Siitä on enää jäljellä kaupunkilaistalot varsinkin Malesian Malakkassa ja George Townissa sekä jonkin verran Singaporessa. Lisäksi sorminukketeatteri on edelleen jokseenkin suosittua.
Luca Pedersoli

Luca Pedersoli (s. 16. maaliskuuta 1971) on italialainen ralliautoilija. Hän on voittanut italian Trofeo Rally Asfalto sarjan mestaruuden vuosina 2010 ja 2011. Pedersoli on osallistunut kuuteen rallin MM-sarjan kilpailuun ajaen pisteille Sardinian rallissa vuonna 2012.
HMS Cockade

HMS Cockade (viirinumero ?) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Scotstounista, missä köli laskettiin 11. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1944 ja valmistui 29. syyskuuta 1945.
Palvelus.
Alus myytiin 23. heinäkuuta 1964 romutettavaksi.
HMS Comet (R26)

HMS Comet (viirinumero R26) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Scotstounista, missä köli laskettiin 14. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1944 ja valmistui 6. kesäkuuta 1945.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1953 maalilaivaksi ja myytiin romutettavaksi 23. lokakuuta 1962.
HMS Consort

HMS Consort oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1944 ja valmistui 19. maaliskuuta 1946.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 15. toukokuuta 1961.
HMS Comus (R43)

HMS Comus (viirinumero R43) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 21. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1945 ja valmistui 8. heinäkuuta 1946.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 12. marraskuuta 1958.
HMS Concord (R63)

HMS Concord (viirinumero R63) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. toukokuuta 1945 ja valmistui 20. joulukuuta 1946.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1957 koululaivaksi ja myytiin romutettavaksi 22. lokakuuta 1962.
HMS Contest (R12)

HMS Contest (viirinumero R12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1944 ja valmistui 9. marraskuuta 1945.
Palvelus.
Alus muutettiin miinalaivaksi ja myytiin romutettavaksi 2. helmikuuta 1960.
HMS Cossack (R57)

HMS Cossack (viirinumero R57) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Co-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 18. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1944 ja valmistui 4. syyskuuta 1945.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1. maaliskuuta 1961.
HMS Creole (R82)

HMS Creole (viirinumerot R82 ja D82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cr-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 3. elokuuta 1944. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1945 ja valmistui 14. lokakuuta 1946.
Palvelus.
Alus valmistui myöhään toista maailmansotaa varten, joten viirinumero vaihdettiin pian valmistumisen jälkeen D82:een. "HMS Crispinin" lisäksi "Creole" oli ainoa Cr-luokan alus, joka palveli Yhdistyneen kuningaskunnan laivastossa. Kumpikin alus oli 3. koulutuslaivueessa Londonderryn satamassa. Vuonna 1953 alus osallistui kuningatar Elisabeth II kruunajaisten yhteydessä järjestettyyn laivastokatselmukseen. Vuonna 1954 alukset siirrettiin reserviin.
PNS Alamgir.
"Creole" myytiin 29. helmikuuta 1956 Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "PNS Alamgir". Alus luovutettiin 1958 Southamptonissa virallisesti Pakistanin laivastolle. Alus oli Pakistanin laivastossa, kunnes se romutettiin vuonna 1982.
HMS Crispin (R68)

HMS Crispin (viirinumero R68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cr-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1945 ja valmistui 10. heinäkuuta 1946.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1954 reserviin ja myytiin 1958 Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Jahangir".
K. A. Pohjakallio

Karl Aksel Pohjakallio (sukunimi aik. "Petrelius", 11. maaliskuuta 1904 Viipuri – 10. marraskuuta 1986 Kouvola) oli suomalainen luonnontieteiden lehtori ja kirjailija.
Pohjakallion vanhemmat olivat Viipurin suomalaisen tyttökoulun historian, maantieteen ja suomen kollega ja nuorempi lehtori Karl Axel Petrelius (1863–1926) ja hänen toinen puolisonsa saksan- ja ranskankielen opettajana Viipurin suomalaisessa tyttökoulussa toiminut Linda Falck (s. 1866). Puoliso oli Sirkka Annikki Alonen vuodesta 1932.
Pohjakallio tuli ylioppilaaksi Viipurin vanhasta yhteiskoulusta vuonna 1924. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1930. Pohjakallio teki matkan Etelä-Amerikkaan vuonna 1928. Hän toimi opettajana Imatran yhteiskoulussa vuosina 1931–1946, Lahden kansanopistossa 1947–1948, Tampereen klassillisessa lyseossa 1950, Pieksämäen yhteiskoulussa 1951, Mäntyharjun yhteiskoulussa ja Raahen seminaarissa. Pohjakallio oli luonnonhistorian ja maantieteen vanhempi lehtori Mikkelin lyseossa 1952–1959 ja Kouvolan tyttölyseossa 1959–1967. Ylioppilasaikanaan Pohjakallio toimi Viipurilaisen Osakunnan sihteerinä ja kuului Ylioppilaslehden johtokuntaan.
Pohjakallio kirjoitti lastenkirjoja, nuorten seikkailukirjoja ja aikuisille tarkoitettuja romaaneja sekä uskonnollisia kirjoja. Pääosan hänen teoksistaan julkaisivat helluntailiikkeen kustantamot mutta myös muutkin kustantajat julkaisivat niitä.
Kolmivyömittari

Kolmivyömittari ("Cyclophora linearia") on vyömittareihin kuuluva perhoslaji. Suomessa se on äärimmäisen harvinainen.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiipien pohjaväri vaihtelee tasaisen kellanruskeasta punertavan ruskeaan ja takasiivet ovat sävyltään aavistuksen vaaleammat. Siivissä ei juurikaan ole yksittäisten tummien suomujen aiheuttamaa pisteytystä. Sekä etu että takasiivissä sisempi ja ulompi poikkiviiru muodostuvat tiheästä rivistä erillisiä mustia pisteitä, joiden välissä on ohut tummanruskea viiru. Siiven keskivarjo on selkeä, punaruskea poikkijuova. Siiven keskipilkku näkyy valkeana ja takasiivessä sitä ympäröi tummanruskea rengas. Laji on verraten kookas ja sen siipiväli on 22–29 mm.
Erityisen samannäköinen laji on tammivyömittari ("Cyclophora punctaria").
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys ulottuu Länsi-Euroopasta Kaukasukselle ja pohjoisessa Baltiaan sekä Skandinavian eteläosiin. Suomessa se on harvinainen harhailija, joka on tavattu ensimmäisen kerran Dragsfjärdin Öröstä vuonna 1998. Sittemmin lajin yksilöitä on tavattu Suomesta vain muutamia. Keski-Euroopassa perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuusta syyskuulle, mutta toinen sukupolvi tavataan yleensä vain lämpiminä kesinä.
Elinympäristö ja elintavat.
Keski-Euroopassa kolmivyömittarin tyypillinen elinympäristö on vanha pyökkimetsä, mutta sitä tavataan myös pensaikkoisilla alueilla. Perhoset lepäävät päivät kasvillisuuden seassa ja tulevat illan hämärryttyä valolle. Ne myös lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivällä. Kotelo talvehtii oksaan kiinnittyneenä.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat pyökit ("Fagus") sekä vähemmissä määrin tammet ("Quercus").
Rämekulmumittari

Rämekulmumittari ("Idaea muricata") on pieni ja erikoisen värikäs mittariperhoslaji. Se on vuoden 2010 Suomen lajiston uhanalaisarvioinnin mukaan vaarantunut (VU).
Rämekulmumittari on Valkmusan kansallispuiston tunnuslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Rämekulmumittari poikkeaa ulkonäöltään huomattavasti lähimmistä sukulaisistaan ja on varsin helposti tunnistettava perhonen. Siipien pohjaväri on kirkkaankeltainen, mutta siivet ovat laajalti purppuranpunainen kehnäisyyden peittämät ja keltaista väriä näkyy siiven reunan ja siipiripsien lisäksi vain sumeareunaisina laikkuina, joita on etusiivessä yleensä kaksi tai kolme ja takasiivissä yksi. Etusiiven etureunassa on violettia sävyä ja ulompi poikkiviiru erottuu niin ikään violetinsävyisenä juovana. Siipiväli 16–17 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyysalue ulottuu Espanjasta ja Irlannista Skandinavian keskiosiin, Kaukasukselle ja edelleen Siperian poikki Japaniin saakka. Suomessa rämekulmumittari on harvinainen ja sen levinneisyys keskittyy rannikolle. Sisämaahavaintoja on vain vähän. Lajia tavataan Ahvenanmaalla, Turun saaristossa ja etelärannikolla sekä Pohjois-Pohjanmaalla. Perhoset lentävät kesäkuun puolivälistä elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Nimensä mukaisesti rämekulmumittarin elinympäristöä ovat pohjoisilla elinalueilla yksinomaan suot, etenkin avoimet rämeet. Etelämpänä Euroopassa sitä voi löytää myös kosteilta niityiltä ja jopa kuivemmilta paikoilta. Perhoset lentävät matalalla lähellä maanpintaa pääasiassa iltahämärässä, mutta lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Joskus lentoa tapahtuu myös pilvisinä päivinä tai lämpiminä öinä. Perhoset tulevat valolle. Toukka talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka syö monia eri kasvilajeja.
William Farquhar

William Farquhar (26. helmikuuta 1774 Newhall, Aberdeenshire, Skotlanti – 13. toukokuuta 1839 Perth Skotlanti) oli Englannin Itä-Intian kauppakomppanian virkamies sekä residentti ja komentaja Malakassa 1803–1818 ja Singaporessa 1819–1823. Malakan ja Singaporen vuosina hän keräsi merkittävän kokoelman eläin- ja kasvitieteellisiä piirustuksia.
Ura.
Farquhar aloitti asepalveluksensa Englannin Itä-Intian kauppakomppaniassa 17-vuotiaana. Vuonna 1795 hän oli brittijoukkojen mukana valtaamassa Malakkaa hollantilaisilta. Vuoteen 1803 mennessä Farquhar oli edennyt Malakan residentiksi ja komentajaksi. Farquhar joutui jättämään Malakan 1818, kun se joutui jälleen hollantilaisten käsiin. 
28. tammikuuta 1819 Farquhar ja Thomas Stamford Raffles nousivat maihin Singaporen saarelle. Helmikuun 6. Raffles allekirjoitti sopimuksen Johoren sulttaanikunnan kruunua tavoittelevan Tengku Husseinin kanssa. Raffles tunnusti Husseinin lailliseksi sulttaaniksi ja sopimuksen mukaan Englannin Itä-Intian kauppakomppania sai perustaa saarelle kauppasiirtokunnan. Raffles lähti siirtokunnasta perustamisen jälkeen ja jätti kauppa-aseman perustamisen Farquharille. Farquharin tehtäväksi jäi alueen raivaaminen, jonkinlaisen linnoituksen rakentaminen sekä paikan tekeminen tunnetuksi vapaasatamana.
Hallinnon budjetti oli mitätön ja vapaasatama-aseman takia se ei saanut tuloja tullimaksuista. Budjetin paikkaamiseksi Farquhar laillisti uhkapeluun sekä oopiumin ja vahvan arrakkiviinan myynnin, mikä aiheutti suuria järjestysongelmia. Singaporen toinen isompi ongelma oli maahanmuuttajaryhmien väliset kahnaukset. 
Raffles palasi Singaporeen lokakuussa 1822. Raffles oli erittäin tyytymätön Farquharin tapaan johtaa siirtokuntaa. Farquhar ei aluksi halunnut lähteä Singaporesta, mutta lähti lopulta joulukuussa 1823 kohti Britanniaa, kun Raffles oli nimittänyt John Crawfurdin Farquharin seuraajaksi lokakuussa 1823.
Farquhar palasi Englantiin ja asettui lopulta Perthiin Skotlannissa, jossa hän kuoli 1839 
Luonnonhistoriallinen kokoelma.
Malakan aikana Farquhar kiinnostui trooppisesta eläin- ja kasvikunnasta. Hän keräsi aluksi kasvi- ja eläinnäytteitä. Myöhemmin hän teetti paikallisilla taiteilijoilla 477 piirustusta Malakan niemimaan kasvi- ja eläinkunnasta. Farquhar lahjoitti kokoelman 1827 Lontoon Royal Asiatic Societylle, jonne ne hautautuivat yli sadaksi vuodeksi ja vasta 1937 osa niistä lainattiin Natural History Museumille. Kokoelma myytiin Sothebyn huutokaupassa 1,2 miljoonalla punnalla 1993. Ostaja lahjoitti kokoelman 1996 Singaporen kansallismuseolle, jossa osa niistä on aina näytteillä.
Cèilidh

Cèilidh () on gaelinkielinen sana, joka tarkoittaa Skotlannissa sosiaalista kokoontumista tai illanviettoa. Näissä kokoontumisissa pidetään hauskaa soittamalla skotlantilaista kansanmusiikkia ja tanssimalla perinteisiä tansseja.
Historiaa.
Aikaisemmin cèilidh tarkoitti sosiaalista kokoontumista, jonka sisältöä ei ollut tarkkaan määritelty. Juhlan aikana saatettiin esimerkiksi esittää lauluja, kertoa tarinoita tai lausua runoja. Viime vuosikymmenten aikana tanssista on tullut merkittävin osa cèilidh’ä ja se vie suurimman osan illasta.
Cèilidh nykyaikana.
Useimmiten cèilidh’n musiikista huolehtii cèilidh-yhtye, johon yleensä kuuluu viulunsoittaja, harmonikansoittaja, rumpali ja laulaja.
Cèilidh-juhlassa tarjotaan usein myös ruokaa. Yleisimpänä tapana on tarjota perinteinen skotlantilainen ruoka-annos "haggis, neeps and tatties", eli haggisiä, naurista ja perunaa (nauris ja peruna tarjotaan erikseen muusattuna).
Vaikka cèilidh’ä varten on aikaisemmin pukeuduttu skotlantilaisiin perinnevaatteisiin kuten kilttiin, on nykyään täysin sallittua ja jopa suositeltavaa pukeutua kevyesti ja mukavasti. Tanssi on nopeatempoista ja energistä, joten kevyet vaatteet ja mukavat, luistamattomat kengät auttavat tanssijoita jaksamaan paremmin.
Tanssi.
Cèilidh’ssä tanssitaan perinteisiä skotlantilaisia kansantansseja, joihin kuuluu esimerkiksi reelejä. Tansseja tanssitaan useimmiten pareittain tai pienissä ryhmissä, ja pari sekä ryhmä saattavat vaihtua useita kertoja tanssin aikana. Cèilidh’ssä tanssiminen on ensisijaisesti sosiaalinen tapahtuma. Tarkoituksena ei ole esiintyä tai näyttää taitoja vaan pitää hauskaa. Suosituimpia céilidheissä tanssittavia tansseja ovat:
Cèilidh’in on mahdollista osallistua vaikkei tuntisi perinnetansseja ennestään, sillä paikalla on yleensä "caller", joka opettaa ensin tanssin askeleet ja ohjeistaa tanssijoita myös tanssin aikana. Tanssin aikana on tapana, että myös tanssijat huudahtelevat tai hihkuvat.
Helvi Karahka

Helvi Linnea Karahka (o.s. "Vänni"; 25. tammikuuta 1912 Loimaa – 19. huhtikuuta 2003 Bromma, Tukholma) oli suomalainen toimittaja, kirjastonhoitaja sekä lasten- ja nuortenkirjailija.
Karahka tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1930. Hän suoritti valtion kirjastotutkinnot vuosina 1932 ja 1934, ja toimi kirjastonhoitajana Mikkelin kaupunginkirjastossa 1934–1939. Karahka oli toimitussihteerinä Sirkka lehdessä 1939–1944. Samaan aikaan hän oli lasten ja nuorten osaston toimittajana Helsingin Sanomissa. Avustajana ja akkreditoituna kirjeenvaihtajana Karahka työskenteli vuosina 1960–1965 ja Freelancer toimittajana Ruotsin radion suomenkielisessä toimituksessa vuodet 1969–1974.
Karahkan vanhemmat olivat liikemies Otto Aadolf Vänni ja Edla Johanna (Hanna) (o.s. Lehtinen). Puoliso oli Eino Edvard Karahka vuodesta 1938 tämän kuolemaan 1957 asti. Karahkat asuivat Ruotsissa vuodesta 1944.
Gulzar

Gulzar (oik. Sampooran Singh Kalra; s. 18. elokuuta 1934 Dina, Brittiläinen Intia) on intialainen runoilija, sanoittaja ja elokuvaohjaaja. Hän kirjoittaa pääsääntöisesti hindustaniksi, mutta on julkaissut teoksia myös pandžabiksi ja useilla hindin murteilla, kuten bradž, khariboli, haryanvi ja marwari. Gulzarin sanoittama ja "Slummien miljonääri" -elokuvassa esitetty kappale ”Jai Ho” palkittiin Parhaan laulun Oscar-palkinnolla vuonna 2009. Sama kappale sai vuonna 2010 Grammy-palkinnon sarjassa "Best Song Written for a Motion Picture, Television or Other Visual Media".
Kirjoitettuaan dialogeja ja käsikirjoituksia elokuviin, kuten "Aashirwad", "Khamoshi", "Anand", Gulzar ohjasi ensimmäisen elokuvansa "Mere Apne" (1971). Elokuva on uudelleenfilmatisointi Tapan Sinhan elokuvasta "Apanjan" (1969).
Sanoittajana Gulzar on tunnettu yhteistyöstä säveltäjien ja tuottajien, kuten R. D. Burmanin, A. R. Rahmanin ja Vishal Bhardwajin kanssa. Gulzar on tehnyt yhteistyötä myös tunnettujen Bollywoodin elokuvamusiikin säveltäjien kanssa, esimerkiksi S. D. Burman, Salil Chowdhury, Shankar Jaikishan, Hemant Kumar, Laxmikant-Pyarelal, Madan Mohan, Rajesh Roshan, Anu Malik ja Shankar-Ehsaan-Loy.
Juni Klein

Juni Klein (s. 1982) on suomalainen teatteriohjaaja ja dramaturgi, joka työskentelee teatterin, tanssin, esitystaiteen ja kuvataiteen kentillä. Hän valmistui ohjaajaksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009. Klein työskentelee osana WAUHAUS-taidekollektiivia sekä vierailevana luennoitsijana Taideyliopistossa. Hän toimi Hangö Teaterträffin kuraattorina vuosina 2017–2021. 
Esityksissään Klein on kiinnostunut sukupuolen, ekologian, nautinnon ja seksuaalisuuden kysymyksistä. Hän vaihtoi sukunimensä (ent. Ojanen) vuoden 2012 Baltic Circle -festivaalilla ensi-iltansa saatua esitystä "Heidi Klein" varten. 
Kleinin vanhemmat ovat ohjaaja Laura Jäntti ja säveltäjä Eero Ojanen.
Olkikulmumittari

Olkikulmumittari ("Idaea sylvestraria") on melko pieni, kellertävänsävyinen mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on kellertävän harmaa ja siivillä on yksittäisten tummien siipisuomujen tuottamaa pisteytystä. Etusiiven poikki kulkee viisi ja takasiiven poikki neljä kellanruskeaa poikkiviirua, mikä antaa tiheäjuovaisen vaikutelman. Kaikissa siivissä on selvä, musta keskipilkku, minkä lisäksi siipien ulkoreunassa, ripsien tyvellä on rivi mustia pisteitä. Siipien alapinnat ovat selvästi mustakehnäiset. Siipiväli 16–18 mm.
Lähinnä samannäköinen laji on vaaleakulmumittari ("Idaea pallidata").
Levinneisyys ja lentoaika.
Levinneisyysalue yltää Espanjasta ja Britteinsaarilta Euroopan, Venäjän ja Keski-Aasian poikki Länsi-Siperiaan. Suomessa havainnot keskittyvät Ahvenanmaalle sekä maan lounais-, etelä- ja itäosiin, levinneisyyden ulottuessa Itä-Suomen sisämaassa pitkälle Pohjois-Savoon ja -Karjalaan. Länsirannikkoa pitkin olkikulmumittaria tavataan aivan Perämeren pohjukkaan saakka, mutta Keski- ja Pohjois-Suomen sisämaasta laji näyttää puuttuvan. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuulta elokuun alkupuolelle, mutta lennon huippu sijoittuu selvästi heinäkuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Olkikulmumittari elää erityisesti kuivemmissa ympäristöissä, kuten kuivemmilla niityillä ja hiekkamailla. Sitä tavataan myös erilaisissa kulttuuriympäristöissä. Laji on esiintymiseltään jokseenkin paikoittainen ja sitä tavataan yleensä yksitellen, mutta hyvällä paikalla esiintymä saattaa olla runsaslukuinen. Perhoset aloittavat lennon hämärän laskeuduttua, mutta saattavat häiriöstä lähteä liikkeelle myös päivällä. Laji tulee hyvin valolle. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukka syö monien ruohovartisten kasvien ja varpujen kuihtuneita osia.
Varjokulmumittari

Varjokulmumittari ("Idaea dimidiata") on pienehkö, vaalea mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien pohjaväri on kellertävän vaaleanharmaa ja etusiivet ovat muodoltaan verrattain pyöreäkärkiset. Sekä etu- että takasiivissä on selvät mustat keskipilkut sekä rivi mustia pisteitä siiven ulkoreunassa, siipiripsien tyvellä. Ulompi poikkiviiru näkyy harmaana juovana, jossa on mustat pisteet siipisuonten kohdalla sekä musta täplä siiven etureunassa. Keskivarjo erottuu himmeämpänä harmaana vyönä ja sisempi poikkiviiru vain heikosti. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella, lähellä etusiiven takareunaa on voimakas ruskeanharmaa varjostuma, joka hajoaa useammaksi laikuksi. Siipiväli 17–19 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Varjokulmumittarin levinneisyys on holarktinen eli se ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan ainakin Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun loppupuoliskolta elokuun loppupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat.
Varjokulmumittarin ominta elinympäristöä ovat reheväkasvuiset, pensaikkoiset niityt, metsänreunat sekä valoisat metsät. Sitä tavataan myös kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät iltahämärässä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin. Perhosia voi tavata myös kukilla imemässä mettä. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää matalien kasvien kuihtuneilla lehdillä.
Movember

Movember (tunnetaan myös nimellä No-Shave November) on kansainvälinen hyväntekeväisyyskampanja, johon osallistuvat miehet kasvattavat itselleen viikset marraskuun ajaksi. Vuonna 2003 Australiassa perustetun kampanjan tarkoituksena on kerätä varoja ja lisätä tietoisuutta miesten terveysongelmista, kuten eturauhassyövästä. Movember on kontaminaatio sanoista "moustache" () ja "november" (). Kampanjan perustajan Tom Bettsin mukaan se sai alkunsa pubissa lyödyn vedon seurauksena.
Vuonna 2013 virallisia Movember-kampanjoita järjestettiin 21 maassa: Alankomaissa, Australiassa, Belgiassa, Britanniassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Hongkongissa, Irlannissa, Itävallassa, Kanadassa, Norjassa, Saksassa, Singaporessa, Suomessa, Ranskassa, Ruotsissa, Tanskassa, Tšekissä, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.
Suomessa Movemberin pääyhteistyökumppani oli Syöpäsäätiö. Movemberin tuotot ohjattiin Syöpäsäätiölle, joka tuki varoilla eturauhas- ja kivessyöpätutkimusta. Yhteistyö päättyi vuonna 2016, eikä virallista kampanjaa ole järjestetty Suomessa sen jälkeen.
Arvostelua.
Movember on saanut osakseen myös kritiikkiä. Nykyään Movember ei ole hyväntekeväisyysjärjestö, vaan tavaramerkki, jonka omistaa australialainen yritys nimeltä Forideas Pty Ltd. Yhtiömuoto Pty Ltd, jolle ei löydy suomenkielistä vastinetta, oikeuttaa useiden keskeisten taloustietojen salaisina pitämisen.
Australialaisen Channel 7 -kanavan ajankohtaisohjelma Today Tonight teki kriittisen raportin yrityksen rahankäytöstä, jossa se kysyi: "Would you do a donation to a charity if you knew only 17 cents in a dollar would be passed on?" (suom. "Lahjoittaisitko hyväntekeväisyyteen, jos tietäisit että vain 17 senttiä dollarista annettaisiin eteenpäin?"). Video löytyi aiemmin myös YouTubesta, mutta Movember Foundation poisti sen.
Nuppihuopasammal

Nuppihuopasammal ("Aulacomnium androgynum") on lehtisammallaji huopasammalten (Aulacomniaceae) heimossa. Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkella vyöhykkeellä sekä Etelä-Amerikassa Tulimaassa. Suomessa laji on elinvoimainen ja sitä esiintyy maan etelä- ja keskiosissa Pohjois-Hämeen ja Pohjois-Savon korkeudelle.
Nuppihuopasammal kasvaa mätäsmäisinä kasvustoina. Versot ovat kahdesta viiteen senttimetriä pitkiä, haarattomia ja vaaleanvihreitä. Lehdet ovat 1,5 millimetriä pitkiä, pitkulaisia, laidoilta osittain taakäänteisiä ja kärjestä hampaisia. Verson kärjessä kasvaa lehdettömässä perässä nuppimainen itulehtimuodostuma.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Pallokrotit

Pallokrotit (Himantolophidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja antomia.
Pallokrottien heimoon kuuluu 1 suku ja 18 lajia, muun muassa atlantinpallokrotti ("Himantolophus groenlandicus"). Heimon lajien koiraat ja naaraat eroavat kooltaan huomattavasti. Naaraat kasvavat suurimmillaan noin 46–47 cm pitkiksi, kun koiraat ovat korkeintaan noin 4 cm pitkiä. Naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen ja tukeva kala. Etumainen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoatuottava elin, jossa on liuskamaisia ulokkeita. Suu ja hampaat ovat heimon kaloilla suurikokoiset. Vatsaevät puuttuvat pallokroteilta ja selkä- ja peräevät ovat lyhyehköt. Ihossa on useita piikkejä ja väriltään kalat ovat ruskeita tai mustia ja ihossa voi olla valkoisia pisteitä. Aikuiset koiraat kiinnittyvät suullaan naaraan ruumiiseen, mutta eivät ilmeisesti elä kuitenkaan naaraan loisena.
Levinneisyys.
Pallokrottilajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Suurin osa lajeista elää trooppisilla alueilla, mutta niitä tavataan myös kylmiltä ja lauhkeilta leveyspiireiltä niin pohjoisella kuin eteläiselläkin pallonpuoliskolla. Pallokrotit elävät tyypillisesti yksittäin 250–4 000 metrin syvyydestä.
Pallosompasammal

Pallosompasammal ("Splachnum vasculosum") on lehtisammallaji sompasammalten heimossa ("Splachnaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhyke. Suomen alueella lajia löytyy koko maasta, yleisempänä pohjoisosasta. Sitä esiintyy märillä avosoilla ja tuntureilla, erityisesti letoilla ja kasvaa hirven ja poron lannalla.
Pallosompasammal on lyhytikäinen ja kaksikotinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti, itiöt ovat pieniä. Pesäkeperä on laajentunut itiöpesäkkeen tyvellä pallomaiseksi. Samankaltaisista lajeista päärynäsompasammalella ("Splachnum ampullaceum") laajentuma on päärynämäinen.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Saukonsammal

Saukonsammal ("Leptodictyum riparium") on lehtisammallaji ritvasammalten heimossa (Amblystegiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä, kuten Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Ainoat maailmankolkat, joista sitä ei ole löytynyt, ovat Australia ja Oseania. Suomessa laji on elinvoimainen ja sitä esiintyy koko maan alueella etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin.
Saukonsammal kasvaa keskikokoiseksi, kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkäksi ja haaroo epäsäännöllisesti. Lehdet ovat sivulle harittavat ja kellanvihreät. Ne ovat tyveltä leveät, jyrkästi kapenevat, teräväkärkiset ja selvästi keskisuonelliset. Laji on yksikotinen, itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Teollinen ekologia

Teollinen ekologia on tieteenala, joka tutkii materiaali- ja energiavirtoja ihmisten luomissa teollisissa systeemeissä ja kulutuksessa. Tutkimuksen fokuksena 
on ymmärtää materiaalivirtojen suorat ja epäsuorat vaikutukset ympäristöön, sekä ymmärtää miten taloudelliset, poliittiset ja sosiaaliset tekijät vaikuttavat resurssivirtoihin ja resurssienkäyttöön. Teollisen ekologian tavoitteena on luoda kestäviä teollisia ekosysteemejä. Teollinen ekologia on määritelty muun muassa kestävän kehitykseen tieteeksi , teollisten järjestelmien ja ympäristön suhteiden tutkimukseksi ja systeemiajatteluun perustuvaksi, monitieteelliseksi diskurssiksi, joka pyrkii ymmärtämään kompleksisten ja integroitujen ihmisten luomien ja luonnon systeemien makrotason käyttäytymisen (emergenssi) . Teollinen ekologia ratkoo tuotannon ja kulutuksen ympäristöön liittyviä ongelmia systeemisesti, siten että lopputulos on kokonaisuuden kannalta optimaalinen. Tieteenalan nimi pohjautuu ajatukseen, että meidän tulisi ottaa mallia siitä miten luonnon systeemit toimivat kun suunnittelemme kestäviä teollisia järjestelmiä. 
Mitä on teollinen ekologia?
Teollisessa ekologiassa pyritään vähentämään teollisuuden ympäristökuormitusta soveltamalla luonnon ekosysteemin materiaali- ja energiavirtamallia teolliseen toimintaan. Luonnon ekosysteemissä kasvit, eläimet ja hajottajat hyödyntävät toistensa jätemateriaalivirtoja sekä rakennusaineena että energian lähteenä. Tavoitteena on muuttaa nykyinen lineaarinen jätteeksi päätyvä resurssien käyttö suljetun kierron järjestelmiksi, joissa jäte ei ole enää jätettä vaan raaka-aine seuraavalle prosessille. Teollisessa ekologiassa teollinen systeemi nähdään kokonaisvaltaisena ja poikkiteollisena ekosysteeminä, joka muodostaa erilaisten prosessien ja virtojen verkoston.
Teollisen ekologian tutkimus keskittyy pääsääntöisesti seuraaviin aihealueihin:
Teollinen ekologia tieteenalana tekee samanaikaisesti kuvaavaa, selittävää ja normatiivista työtä.
Teollisessa ekologiassa yhteiskunnan ajatellaan olevan osa luonnonympäristöä eikä erillinen siitä.
Historia.
Teollinen ekologia nimityksen tekivät tutuksi ensimmäisen kerran Robert Frosch ja Nicholas E. Gallopoulos "Scientific American" -lehdessä vuonna 1989. Frosh ja Gallopoulos visioivat: "Miksi teolliset systeemit eivät voisi toimi kuten ekosysteemit, joissa toisen lajin jäte on resurssi toiselle lajille?"
Pohjanpahkurasammal

Pohjanpahkurasammal ("Hymenostylium gracillimum") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sitä esiintyy IUCN:n punaisen listan mukaan vain Venäjällä ja Itävallassa. GBIF:n mukaan sitä tavataan Norjassa.
Coari

Coari on kaupunki Brasiliassa, Amazonin sademetsässä. Se on yksi suurimmista kaupungeista Amazonaksen osavaltiossa. Kaupungissa sijaitsee myös Coarin lentoasema.
Kunnan asukasluku oli 75 965 vuonna 2010.
Maastohiihdon Suomen Cup

Maastohiihdon Suomen Cup on kaudesta 2011–2012 lähtien järjestetty hiihtosarja suomalaisille hiihtäjille. Suomen Cupiin lasketaan mukaan myös SM-hiihdot. Kilpailusarjaa järjestää Suomen hiihtoliitto. 
Suomen Cupin kilpailuihin voivat osallistua kaikki suomalaisen hiihtolisenssin omaavat urheilijat, sekä Suomen hiihtoliiton jäsenseurat. Kilpailusarja antaa näyttöpaikkoja maajoukkuepaikoista taisteleville urheilijoille sekä tuo kansallisen tason urheilijoille ja seuroille parempaa näkyvyyttä. Kansainvälisen tason kilpailijoiden mukaan saamisen haasteena on kilpailukalenterin yhteensovittaminen maailmancupin kilpailujen kanssa, mutta sijoittamalla kilpailuita lähinnä alku- ja lopputalveen on myös maajoukkueurheilijoita saatu kiitettävästi mukaan.
Pisteiden lasku.
Osakilpailujen 30 parasta hiihtäjää saavat pisteitä samaan tapaan kuin maailmancupissakin eli voittaja saa 100, toinen 80, kolmas 60 pistettä ja 30. saa yhden pisteen. Kauden päätteeksi urheilijoiden kaikista kisoista saamat pisteet lasketaan yhteen ja eniten pisteitä saanut voittaa kilpailusarjan. Viesticupissa yhdestä osakilpailusta jaetaan kaksinkertaiset pisteet. 
Vastaanotto.
Yleisradio on televisioinut alusta asti kaikki Suomen Cupin kilpailut. Kilpailusarja keräsi jo ensimmäisellä kaudellaan parhaimmillaan jopa 400 000 katsojaa. Suomen Cup on kerännyt myös positiivista palautetta niin urheilijoilta kuin katsojiltakin. Matti Heikkinen kommentoi ennen ensimmäistä kilpailukautta, että Suomen Cupin kaltaisia kovia kotimaan kilpailuita on odotettu.
Talvivinokas

Talvivinokas ("Sarcomyxa serotina", syn. "Panellus serotinus") on kohtalaisen yleinen Suomessakin kasvava helttasieni. Se on huomattavan epäkeskeinen, jalka saattaa puuttua tai on lyhyt. Sitä esiintyy lahopuilla, erityisesti koivuilla ja lepillä. Heltat ovat varsin tiheässä, vanhemmiten kellertyvät tai oranssit eivätkä johdu jalkaan. Lakin pinta on sangen limainen, halkaistuna hyytelömäinen.
Sienen haju on heikko, maku ei järin voimakas, mutta pitkään karvaanlainen. Suomessa talvivinokasta ei pidetä ruokasienenä, joskaan myrkkysieni se ei ole. Japanissa lähisukuista "Sarcomyxa edulis" -talvivinokasta kutsutaan nimellä "mukitake", ja sitä pidetään yhtenä herkullisimmista ruokasienistä. Aiemmin sitä pidettiin samana lajina suomalaisen talvivinokkaan kanssa.
Kansainvälinen kirjeshakkiliitto

Kansainvälinen kirjeshakkiliitto (ICCF) on kirjeshakin harrastajien järjestö. Se järjestää henkilökohtaisia ja joukkuemaailmanmestaruuskilpailuja sekä kirjeposti- että verkkopalvelinversioina. Huolimatta riippumattomasta asemastaan ICCF tekee tiivistä yhteistyötä Maailman shakkiliiton FIDE:n kanssa, joka tunnustaa ICCF:n vahvuusluvut, mestaruuskilpailut ja arvonimet. ICCF on perustamisestaan lähtien ollut FIDE:n yhteistyöjäsen (). FIDE itsessään on IOC:n tunnustaman kansainvälisen urheiluorganisaation ARISF:n jäsen.
ICCF:n toimisto sijaitsee Sveitsissä Sveitsin kirjeshakkiliiton tiloissa. Sen päättävä elin on jäsenliittojen kokous, eli kongressi. ICCF:n tunnus on "AMICI SUMUS" (olemme ystäviä).
Toiminta.
Maailman ICCF:n alaiset liitot jakaantuvat neljään alueeseen: Eurooppa, Latinalainen Amerikka, Pohjois-Amerikka/Tyynenmeren alue ja Afrikka/Aasia. Henkilökohtaisten MM-kisojen lisäksi ICCF on järjestänyt vuodesta 1949 kirjeshakin olympialaisia, eli joukkuemaailmanmestaruuskilpailuja. Miehet osallistuvat niihin 6-henkisin ja naiset 4-henkisin joukkuein.
Historia.
ICCF perustettiin 1951 aiemman, 1945 perustetun ICCA:n seuraajaksi. Tätä puolestaan oli edeltänyt 1928 perustettu IFSB (), joka oli ensimmäinen kansainvälinen kirjeshakkiliiga. 2012 ICCF:ään kuului jäseninä 58 kansallista liittoa. Puheenjohtajana toimi Eric Ruch.
Aarne Alligaattori &amp; Viidakkorumpu

Aarne Alligaattori &amp; Viidakkorumpu on suomalainen viidakkomusiikkia ja lastenmusiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen nimi Aarne Alligaattori &amp; Viidakkorumpu viittaa yhtyeen keikoillakin esiintyvään Alligaattori-hahmoon, Aarneen. Yhtye laulaa sekä suomeksi että ruotsiksi.
Vuoden 2024 helmikuussa julkaistaan animaatioelokuva "Arne Alligator och djungelkompisarna", jonka on ohjannut Jenny Jokela ja tuottanut Svensk Filmindustri. Yhtyeen laulaja Tomas Nyberg on mukana elokuvan ruotsinkielisessä ääniroolissa.
Adrianus de Jong

Adrianus Egbert Willem ”Arie” de Jong (21. kesäkuuta 1882 Pelantungan, Alankomaiden Itä-Intia – 23. joulukuuta 1966 Haag) oli alankomaalainen miekkailija ja olympiamitalisti. 
De Jong kilpaili Ateenan välikisoissa 1906 kaikilla kolmella aseella, säilällä, kalvalla ja floretilla. Hän jäi henkilökohtaisissa kilpailuissa ilman kärkisijoituksia ja oli mukana maansa joukkueessa, joka sijoittui kalvan joukkuekisassa jaetulle viidennelle eli viimeiselle tilalle. Alankomaat oli heikoin joukkue samassa kisassa myös Lontoon olympialaisissa 1908, joissa mukana oli yhdeksän maata. De Jong pääsi kyseisissä olympialaisissa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa toiselle kierrokselle ja otteli aseella myös joukkuekisassa, jossa Alankomaat oli jaetulla viidennellä sijalla. 
Alankomaiden armeijassa upseerina työskennellyt de Jong voitti ensimmäisen kansallisen mestaruutensa 1910. Hän saalisti niitä vuoteen 1928 yhteensä 18 kappaletta, mikä on ennätyksellinen saavutus. Hän eteni Tukholman olympiakisoissa 1912 kalvassa välieriin saakka ja oli voittamassa pronssia niin kalvan kuin säilänkin joukkuekilpailuista. De Jong osallistui myös säilän henkilökohtaiseen kisaan, jossa hän putosi ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1920 olympialaisissa hän sai säilässä pronssimitalin sekä henkilökohtaisessa että joukkuekisassa. De Jong oli Antwerpenissa pidetyissä kilpailuissa mukana myös floretissa ja kalvassa, joiden joukkuekisoissa Alankomaat oli kuudes ja seitsemäs ja joista jälkimmäisessä de Jong putosi välierissä henkilökohtaisessa kisassa. 
De Jong voitti vuosina 1922 ja 1923 kaksi peräkkäistä maailmanmestaruutta säilässä. Hän oli saada lajissa myös olympiakultaa 1924. De Jong johti lopulta kultaa voittanutta Sándor Póstaa vastaan ja teki ratkaisevan osuman, mutta tuomaristo ei nähnyt sitä, koska heitä häiritsi yleisössä tuoliltaan pudonnut katsoja. De Jong hävisi myöhemmin ottelun ja päätyi lopputuloksissa viidennelle sijalle. Hän kuitenkin oli voittamassa pronssia joukkuekilpailussa ja osallistui myös säilän ja floretin joukkuekisoihin. 
De Jong osallistui viimeisiin olympialaisiinsa 45-vuotiaana Amsterdamissa 1928, joissa hän oli säilässä yhdeksäs ja sijoittui joukkuekisassa viidenneksi säilässä ja kalvassa. Mikäli vuoden 1906 välikisat lasketaan mukaan, hän osallistui kuusiin olympialaisiin ollen ensimmäinen siihen pystynyt urheilija. Kukaan alankomaalainen ei ole vieläkään kilpaillut useammissa kisoissa, vaikkakin ampuja Eric Swinkels on pystynyt samaan. De Jong ei kilpaillut enää paljoa viimeisten olympiakisojensa jälkeen, mutta voitti kalvassa sotilaiden maailmanmestaruuden 1936. Lopetettuaan uransa armeijassa Alankomaiden Itä-Intiassa syntynyt de Jong johti Haagissa indonesialaista ravintolaa.
Pål Grotnes

Pål Grotnes (s. 7. maaliskuuta 1977 Lørenskog) on norjalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli maalivahti. Hän pelasi pääosan urastaan Norjan pääsarjassa. Grotnes edusti urallaan Norjan jääkiekkomaajoukkuetta seitsemissä MM-kilpailuissa.
Joo Sae-hyuk

"Korealaisissa nimissä sukunimi tulee ensin, eli sukunimi on Joo ja etunimi Sae-hyuk."
Joo Sae-hyuk (s. 20. tammikuuta 1980 Soul) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin hän saavutti Osakasta vuonna 2001. Joota pidetään myös yhtenä maailman parhaista puolustuspelaajista. Hänen paras maailmanranking sijoituksensa on viides.
Andres Ambühl

Andres Ambühl (s. 14. syyskuuta 1983 Davos, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hän pelasi suurimman osan urastaan kasvattiseurassaan HC Davosissa Sveitsin National Leaguessa, ja oli joukkueensa kapteeni viimeiset 11 vuotta. Lisäksi hän pelasi ZSC Lionsissa kolme kautta ja yhden kauden AHL:ssä. Hän voitti Sveitsin mestaruuden kuusi kertaa.
Maajoukkuetasolla Ambühl on pelannut Sveitsin maajoukkueessa olympialaisissa viidesti ja MM-kilpailuissa ennätykselliset 19 kertaa. Ambühl on pelannut pääsarjatasolla kaikkien aikojen eniten MM-otteluita, yhteensä 141.
Umpikujassa

Umpikujassa () on Seth Holtin ja Basil Deardenin ohjaama brittiläinen rikosdraamaelokuva vuodelta 1958. Draaman pääosissa ovat George Nader, Maggie Smith, Bernard Lee, Geoffrey Keen ja Bessie Love.
Holt myös toimi elokuvan käsikirjoittajana yhdessä Kenneth Tynanin kanssa. He laativat käsikirjoituksen Donald MacKenzien romaanin pohjalta.
"Umpikujassa" sai kotimaan ensi-iltansa 2. joulukuuta vuonna 1958. Suomessa elokuva sai ensi-illan 29. heinäkuuta vuonna 1960.
Maggie Smith oli ehdokkaana parhaan tulokkaan BAFTA-palkintoon. "Umpikujassa" Smith teki ensimmäisen ison elokuvaroolinsa.
Kumi Naidoo

Kumi Naidoo (s. 1965) on eteläafrikkalainen aktivisti. Hän toimi Greenpeacen pääsihteerinä marraskuusta 2009 joulukuuhun 2015.
Naidoo aloitti apartheidin vastaisen toimintansa 15-vuotiaana, minkä vuoksi hänet erotettiin lukiosta. Vuonna 1986 Naidoo pidätettiin poikkeustilasäädösten rikkomisesta, ja hän vetäytyi vuodeksi "maan alle" ennen kuin lähti maanpakoon Englantiin. Hän sai Oxfordin yliopiston Rhodes-stipendin ja väitteli tohtoriksi poliittisessa sosiologiassa.
Vuonna 1990 Naidoo palasi Etelä-Afrikkaan Nelson Mandelan vapauduttua. Siellä hän muun muassa johti henkilöstön kouluttamista vuoden 1994 parlamenttivaaleja varten. Naidoo toimi Greenpeace African hallituksessa järjestön avattua toimistot Johannesburgiin ja Kinshasaan vuonna 2008.
Surrey Quaysin rautatieasema

Surrey Quaysin rautatieasema on London Overgroundin asema Southwarkin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja se sijaitsee Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Surrey Quaysin asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury &amp; Islingtonia ja Dalston Junctionia sekä etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
HMCS Crusader

HMCS Crusader (viirinumerot R20, D20 ja DDE 228) oli Kanadan laivaston Cr-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Britannian amiraliteetti tilasi aluksen nimellä "HMS Crusader" John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. lokakuuta 1944 ja valmistui 26. marraskuuta 1945.
Palvelus.
"Crescent" siirrettiin 1946 Kanadan laivastolle, joka säilytti aluksen nimen. Kanadan hallitus lunasti 1951 aluksen, joka romutettiin 1964.