tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vindafjord

Vindafjord on Norjan kunta Rogalandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat lounaassa Tysvær, kaakossa Suldal ja idässä Etne. Kunnan vesialueet rajoittuvat Sveioon lännessä, Stordiin luoteessa ja Kvinnheradiin koillisessa.
Kunnan hallintokeskus on Ølensjøenin taajama. Asutus on jakautunut tasaisesti kuntaa ympäröivien vuonojen laitamille, joilla sijaitsevat myös Sandeidin, Vikedalin, Skjoldin ja Ølensvågin taajamat.
Historia.
Kunta sai nykyiset rajansa vuonna 2006, jolloin aikaisempi Ølenin kunta liittyi Vindafjordiin. Ølen kuului vuoteen 2002 saakka silloiseen Hordalandin lääniin ja sen entinen alue lasketaan edelleen Sunnhordlandin alueeseen. Vindafjordin kunta oli perustettu 1965, jolloin Sandeid ja suurimmat osat Imslandia, Vikedalia, Vatsia ja Skjoldia muodostivat uuden kunnan. Suurin osa Vikebygdin kuntaa oli puolestaan liittynyt Ølenin kuntaan 1964. Nykyinen Vindafjordin kunta muodostuu siten seitsemästä 
aikaisemmasta kunnasta ja kuntakeskuksesta.
Johan Martin Jakob af Tengström

Johan Martin Jakob af Tengström (10. marraskuuta 1821 Turku – 25. joulukuuta 1890 Lohja) oli suomalainen lääkäri, perhosiin erikoistunut hyönteistieteilijä ja Tengström-suvun jäsen.
Tengströmin vanhemmat olivat professori Johan Magnus af Tengström ja Hedvig Gustafva Charlotta Prytz. Tengström innostui hyönteisistä jo nuorukaisena ja sai siihen kannustusta myös opettajaltaan Carl Reinhold Sahlbergiltä ja toveriltaan William Nylanderilta. 
Hän teki useita hyönteisten keruumatkoja eri puolille Suomea ja Venäjän Karjalaan. Vuosina 1848 ja 1849 hän osallistui maailmanympäryspurjehdukselle, keräten perhosia muun muassa Jaavalta ja Pohjois-Amerikasta. Hän toimi yliopiston eläinmuseon amanuenssina vuodesta 1845 vuoteen 1852. Vuonna 1851 hän valmistui kirurgian maisteriksi ja toimi siitä lähtien aina vuoteen 1879 saakka Käkisalmen lääkärinä, vuodesta 1862 alkaen hänet oli nimitetty piirilääkäriksi. Vuodesta 1879 vuoteen 1890 hän oli piirilääkäri Lohjalla. 
Tengströmin huomattavimpia tutkimuksia, jotka koskivat perhosia, ovat "Bidrag till Finland fjärilfauna" (1847), "Geometridae, Crambridae et Pyralidae Faunae Fennicae" (1859), "Anmärkningar och tillägg till Finlands småfjärilfauna" (1859) sekä "Catalogus lepidepterorum faunae Fenniae praecursoris" (1869). Tengström keräsi noin 3500 kotimaista ja ulkomaista perhosta käsittävän kokoelman, joka ostettiin yliopistolle.
Tengströmin ensimmäinen puoliso vuodesta 1855 oli Karolina Wilhelmina Dorrendorff (k. 1863) ja toinen puoliso vuodesta 1865 Maria Amalia Keldan (k. 1930). Metsänhoitaja Magnus af Tengström (s. 1866) oli Tengströmin poika toisesta avioliitosta.
Chilenaraukaria

Chilenaraukaria ("Araucaria araucana") on Chilessä ja Lounais-Argentiinassa Neuquénin maakunnassa luontaisena kasvava havupuu. Chilenaraukaria on valittu Chilen kansalliskasviksi.
Puulla on lonkeromaiset oksanhaarat, joissa on tiheästi kolmiomaisia, jäykkiä ja teräväkärkisiä lehtiä. Lehdet ovat pituudeltaan 3–5 senttimetriä. Puu on kaksikotinen, joten hede- ja emikävyt ovat eri yksilöissä. Hedekävyt ovat 8–12 senttimetriä pitkiä. Emikävyt ovat pyöreitä ja ne sijaitsevat oksien päissä. Kasvin siemenet ovat syötäviä. Alkuperäisillä kasvualueilla puun ennätyskorkeus on jopa 50 metriä. Erikoisen kasvutapansa vuoksi laji on suosittu koristekasvina esimerkiksi Euroopassa.
Chilenaraukaria on pitkäikäinen ja vanhimpien yksilöiden on arveltu olevan yli 1 000 vuotta vanhoja.
Chilenaraukaria on uhanalaisuudeltaan erittäin uhanalainen, koska sen todellinen levinneisyysalue on enää 392,51 neliökilometriä ja se on vähenemään päin ja pirstoutunut.
Araukarioiden suvussa chilenaraukarian lähin sukulainen on toinen Etelä-Amerikassa kasvavista lajeista, parananaraukaria ("Araucaria angustifolia").
Koptilaiskatolinen kirkko

Koptilaiskatolinen kirkko on aleksandrialaista liturgiaa noudattava kirkko, joka on suorassa pyhässä yhteydessä paavinistuimen kanssa ja näin ollen osa maailmanlaajuista katolista kirkkoa. Yksistään Egyptissä kirkolla on 163 000 jäsentä (2010)..
Koptilaiskatolilaiset muodostavat koptien katolisen vähemmistön, jonka olemassaolo perustuu skismaan vanhemman ja suuremman koptilais-ortodoksisen kirkon kanssa. Koptilaiskatolinen kirkko muodostaa oman patriarkaattinsa katolisen kirkon sisällä Pyhän istuimen alaisuudessa ja sitä johtaa tällä hetkellä patriarkka Antonios I Naguib, joka tuli Stephanos II Ghattasin seuraajaksi vuonna 2005. Patriarkaatin virastot sijaitsevat Kairossa. Pääkirkko "Egyptin Neitsyt Marian katedraali" (Our Lady of Egypt) sijaitsee Nasr Cityssä, Kairon modernissa esikaupungissa.
Historia.
Vuonna 1741 Jerusalemin koptilainen piispa Amba Athanasius kääntyi katolilaiseksi. Paavi Benedictus XIV nimitti hänet seuraajiensa muodostaman pienen yhteisön (noin 2000 jäsentä) apostoliseksi vikaariksi. Vaikka Athanasius lopulta palasikin koptilais-ortodoksiseen kirkkoon, katolilaisten apostolisten vikaarien linja jatkui hänen jälkeensäkin.
Vuonna 1824 Pyhä istuin perusti koptikatolilaisille patriarkaatin, mutta se oli olemassa lähinnä vain muodollisesti paperilla. Vuonna 1829 ottomaaniviranomaiset sallivat koptikatolilaisten rakentaa omia kirkkojaan.
Vuonna 1895 Leo XIII perusti patriarkaatin uudelleen ja 1899 sen johtoon vihittiin piispa Kyrillos Makarios nimellä "patriarkka Kyrillos II Aleksandrialainen". Patriarkaatin vikaarina piispa Kyrillos oli johtanut vuonna 1898 koptikatolista kirkolliskokousta, joka loi useita latinalaisia käytäntöjä. Kyrillos vetäytyi 1908, ja virka täytettiin uudelleen vasta 1947.
Sääntökunnat.
Koptikatolisella kirkolla ei ole ainoastaan kopteille tarkoitettuja luostareita. Sen sijaan kirkolla on uskonnollisia yhteisöjä, kuten naisten "Pyhän sydämen sisaret" (The Sisters of the Sacred Heart) ja "Jeesuksen ja Marian koptilaiset sisaret" (the Coptic Sisters of Jesus and Mary), jotka molemmat sijaitsevat Egyptissä, sekä "Jeesuksen pikkusisarten Egyptin provinssi". Kirkkoon kuuluu myös miesten fransiskaaniyhteisö.
Kirkon sosiaalinen toiminta.
Koptikatolinen papisto saa koulutuksensa pääasiassa Pyhän Leon arkkipiispallisessa seminaarissa Kairossa. Yli 100 koptikatolista seurakuntaa ylläpitää yksityiskouluja sekä muutamia lukioita. Kirkolla on myös sairaala sekä lukuisia terveysasemia ja klinikoita ja erityisesti orpokoteja. Lisäksi useat koptikatolilaiset lännen kirkon tyyliin järjestetyt sääntökunnat osallistuvat koulutuksen, terveydenhuollon ja hyväntekeväisyyden järjestämiseen.
Siivikko

Siivikko on Pudasjärven kaupungissa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee kantatien 78 varressa, noin 40 kilometrin päästä ydinkeskustasta Kurenalta. 
Kylällä on ollut oma koulu.. Koulurakennus on sittemmin ollut laitos- ja asuinkäytössä.
Žabinka

Žabinka (, ) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Brestin alueen länsiosissa Valko-Venäjällä. Kaupungin asukasluku oli 13 084 lokakuun 2009 väestönlaskennassa; koko hallinnollisessa piirissä asui 25 031 henkeä.
Liikenneyhteyksiä.
Žabinkan rautatieasema () sijaitsee kantakaupungin pohjoisosissa. Se on Valko-Venäjän rautateiden kahden keskeisen maan poikki kulkevan rautatien risteysasema. Brestistä itään vievät raiteet jakautuvat pian Žabinkan aseman itäpuolella pääkaupunkiin vievään Baranavitšy–Stoubtsy–Minsk-päärataan ja eteläiseen Kobryn–Pinsk–Luninets–Kalinkavitšy–Retšytsa–Homel-rataan.
Kaupungin eteläpuolella kulkee Läntisen Bug-joen sivuhaara Muhavetš, joka hieman idempänä liittyy Dneprin–Bugin kanavaan. Tämä vesiväylä on liikennöitävissä esimerkiksi proomuilla tai vesibusseilla suurimman osan vuodesta; talvikuukausina jäät voivat estää liikenteen. 
Žabinkasta etelään päin mentäessä kantatie P7 saavuttaa moottoritien 6 kilometrin jälkeen. Tämä moottoritie on samalla eurooppatie , joka on paitsi Valko-Venäjää poikittain yhdistävä pääväylä, myös maan rajat ylittävä eurooppalainen valtaväylä esimerkiksi Varsovaan tai Moskovaan. M1:stä seuraten Brestin kantakaupunkiin on yhteensä 30 kilometriä. Matkan puolivälissä moottoritien eteläpuolella sijaitsee myös melko vähän käytetty Brestin lentoasema.
Esa Kalervo

Esa Kalervo, koko nimeltään Ernst Aksel Kalervo (19. marraskuuta 1887 Akaa – 16. maaliskuuta 1942) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän debytoi vuonna 1911. Esa Kalervon vanhemmat olivat kirjuri Ernst Villiam ja Matilda Backman (o.s. Snellman). Hänen puolisonsa oli Saima Backman (o.s. Pistol). Esa Kalervo osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1914 ja 1915. Hänen taidettaan on muun muassa Tampereen taidemuseossa. 
Lähteet.
Suomen taiteiljaseura: Kuvataiteilijat 1986, toim. Mauri Faven, Erkki Hirvelä, Jorma Hautala, Reino Laitasalo, Antti Lampisuo, Pirkko Nukari, Maria-Liisa Saastamoinen ja Päivi Lampinen, ; sivu 157
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten trap

Helsingin olympiakisojen haulikkoammuntaan osallistui 40 ampujaa 22 eri maasta. Kilpailu ammuttiin 25. - 26. heinäkuuta, kumpanakin päivänä 100 kiekkoa 25 kiekon sarjoissa. Unkarin Gyula Halasyn ja Suomen Konrad Huberin ampuma olympiaennätys 98 kiekkoa sadasta vuodelta 1924 jäi nyt rikkomatta. 200 kiekkoa ammuttiin olympialaisissa ensimmäistä kertaa. Huber oli edelleen mukana ja sijoittui mainiosti viidennelle sijalle. 1928-1948 haulikkoammunta ei kuulunut olympiakisojen ohjelmaan.
Ensimmäisen päivän jälkeen johdossa oli Ruotsin Hans Liljedahl ja Norjan Hans Aasnaes 96 osumalla ja heistä osuman päässä seurasi kolme ampujaa. Toisena päivänä Kanadan George Genereux rikkoi 97 kiekkoa johon pystyivät myös mahdollisuutensa menettäneet Kreikan Ioannis Koutsis ja Italian Italo Bellini.
Genereuxille tulos riitti kultamitaliin, kun Liljedahl jäi 94 osumaan ja tasapisteissä ensimmäisen päivän jälkeen ollut toinen ruotsalainen, Knut Holmqvist, 96 osumaan. Ruotsalaiset ottivat kilpailusta kuitenkin kaksi mitalia. Aasnaes pilasi kilpailunsa ampuen toisena kilpailupäivänä vain 89.
&lt;br&gt;
Jussi-palkinnot 1944

Jussi-palkinnot 1944 jaettiin 16. marraskuuta 1944 järjestetyssä jakotilaisuudessa. Ensimmäistä kertaa myönnetyt Jussi-palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa välillä 1. lokakuuta 1942 – 30. syyskuuta 1944.
Suuren yleisön mukana ravintola Adloniin oli saapunut viimeistä kokonaista vuorokauttaan opetusministerinä ollut Kalle Kauppi. Jakotilaisuudesta oli etukäteen laitettu pieni lehti-ilmoitus ja liput myytiin hetkessä loppuun. Annikki Arni muisteli myöhemmin, että pääsylipuista käytiin kauppaa mustassa pörssissä ja niistä jopa tapeltiin. Ravintolaan oli aseteltava lisäpöytiä siten, että siellä pääsi tuskin liikkumaan. Lisäksi liputta jääneet yrittivät keinotella itsensä isolla rahalla keittiön kautta sisään. Itse tilaisuudessa ihmiset nauttivat siitä, että saivat ankeiden sotavuosien jälkeen kunnolla juhlia.
Isobutyyliamiini

Isobutyyliamiini on orgaaninen yhdiste, joka luokitellaan amiiniksi. Aine on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Se on helposti syttyvää. Isobutyyliamiinin vesiliuos on keskivahva emäs. Sen kemiallinen kaava on C4H11N ja rakennekaava (CH3)2CHCH2NH2. Isobutyyliamiinista käytetään myös nimiä "2-metyylipropyyliamiini", "2-metyyli-1-propaaniamiini" ja "1-amino-2-metyylipropaani".
Isobutyyliamiinin moolimassa on 73,14 g/mol, sulamispiste −85 °C, kiehumispiste 68–69 °C, tiheys 0,72 g/cm3, taitekerroin 1,397, leimahduspiste −9,0 °C c.c., itsesyttymislämpötila 378 °C ja CAS-numero 78-81-9. Aine sekoittuu veteen.
Isobutyyliamiinin isomeereja ovat n-butyyliamiini, sek-butyyliamiini ja tert-butyyliamiini.
Isobutyyliamiinia käytetään pääasiassa orgaanisessa synteesissä. Sitä käytetään erityisesti hyönteismyrkkyjen valmistukseen.
Bremanger

Bremanger on Norjan kunta Vestlandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat idässä Gloppen ja etelässä Kinn. Lisäksi sillä on vesirajaa Stadin kunnan kanssa pohjoisessa.
Kuntaan kuuluu mannermaaosan lisäksi kolme suurta saarta, Bremangerlandet (153 km²), Rugsundøy (10,7 km²) ja Frøya (17,5 km²). Asutus on levinnyt suhteellisen tasaisesti. Kunnan hallinnollinen keskus on Svelgenin taajama mannermaalla. Bremangerlandetilla asuu noin 1200 asukasta. Frøyan saarella sijaitsee Kalvågin taajama ja Bremangerlandetilla Bremangerin taajama. Vuoden 2022 alussa Bremangerissa oli 3 521 asukasta.
Talous.
Kunnan suurin yritys on Elkem Bremanger -rautatehdas Svelgenissä.
Nähtävyydet.
Bremangerissa on suuri Vingenin kalliopiirrosalue, joka käsittää yli 2 000 kuvaa.
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Vuoden 2011 telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Berliinissä, Saksassa 4.–10. huhtikuuta. Vuorovuosin kilpailluista joukkuekilpailuista ja moniotteluista vuorossa olivat moniottelut. Eniten mitaleita voittivat Venäjän, Romanian ja isäntämaa Saksan voimistelijat.
Suomen joukkue.
Suomen joukkue koostui kuudesta mies- ja kahdesta naisvoimistelijasta. Tomi Tuuha puolusti hypyn Euroopan mestaruuttaan, ja voimisteli suomalaisvoimistelijoiden kisojen parhaimman sijoituksen, 15:nnen sijan hypyssä.
Miehet.
Miesten tulokset:
(*) Korvasi loukkaantuneen Eetu Lahden.
Naiset.
Naisten tulokset:
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Vuoden 2011 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Dortmundissa, Saksassa 29. maaliskuuta – 3. huhtikuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Mitaleilla mitattuna kisojen kolme parasta maata olivat Venäjä, Azerbaidžan ja Ukraina. 
Suomen joukkue.
Suomi lähetti Dortmundin EM-kilpailuihin täyden seitsemän kreikkalais-roomalaisen tyylin painijan joukkueen, kolme vapaapainijaa ja kaksi naispainijaa.
Mikko Myllykoski

Mikko Myllykoski (s. 18. heinäkuuta 1972 Lappeenranta), on Oulun Kärppien entinen urheilutoimenjohtaja ja suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi urallaan yhteensä 519 SM-liigan runkosarjaottelua tehoin 38+86=124. Jäähyminuutteja hän keräsi 482. Suhteellisen pienikokoinen Myllykoski pelasi rightin puolelta. 
Ura.
Myllykoski oli Saimaan Pallon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa tulokasvuotensa kaudella 1991–1992, jolloin Myllykoski pelasi I-divisioonan runkosarjassa 43 ottelua tehoin 3+4=7. Toisella kaudellaan 1992–1993 hän teki 29 runkosarjaottelussa tehot 5+7=12, mutta Myllykoski siirtyi kesken kauden SM-liigaan ja HPK:hon, jossa hän voitti keväällä 1993 SM-hopeaa. Myllykoski pelasi HPK:ssa seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä sekä kahdeksan playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Varsinaisella tulokaskaudellaan 1993–1994 Myllykoski teki HPK:ssa 40 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä. Hän kävi hakemassa myös yhteensä kolmen ottelun verran pelituntumaa I-divisioonasta FoPSin ja KooKoon joukkueista. Kaudella 1994–1995 Myllykoski pelasi koko kauden SM-liigassa ja hän avasi myös maalihanansa, kun 49 runkosarjaottelussa syntyivät tehot 3+5=8.
Kaudeksi 1995–1996 Myllykoski palasi kasvattajaseuraansa SaiPaan pelaamaan I-divisioonaa. Hän oli nostamassa joukkuetta SM-liigaan keväällä 1996. Kausi 1996–1997 olikin Myllykoskelle läpimurto SM-liigassa, kun hän teki 49 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17 ja SaiPan toiseksi tehokkain puolustaja Patrik Aronssonin jälkeen. Myllykoski oli myös joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 1997–1998 hän oli tehoilla 3+9=12 SaiPan tehokkain puolustaja. Myllykoski pelasi SaiPassa neljä SM-liigakautta kevääseen 2000 saakka ja hän toimi useana kautena myös joukkueen varakapteenina. SaiPa-vuosien jälkeen Myllykoski siirtyi kaudeksi 2000–2001 Sveitsin Nationalliga B:n GCK Lionsiin. Hän oli siellä tehoilla 11+10=21 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä puolustajien pistepörssin kymmenes.
Yhden Sveitsissä vietetyn kauden jälkeen Myllykoski teki huhtikuussa 2001 kaksivuotisen sopimuksen Oulun Kärppien kanssa. Hänen toinen kautensa 2002–2003 päättyi siellä SM-hopeaan keväällä 2003. Myllykoski teki huhtikuussa 2003 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Kausi 2003–2004 oli hänen uransa paras Myllykosken tehdessä 56 runkosarjassa tehot 8+12=20. Hän oli Kärppien tehokkain puolustaja ja voitti keväällä 2004 Suomenmestaruuden. Myllykoski ei kuitenkaan käyttänyt sopimuksessa ollutta optiotaan, vaan siirtyi kaudeksi 2004–2005 yksivuotisella sopimuksella Tapparaan.
Myllykoski lopetti uransa kevääseen 2005.
Myllykoski aloitti Oulun Kärppien urheilutoimenjohtajana 12.9.2023.
Matti Sundelin

Matti Sundelin (s. 4. joulukuuta 1934 Turku) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Hyökkääjänä pelannut Sundelin edusti koko uransa Turun Palloseuraa vuosina 1953–1962. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 82 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 87 maalia. Suomensarjassa hän viimeisteli 54 maalia neljässä kaudessa. Sundelin oli mestaruussarjan maalikuningas kausilla 1957, 1959 ja 1960, joista viimeisellä hän teki edelleen voimassa olevan ennätyksen – 30 maalia. Hänen nimissään on myös pääsarjatason maaliennätys yhdestä ottelussa, 7 maalia.
Sundelin pelasi maajoukkueessa vuosina 1956–1960 viisi maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Jalkapallon lisäksi Sundelin pelasi 100 ottelua tehopisteillä 90+36 SM-sarjatasolla myös jääkiekkoa Turun Palloseurassa 1952-62. Jääkiekkoilijana Sundelin pelasi 19 A-maaottelua ja 2 B-maaottelua. SM-sarjamitaleita jääkiekosta kertyi hänelle 1 kulta, 2 hopeaa ja 1 pronssi.
Helge Svahn

Helge Rafael Svahn (27. helmikuuta 1924 – 25. elokuuta 1970) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Svahn edusti koko uransa Vasa IFK:a vuosina 1943–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1944, 1946 ja 1953. Kaikkiaan Svahn pelasi 13 kauden aikana 153 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 48 maalia. 
Svahn pelasi maajoukkueessa vuosina 1945–1949 yhteensä kahdeksan maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Naumachia

Naumachia (ent. Overture) on puolalainen black/death metal -yhtye, joka on perustettu Wyszkówssa vuonna 1999.
Jäsenet.
Entiset jäsenet
Høyanger

Høyanger on Norjan kunta Sognin ja Fjordanen läänissä, kahden puolen Sognevuonon keskiosaa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Fjaler ja Sunnfjord, idässä Sogndal ja Vik, etelässä Modalen ja Masfjorden, sekä lännessä Gulen ja Hyllestad.
Noin 90% kunnan väestöstä asuu vuonon pohjoisrannalla, enimmäkseen keskustaajama Høyangerissa Høyangsfjordenin pohjukassa. Muita taajamia ovat niin ikään vuonon pohjoislaidalla sijaitsevat Austrheim ja Kyrkjebø. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 3 949 asukasta.
Solund

Solund (vuosina 1858–1890 "Utvær" ja 1890–1923 "Solen") on saaristokunta Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa. Sen vesialueiden rajanaapureita ovat pohjoisessa Askvoll ja Fjaler, idässä Hyllestad ja etelässä Gulen ja Fedje.
Kunnan suurin saari on Sula (117,8 km²), joka muodostaa yli puolet kunnan pinta-alasta. Muita tärkeimpiä saaria ovat Ytre Sula (34,7 km²), Steinsundøy (18,7 km²) ja Losna (15,3 km²). Asutus on tiheintä Sulalla ja Ytre Sulalla, joilla asuu 4/5 väestöstä. Kunnan hallintokeskus ja ainut taajama, Hardbakke, sijaitsee Sulan länsilaidalla.
Vuoden 2024 alussa kunnassa oli 750 asukasta.
Norjan läntisin piste, Holmebåen-niminen luoto, sijaitsee Solundin alueella.
Årdal (Rogaland)

Årdal on entinen Norjan kunta ja kylä Rogalandissa, Hjelmelandin kunnassa. Kylä sijaitsee Årdalselvan suulla Årdalsfjordenin rannassa. Siellä on kattotiiliteollisuutta, hiekka-, sepeli- ja soratuotantoa. Siellä on myös 1600-luvulla rakennettu Årdalin kirkko]].
Historia.
Årdalin kunta jaettiin vuonna 1965, jolloin sen lounaisosa, Årdalsfjordenista etelään, liitettiin Strandin kuntaan ja loppuosa, yhdessä suurimman osan Fisteriä kanssa, Hjelmelandin kuntaan.
Sampo Sarkola

Sampo Sarkola (s. 31. tammikuuta 1978) on suomalainen näyttelijä. Sarkola valmistui Teatterikorkeakoulun ruotsinkieliseltä linjalta. Elokuvien lisäksi hän on näytellyt vuosina 2004–2016 vakituisesti Helsingin kaupunginteatterin ruotsinkielisessä Lilla Teaternissa. 
Sarkola voitti Parhaan miessivuosan Jussin elokuvasta "Kohtaamisia". Sampo Sarkola on Asko Sarkolan poika ja Milja Sarkolan veli. 
Sampo Sarkolan ja hänen puolisonsa Edith Holmströmin tytär Salma Sarkola esiintyy vuonna 2023 suomenruotsalaisen televisiosarjan "Hallonbacken – Osasto 23" pääosassa.
Viherhuppukolibri

Viherhuppukolibri ("Eulampis holosericeus") on neotrooppisella alueella elävä kiitäjälintulaji. Sen esiintymisalue käsittää Länsi-Intian saaristossa sijaitsevan Pienten Antillien saariston sekä Puerto Ricon itäosan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista "chlorolaemus" elää vain Grenadalla. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Pieniltä Antilleilta vuonna 1758.
Kurvinokkakolibri

Kurvinokkakolibri ("Avocettula recurvirostris") on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Se on aiemmin luokiteltu hohtokolibreihin, mutta se on siirretty omaan sukuunsa kolibreille ainutlaatuisen nokkansa takia. Fylogeneettinen todistusaineisto vaikuttaa siltä, että laji saattaisi kuulua kuitenkin hohtokolibreihin.
Sen esiintymisalue käsittää Etelä-Amerikan pohjoisosaa Venezuelan kaakkoisosista Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, Brasilian pohjoisosiin Amazonin alajuoksulta Maranhãoon ja Piauíin, sekä Ecuadorin itäosan Napon laakson. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1822.
Vasili Šelgunov

Vasili Andrejevitš Šelgunov (, 20. elokuuta 1867 Pihkovan läänin Slavkovitšin kylä – 2. huhtikuuta 1939) oli venäläinen sosiaalidemokraatti ja bolševikkivallankumouksellinen.
Vasili Šelgunov syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuodesta 1876 lähtien hän työskenteli tehdastyöläisenä Pietarissa. Vuonna 1886 hän liittyi Pavel Totšisskin ja myöhemmin Mihail Brusnevin johtamiin sosiaalidemokraattisiin ryhmiin. Vuonna 1893 hän tutustui V. I. Leniniin. Vuodesta 1894 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa Obuhovin tehtaalla ja osallistui Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön perustamiseen.
Joulukuussa 1895 Šelgunov pidätettiin ja maaliskuussa 1897 hänet karkotettiin Arkangelin lääniin. Joulukuussa 1902 hän palasi Pietariin, joutui pidätetyksi ja siirtyi Bakuun. Syksyllä 1904 Šelgunov palasi hoitamaan silmäsairauttaan Pietariin, jossa hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toimeksiannosta Georgi Gaponin johtaman työväenliikkeen toimintaan. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän teki propagandatyötä Pietarin tehdastyöläisten keskuudessa sekä toimi puolueen kaupunkikomitean ja työväenneuvoston jäsenenä. Joulukuussa 1905 Šelgunov suljettiin Krestyn vankilaan, jossa hän sokeutui lopullisesti. Vuonna 1911 hän toimi bolševikkien julkaiseman "Zvezda"-lehden virallisena toimittajana joutuen kolmesti vangituksi. Vuonna 1912 hän osallistui "Pravdan" perustamiseen. Vuosina 1912–1916 hän oli karkotettuna Pohjois-Kaukasiaan.
Vuosina 1917–1918 Šelgunov toimi bolševikkipuolueen Pietarin ja Moskovan kaupunkikomiteoissa ja vuoteen 1920 saakka maanalaisessa työssä Kubanilla. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1924 hän kuului vanhojen bolševikkien yhdistyksen puhemiehistöön.
Šelgunovin luona entisessä Aleksandrovskojen kylässä kokoontui vuonna 1894 Leninin johtama työläiskerho. Vuonna 1967 rakennukseen avattiin vallankumoushistoriallinen museo, joka vuonna 1995 muutettiin Nevskaja zastava -nimiseksi kotiseutumuseoksi. Museoon kuuluu Šelgunoville omistettu muistohuone. Rakennuksen yhteyteen 1970-luvun alussa pystytetyssä Pietarin ensimmäisten marxilaisten muistomerkissä on hänen rintakuvansa. Lähellä sijaitseva katu nimettiin Šelgunovin mukaan vuonna 1962.
The White Goddess

The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth on runoilijan ja prosaistin Robert Gravesin kirjanmittainen essee runollisesta tarujen luomisesta. Teos ilmestyi 1948, mutta se pohjautuu aiemmin "Wales"-lehdessä julkaistuihin artikkeleihin, joita Graves korjasi, uudisti ja laajensi vuosina 1948, 1952 ja 1961 ilmestyneiksi laitoksiksi. 
Teoksessa Graves esittää, että eurooppalainen jumala ”valkoinen syntymän, rakkauden ja kuoleman jumalatar”, joka muistuttaa äitijumalatarta, perustuu sitä edustavan kuun vaiheisiin, joka on useiden eurooppalaisten myyttien taustalla. Gravesin mukaan ”tosi” tai ”puhdas” runous on monimutkaisella tavalla yhteydessä hänen esittämänsä valkoisen jumalattaren ja tämän pojan vanhoihin palvontamenoihin.
Tausta.
Graves kirjoitti teoksen nimellä "The Roebuck in the Thicket" kolmessa viikossa tammikuussa 1944, kuukausi sen jälkeen kun hän oli saanut valmiiksi teoksensa "The Golden Fleece". Saatuaan sen valmiiksi hän keskittyi kirjoittamaan teosta "King Jesus", joka on historiallinen romaani Jeesuksen elämästä. Kun hän tarttui uudestaan käsikirjoitukseensa "The Roebuck in the Thicket", hän antoi sille uuden nimen "The Three-Fold Muse", mutta viimeistelyvaiheessa sen nimeksi tuli "The White Goddess". Tammikuussa 1946 hän lähetti sen kustantajalle, ja se julkaistiin 1948 nimellä "The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth".
”Kelttiläinen astrologia”.
Teoksessaan Graves esittelee myös kelttiläistä astrologiaa ja druidilaisen puuhoroskoopin. Puuhoroskooppi on kuitenkin puhdasta mielikuvituksen tuotetta, näennäistiedettä, jota muotoillessaan Graves tukeutui 1600–1800-luvulta peräisin oleviin lähteisiin ja niiden virhetulkintoihin. Graves ei ollut kelttiläisen mytologian asiantuntija ja oikaisikin tutkimuksessaan monia mutkia mielikuvituksen avulla. Kelttiläisen astrologian tai mytologian kanssa sillä ei kuitenkaan ollut mitään tekemistä. Vaikka puuhoroskooppi on täysin kuvitteellinen järjestelmä, sillä on vakaa kannattajakunta ja monet ovat kehittäneet edelleen ja täydentäneet tätä keksittyä ”kelttiläistä astrologiaa”.
Gravesin keksimä puuhoroskooppi on järjestelmä, jossa 22 puulajia on liitetty tiettyihin kalenterin jaksoihin. Näinä jaksoina syntyneillä ihmisillä ajatellaan olevan keskenään samantyylinen luonne ja kohtalo, jota myös kyseisen puulajin ominaisuudet kuvaavat.
HMCS Toronto (K538)

HMCS Toronto (viirinumero K538) oli Kanadan laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus luokiteltiin 26. marraskuuta 1953 uudelleen muutostöiden jälkeen Prestonian-luokan fregatiksi. Se palveli Kanadan laivastossa aina huhtikuuhun 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Norjan laivastolle. Alus nimettiin Norjan laivastossa ensin "KNM Garmiksi", kunnes se siirrettiin sukellusveneiden emälaivaksi nimellä "KNM Valkyrien".
Valmistus.
Alus tilattiin 1. helmikuuta 1943 Lauzonista Davie Shipbuilding and Repairing Companylta ja sen köli laskettiin 10. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen 6. toukokuuta 1944.
Palvelus.
"HMCS Toronto" liitettiin Bermudalla pidetyn koulutuksen jälkeen saattajaryhmä 16:een, joka oli sijoitettu Sydneyyn Nova Scotiaan ("HMCS Protector"). Euroopan sotatoimien päätyttyä alus sijoitettiin koulutustehtäviin, ja se poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta 1945, jolloin se sijoitettiin reserviin.
Alus muutettiin Prestonian-luokan saattuefregatiksi vuonna 1952. Alus palasi palvelukseen 26. marraskuuta 1953, jolloin sen viirinumerona oli FFE 319. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1945.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä palvelivat:
Norjan laivastossa.
Alus lainattiin Norjan laivastolle, joka nimesi sen "KNM Garmiksi". Norjan hallitus lunasti aluksen vuonna 1959. Alus muutettiin sukellusveneiden emälaivaksi, ja se nimettiin vuonna 1965 uudelleen "KNM Valkyrieniksi". Alus romutettiin vuonna 1977.
HMCS Penetang

HMCS Penetang (viirinumero K676) oli Kanadan laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus luokiteltiin 1. kesäkuuta 1954 uudelleen muutostöiden jälkeen Prestonian-luokan fregatiksi. Se palveli Kanadan laivastossa aina huhtikuuhun 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Norjan laivastolle. Alus nimettiin Norjan laivastossa ensin "KNM Draugiksi".
Valmistus.
Alus tilattiin kesäkuussa 1942 Davie Shipbuilding and Repairing Companyltä Lauzonista Quebecistä ja sen köli laskettiin 22. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1944 ja se valmistui vielä saman vuoden lopulla 19. lokakuuta.
Palvelus.
"HMCS Penetang" määrättiin helmikuussa 1945 saattajaryhmä C-9:ään Londonderryyn ja Euroopan sotatoimien päättymiseen mennessä alus oli suojannut seitsemää saattuetta Atlantilla. Se palasi Kanadaan kesäkuussa aloittaen joukkojenkuljetusaluksena St. Johnsin ja Quebecin välillä. Alus poistettiin palveluksesta 10. marraskuuta 1945 sijoitettuna reserviin.
Alus myytiin vielä 1945 Marine Industries Inc:lle, mutta se lunastettiin takaisin muutettavaksi Prestonian-luokan saattuefregatiksi. Alus palasi palvelukseen 1. kesäkuuta 1954, jolloin sen viirinumerona oli FFE 316. Se palveli uransa lopun koululaivana. Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta 1956.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä palvelivat:
Norjan laivastossa.
Alus lainattiin 1956 Norjan laivastolle, joka nimesi sen "KNM Draugiksi". Kolme vuotta myöhemmin Norja lunasti aluksen. Se romutettiin 1966.
Urbanismi

Urbanismi on 1900-luvulla syntynyt suuntaus, joka korostaa kaupunkien merkitystä yhteiskunnallisessa kehityksessä. Urbanismi pitää kaupunkeja uusien ajatusten ja kulttuurin tyyssijoina, ja suuntauksen mukaan kaupungit voivat edistää monimuotoisuuden ja suvaitsevaisuuden kasvua koko yhteiskunnassa. Esimerkiksi sosiologi Émile Durkheim julisti, että suurkaupungit ovat edistyksen kehtoja; niissä jalostuvat uudet ideat, muodit, tavat ja tarpeet levitäkseen sitten muualle. Durkheimin mukaan kaupungeissa ajatukset suuntaavat luonnostaan tulevaisuuteen. 
Urbanismin käsitteeseen liitetäänkin yleensä ympäristön toimintojen, väestön ja rakenteiden monipuolisuus sekä vaihtoehtojen mahdollisuus. Muun muassa alakulttuurien runsaus ja useiden erilaisten ihmisten kohtaamiset katsotaan urbaanin elämäntavan olennaiseksi piirteeksi.
Dick

Dick on miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä. Sen arvellaan syntyneen englanninkielisten epäonnistuneista pyrkimyksistä ääntää Rikhard-nimeä ranskalaisittain. Etunimenä se oli englantilaisella kielialueella yleinen varsinkin 1900-luvun puoleenväliin saakka. Myöhemmin sanan "dick" saama penistä merkitsevä slangimerkitys on vähentänyt nimen suosiota. Toisaalta Alankomaissa Dick on käsitetty Diederik-nimen lyhentymäksi.
Suomessa nimi Dick oli vuoteen 2024 mennessä annettu noin 430 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Dickin nimipäivä on 7. helmikuuta. 
Tunnettuja Dickejä.
Dick sukunimenä.
Dick on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Fridtjof Nansen -luokka

Fridtjof Nansen -luokka on Norjan laivaston fregattiluokka, johon kuuluu viisi alusta. Luokan alukset muodostavat Norjan laivaston rungon ja ne on nimetty tunnettujen norjalaisten tutkimusmatkailijoiden mukaan. Luokan alukset tilattiin Espanjasta Bazanin telakalta (nykyinen Navantia), ja viimeinen aluksista otettiin palvelukseen tammikuussa 2011.
Alukset on suunniteltu korvaamaan Oslo-luokan fregatit, joten niiden päätehtäväksi oli suunniteltu sukellusveneidentorjunta. Lopulta ilmatorjunnan tarpeen kasvu ja kehittyneiden kotimaisten merimaaliohjusten käyttöönotto johti monipuolisempaan alukseen. Navantian valitsemisesta toimittajaksi seurasi yhtäläisyyksiä Espanjan laivaston Alvaro de Bazan -luokan aluksiin, joissa oli käytössä muun muassa Lockheed Martinin toimittama AEGIS-järjestelmä.
Taustaa.
Norjan sijainti Naton pohjoisella sivustalla lähellä Neuvostoliiton Barentsinmeren laivastotukikohtia teki siitä kylmän sodan aikana strategisen kumppanin. Tuloksena oli merkittävät taloudelliset panostukset laivastoon sekä estämään Neuvostoliiton sukellusveneiden pääsy Atlantille että suojaamaan Norjan rannikkoa mahdolliselta maihinnousulta. Kylmän sodan loppuaikoina laivaston merkittävimpänä kalustona olivat viisi Oslo-luokan fregattia, jotka oli otettu palvelukseen 1966-1967. Nämä suhteellisen pienet alle 2000 tonnin alukset pohjautuivat Yhdysvaltain laivaston Dealey-luokan saattuehävittäjiin ja ne oli osittain Yhdysvaltain rahoittamia. Oslo-luokan alusten korvaamisen suunnittelu aloitettiin 1990-luvun alussa, jolloin kylmän sodan päättyminen oli jo havaittavissa. Kuitenkin Barentsinmerelle sijoitettu Venäjän pohjoinen laivasto ja sen runsaslukuisat sukellusveneet loivat edelleen suurimman uhan.
Norjan laivasto määritteli monikäyttöisen aluksen aloittaessaan tarjouskilpailun, joka käsitti mahdollisesti kuuden hankittavan aluksen sekä suunnittelun että toteutuksen vuonna 1997. Vaatimuksista tärkeimpänä oli kuitenkin sukellusveneidentorjuntakyky. Tarjouskilpailu herätti runsaasti huomiota Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja tarjouksista valittiin 1998 kolme tarkempaa käsittelyä varten. Nämä kolme olivat:
Tarjouskilpailua vaikeuttivat lukuisat tekniset, teolliset ja taloudelliset riippuvuudet. Siten ratkaisun tekemisessä tarvittiin poliittista tukea, kun pyrittiin saamaan rahoille mahdollisimman paljon vastinetta. Lopulta todettiin NorEskortin esityksen olevan vaikeuksissa, kun Kvaerner irtautui tarjouksesta. Blohm &amp; Vossin tarjousta pidettiin hyvänä, mutta eniten houkutteli Aegis-järjestelmän mahdollisuudet. Bazánille tiedotettiin toukokuussa 1999, että Lockheed Martinin tutkaan pohjautuva malli valittiin jatkokeskusteluihin.
Lopulta pitkällisten neuvottelujen päätteeksi vahvistettiin hankinnan hinta. Sopimus allekirjoitettiin 23. kesäkuuta 2000 ja sen mukaan telakka toimittaa viisi fregattia 220 miljardin Espanjan pesetalla, joka vahvistettiin lopulta telakan kanssa 14 miljardiksi Norjan kruunuksi. Kauppa oli siihen astisista Norjan puolustushallinnon kaupoista suurin.
Alukset.
Alukset tilattiin 23. kesäkuuta 2000 Bazanilta Espanjasta.
Navantia

Navantia, aiemmin Bazán tai IZAR, on espanjalainen laivanrakennusyritys, joka rakentaa laivoja sekä siviili- että sotilaskäyttöön. Se on Euroopan viidenneksi ja maailman yhdeksänneksi suurin laivanrakentaja. Sillä on telakoita eri puolilla Espanjaa.
Empresa Nacional Bazán.
Bazán oli vuonna 1947 perustettu valtio-omisteinen yhtiö, joka kuului INI yhtiöön. Sen pääasiallinen toimiala oli valmistaa aluksia Espanjan laivastolle, mutta myös kunnostaa ja modernisoida kauppa- ja sota-aluksia. Lisäksi se valmisti höyryturbiineja ja propulsiojärjestelmiä sekä taistelunjohto- ja asejärjestelmien valmistus ja integrointi. Vaikka yhtiö oli valtio-omisteinen se toimi kaupallisin periaattein eli myös myi sota-aluksia ja erilaisia järjestelmiä. Yhtiön merkittävimmät telakat olivat Ferrolissa, San Fernandossa Cádizin ulkopuolella ja Cartagenassa. Näiden lisäksi yhtiöön kuului asetehdas Fábrica Artilleria Bazán (FABA) San Fernandossa. Yhtiön päämaja oli Madridissa.
Samplitude

Samplitude on saksalaisen Magixin audiotyöasemaohjelmisto (, DAW).
Ohjelman ensimmäinen versio on tehty Amigalle vuonna 1992, jota seurasi versio 2 vuonna 1993. Vuonna 1995 ohjelmasta julkaistiin versio Windows 3.1:lle.
Ohjelmiston uudemmat versiot on julkaistu Windows-alustalle. Vuonna 2014 ohjelmasta julkaistiin versio 13 (Pro X2). 
Ammattikäyttöön ohjelmasta on myös Samplitude Pro -versio, joka tarjoaa käytännössä rajoittamattoman määrän audio- ja midiraitoja, enemmän plugin-efektipaikkoja, AM-efektivalikoiman, Vandal-vahvistinmallinnuksen ja Room Simulator konvoluutiokaiun.
Samplitude ja Samplitude Pro -ohjelmien suomalainen maahantuoja on espoolainen Studiotec Oy.
Ranskan ympäriajo 2011

Ranskan ympäriajo 2011 oli 98. Ranskan ympäriajo. Kilpailu alkoi 2. heinäkuuta 2011 Vendéen departementista ja päättyi 24. heinäkuuta Pariisin Champs-Élysées'lle. Kilpailuun kuului 10 tasamaaetappia, kolme mäkietappia, kuusi vuorietappia, henkilökohtainen aika-ajo sekä joukkueaika-ajo. Kilpailureitin kokonaispituus oli 3 430 kilometriä. Kokonaiskilpailun voitti australialainen Cadel Evans ennen luxemburgilaisveljeksiä Andy ja Fränk Schleckiä. Alberto Contador sijoittui alun perin viidenneksi. Hän oli kuitenkin antanut edellisvuoden Ranskan ympäriajossa positiivisen dopingnäytteen, ja urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin, CAS päätti helmikuussa 2012 hylätä kaikki hänen tuloksensa tuosta kilpailusta alkaen. Pistekilpailun voitti Mark Cavendish, mäkikirikilpailun Samuel Sánchez, nuorten kilpailun Pierre Rolland ja joukkuekilpailun Garmin-Cervélo.
Joukkueet ja ajajat.
Kilpailussa olivat mukana kaikki 18 UCI Pro -joukkuetta ja lisäksi neljä UCI Continental Circuits -tason tallia.
Kilpailun suurimpina ennakkosuosikkeina pidettiin Alberto Contadoria ja Andy Schleckiä. Muita kärkisijoille ennakoituja pyöräilijöitä olivat muun muassa Ivan Basso, Janez Brajkovič, Cadel Evans, Robert Gesink, Christopher Horner, Andreas Klöden, Levi Leipheimer, Samuel Sánchez, Fränk Schleck, Jurgen Van Den Broeck ja Bradley Wiggins. 
Etapit.
       Punaisella kehyksellä merkityt etapit päättyivät mäen tai vuoren päälle.
Alessandro Matri

Alessandro Matri (s. 19. elokuuta 1984 Sant'Angelo Lodigiano) on italialainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Serie A -joukkue SS Laziossa.
Pelaajaura.
Matri aloitti uransa Milanissa, jossa pelasi kuitenkin vain yhden ottelun. Milanista hän siirtyi lainalle kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, jossa hän pelasi kahdessa eri joukkueessa. Kaudella 2006–2007 hän pelasi lainalla Serie B -joukkue Riminissä. Kun hänen sopimuksensa Milanin kanssa päättyi, hän siirtyi takaisin Serie A:han, Cagliarin joukkueeseen . Kesken kauden hän siirtyi Cagliarista lainalle Juventukseen.
Mika Orasmaa

Mika Orasmaa (s. 1976 Valkeala) on suomalainen elokuvaaja. Hänet on palkittu parhaan kuvauksen Jussilla elokuvista "Joulutarina" ja "Rare Exports".
Hans Löhrl

Hans Löhrl (25. toukokuuta 1911 Stuttgart - 26. kesäkuuta 2001 Egenhausen, Schwarzwald) oli saksalainen lintutieteilijä ja käyttäytymistutkija.
Löhrl opiskeli biologiaa ja geologiaa Tübingenin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Münchenin yliopistosta, väitöksen aiheena oli paikallisten pikkujyrsijöiden ja päästäisten ekologia ja fysiologia ("Ökologische und physiologische Studien an einheimischen Muriden und Soriciden"). Tämän jälkeen Löhrl tutki lintuja sekä Rossittenin lintuasemalla että yksityisellä Radolfzellin lintuasemalla Mettnaussa. Vuosina 1957–1962 Löhrl johti Baden-Württembergin valtiollista linnustonsuojelulaitosta (Staatliche Vogelschutzwarte) Ludwigsburgissa, ja 1962–1976 Max Planck -instituutin Radolfzellin lintuasemaa. Hän toimi Saksan lintutieteellisen yhdistyksen (DO-G) varapuheenjohtajana 1971–1979. Vuonna 1981 DO-G myönsi hänelle kunniajäsenyyden, ja American Ornithologists' Union (AOU) vuonna 1989.
1930-luvulta alkaen Löhrl tutki pääasiassa vuoriuunilinnun, kattohaikaran ja harmaahaikaran elämää ja muuttoa. Myöhemmin hän tutki myös pähkinänakkelia, tiaisia, kalliokiipijää, haarapääskyä, punarintaa, sepelsieppoa ja käkeä.
Löhrl julkaisi yksitoista kirjaa, 296 tieteellistä artikkelia ja 111 kansantajuista kirjoitusta.
Vampirella

Vampirella Forrest J. Ackermanin ja sarjakuvapiirtäjä Trina Robbinsin luoma sarjakuvahahmo Warren Publishingin julkaisemassa "Vampirella"-sarjakuvalehdessä. Lehden kansikuvia piirsi Frank Frazetta.
Suomessa julkaistiin "Vampirella"-lehteä viisi numeroa 1-3/1975 ja 4-5/1975.
Edvard Standertskjöld

Berndt Edvard Wilhelm Standertskjöld () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Standertskijöldin vanhemmat olivat everstiluutnantti Berndt Henrik Oscar Standertskjöld ja Olga Anna Maria von Ammondt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Vanda Lydia Therese Czarneckin kanssa, josta hän erosi vuonna 1923. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. 
Jääkärikausi.
Standertskijöld liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet 30. huhtikuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan ja myöhemmin tiedonanto-osastoon. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Standertskijöl saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Suomen sisällissodan jälkeinen aika.
Standertskijöl palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina eri komppanioissa. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 6. joulukuuta 1922 alkaen Porin rykmenttiin, jossa hänet sijoitettiin päälliköksi 8. komppaniaan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 15. elokuuta 1924. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Malaryta

Malaryta () eli Malorita (, ) on pieni kaupunki Brestin alueen ja koko Valko-Venäjän lounaisosissa Ukrainan rajalla ja lähellä myös Puolan rajaa. Kaupungin länsi- ja luoteispuolella sijaitsee maakunnan pääkaupunki Brest. Malaryta viittaa myös kaupunkitaajamaa ympäröivään hallintopiiriin. Kaupungin asukasluku oli 11 751 lokakuun 2009 väestönlaskennassa. Koko hallinnollisessa piirissä asui 25 780 ihmistä.
Liikenne.
Malaryta on merkittävä liikenteen kauttakulkureitti. Brestistä kaakkoon Ukrainaan vievä rautatie kulkee kaupungin kautta. Rautatie- ja linja-autoasemat sijaitsevat vierekkäin kaupungin keskustassa. Maanteistä merkittävimpiä ovat Kobrynista M1-valtatieltä () saapuva Valko-Venäjän M12-valtatie eli sekä Brestistä kaupunkiin saapuva ja kaupunkitaajaman länsipuolelta kiertävä P17-kantatie. Rautatien ohella näillä maanteillä on Malarytassa kansainväliset rajanylityspaikat Ukrainaan.
Historia.
Malaryta kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1795 kaupunki liitettiin Puolan kolmannen jaon seurauksena Venäjän keisarikuntaan, jonka puitteissa se kuului ensin Liettuan, vuodesta 1801 Grodnon kuvernementtiin. Vuosien 1921 ja 1939 välillä Malaryta kuului Puolaan. Vuonna 1939 kaupunki liitettiin Neuvostoliittoon Valko-Venäjän SNT:n osana. Toisen maailmansodan aikana Malaryta oli Saksan miehittämänä 22. kesäkuuta 1941 ja 20. heinäkuuta 1944 välisenä aikana.
KNM St. Olaf (1856)

KNM St. Olaf oli Norjan laivaston 34-tykkinen höyryfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 39. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1856. Sen uppouma oli 2180 tonnia ja se saavutti 10,5 solmun nopeuden.
Kuollut mies ei palttoota kaipaa

Kuollut mies ei palttoota kaipaa ("Dead Men Don't Wear Plaid") on vuonna 1982 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka ohjasi Carl Reiner. Pääosissa ovat Steve Martin ja Rachel Ward. "Kuollut mies ei palttoota kaipaa" on sekä parodia 1940-luvun film noir- ja yksityisetsiväelokuvista että myös kunnianosoitus niille.
Elokuva on kollaasi 19 mustavalkoisesta 1940- ja 1950-luvun elokuvasta, joiden ympärille on luotu uusi tarina.
Juoni.
Tiedemies ja juustontekijä John Hay Forrest kuolee auto-onnettomuudessa, ja hänen tyttärensä Juliet on varma, että kyseessä on murha. Hän palkkaa Rigby Reardonin tutkimaan isänsä kuolemaa, ja tämä löytää paperin, johon on listattu ”Carlottan viholliset” ja ”Carlottan ystävät”. Reardon etsii johtolankoja ja yrittää samalla olla rakastumatta Julietiin. Väärinkäsityksen seurauksena hän luulee Julietin olevan natsivakooja, ja alkaa seurata häntä samalla etsien ratkaisua Forrestin tapaukseen.
Näyttelijät.
Vain arkistomateriaalin kautta mukana olevat näyttelijät
Pienemmissä rooleissa arkistokohtauksissa nähdään myös Wally Brown, William Conrad, Jeff Corey, Brian Donlevy, Charles McGraw, John Miljan, Edmond O’Brien ja Norma Varden.
Vastaanotto.
"Kuollut mies ei palttoota kaipaa" tuotti avausviikonloppuna 4 289 601 dollaria ja oli toiseksi katsotuin elokuva. Kaiken kaikkiaan elokuva tuotti 18 196 170 dollaria.
Suomessa aikalaisarviot Reinerin elokuvasta olivat melko nihkeitä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi sille kolme tähteä, viisi kaksi tähteä, yksi yhden tähden, yksi ei sitäkään ja yksi ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli "Projektio"-lehden laskukaavalla 1,89 tähteä neljästä.
"Video-oppaassa" vuosikymmen myöhemmin Esko Rautakorpi piti elokuvaa mainiona parodiana ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Myös "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kehui elokuvaa sen videojulkaisun arvostelussaan vuonna 1986: ”"Kuollut mies ei palttoota kaipaa" on huumoriltaan hienovireisempi kuin useimmat laveat amerikkalaiset nykykomediat. Reinerin elokuva vaatii katsojaltaan hieman rakkautta vanhaa amerikkalaiselokuvaa kohtaan. Se ei läväytä vitsejään päin naamaa, vaan perustaa ne tiettyyn perinteeseen kuten hyvän elokuvakomedian pitääkin.”
Skid Row

Skid row on englanninkielinen termi, joka tarkoittaa slummimaista kaupunginosaa. 
Musiikissa:
Pokémon Black ja White

Pokemon Black ja White on Nintendon julkaisema tietokoneroolipeli, joka julkaistiin Nintendo DS -konsolille Japanissa 18. syyskuuta 2010 ja Suomessa 4. maaliskuuta 2011. 
Peli on Pokémon-peli, jossa on kaksi eri paikkaa, jotka ovat Black City ja White Forest. Aloituspokémonien ensimmäisten muotojen nimet ovat Snivy, Tepig ja Oshawott. Pelien maskotteina ovat Reshiram (Black) ja Zekrom (White). Peli sijoittuu kuvitteelliselle Unovan alueelle.
Japanissa peli saavutti nopeasti poikkeuksellisen hyvät myyntiluvut. Sitä myytiin ensimmäisenä viikonloppuna 2,6 miljoonaa peliä, ja vuoden 2011 tammikuuhun mennessä yli viisi miljoonaa.
Pelaaminen.
Pelin alussa pelaaja saa ensimmäisen Pokémoninsa professori Juniperilta, joka on sarjan ensimmäinen naisprofessori. Aloituspokémonit noudattavat tuttua tyyppikolmikkoa – ruoho, tuli ja vesi – ja ovat nimeltään Snivy, Tepig ja Oshawott. Alkuvaiheessa pelissä esiintyy vain uusia, viidennen sukupolven Pokémoneja, yhteensä 156 kappaletta, eikä mukana ole lainkaan aiempien lajien kehitysmuotoja. Vasta pelin edetessä avautuu kansallinen Pokédex, jonka kautta vanhemmat Pokémonit tulevat saataville.
Taistelut ovat saaneet visuaalisen päivityksen: Pokémonit liikkuvat jatkuvasti, ja kamera zoomaa ja liikkuu hyökkäysten mukana, mikä tekee taisteluista elävämpiä. Mukaan on tuotu uusia taistelumuotoja, kuten kolmoistaistelut ja kiertotaistelut, joissa Pokémonien sijoittelulla on merkitystä. Moninpeleissä esineiden käyttö on mahdollista uuden Miracle Shooter -järjestelmän avulla, jossa esineet ansaitaan taistelun aikana pisteillä.
Maailmaan on lisätty vuodenaikojen vaihtelu, joka vaikuttaa niin ympäristöön kuin musiikkiin ja villien Pokémonien esiintymiseen. Kilpailuelementtiä tuo Pokémon Musical, jossa Pokémonit esiintyvät pukeutuneina lavashow’ssa. Battle Subway tarjoaa haastetta taisteluihin keskittyville pelaajille.
Teknisesti pelit hyödyntävät Nintendo DS:n ominaisuuksia entistä paremmin: grafiikka sisältää kolmiulotteisia elementtejä, ja taustat liikkuvat pelihahmon mukana. Pelaajien välinen vuorovaikutus onnistuu C Gear -laitteella, joka toimii Wi-Fin tai infrapunan avulla. Vanhemmista peleistä voi siirtää Pokémonia PokéShifterin kautta, joka on yhdistetty pieneen minipeliin.