tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Panther (G41)

HMS Panther (viirinumero G41) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin lokakuussa 1939 toisessa hätälaivueessa () Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 15. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1941 ja valmistui 12. joulukuuta, jolloin sen tilaukseen perustuneet valmistuskustannukset olivat 404 046 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus oli 9. lokakuuta 1943 häiritsemässä Kalymnosin edustan meriliikennettä, kun se joutui Saksan ilmavoimien syöksypommittajien maaliksi Scarpantonsalmen eteläpuolella. Alukseen osui kaksi pommia ja neljä pommia räjähti aluksen lähistöllä. Katkettuaan kahtia alus upposi nopeasti vieden mukanaan 33 miehistönjäsentä.
HMS Pathfinder (G10)

HMS Pathfinder (viirinumero G10) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. lokakuuta 1939 nimellä "HMS Onslaught" toisessa hätälaivueessa () Hawthorn Leslie and Companyltä Newcastlesta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1940. Alus nimettiin uudelleen "HMS Pathfinderiksi" tilattaessa P-luokan aluksia. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1941 ja valmistui 13. huhtikuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustuneet valmistuskustannukset olivat 410 905 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus joutui 11. helmikuuta 1945 Akayabin eteläpuolella Pakseik Taungaw -joen suulla ilmahyökkäykseen, jossa se sai pahoja vaurioita lähelle osuneista pommeista muun muassa vasen moottori vaurioitui ja runko vaurioitui. Seuraavana päivänä tilapäiskorjausten valmistuttua alus lähti toisen moottorinsa voimin Ramree-saarelle, jossa korjauksia jatkettiin. Alus lähti 25. helmikuuta Colomboon vieraillen 27. helmikuuta Trincomaleessa. Se saapui 1 maaliskuuta Colomboon, jossa se siirrettiin telakalle.
Alus vapautui telakalta 25. maaliskuuta ja valmistautui jatkamaan matkaansa Britteinsaarille. Alus oli telakalla määritelty korjauskelvottomaksi ja oli määrätty reserviin. Alus lähti 13. huhtikuuta Bombayhin, josta se jatkoi 17. huhtikuuta Punaisenmeren ja Suezin kanavan kautta Britteinsaarille. Alus vaurioitui 26. huhtikuuta myrskyssä ylittäessään Punaistamerta ja joutui pysähtymään korjausten tekemiseksi. Alus saapui 11. kesäkuuta Dartmouthiin ja 16. kesäkuuta Plymouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta.
Alus hinattiin heinäkuussa Dartmouthiin, jossa se ankkuroitiin reservialuksena. Alus valittiin marraskuussa 1946 pommitusmaaliksi ja muutettiin tehtävään Portsmouthissa. Alus oli 1947-1948 koeajoissa, joiden päätyttyä se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin BISCOlle ja hinattiin Milford Haveniin, jonne se saapui 17. marraskuuta Howellsille romutettavaksi.
HMS Penn (G77)

HMS Penn (viirinumero G77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin lokakuussa 1939 toisessa hätälaivueessa () Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 26. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1941 ja valmistui 10. helmikuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 408 200 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin vuoden 1949 lopulla romutettavaksi The West of Scotland Shipbreaking Companylle, jonka romuttamolle Trooniin Ayrshireen se saapui 31. tammikuuta 1950.
HMS Petard (G56)

HMS Petard (viirinumero G56) oli Britannian kuninkaallisen laivaston P-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. lokakuuta 1939 toisessa hätälaivueessa() nimellä "HMS Persistent" Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 26. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1941 nimellä "HMS Petard" ja valmistui 15. kesäkuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustuva hinta oli 408 200 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus muutettiin 1953 alkaen tyypin 16 sukellusveneentorjuntafregatiksi Swan Hunterilla Belfastissa, mistä se palasi 1955. Alus makasi ankkurissa Devonportissa aina syyskuuhun 1960, jolloin se korvasi "HMS Ulysseksen". Alus oli huollettavana Chathamin telakalla huhtikuusta 1961 kesäkuuhun 1962, jolloin se palautettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1966 poistolistalle ja myytiin 18. toukokuuta BISCOlle. Alus saapui 2. kesäkuuta romutettavaksi McLellanille Bo'nessiin.
Siaka Stevens

Siaka Probyn Stevens (24. elokuuta 1905 Moyamba, Brittiläinen Sierra Leone – 29. toukokuuta 1988 Freetown, Sierra Leone) oli sierraleonelainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä 1967–1971 ja presidenttinä 1971–1985.
Stevens toimi ammattiyhdistyksessä ja tuli tunnetuksi jo siirtomaa-aikana. Maansa itsenäistymisen jälkeen hän jäi aluksi oppositioon perustamansa puolueen APC:n (All People’s Congress) kanssa. Puolue voitti vuoden 1967 vaalit, ja Stevensistä tuli pääministeri. Pian sen jälkeen armeija kuitenkin kaappasi vallan. Siviilihallinnon myötä Stevens palasi valtaan seuraavana vuonna. Hän selvisi myös kahdesta muusta sotilasvallankaappauksesta. Vuonna 1978 APC:stä tuli ainoa sallittu puolue. Vuonna 1985 Stevens luopui vallasta vapaaehtoisesti, mikä oli harvinaista sen ajan afrikkalaisille valtionpäämiehille.
Joseph Saidu Momoh

Joseph Saidu Momoh (26. tammikuuta 1937 Binkolo, Brittiläinen Sierra Leone – 3. elokuuta 2003 Conakry, Guinea) oli sierraleonelainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1985–1992.
Ennen valtaannousuaan Momoh oli sotilasuralla ja nousi kenraalimajuriksi ja asevoimien ylipäälliköksi. Hänet valittiin presidentiksi vuonna 1985 vaaleissa, joissa hän oli ainoa ehdokas, ja syrjäytettiin sotilaskaappauksella vuonna 1992. Kaappauksen laukaisi tyytymättömyys siihen, miten Momoh hoiti edellisenä vuonna alkanutta sisällissotaa.
Fritzi Burger

Friederike "Fritzi" Nishikawa (o.s. Burger, 6. kesäkuuta 1910 Wien – 16. helmikuuta 1999 Portland, Yhdysvallat) oli itävaltalainen taitoluistelija, olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan mestari.
Burger voitti urallaan olympiahopeaa Sankt Moritzin vuoden 1928 ja Lake Placidin vuoden 1932 talviolympialaisissa. Lisäksi hän voitti neljä MM- ja neljä EM-mitalia. Yleensä Burgerin mestaruudet esti samoilla areenoilla kilpaillut norjalainen Sonja Henie, jota Burgerin ei urallaan koskaan onnistunut voittaa. Ainoan arvokisojen kultamitalinsa, ensimmäisistä järjestetyistä EM-kilpailuista vuonna 1930, Burger voitti ennen maannaistaan Ilse Hornungia. Henie ei kyseiseen kilpailuun osallistunut. Itävallan-mestaruuskilpailuissa Burger voitti maansa mestaruuden vuosina 1928, 1929, 1910 ja 1931, oli hopella vuonna 1932 sekä pronssilla vuosina 1927 ja 1934.
Vuonna 1935 Burger meni naimisiin Shinkichi Nishikawan, helmipohatta Kōkichi Mikimoton lapsenlapsen kanssa.
Arttu Ahonen

Arttu Ahonen (s. 12. tammikuuta 1983) on suomalainen salibandyn pelaaja. Laitahyökkääjä pelaava Ahonen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Trackersia.
Ura.
Ennen Trackersiin siirtymistä Ahonen pelasi muun muassa I-divisioonaa RSS Laakassa ja myöhemmin III-divisioonaa Hämeenlinnan Härmässä ja II-divisioonaa SC Urbansissa.
Nunnan tarina

Nunnan tarina ("The Nun’s Story") on Fred Zinnemannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1959. Elokuva pohjautuu Kathryn Hulmen samannimiseen romaaniin. Elokuvassa Audrey Hepburn näyttelee sisar Lukea, joka lähetetään sairaanhoitajaksi Belgian Kongoon.
"Nunnan tarina" oli Oscar-ehdokkaana kahdeksassa eri kategoriassa, mutta jäi ilman palkintoja.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Nunnan tarinan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Iiro Nurminen

Iiro Nurminen (s. 8. marraskuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hyökkääjänä pelaava Nurminen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Steelersiä.
Nurminen on edustanut junioritasolla RuRua ja Trackersia.
Seututie 518

Seututie 518 eli Ahvenisentie johtaa Joensuun kaupunkiin kuuluvasta Enon kirkonkylästä Lieksaan. Nykyinen tielinjaus valmistui vuonna 1962 . Tie alkaa Kantatieltä 73 ja päättyy samalle tielle Kelvässä. Tie on myös toinen vaihtoehto reitille Enon ja Lieksan välillä. Kantatie 73 kulkee Uimaharjun kautta.
Tie risteää seututiehen 515 (Romppala-Ahvenisentie) Ahvenisen kylässä. Ahvenisen sillan kohdalla se ylittää Pielisestä alkavan ja Pielisjokeen jatkuvan Pielisen reitin. Joensuu–Kontiomäki-radan tie ylittää Kelvässä.
Tien läheisyydessä Kelvän kohdalla sijaitsee Vornan museotie. Myös Törnin–Männistön asekätkö on seututien 518 varrella.
Naamioväijy

Naamioväijy ("Pitangus sulphuratus") on Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Naamioväijy on melko suurikokoinen varpuslintu ja voi kasvaa 21–26 cm pitkäksi. Selästään ja siivistään laji on väriltään ruskea. Pää on musta lukuun ottamatta leveää valkoista silmäkulmajuovaa ja päälaen keltaista laikkua. Linnun kurkku on valkoinen. Vatsastaan naamioväijy on kirkkaan keltainen. Ulkonäöltään naamioväijy muistuttaa pikkunaamioväijyä ("Pitangus lictor"), joka on kuitenkin huomattavasti pienempi ja jonka nokka on pitempi kuin naamiöväijyllä. Koiraat ja naaraat muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Naamioväijyä tavataan alueelta, joka ulottuu Yhdysvalloista Texasin ja Louisianan osavaltioista etelään Keski-Amerikan läpi Etelä-Amerikkaan aina Argentiinaan saakka. Laji on myös siirretty Bermudan saarelle. Linnun elinympäristöä ovat vesialueiden läheisyydessä sijaitsevat pensaikot, avoimet metsiköt, puistot ja puutarhat. Trooppisilla seuduilla se välttelee tiheitä metsiä ja elää mieluummin avoimemmilla alueilla.
Elintavat.
Naamioväijy on äänekäs ja aggressiivinen lintu. Se on opportunistinen ruokailija ja sille kelpaavat hyönteiset, kalat, liskot, sammakot, lintujen poikaset, koiranruoka sekä hedelmät ja marjat, erityisesti banaanit.
Yhdysvalloissa lajin pesimäkausi alkaa huhtikuun loppupuolella ja Etelä-Amerikassa se kestää helmikuusta toukokuulle. Laji pesii jokien ja suoalueiden läheisyydessä. Suurikokoinen pesä rakennetaan puuhun heinistä, sammalista ja muista kasvikuiduista. Naaras munii kahdesta viiteen kermanvalkeaa munaa, joissa on muutamia punaruskeita pilkkuja. Sekä koiras- että naarasnaamioväijyt ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Venäjän federaation ilmaliikennevirasto

Venäjän federaation ilmaliikennevirasto () eli Rosaviatsija (Росавиация) on Venäjän siviili-ilmailua ja -teollisuutta valvova kansallinen ilmailuviranomainen.
Venäjän vuokraamia länsimaisten yhtiöiden lentokoneita on jätetty palauttamatta omistajille Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022, ja Venäjä siirsi ne venäläisyhtiöiden omistukseen ja Venäjän rekisteriin. Venäläiset lentoyhtiöt oli jo aiemmin asetettu pakotelistalle, eikä niillä ole pääsyä EU:n ilmatilaan. Leasing-koneille ei saa valmistajan huoltoa eikä varaosia, vaan niissä joudutaan turvautumaan pimeisiin varaosamarkkinoihin ja lentoturvallisuus vaarantuu. Koneet ovat siksi myös EU-komission mustalla listalla, eikä niillä ole senkään vuoksi pääsyä EU:n ilmatilaan. Leasing-sopimuksella Venäjällä oli ennen hyökkäystä 600 yli 19-paikkaista ulkomaista lentokonetta kaikkiaan 1400 koneen kalustossa.
MM-rallikausi 1984

MM-rallikausi 1984 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 12. kausi. Kausi sisälti samat osakilpailut kuin edelliskautena. Audin Stig Blomqvist oli mestari, lyöden hallitsevan maailmanmestarin ja tallikaverinsa Hannu Mikkolan. Audi voitti myös valmistajien mestaruuden jättäen taakseen toiseksi tulleen Lancian sekä tällä kaudella debytoineen Peugeotin.
Yhteenveto.
Saksalainen Audi Sport kokosi kaudelle neljä parasta kuljettajaa, kun hallitseva mestari Hannu Mikkola ja ruotsalainen Stig Blomqvist jäivät Audille ja myös kaksinkertainen maailman mestari Walter Röhrl kaapattiin takaisin Lancialta. Lancia piti Markku Alénin ykköskuljettajaan tallikavereinaan Miki Biasion sekä Attilio Bettega. Lancian päällikkö Cesare Fiorio palkkasi Henri Toivosen Porschelta ajamaan muutaman kilpailun.
Blomqvist osoittautui paikkansa arvoiseksi voitettuaan viisi kauden osakilpailusta ja hän Hannu Mikkolan kanssa dominoivat koko kautta. Audi vakiinnutti nopeasti paikkansa valmistajien piikkipaikalla voitettuaan kuusi kahdeksasta ensimmäisestä osakilpailusta. Mikkola joutui nöyrtymään toiseen sijaan, vaikka hän ajoikin hyvän kauden ja sijoittui palkintopallille kahdeksan kertaa. Markku Alén ei kyennyt vastaamaan Audin vauhtiin ja otti vain yhden voiton Lancia Rally 037:llä.
Loppukaudesta Ari Vatanen palasi rallimaailmaan Peugeot 205:n ratissa ja voittikin kolme neljästä viimeisestä kilpailusta, joista Jyväskylän suurajo oli Vatasen kotikilpailuvoiton lisäksi 205-mallin ensimmäinen voitto. Talli sijoittui lopulta neljänneksi loppupisteissä. Jean Todtin johtaman Peugeotin rallitiimi osoitti loppukauden otteillaan, että siitä voisi olla Audin syrjäyttäjäksi.
Kuten edellisinä kausina, kaikki 12 osakilpailua laskettiin mukaan kuljettajien mestaruustaistoon, kun taas valmistajien mestaruussarjaan laskettiin mukaan 10 osakilpailua, jättäen pois Ruotsin rallin sekä Norsunluurannikon rallin.
Love &amp; Nature

Love &amp; Nature on suomalaisen elektro-yhtye LCMDF:n esikoisalbumi. Aikaisemmin bändi tunnettiin nimellä Le Corps Mince de Françoise, mutta Malinin jätettyä yhtyeen vaihtui virallinen nimi lyhenteeksi.
Albumille on tehty kappaleita aina vuodesta 2007 lähtien, kun yhtye perustettiin. Lopullisen miksauksen kaikille kappaleille tekee Dave “Switch” Taylor, joka on miksannut musiikkia mm. M.I.A.:lle ja tuottanut musiikkia esim. Christina Aguileralle. Ensimmäinen singlejulkaisu levyltä oli "Something Golden" joulukuussa 2009. Toisena singlenä julkaistiin "Gandhi" lokakuussa 2010. Kolmas single levyltä on "Future Me", joka julkaistiin tammikuun 2011 alussa. Gandhille ja Future Me:lle on tehty myös musiikkivideot, jotka ovat nähtävissä yhtyeen Vevo-kanavalla. Kolmantena singlenä levyltä julkaistaan "Cool and Bored" kesäkuussa 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 40.
Anna Demidova

Anna Stepanovna Demidova (); (26. tammikuuta 1878 Tšerepovets, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg, Neuvosto-Venäjä) oli keisarinna Aleksandran Fjodorovnan naimaton hovineito, joka seurasi vuonna 1917 vangittua keisariperhettä karkotukseen Tobolskiin ja vuonna 1918 Jekaterinburgiin. Hän kuoli Ipatjevin talossa Uralin työläisten alueneuvoston puheenjohtajiston nimissä toimeenpannussa joukkomurhassa yhdessä Nikolai II:n perheenjäsenten, pääkokki Ivan Haritonovin, miespalvelija Aleksei Truppin ja henkilääkäri Jevgeni Botkinin kanssa heinäkuussa 1918. 
Anna Demidovan ruumiin jäännökset löydettiin vuonna 1991 joukkohaudasta Koptjakin metsästä, ja hänet haudattiin Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin heinäkuussa 1998, päivälleen 80 vuotta surmatyön jälkeen. Demidovan maine palautettiin vuonna 2009.
Jurovski kuitenkin väitti polttaneensa Demidovan, mutta tämä on kuitenkin osoitettu Jurovskin valheeksi.
Debra Sapenter

Debora Elaine "Debra" Sapenter-Christopher (o.s. Sapenter, s. 22. helmikuuta 1952 Prairie View, Texas) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän valmistui Prairie View A&amp;M Universitysta vuonna 1974 ja täydensi opintojaan Northwestern Universityssa. Hän kuului 4 × 400 metrin viestijuoksun hopeaa saaneeseen joukkueeseen vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sijoittui lisäksi kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa. 
Sapenter voitti myös AAU-tittelit 440 jaardin (1974) ja 400 metrin (1975) juoksukilpailuissa. Vuoden 1975 Pan-Amerikan kisoissa hän sai hopeaa 400 metrin juoksussa.
Debra Sapenter-Speight valittiin SWAC (Southwestern Athletic Conference) Hall of Fameen vuonna 1995.
Yhdystie 9202

Yhdystie 9202 on seututieltä 926 Kemin lentoasemalle johtava yhdystie. Tien pituus on noin 750 metriä. Tie on päällystetty, kaksikaistainen ja hyväkuntoinen. Tie risteää Oulun-Tornion-radan tasoristeyksessä. Tien nopeusrajoitus on 60 km/h.
Carborundum

Carborundum on taidegrafiikan tekemiseen tarkoitettu syväpainomenetelmä, jossa kuva-aihe maalataan laatalle liiman ja carborundum-hiekan sekoituksella. Sana tulee carborundum-jauheesta, joka on piikarbidia eli piin ja hiilen muodostama keraaminen yhdiste. Carborundum on melko uusi menetelmä.
Keksiminen ja käyttöönotto.
Carborundum vedotusprosessin keksi amerikkalainen taidegraafikko ja vedostaja Dox Trash vuonna 1937 työskennellessään Yhdysvaltain valtion rahoittaman Federal Arts Projectin Philadelphiassa olevassa taidegrafiikan työpajassa. Trash huomasi, että carborundumia voi käyttää kuparisten vedoslaattojen valmistamiseen. Carborundumia oli käytetty aikaisemmin kivien puhdistamiseen ja hiomiseen litografiassa.
Tekniikkaa kehitettiin myös Ranskassa 1960-luvulla, kun ranskalainen taiteilija Henri Goetz havaitsi, että carborundum tarjosi mustetta varaavan "hampaan" ja että tekniikka voidaan yhdistää syväpainomenetelmään ja käyttää sen vaihtoehtona.
Suomessa carborundum on yleistynyt 1980-luvun lopulla.
Prosessi ja lopputulos.
Mitä enemmän carborundum-seoksessa on jauhetta, sen karkeampi on maalattu pinta ja sitä enemmän se ottaa painoväriä vastaan. Carborundum-työ tehdään yleensä alumiiniselle offsett-laatalle. Carborundumiin yhdistetään usein kuivaneulalla tehtyjä viivoja. Painojälki voi muistuttaa akvatintaa.
Koska laatalla on materiaalia reliefinomaisesti, se voi tuoda vedokseen kolmiulotteisuutta. Myös värillisiä vedoksia voidaan tehdä menetelmällä, jossa samalle laatalle levitetään pienillä värityynyillä tai siveltimillä useampia värejä. Värillisiä töitä voi tehdä myös tekemällä jokaiselle värille oma laattansa. Carburundumlaatta kuluu voimakkaasti vedostaessa eikä siitä voida ottaa kovin suuria vedossarjoja.
Tuloksena saadaan usein uhkean maalauksellista jälkeä.
Läheistä sukua carborundumtekniikalle on collagrafia, jossa laattaan liitetään tai valetaan erilaisia materiaaleja kollaasin tapaan.
Fredric Wertham

Fredric Wertham (vuoteen 1927 "Friedrich Ignatz Wertheimer"; 20. maaliskuuta 1895 München, Saksa – 18. marraskuuta 1981 Kempton, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli juutalainen amerikansaksalainen psykiatri. Hän vastusti joukkotiedotusvälineiden ja sarjakuvien väkivaltaista kuvitusta, koska piti sitä haitallisena lasten kehitykselle. Werthamin kuuluisin työ on vuonna 1954 julkaistu kirja "Seduction of the Innocent", joka johti Yhdysvaltain kongressin tutkimukseen liittyen sarjakuvateollisuuteen ja sarjakuvien sisältöä rajaavan Comics Code Authorityn perustamiseen. Kirjan lyhennelmä julkaistiin Suomessa Valituissa Paloissa vuonna 1954. Wertham kutsui televisiota "väkivallan kouluksi".
Elämäkerta.
Wertham opiskeli Saksassa ja Englannissa lääketiedettä ja oltuaan kirjeenvaihdossa Sigmund Freudin kanssa päätti erikoistua psykiatriaan. Vuonna 1922 hänet kutsuttiin Yhdysvaltoihin Johns Hopkins Hospitalin Phipps Psychiatric Clicille. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1927. Wertham muutti New Yorkiin vuonna 1932 toimiakseen New Yorkin oikeusviraston teettämien mielentilatutkimusten tekemisestä vastaavan klinikan johtajana. Vuonna 1935 Wertham todisti Albert Fishin oikeudenkäynnissä ja julisti hänet syyntakeettomaksi.
Lähteet.
Mendoza-luokka

Mendoza-luokka oli Argentiinan laivaston kolmen J. Samuel White and Companyn vuonna 1929 valmistaman hävittäjän muodostama alusluokka. Kuten usein Latinalaisen Amerikan maissa taloudelliset syyt pakottivat pitämään alukset pitkään palveluksessa ja ne poistettiin vasta 30. huhtikuuta 1962, jolloin niiden tilalle saatiin Yhdysvalloista kolme Fletcher-luokan alusta.
Alukset.
Alukset olivat osa Argentiinan laivaston modernisointia ja ne nimettiin perinteisillä nimillä. Nimet "La Rioja" sekä "Mendoza" olivat olleet vuonna 1914 varattuina Ranskasta hankittaville ja "Tucuman" Saksasta hankittavalle alukselle juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa, mitkä sotaan valmistautuvat valtiot takavarikoivat.
Alusten tilaus annettiin J. Samuel Whiten telakalle 1927, jolloin sotalaivojen tilaukset olivat hyvin vähäisiä. Koeajoissa alusten nopeus todettiin tilattua suuremmaksi. Alukset purjehtivat yhdessä Argentiinaan, jonne ne saapuivat marraskuussa. "Tucuman" ja "La Rioja" olivat tehneet 5 800 merimailin matkan Lissabonista Puerto Belgranaan ilman välipysähdyksiä.
Vuodesta 1958 alkaen alukset muutettiin sukellusveneentorjuntakykyisiksi saattajiksi.
Sauna Arla

Sauna Arla oli vuosina 1929–2022 Helsingin Kalliossa toiminut yleinen sauna. Se sijaitsi osoitteessa Kaarlenkatu 15; sisäänkäynti sijainti Kaarlenkadun ja Helsinginkadun kulmassa porttikongin takana. Sauna Arla perustettiin palvelemaan maalta kaupunkiin muuttavan väestön hygieniatarpeita.
Yleistä.
Sauna Arla lämmitettiin keskiviikosta sunnuntaihin. Kertalämmitteisessä biokaasulla toimineessa kiukaassa oli yli tuhat kiloa kiviä. Arla oli Helsingin ainoa kaasulla lämmitetty yleinen sauna. Kaupunkikaasuun kiukaat kytkettiin vuonna 1970.
Sauna Arla toimi kahdessa kerroksessa: alakerrassa sijaitsivat naisten saunatilat ja yläkerrassa miesten. Kerrosten välillä sijaitsevassa portaikossa oli vaihtuva valokuvanäyttely. Saunassa kävi viikoittain pesijä ja kuppari.
2000-luvulla yleisten saunojen suosion kasvun myötä Sauna Arlan asiakaskunta nuortui. Aikaisemmin asiakkaina kävi lähialueen väki, sittemmin saunassa vierailtiin kauempaakin. Saunan omistajana ja isäntänä toimi vuosina 2006–2022 Kimmo Helistö.
Lopettaminen.
Vuoden 2022 kesätauon jälkeen saunaa ei enää avattu. Koronapandemia ja Venäjän hyökkäys Ukrainaan nostivat kaasun hintaa ja johtivat siihen, että Kimmo Helistö lopetti saunan pitämisen.
Suojelu.
Rakennuksen julkisivu on suojeltu. Museovirasto teki rakennussuojeluesityksen saunan sisätiloista ja kiinteästä sisustuksesta. Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus määräsi Sauna Arlan ensimmäisen kerroksen sisätilat ja niiden kiinteän sisustuksen suojeltaviksi. Elyn mukaan molempien kerrosten suojelusta olisi seurannut saunan omistavalle taloyhtiölle kohtuuttoman suuria kustannuksia.
Jäätävää satoa

Jäätävää satoa ("The Ice Harvest") on Harold Ramisin ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomedia vuodelta 2005. Sen pääosia esittävät John Cusack ja Billy Bob Thornton. Elokuva pohjautuu Scott Phillipsin vuonna 2000 kirjoittamaan dekkariin, jonka pohjalta käsikirjoituksen on laatinut ohjaajanakin nimeä saanut Robert Benton.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kehui Bentonin käsikirjoitusta, mutta piti Ramisia tusinaohjaajana. Hänestä juonikuviot eivät kuitenkaan riitä täyttämään edes elokuvan nykymitassa lyhyehköä puolentoista tunnin mittaa.
Shawn Doyle

Shawn Doyle (s. 1968 Wabush, Newfoundland, Kanada) on kanadalainen näyttelijä.
Ura.
Shawn Doyle esiintyi kanadalaisessa televisiosarjassa "The Eleventh Hour" vuosina 2002–2005. Hän voitti roolistaan ACTRA-palkinnon ja oli kahdesti ehdolla Gemini Award -palkinnon saajaksi. Vuonna 2007 Doyle voitti Gemini-palkinnon roolistaan televisioelokuvassa "The Robber Bride".
Doyle on esittänyt Joey Henricksonia HBO:n draamasarjassa "Big Love" vuodesta 2006. Hän on esiintynyt myös useissa näytelmissä ja elokuvissa "Frequency", "The Majestic" ja "Älä sano sanaakaan". Doyle on vieraillut televisiosarjoissa "24", "Täydelliset naiset" ja "Lost". 
Yksityiselämä.
Shawn Doyle kasvoi Wabushissa Newfoundlandissä. Hänen isänsä on näyttelijä Jerry Doyle. Shawn Doyle opiskeli teatteria Yorkin yliopistossa Torontossa ja muutti sittemmin Los Angelesiin. 
Doyle on naimisissa näyttelijä Allegra Fultonin kanssa. Parilla on yksi poika.
Thomas Fanara

Thomas Fanara (s. 24. huhtikuuta 1981 Annecy) on ranskalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Fanaran ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Adelbodenin suurpujottelussa 11. tammikuuta 2005. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2005 oltuaan lopputuloksissa 23:s. Fanara on sijoittunut suurpujottelun maailmancupkilpailuissa palkintokorokkeelle kaikkiaan kaksitoista kertaa. Hän voitti Sankt Moritzissa maaliskuussa 2016, oli toinen Val d'Isèressa joulukuussa 2013, Adelbodenissa tammikuussa 2014, Söldenissä lokakuussa 2015 ja Alta Badiassa joulukuussa 2018 sekä kolmas Alta Badiassa joulukuussa 2010, 2012 ja 2014, Adelbodenissa tammikuussa 2011 ja 2019, Kranjska Gorassa ja Meribelissä maaliskuussa 2015, Hinterstoderissa helmikuussa 2016 sekä Banskossa helmikuussa 2019. Suurpujottelucupin kokonaispisteissä hän oli neljäs kaudella 2013–2014 sekä viides kausilla 2012–2013 ja 2014–2015.
Åren MM-kisoissa 2007 Fanara sijoittui suurpujottelussa sijalle 16. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli suurpujottelussa kuudes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018 viidenneksi.
Fanara lopetti uransa alppihiihtäjänä keväällä 2019.
Tommaso Padoa-Schioppa

Tommaso Padoa-Schioppa (23. heinäkuuta 1940 Belluno, Italia – 18. joulukuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen taloustieteilijä, joka tunnetaan yhtenä Euroopan yhteisön yhteisvaluutta euron alkuunpanijoista.
Padoa-Schioppa suoritti taloustieteiden tohtorin tutkinnon Milanon Bocconin yliopistossa 1966 ja opiskeli myös MIT:ssä Bostonissa. Hän siirtyi Italian keskuspankin palvelukseen 1968. Padoa-Schioppa toimi johtajana Euroopan keskuspankissa (EKP) 1998–2005 ja oli EKP:n ensimmäisen hallituksen jäsen. Hän oli Italian talousministerinä 2006–2008 Romano Prodin pyydettyä häntä elvyttämään tuolloin nollakasvussa ollutta maan taloutta. Hän toimi myös Baselin pankkivalvontakomitean (Basel Committee on Banking Supervision, BCBS) puheenjohtajana.
Padoa-Schioppa tunnettiin intohimoisena eurooppalaisen aatteen ja yhteisvaluutan puolustajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan illastamassa ystäviensä kanssa.
Cyprien Richard

Cyprien Richard (s. 27. tammikuuta 1979 Thonon-les-Bains) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Richardin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Val d'Isèren suurpujottelussa 17. joulukuuta 2000. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti Beaver Creekin suurpujottelussa joulukuussa 2007 oltuaan lopputuloksissa 24:s. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Richard saavutti Bormion suurpujottelussa maaliskuussa 2008 oltuaan kolmas. Toisen palkintokorokepaikkansa Richard otti Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2009 oltuaan kolmas. Joulukuussa 2010 hän sijoittui toiseksi Alta Badian suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa Richard saavutti Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2011 jakaen sen Aksel Lund Svindalin kanssa. Hän sijoittui suurpujottelucupissa kolmanneksi kaudella 2010–2011.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa suurpujottelussa.
Leif Kristian Nestvold-Haugen

Leif Kristian Nestvold-Haugen (s. 29. marraskuuta 1987) on norjalainen alppihiihtäjä.
Nestvold-Haugenin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Söldenin suurpujottelussa 25. lokakuuta 2009, jossa hän sijoittui 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2012 oltuaan kahdeksas Madonna di Campiglion pujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2017. Hän sijoittui suurpujottelussa kolmanneksi Beaver Creekissä joulukuussa 2019 ja Garmisch-Partenkirchenissä helmikuussa 2020. Parisuurpujottelussa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi Alta Badiassa joulukuussa 2016 ja pujottelussa neljänneksi Kitzbühelissa tammikuussa 2017.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Nestvold-Haugen sijoittui suurpujottelussa 28:nneksi ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 kuudenneksitoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli pujottelussa 23:s ja suurpujottelussa 24:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui pujottelussa 12:nneksi ja suurpujottelussa 16:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti suurpujottelussa pronssia ja oli pujottelussa viidestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sai joukkuekilpailussa pronssia, oli suurpujottelussa kahdeksas ja pujottelussa kolmastoista. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi. Hän kuului Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Norjan hopeajoukkueeseen, muttei päässyt laskemaan kilpailussa yhtään laskua.
Tang Yi

 
Tang Yi (; s. 8. tammikuuta 1993 Shanghai) on kiinalainen uimari. 
Tang oli mukana maansa Aasian kisat voittaneessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa jo 13-vuotiaana. Hän osallistui Pekingin olympialaisiin 2008 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka sijoittui kilpailussa neljänneksi. Tang voitti vuonna 2010 nuorten olympialaisissa yhteensä kuusi kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisista lajeista. Hän menestyi samana vuonna myös Aasian kisoissa, joissa hän sai kuusi ja lyhyen radan MM-kisoissa, joissa hän voitti kolme mitalia. Lyhyen radan MM-kisoissa Tang sai nimiinsä myös yhden maailmanennätyksen, kun hän oli mukana 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä uuden maailmanennätyksen 7.35,94 uineessa joukkueessa. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Shenzhenin universiadeissa 2011 hän sai kaksi kulta- ja kaksi pronssimitalia.
Tang sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 100 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän saavutti kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä, hopeaa 100 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 50 ja 200 metrin vapaauinneissa.
Ennätykset.
"Lähde: Swim Rankings"
Johanna Schnarf

Johanna Schnarf (s. 16. syyskuuta 1984) on italialainen alppihiihtäjä.
Schnarfin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Lake Louisen supersuurpujottelussa 5. joulukuuta 2004. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti St. Moritzin super-G:ssä tammikuussa 2006 oltuaan lopputuloksissa 20:s. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Schnarf saavutti Crans Montanan syöksylaskussa maaliskuussa 2010 oltuaan toinen. Hän sijoittui toiseksi myös Cortina d'Ampezzon supersuurpujottelussa tammikuussa 2018.
Åren MM-kisoissa 2007 Schnarf oli super-g:ssä ja superalppiyhdistetyssä seitsemästoista. Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 hän sijoittui yhdistetyssä kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Schnarf oli yhdistetyssä kahdeksas ja super-G:ssä neljäs. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa viides.
Laurenne Ross

Laurenne Ross (s. 17. elokuuta 1988) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Rossin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Lake Louisen syöksylaskussa 4. joulukuuta 2009. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti St. Moritzin syöksylaskussa tammikuussa 2010 oltuaan lopputuloksissa 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Tarvision supersuurpujottelussa maaliskuussa 2011. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa maaliskuussa 2013. Hän sijoittui toiseksi Soldeun supersuurpujottelussa helmikuussa 2016.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän sijoittui supersuurpujottelussa kuudenneksitoista, superalppiyhdistetyssä 28:nneksi ja syöksylaskussa kymmenenneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli supersuurpujottelussa 26:s ja superalppiyhdistetyssä 11:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa yhdestoista. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 14:nneksi, supersuurpujottelussa 15:nneksi ja syöksylaskussa 17:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli supersuurpujottelussa 14:s, alppiyhdistetyssä 15:s ja syöksylaskussa viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui sekä syöksylaskussa että supersuurpujottelussa 15:nneksi.
Sorel-Tracy

Sorel-Tracy on noin 34 000 asukkaan teollisuus- ja satamakaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Richelieujoen ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, noin 80 kilometriä Montréalista koilliseen. Kaupungin suurimpia työllistäjiä ovat telakkateollisuus sekä raudan, teräksen ja titaanin valmistukseen keskittynyt metalliteollisuus. Lisäksi siellä valmistetaan vähemmässä määrin tekstiilejä, vaatteita, muovia, betonia sekä valaisimia.
Historia.
Sorel ja Tracy olivat itsenäisiä kuntia aina vuoteen 2000 asti, jolloin ne liitettiin yhteen Sorel-Tracyn kaupungiksi. Molemmat paikkakunnat saivat alkunsa vuonna 1672, jolloin niiden maat annettiin läänityksenä Pierre de Saurelille, Uuden-Ranskan Carignan-Salières -rykmentissä palvelleelle kapteenille. Tämä nimesi Sorelin alun perin "Saureliksi" itsensä mukaan, mutta britit muuttivat nimen vuonna 1787 "William Henryksi" Englannin kuningas Yrjö III:n pojan kunniaksi. Nimi palautettiin entiselleen vuonna 1860 mutta uudessa kirjoitusasussa "Sorel". Tracy tunnettiin "Saint-Joseph-de-Sorelin maaseurakuntana" vuoteen 1954 asti, jolloin siitä tuli kaupunki ja nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nimi on peräisin Tracyn markiisilta Alexandre de Prouvillelta, joka rakensi seudulle vuosina 1663–67 linnoituksen toimiessaan Uuden-Ranskan sotilaskuvernöörinä.
Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.
Kyle Clifford

Kyle Clifford (s. 13. tammikuuta 1991 Ayr, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.Clifford on Los Angeles Kingsin toisen kierroksen varaus kesältä 2009, ja hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli 2010–2011.
Ura.
Seuraura.
Clifford pelasi ontariolaisessa juniorijoukkueessa Cambridge Hawksissa kauden 2006–2007, kunnes hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 OHL-joukkue Barrie Coltsiin. Clifford teki siellä tulokaskaudellaan 66 ottelussa tehopisteet 1+14=15. Kaudella 2008–2009 hän teki tehopisteet 16+12=28, mutta Clifford keräsi myös 133 jäähyminuuttia ja oli niillä Coltsin sisäisen jäähypörssin toinen Stefan Della Roveren jälkeen.
Los Angeles Kings varasi Cliffordin toisella kierroksella 35. pelaajana . Hän teki syyskuussa 2009 kolmivuotisen tulokassopimuksen Kingsin kanssa, mutta pelasi vielä kauden 2009–2010 OHL:ssä. Hän teki siellä yli kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin edelliskaudella, runkosarjassa tehopisteet 28+29=57. Kauden päätteeksi OHL:n valmentajat äänestivät Cliffordin konferenssin kauden parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi sekä toiseksi parhaaksi kovan työntekijäksi.
Toukokuussa 2010 Clifford siirtyi Los Angelesin farmijoukkueeseen Manchester Monarchsiin, AHL:ään ja hän teki siellä seitsemässä pudotuspeliottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2010–2011 Clifford pelasi koko kauden Los Angelesin NHL-kokoonpanossa. Hän teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 9. joulukuuta 2010 Calgary Flamesia vastaan. Yhteensä Clifford teki tulokaskaudellaan 76 runkosarjaottelussa tehopisteet 7+7=14 sekä otti 141 jäähyminuuttia, joilla hän voitti Kingsin sisäisen jäähypörssin. Kevään 2011 pudotuspeleissä Clifford jakoi tehopisteillä 3+2=5 Los Angelesin sisäisen maalipörssin voiton Justin Williamsin kanssa sekä sisäisen pistepörssin voiton Ryan Smythin, Brad Richardsonin ja Jack Johnsonin kanssa. Vuoden 2015 helmikuussa Clifford teki Kingsin kanssa viiden vuoden jatkosopimuksen, jonka arvo on 8 miljoonaa dollaria.
Helmikuussa 2020 Clifford siirtyi Jack Campbellin kanssa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa kahteen kolmannen kierroksen varaukseen.
Marraskuussa 2021 Maple Leafs hankki Cliffordin St. Louis Bluesista takaisin joukkueeseensa.
Maaliskuussa 2022 Clifford solmi kahden vuoden ja arvoltaan 1,525,000 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa.
Maajoukkue.
Clifford pelasialle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Pelityyli.
Clifford on fyysinen laitahyökkääjä, joka osaa tarvittaessa tapella. Hän osaa tehdä maaleja, mutta hänellä on puutteita kiekollisessa pelissä.
Lars-Gunnar Nordström

Lars-Gunnar Nordström (19. elokuuta 1924 Helsinki – 10. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä, jonka töitä oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1947. Nordströmiä pidetään yhtenä Suomen nonfiguratiivisen taiteen ja konkretismin varhaisimmista ja määrätietoisimmista uranuurtajista.
Ura.
Nordström syntyi arkkitehtiperheeseen, ja hän pyrki itsekin opiskelemaan Teknillisen korkeakoulun arkkitehtilinjalle mutta ei läpäissyt pääsykokeita. Hän päätyi opiskelemaan sisustusarkkitehdiksi Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1946–1949. Hän kävi myös Vapaata taidekoulua ja teki opintomatkoja Pariisiin ja New Yorkiin. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa muun muassa huonekalujen suunnittelijana vuoteen 1960 saakka.
Nordströmin varhaisimmat maalaukset olivat kubistisvaikutteisia figuratiivisia teoksia, kuten muotokuvia ja asetelmia, mutta hän suuntautui pian abstraktiin taiteeseen omaksuen selväpiirteisen konstruktivistisen tyylilajin. Pariisissa käydessään hän tutustui joihinkin merkittäviin abstraktin maalaustaiteen edustajiin, kuten Alberto Magnelliin, ja hän innostui erityisesti Victor Vasarelyn taiteesta ja tämän rytmisistä sommitteluista. Ensimmäiset abstraktit työnsä Nordström myi Pariisin Musée Nationale d’Art Modernelle. 
Nordströmin teoksille on ominaista kuvailmaisun äärimmäinen tarkkuus ja hallittu värien käyttö geometrisissa muodoissa, jotka luovat teoksiin usein voimakkaan dynamiikan. Suurikokoisten maalausten tarkkarajaiset, värikkäät kentät keskittyvät muodon, värin ja viivan yleispäteviin ominaisuuksiin, ja sen vuoksi Nordstömiä onkin luonnehdittu konkretismin suomalaiseksi mestariksi. Teosten suuria väripintoja erottavat linjat eivät juuri koskaan ilmene näkyvinä viivoina vaan pintoja erottavina rajoina. Rytmikkäiden ja määrätietoisten linjojen on sanottu luovan muun muassa jazz-musiikkiin verrattavissa olevia tunnelmia; Nordström oli tunnettu jazz-levyjen keräilijä. Hän rakensi kompositioita myös eri elementtien vastakohtaparien avulla. Maalausten ohella Nordström teki suuren määrän abstraktia grafiikkaa, pääosin serigrafiatekniikalla.
Nordströmin ensimmäinen monumentaalityö valmistui 1953 Poriin ravintola Itä-Puistoon. Se oli ilmeisesti Suomen ensimmäinen täysin abstrakti monumentaalimaalaus. Sen jälkeen hän teki vastaavia töitä lasimosaiikkeina Helsinkiin (Rakennuskeskus oy 1956, Helsingin Osuuskauppa (1957), Oy Alko Ab (1974) sekä Turkuun (Oy Partek Ab).
Nordströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1972 ja hän toimi taiteilijaprofessorina vuodet 1985–1990.
Lars-Gunnar Nordströmin tuotantoa alettiin arvostaa vasta 1970-luvulla, vaikka hän piti ensimmäisen ei-esittävän taiteen näyttelynsä jo vuonna 1949 – ensimmäisenä Suomessa. Tällä välillä hän teki melko paljon julkisia seinämaalauksia. Nordströmin teoksia on muun muassa Ateneumin taidemuseon, Porin taidemuseon, Tampereen taidemuseon ja Aboa Vetus Ars Nova -museon kokoelmissa.
Marco Bode

Marco Bode (s. 23. heinäkuuta 1969 Osterode am Harz, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Ura seurajoukkuetasolla.
Rehmer aloitti uransa VfR Osterode 08:n juniorijoukkueessa ennen siirtymistään Werder Bremeniin. Otto Rehhagel löysi lupaavan nuoren ja nosti hänet seuran edustusjoukkueeseen.
Bode pelasi koko uransa Bremenissä. 14 vuoden aikana hän teki 101 maalia, mikä on Bremenin seuraennätys. Bodelle esitettiin tarjouksia muista joukkueista, mutta hän pysyi uskollisena Bremenille. Bode lopetti uransa pian MM-kilpailujen 2002 jälkeen.
Maajoukkueura.
Bode pelasi Saksan jalkapallomaajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Hänet valittiin Saksan joukkueeseen jalkapallon EM-kilpailuihin 1996. Bode oli mukana myös maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 ja voitti kisoista hopeaa. Hän teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Kamerunia vastaan.
Lähteet.
Boden profiili FIFAn kotisivuilla
Bealen salakirjoitukset

Bealen salakirjoitukset () eli Bealen paperit ("The Beale Papers") on koodattuja tekstejä sisältävä kokonaisuus, jonka tietyissä osissa sen väitetään sisältävän tiedon kulta-, hopea- ja jalokiviaarteen kätköpaikasta. Aarretta on yritetty etsiä ratkaisemalla koodeja, ja tekstejä on tutkittu eri menetelmin sekä dokumentteina että huijauksena. 
Tarina.
Yhdysvalloissa Virginian osavaltion Lynchburgin kaupungissa sijainneeseen hotelli Washingtoniin majoittui tammikuussa 1820 ja uudelleen tammikuussa 1822 mies, joka ilmoitti nimekseen Thomas J. Beale. Jälkimmäisellä käynnillä hän jätti hotellin omistajan haltuun lukitun laatikon, jonka sisällöksi ilmoitti ”arvokkaita ja tärkeitä papereita”. Hän lähetti tälle ohjeen avata laatikko kymmenen vuoden kuluttua, mikäli jättäjä ei sitä noutaisi. Samalla lähettäjä lupasi myös toimittaa sen sisällön tulkitsemiseen tarvittavan avaimen. Avainta ei kuulunut, ja hotellinpitäjä Robert Morriss avasi laatikon kesällä 1845.
Laatikosta löytyi kolme numerosarjoja, ilmeisesti koodattuja viestejä, sisältävää paperiarkkia ja englanninkielinen saate. Saatekirje kertoo aarteen kokoamisesta ja kätkemisestä. Robert Morriss yritti turhaan ratkaista koodia.
Julkaisu.
Morriss paljasti Bealen paperit ystävälleen, joka vuonna 1885 kirjoitti anonyymina "The Beale Papers" -nimisen julkaisun. Julkaisu sisältää Bealen laatikosta löytyneet viestit ja Morrissin kertomuksen siitä, miten ne joutuivat hänelle.
Ratkaisuyrityksiä.
The Beale Papers -julkaisussa esitetään salakirjoitusten yhden osan ratkaisu. Tämä järjestyksessä toinen kolmesta koodatusta arkista oli niin sanottua kirjasalakirjoitusta, jossa kooditekstin numerot vastaavat tietyn avaintekstin sanojen järjestystä ja edelleen esimerkiksi niiden alkukirjaimia. Avaintekstiksi osoittautui Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus. Avatun tekstin mukaan kolmas arkki paljastaisi henkilöt, joille aarre kuuluu ja ensimmäisestä arkista kävisi ilmi tarkka kätköpaikka. Avattu teksti ilmaisee aarteen summittaiseksi sijainniksi Bedfordin piirikunnan ja edelleen Bufford-nimisen paikan lähistön.
Simon Singh kertoo teoksessa "Koodikirja" (Tammi, 1999), että monet aarteenetsijät kokeilivat turhaan onneaan Bealen salakirjoitusten parissa. Esimerkiksi Hiram Herbert Jr. -niminen Beale-fanaatikko aloitti etsinnän vuonna 1923 ja jatkoi sitä 1970-luvulle asti. Osa salakirjoitusten taustasta kiinnostuneita on puolestaan yrittänyt osoittaa Bealen salakirjoitukset huijaukseksi. He ovat tutkineet esimerkiksi sitä, oliko Thomas Beale todellinen henkilö, ja yrittäneet selvittää kielianalyysin keinoin, onko "The Beale Papers" -julkaisun laatinut sama henkilö kuin salakirjoitukset.
Aiheesta muualla.
Katen salaisuus

Katen salaisuus ("Kate’s Secret") on Arthur Allan Seidelmanin ohjaama ja vuonna 1986 valmistunut tv-elokuva. Elokuvan nimiosaa näyttelee Meredith Baxter ja tämän aviomiestä Ben Masters. Elokuva ei perustu tositapahtumiin vaan syömishäiriön järkevään kuvaukseen.
Juoni.
Kotiäiti Kate Stark (Baxter) sairastaa bulimiaa, mistä kenelläkään muulla hänen elämässään ei ole aavistustakaan. Pinnalta katsoen Katen elämä vaikuttaa täydelliseltä – hänen aviomiehensä Jack on menestyvä asianajaja ja tyttärensä partiotyttö, joka ihailee äitiään. Vaikka Kate noudattaa näennäisen tiukkaa ruokavaliota, kieltää tytärtään syömästä sokeria ja harjoittelee sinnikkäästi parhaan ystävänsä ja kuntosaliohjaajan Gailin kanssa, hän usein ahmii roskaruokaa ja sen seurauksena pakottaa itsensä oksentamaan. 
Tällaisia bulimiakohtauksia voi aiheuttaa esimerkiksi stressi. Katen elämässä on kolme eri stressinlähdettä: Jack saa pian ylennyksen töissä; Monica, toinen asianajaja ja Jackin työtoveri, iskee Jackia ja Katen määräilevä äiti on vasta saapunut pidennetylle vierailulle. Katen syömishäiriö alkaa karata käsistä, ja eräänä päivänä ravinnon puutteen ja liiallisen liikunnan vuoksi heikkokuntoinen Kate pyörtyy ajomatkan aikana ja törmää autolla puhelinpylvääseen; hän ja hänen tyttärensä melkein kuolevat. Sairaalassa syömishäiriöasiantuntija tohtori Resnick paljastaa Katen salaisuuden tämän miehelle ja äidille, ja Katen on täten päästävä klinikalle toipumaan muiden bulimikkojen ja anorektikkojen seurassa.
Luettelo televisiosarjan Maalaiskomedia tapahtumapaikoista ja yrityksistä

Tämä artikkeli käsittelee suomalaisen televisiosarjan "Maalaiskomedia" tapahtumapaikkoja ja yrityksiä.
Tapahtumapaikat.
Kuusniemen kirkko.
Kirkko on yksi sarjan keskeisimmistä tapahtumapaikoista.
Cecilia Törn

Cecilia Törn (s. 13. helmikuuta 1994 Hyvinkää) on suomalainen taitoluistelija, joka kilpaili jäätanssissa Jussiville Partasen kanssa.
Törn aloitti luistelun vuonna 1999. Hän oli kaudella 2008–2009 taitoluistelun junioreiden SM-kilpailuissa kahdeksas ja seuraavalla kaudella toinen. Kaudella 2010–2011 Törn saavutti pronssia aikuisten SM-kilpailuissa. Hänet valittiin edustamaan Suomea taitoluistelun EM-kilpailuihin 2011. Karsinnoissa Törn oli 14:s ja karsiutui. Vuoden 2012 SM-kilpailuissa Törn oli seitsemäs. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Törn oli kymmenes sekä kaudella 2011 että 2012.
Törn edusti pitkään Tikkurilan Taitoluisteluklubia, mutta keväällä 2011 hänen valmentajansa Sirkka Kaipio siirtyi Järvenpään Taitoluistelijoihin ja Törn vaihtoi samalla seuraa. Vuoden 2013 alussa Törn joutui polvileikkaukseen ja siirtyi keväällä harjoittelemaan jäätanssia Jussiville Partasen kanssa Helsingfors Skridskoklubbiin.
Kausina 2013–2014 ja 2014–2015 Törn ja Partanen olivat SM-kisoissa hopealla ja voittivat kaudella 2015–2016 SM-kultaa. Shanghain MM-kisoissa 2015 heidän sijoituksensa oli 25:s. Vuoden 2016 EM-kisoissa pari oli 15:s. ja saman vuoden Bostonin MM-kisoissa 18:s. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Zagrebissa Törn ja Partanen sijoittuivat 17:nneksi.
Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema

Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema, myös Denpasarin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Balin saarella, Indonesiassa, 13 kilometriä etelään Denpasarin kaupungista. Lentoasema on nimetty indonesialaisen kansallissankarin, everstiluutnantti I Gusti Ngurah Rain, mukaan. Ngruah Rai on Indonesian kolmanneksi vilkkain lentoasema, Jakartassa sijaitsevan Soekarno-Hattan kansainvälisen lentoaseman ja Surabayan Juandan kansainvälisen lentoaseman jälkeen.
Terminaalit.
Lentokentällä on kaksi terminaalia. Kansainvälinen terminaali on uudempi L-kirjaimen mallinen rakennus. Kotimaan terminaali sijaitsee kansainvälisestä terminaalista kaakkoon. Lentokentällä on 17 porttia, 3 kotimaan terminaalissa ja 14 kansainvälisessä terminaalissa. Terminaalien välissä sijaitsee aukio.
Kansainvälisessä terminaalissa on erilliset lähtö- ja tuloaulat. Terminaalin kapasiteetti on 4 938 840 matkustajaa vuodessa. Lähtöselvitysalueella on 62 tiskiä. Terminaalin 14 lähtöportista 8 on matkustajasilta.
Kotimaan terminaalissa on 28 lähtöselvitystiskiä.
Matti Manninen (salibandyn pelaaja)

Matti Manninen (s. 19. tammikuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Keskushyökkääjänä pelaava Manninen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Trackersia.
Manninen on edustanut junioritasolla RuRua ja Trackersia.