tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Schellenberg

Schellenberg on Liechtensteinin ruhtinaskunnan pinta-alaltaan pienin kunta. Se sijaitsee Unterlandin alueella maan pohjoisosassa lähellä Itävallan rajaa. Schellenbergissä on 1 104 asukasta (vuonna 2021), ja kunnan pinta-ala on 3,558 neliökilometriä.
Maantiede.
Schellenbergin kunta sijaitsee Eschnerbergin vuoren rinteellä. Idässä ja pohjoisessa se rajautuu Itävallan Feldkirchin kaupunkiin. Kuntaan kuuluu kolme osaa, "Vorderer Schellenberg" (Etu-Schellenberg), "Mittlerer Schellenberg" (Keski-Schellenberg) ja "Hinterer Schellenberg" (Taka-Schellenberg). Vuoren rinteellä kulkee alueen esihistoriallisia nähtävyyksiä esittelevä vuoripolku. Todisteita on jatkuvasta asutuksesta neoliittiselta ajalta (noin 3000 eaa.) La Tènen ajalle (noin 400 jaa.).
Historia.
Schellenbergin nimi tulee baijerilaiselta ritarisuvulta, joka omisti alueet ja niillä sijainneen linnan 1300-luvulla. Vuonna 1699 Liechtensteinin ruhtinas osti alueen. Vuonna 1956 ruhtinas Franz Josef II julisti Schellenbergin vanhan linnan historialliseksi suojelukohteeksi. Schellenbergissä sijaitsee myös Liechtensteinin vanhin puutalo, vuonna 1518 rakennettu niin sanottu "Biedermann-Haus" (Biedermannin talo). Tämä myöhäiskeskiaikaisen arkkitehtuurin aikaansaannos on auki yleisölle.
Jussi Linnamo

Jussi Linnamo (vuoteen 1929 Lindgren; 13. lokakuuta 1924 Viipuri – 18. toukokuuta 2004 Espoo) oli suomalainen virkamies, joka toimi Koiviston, Paasion ja Sorsan hallitusten ministerinä (SDP) 1970-luvulla ja Pankkitarkastusviraston johtajana vuosina 1970–1988. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1999.
Jussi Linnamon vanhemmat olivat tukkukauppias, tekstiilitehtailija ja kauppaneuvos Juho Linnamo ja hänen kolmas puolisonsa Hilja Westerberg. Jussi Linnamo pääsi ylioppilaaksi 1942, valmistui yhteiskuntatieteen kandidaatiksi vuonna 1949 ja lisensiaatiksi vuonna 1955. Hän toimi Haminan työväenopiston johtajana vuosina 1951–1952, Yhteiskuntatieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina sekä kansantaloustieteen ja tilastotieteen opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1952–1955, tutkijana Suomen Pankin taloustieteellisessä tutkimuslaitoksessa vuosina 1955–1960, Suomen Säästöpankkiliiton osastopäällikkönä vuosina 1961–1962 sekä valtiovarainministeriön kansantalousosaston toimistopäällikkönä ja vt. osastopäällikkönä vuosina 1962–1967. Hän työskenteli lisäksi YK:n päämajassa New Yorkissa taloudellisten ennusteiden jaoston päällikkönä.
Linnamo kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään.
Ministerinura.
Linnamo joutui eroamaan ministerin paikalta Zavidovo-vuodon jälkimainingeissa. Oikeuskansleri Risto Leskinen esitti Linnamon asettamista syytteeseen valtakunnanoikeudessa, koska jutun tutkimuksissa oli todettu, että Linnamo oli antanut saamansa salaisen neuvottelumuistion luettavaksi SDP:n tutkimusosaston päällikölle Aimo Kairamolle ja SDP:n kansainvälisten suhteiden sihteerille Paavo Lipposelle. Presidentti Urho Kekkonen katsoi kuitenkin, ettei Linnamoa ollut asetettava syytteeseen, koska tämän ei ollut todettu olleen varsinaisen vuodon takana.
I

I (i) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten yhdeksäs kirjain. I-kirjaimen nimi on suomen kielessä "ii" ja äännearvo [i].
Latinalaista I-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain "ioota" ("Ι", "ι"), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan "И" ja valkovenäläis-ukrainalainen "І". Ajoittaisesta yhdennäköisyydestään huolimatta eri merkistöjen "I":t ovat Unicodessa eri merkkejä.
Historia.
Kreikkalaisen iootan edeltäjä oli foinikialaisessa ja yleisemmin seemiläisessä kirjaimistossa, jotka olivat puhtaita konsonanttikirjaimistoja eli abjadeja, "jōd", joka osoitti "j":tä. "i" ja "j" ääntyvät samassa paikassa ja niitä erottaa lähinnä kielen etäisyys hammasvallista: vokaalissa väliin jäävä rako on niin suuri, ettei läpi kulkeva ilmavirta aiheuta kohinaa, puolivokaalissa ollaan aivan kohinan rajalla ja frikatiivissa kohina on selvää. Näin ollen kreikkalaisilta ei vaatinut suurtakaan innovaatiota keksiä, että "j":tä osoittava kirjainmerkki voisi osoittaa myös "i":tä.
Latinalaisen kirjaimiston "I" on kreikkalaisen kirjaimiston iootan "Ι" suora perillinen, ja kummallakin merkittiin aluksi paitsi "i"-vokaalia myös "j"-puolivokaalia. Erillinen "J"-kirjain vakiintui käyttöön vasta myöhäiskeskiajalla, 1500-luvulla, mutta käytössä jo sitä ennen se oli ollut käytössä yhtenä "I":n muunnelmana. Esimerkiksi kirjoitettaessa lukuja roomalaisin numeroin "J" saattoi osoittaa numeron päättymistä: XIJ = XII.
I suomen kielessä.
Vielä Agricolalla "i"-äänteen kirjoitusasu hieman vaihteli, vaikka selvästi yleisin kirjoitustapa oli "I". Muita olivat "IJ, J" ja "Y", esim. "ijkenens" ’ikänäns(ä)’, "jstupi" ’istuu’ (ääntyy [istupi]), ’yksi’, "metelyt" ’metelit’. Toisaalta "I" tai "IJ" saattoi merkitä myös y-äännettä, esim. "syndime" ’syntymä’, "ijxinens" ’yksinäns(ä)’. Toisaalta "j"-äänteen yleisin kirjoitustapa oli Agricolalla yhä "I", harvoin J tai IJ, esim. "iotca" ’jotka’, "ijei" ’jäi’, mikä osoittaa, ettei "I":n ja "J":n ero latinalaisessa kirjoituksessa ollut vielä täysin vakiintunut.
Nykysuomen oikeinkirjoituksessa "I"-kirjaimella merkitään aina laveaa suppeaa etuvokaalia [i]. 
Suomen vokaalisoinnun kannalta i on neutraalivokaali, missä neutraalius tarkoittaa, että vaikka se on foneettisesti etuvokaali, se voi esiintyä myös soinnultaan takavokaalisissa sanoissa. Tosin saman sanan takavokaalit saattavat taentaa sen ääntämystä, esim. sanassa "silta" "i" saattaa "a":n vaikutuksesta ääntyä taempana kuin sanassa "siltä".
"I":tä käytetään suomessa konsonanttiloppuisten myöhäisten lainasanojen (kuten "design" : "designin") ja erisnimien (kuten "Allan" : "Allanin", "Julin" : "Julinin") sidosvokaalina, joka tuon sanan kanssa muodostaa vartalon. Useisiin lähtökohdaltaan konsonanttiloppuisiin lainasanoihin se taas on lisätty perusmuodossakin esiintyväksi, esim. sanaan "atomi", esim. ruots., engl. ja saks. "atom" ja -"ismi"-loppuisiin, esim. ruots., engl. ja saks. -"ism".
Suomen kirjoitetussa yleiskielessä "I" on toiseksi yleisin kirjain.
I muissa kielissä.
I-kirjainta vastaava pieni kirjain on yleensä i. Turkkilaisessa aakkostossa kuitenkin vastaava pieni kirjain on pisteetön ı, ja pisteellistä İ:tä vastaava pieni kirjain on pisteellinen i.
Kerberos

Kerberos (, "ker berethrou", 'kuopan hirviö' tai 'kuopan demoni') on Kreikan mytologiassa koira, joka vartioi Haadeen eli manalan porttia. Kerberos esiintyy jo Homeroksen runoissa – tosin ainoastaan vahtikoirana ilman nimeä. Pausanias tosin kertoo, että eräiden tahojen mukaan kyseessä olisikin ollut manalan vahtikoirana tunnettu valtava käärme mutta Homeros ei kuvauksessaan ota mitään kantaa olennon ulkomuotoon.
Kerberoksen tehtävänä oli päästää ainoastaan kuolleiden haamut sisään manalaan ja estää niitä pääsemästä sieltä pois. Kerberoksella on Hesiodoksen "Jumalten synty" -teoksen mukaan 50 päätä, mutta myöhemmät runoilijat kertoivat päiden määräksi kolme. Sillä oli lohikäärme häntänään, ja sen harja koostui joukosta käärmeitä. Nuoremmissa kertomuksissa Kerberos kuvataan sata- tai monipäiseksi. Joissakin taas Kerberoksella on kolme tai yksi lohikäärmeen häntää, joissa on terävät ja pelottavat piikit. Kerberos oli Ekhidnan ja Tyfonin jälkeläinen, ja siten Khimairan ja Orthoksen veli.
Kerberoksen ohi elävänä onnistuivat pääsemään seuraavat henkilöt:
Herakleen kahdestoista urotyö.
Herakleen kahdestoista ja viimeinen urotyö, jonka Eurystheus oli tälle määrännyt, vei Herakleen sieppaamaan Kerberoksen. Hän lähti Eleusiihin tutustuakseen Eleusiin mysteeriin, jotta hän voisi oppia tietämään, kuinka päästä Manalaan ja sieltä takaisin, mutta ensin hänen täytyi puhdistautua kentaurien surmaamisesta. Vihkiydyttyään mysteeriin hän löysi Haadeen luolan suuaukon Tainarumista ja astui alas sisäänkäynnistä.
Heti haadeen porttien läheltä hän löysi Theseuksen ja Peirithooksen sidottuina. Näiden ojentaessa kätensä Herakles sai Theseuksen pelastettua, mutta kun hän yritti nostaa Peirithoosta, maa järkkyi ja yritys jäi kesken. Toisen version mukaan Herakles sai pelastettua molemmat maan pinnalle Hadeksen vaimon, Persefonen avustuksella. Seuraavaksi hän vieritti Askalafoksen kiven syrjään ja jatkoi tappamalla Haadeksen karjasta eläimen antaakseen sieluille verta.
Kun Herakles pyysi Kerberosta Haadeelta, tämä lupasi sen hänelle, jos hän pystyisi pitämään sen kurissa ilman aseita. Niin Herakles paini koiran kanssa ja piti sitä aloillaan, kunnes se talttui, ja raahasi koiran sitten Eurystheuksen palatsiin. Tehtävänsä suoritettuaan Herakles palautti Kerberoksen takaisin isännälleen Haadeeseen.
Myrkyllisten leinikkikasvien kerrotaan saaneen alkunsa Kerberoksen kuolasta, jota sen suusta valui Herakleen urotyön aikana.
Muut mytologiat.
Skandinaavisessa mytologiassa on Kerberosta vastaava koirahahmo Garm.
Anna Halonen

Anna Elina Halonen (s. 25. marraskuuta 1978 Helsinki) on presidentti Tarja Halosen ja tämän entisen avomiehen Kari Pekkosen (1945–2017) tytär.
Halonen on opiskellut kansainvälistä politiikkaa Kentin yliopistossa Canterburyssä Englannissa ja työskentellyt tutkijana Aleksanteri-instituutin Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen tohtoriohjelmassa. Halonen on työskennellyt myös sihteerinä Euroopan neuvostossa. Lisäksi hän on toiminut rytmisen kilpavoimistelun valmentajana ja ollut Suomen Voimisteluliiton hallituksessa.
Ennen Anna Halosen syntymää hänen äitinsä oli maanpuolustuskurssilla, jonka osallistujista 12 kuoli Rissalan lento-onnettomuudessa. Tarja Halonen ei ollut koneessa, koska raskauden vuoksi lääkäri oli kehottanut välttämään lentämistä.
Kansan kolme periaatetta

Kansan kolme periaatetta () on Sun Yat-senin luoma poliittinen aate, joka on hänen perustamansa Kuomintang-puolueen ideologinen perusta. Sen tarkoitus oli luoda Kiinasta vapaa, menestyksekäs ja voimakas valtio. Oppia on huomioitu ennen kaikkea Kiinan tasavallassa, joka hallitsee nykyisin Taiwania, Penghuta, Quemoyta ja Matsu-saaria.
Kolme periaatetta.
Kansan yhteys.
Kansan yhteys () eli nationalismi. Tällä Sun Yat-sen tarkoitti vapautta imperialistisesta hallinnasta. Sunin ajan Kiinassa tällä viitattiin nimenomaan etnisten mantšujen johtamaa Qing-dynastiaa, joka sorsi han-kiinalaisia.
Kansan valta.
Kansan valinta () eli demokratia. Sun Yat-senille tämä tarkoitti länsimaista perustuslaillista hallintoa. Hän jakoi Kiinalle tavoittelemansa poliittisen elämän kahteen "valtaan":
Kansan hyvinvointi.
Kansan hyvinvointi (), joka joskus käännetään sosialismiksi, vaikkakin Tšiang Kai-šek vältti tätä käännöstä. Sun Yat-sen käsitti sillä teollistunutta taloutta ja tasa-arvoista maaomistusta Kiinan maanviljelijöiden kesken. Hänen ajatuksiinsa vaikutti yhdysvaltalainen ajattelija Henry George (katso georgismi), mistä on perua Taiwanin maanarvovero. Sun Yat-sen jakoi hyvinvoinnin neljään osaan: ruoka, vaatetus, asunto ja liikenne, hän suunnitteli myös kuinka ideaalihallitus hoitaisi nämä kansansa puolesta. 
Vaikutukset ja käytäntö.
Ideologia on sai vahvasti vaikutteita Sun Yat-senin Yhdysvaltain oleskelun aikana. Se sisältää Yhdysvaltain edistykselliseen liikkeeseen ja Abraham Lincolnin ajamaan oppiin viittaavia piirteitä.
Sekä Mao että Tšiang ovat kumpikin katsoneet, että juuri he jatkavat todellista kansan kolmen periaatteen henkistä perintöä.
Kansan kolme periaatetta oli pitkään pakollinen kouluaine Taiwanissa useilla koulutusasteilla. Sen merkitys kuitenkin väheni maan demokratisoitumisen myötä ja esimerkiksi vuonna 1996 poistettiin kaikille pakollinen aatteen kurssi yliopistoista. Vuonna 2000 Taiwanin kansallisen yliopiston San Min Chu I -tutkijakoulu vaihtoi nimensä Kansallisen kehityksen tutkijainstituutiksi. Taiwanilla on myös lukuisia katuja nimeltä "Sanmin" tai joiden nimenä on jokin periaatteista.
Termiä "san min chu-i" on käytetty selvästi vähemmän 1980-luvun puolivälin jälkeen, mutta mikään puolue ei ole varsinaisesti vastustanut sen periaatteita. Kolme periaatetta ovat mukana Kuomintangin puolueohjelmassa ja Kiinan tasavallan perustuslaissa. Taiwanin itsenäistymistä kannattavat liikkeet eivät myöskään ole hyökänneet periaatteiden kimppuun, vaan ainoastaan tulkitsevat ne paikallisesti taiwanilaisessa yhteydessä.
Termi on myös Kiinan tasavallan kansallislaulun nimi.
Endoterminen reaktio

Endoterminen reaktio on kemiallinen reaktio, joka sitoo lämpöä ympäristöstä. Endotermisessä reaktiossa systeemiin virtaa lämpöä. Endotermisessä reaktiossa systeemin entalpia eli energiasisältö suurenee eli Δ"H" &gt; 0.
Typpimonoksidin muodostuminen hapesta ja typestä on endoterminen reaktio:
N2(g) + O2(g) + lämpöenergiaa → 2NO(g).
Lämpöä "vapauttavaa" reaktiota sanotaan eksotermiseksi reaktioksi.
Manner-Kiina

Manner-Kiina on () on nimitys, jota käytetään erottamaan Kiinan kansantasavallan alue sen erityishallintoalueista Hongkongista ja Macaosta sekä Kiinan tasavallan alueesta.
Qing-dynastian luhistumisen jälkeen Kiinasta tuli tasavalta ja se sai Taiwaninsaaren takaisin Japanilta toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1945. Kun kommunistit voittivat Kiinan sisällissodan ja valtasivat suurimman osan Qing-dynastian aikaisesta Kiinasta, nationalistit pitivät hallinnassaan vain Taiwanin, Kinmenin, Matsun (Lienchiang) ja Peskadorit. 
Iso-Britannia luovutti 1840-luvulta asti siirtomaanaan hallinnoimansa Hongkongin Kiinalle vuonna 1997 ja Portugali Macaon vuonna 1999. Vaikka alueet ovat nykyisin osa Kiinan kansantasavaltaa, niitä ei pidetä osana Manner-Kiinaa. Hongkong ja Macao ovat erityishallintoalueita "yksi maa, kaksi järjestelmää" -periaatteen mukaisesti. Periaatteen mukaan kaksi aluetta ovat säilyttäneet jonkin verran poliittista ja hallinnollista itsemääräämisoikeuttaan.
Kännykkä

Kännykkä tarkoittaa matkapuhelinta tai käsipuhelinta.
Kännykkä-sanan keksi Nokialle työskennellyt Aarne Visuri vuonna 1977. Ensimmäinen kännykkä oli Nokian SV1500-käsiradiopuhelin, joka oli tarkoitettu yritysten ja viranomaisten käyttöön. Visurin mukaan kännykkä tulee sanasta "känny", joka tarkoittaa pienen lapsen kättä.
Nokia-Mobira rekisteröi nimen "Kännykkä" tavaramerkiksi vuonna 1987 Suomen markkinoita varten. Aluksi se myös yritti estää muita käyttämästä yhtiön tavaramerkkiä. Pian yhtiö kuitenkin hyväksyi, että tavaramerkistä tuli yleisnimi käsipuhelimille.
Calgary Flames

Calgary Flames on kanadalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Calgary Albertan provinssissa. Seura kuuluu NHL:n Läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan.
Vuosina 1972–1980 seuran kotipaikka oli Yhdysvaltain Atlanta, ja se tunnettiin nimellä Atlanta Flames. Seuran nimi Flames (”Liekit”) johtuu Atlantan polttamisesta Yhdysvaltain sisällissodan aikana. 
Calgary Flamesin kotiareena on noin 19 000 katsojan Scotiabank Saddledome, vuoden 1988 talviolympialaisten näyttämö. Flames on voittanut Stanley Cupin kerran vuonna 1989. Vuosina 1986 ja 2004 seura oli finaaleissa häviävänä osapuolena.
Flamesin farmiseuroja ovat AHL-liigan Calgary Wranglers ja ECHL-liigan Rapid City Rush. Flames omistaa Western Hockey Leaguessa pelaavan juniorijoukkue Calgary Hitmenin, ja myös National Lacrosse League -seura Calgary Roughnecksin. Lisäksi Calgaryn keskustan Stephen Avenuella Flames piti urheilubaari ja viihdekeskus Flames Centralia vuosina 2007–2017.
Pelaajat.
Flames kiinnitti 1980-luvulla huomionsa eurooppalaisiin pelaajiin, muun muassa ruotsalaiseen Håkan Loobiin ja suomalaisiin Pekka Rautakallioon ja Kari Elorantaan. Kent Nilsson johdatti Flamesin pudotuspeleihin kaudella 1980–1981.
Aikaisemmin Flamesissa pelasi merkittävä määrä Yhdysvaltain yliopistopelaajia, muun muassa Joel Otto, Gary Suter ja Colin Patterson. Flames varasi mm. Sergei Makarovin vuonna 1983, mutta venäläisiä pelaajia ei päästetty länteen ennen vuotta 1989. Makarov ja Sergei Prjahin pääsivät pelaamaan Calgary Flamesissa vuonna 1989.
Seurassa pelanneet suomalaiset.
Vähintään yhden NHL-ottelun pelanneet suomalaiset, aktiiviset pelaajat lihavoituna.
Menestys kausi kaudelta.
"O = ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit (2005 lähtien jatkoaikahäviöt), P = pisteet, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit"
Piimä

Piimä on maidosta hapattamalla taikka suomalais- ja eurooppalaistyyppisen ns. hapatetun voin valmistuksen yhteydessä syntyvä hapanmaitojuoma. Piimä on maultaan hapanta ja rakenteeltaan maitoa sakeampaa.
Valmistus.
Aluksi maidon rasvapitoisuus vakioidaan. Maito esilämmitetään, homogenoidaan, korkeapastöroidaan 90–95 asteessa 2–5 minuutin ajan ja jäähdytetään. Sen jälkeen maito hapatetaan tankissa noin 18–24 asteessa 15–24 tunnin ajan. Hapatteet vaikuttavat piimässä muun muassa hapokkuuteen ja makuun, sekä pilkkovat rasvaa, proteiineja ja laktoosia.
Piimä sekoitetaan ja jäähdytetään levylämmönvaihtimella alle 8 asteeseen. Lopuksi tuote pakataan. Piimä säilyy noin kahden viikon ajan.
Maidon hapattaminen piimäksi lisää 54 prosentilla sen A-vitamiinipitoisuutta, 36 prosentilla sen K-vitamiinipitoisuuta, 33 prosentilla sen B1-vitamiiniipitoisuutta, 25 prosentilla sen jodipitoisuutta ja 12 prosentilla sen folaattipitoisuutta.
Erilaisia piimiä.
Erilaisia piimiä ovat esimerkiksi rasvaton piimä, kirnupiimä, asidofiluspiimä ja kefiiri.
Kirnupiimä on voin valmistuksen sivutuote, sillä voi valmistetaan suomessa kirnuamalla hapatettua kermaa, jolloin syntyy voita ja kirnupiimää. Meijerit alentavat nykyisin kirnupiimän rasvaprosenttia lisäämällä siihen rasvatonta piimää.
Kefiirissä käytettyjen hapatteiden hiivat antavat tuotteelle kirpeän ja käyneen maun ja lisäävät tuotteeseen hiukan alkoholia.
Tavallisen piimän laktoosipitoisuus on noin 3,6 prosenttia. Vähälaktoosinen piimä sisältää glukoosia ja galaktoosia laktoosin sijaan.
Suomi jakautuu kahtia läntisen pitkän piimän ja itäisen kokkelipiimän kulttuureihin.
Joan Collins

Joan Henrietta Collins (s. 23. toukokuuta 1933 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. 1980-luvulla Joan Collins esiteltiin menestyksellisesti seksisymbolina ja itsenäisenä lähes viisikymppisenä naisena hänen esiintyessään suositussa "Dynastia"-saippuasarjassa. Tuon tunnetuimman roolinsa lisäksi hän on näytellyt yli sadassa elokuvassa sekä teatteri- ja tv-tuotannoissa 1950-luvun alusta 2020-luvulle.
Collins oli "Dynastian" Alexisin roolistaan kuudesti Golden Globe -ehdokkaana ja voitti palkinnon vuonna 1983. Hän on ollut myös Emmy-palkintoehdokkaana. Vuonna 1996 Britannian hallitus ja kuningatar Elisabet II myönsivät hänelle Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen. Vuonna 2015 hän sai kuningattarelta arvonimen "dame", joka vastaa ritarin arvoa.
Uransa elokuvissa Collins aloitti vuonna 1951 elokuvassa "Meidän kaunotarten kesken", jossa hän esitti kauneuskilpailujen osallistujaa. Hänen Broadway-ensiesiintymisensä tapahtui vuonna 1990, ja vuonna 2004 hän kiersi Britanniaa näytelmän "Full Circle" uusintaesityksissä.
Joan Collins on bestseller-kirjailija Jackie Collinsin sisko, ja hän on esiintynyt kahdessa siskonsa kirjan perusteella tehdyssä elokuvassa. Collins itse on kirjoittanut useita bestsellereitä: "Prime Time", "Love &amp; Desire &amp; Hate", "Infamous" ja "Star Quality". Hän on myös julkaissut neljä omaelämäkertaa: "Past Imperfect" (1978), "Second Act" (1996), "The Biography of an Icon" (2007) ja "Behind the Shoulder Pads (2023)."
Joan Collins on ollut viisi kertaa naimisissa. Aviomiehiä ovat olleet Maxwell Reed, Anthony Newley, Ron Kass, Peter Holm ja Percy Gibson. Anthony Newleyn kanssa hänellä on poika Sascha ja tytär Tara Newly. Ron Kassin kanssa hänellä on tytär Katie. Collins paljasti vuonna 2023 elämäkertakirjassaan joutuneensa ensimmäisen aviomiehensä Reedin raiskaamaksi ennen avioliittoa ollessaan vasta 17-vuotias ja vielä neitsyt.
Collins voitti 29. helmikuuta 1996 kahden miljoonan dollarin sopimusrikkomuskanteen Random Housea vastaan. 
Hänellä on luksusasunnot Lontoossa, New Yorkissa ja Etelä-Ranskassa.
Otto Lilienthal

Otto Lilienthal (23. toukokuuta 1848 Anklam – 10. elokuuta 1896 Berliini) oli saksalainen keksijä ja lentämisen uranuurtajia. Häntä pidetään usein ensimmäisen menestyksellisen ihmistä kannattavan liitolaitteen rakentajana (ns. Derwitzer-liitokone vuodelta 1891), mutta tämä kunnia kuuluu itse asiassa Sir George Cayleylle lähes neljäkymmentä vuotta aikaisemmin.
Lilienthalin merkitys ilmaa raskaampien ilma-alusten kehitykseen on kuitenkin huomattava. Hän suoritti yli 2000 lentoa suunnittelemissaan liitokoneissa vuoden 1891 ja viisi vuotta myöhemmin tapahtuneen kuolemansa välillä. Lilienthal auttoi todistamaan, että ilmaa raskaammat lentolaitteet olivat mahdollisia ilman räpyttäviä siipiä, mikä loi perustan Wrightin veljesten muutamaa vuotta myöhemmin rakentamalle ensimmäiselle menestyksekkäälle moottorikäyttöiselle lentokoneelle.
Lilienthal oli nuoresta lähtien kiinnostunut lintujen lennosta, varsinkin haikaroiden. Vuonna 1889 hän julkaisi kirjan ”Der Vogelflug als Grundlage der Fliegekunst” ("Lintujen lento lentotaidon perustana"). Hän hankki koneenrakennusinsinöörin koulutuksen, minkä avulla hän järjestelmällisesti sovelsi lintuhavaintojaan ihmislennon toteuttamiseen. Vuonna 1891 hän pystyi lentämään jo yli 25 metriä liitokoneillaan. Lilienthal rakensi sekä liitokoneita että lihasvoimalla toimivia siipien räpyttelyyn perustuvia lentolaitteita ja vuonna 1893 hän liiti jo 250 metriä. Vuonna 1894 aloitettiin erään liitokoneversion ("Normalsegelapparat") sarjatuotanto.
Lilienthal syöksyi useita kertoja maahan kokeilujensa aikana, mutta hänen lentolaitteensa lensi ainoastaan matalalla ja alhaisella nopeudella. 9. elokuuta 1896 tuulenpuuska taittoi hänen liitokoneensa siiven ja hän putosi 17 metrin korkeudelta, mikä mursi hänen selkärankansa. Hän kuoli seuraavana päivänä sanoen ”Opfer müssen gebracht werden!” (”Uhrauksia on tehtävä!”).
Hänen lentoonlähtöpaikkansa Schütte-Lanz-Straße-nimisellä kadulla Lichterfelden kaupunginosassa Berliinissä muutettiin vuonna 1932 Lilienthalin muistopaikaksi. Berlin-Tegelin lentoasema sai 7. kesäkuuta 1988 toiseksi nimekseen Otto Lilienthalin lentokenttä.
Puupuhallin

Puupuhaltimet on puhallinsoitinten ryhmä, johon kuuluvat esimerkiksi huilu, oboe, klarinetti ja fagotti. Näiden perinteisten puupuhaltimien lisäksi sinfoniaorkesteriin on myöhemmin lisätty myös matalaa oboeta muistuttava englannintorvi, pikkolohuilu, bassoklarinetti ja kontrafagotti. Nykyisiä puupuhaltimia yhdistää nimenomaan niiden yhteinen äänenmuodostustekniikka eikä niinkään valmistusmateriaali. Alun perin puiset huilusoittimet valmistetaan nykyään tavallisesti metallisina, ja myös saksofoni luetaan puupuhaltimiin, vaikka sitä ei ole koskaan valmistettu puusta.
Akustisesti merkittävä ero vaskipuhaltimiin verrattuna on puupuhaltimien suuntaamattomuus: niiden ääni leviää tasaisena joka suuntaan, mikä johtuu siitä että ääni karkaa ensimmäisistä avoimista rei'istä
Äänenmuodostus.
Huilusoittimissa ääni syntyy, kun sisäänpuhallettu ilma törmää ääniputkessa sijaitsevaan terävään reunaan ja saa sen värähtelemään. Avoimissa huiluissa puhalluksen ilmavirta osuu suoraan tähän värähtelevään reunaan, suljetuissa huiluissa se ohjataan siihen soittimen sisällä. Äänenkorkeutta puupuhaltimissa säädetään muuttamalla soittimen sisällä olevan ilmapatsaan korkeutta erilaisilla sormituksilla.
Klarinetin ja saksofonin kaltaisissa yksilehdykkäisissä ruokolehtisoittimissa ääni syntyy lehdykkäsuukappaleessa, jossa on yksinkertainen ruokokieli. Oboessa, englannintorvessa ja fagotissa käytetään kaksoisruokolehdykkää.
ICD

International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems (lyh. ICD) on kansainvälinen tautiluokitusjärjestelmä, jonka WHO on kehittänyt. Luokittelun tuorein versio tunnetaan lyhenteellä ICD-11 ja se julkaistiin 2018 . Suomessa käytetään edelleen sitä edeltänyttä ICD-10-versiota: vanhan version käyttö jatkuu Lääkärilehden mukaan toistaiseksi Suomen potilastietojärjestelmissä. Suomessa oli tarkoitus siirtyä uuden version käyttöön vuonna 2022, mutta hankkeen käynnistämiseen ei ollut osoitettu rahoitusta helmikuuhun 2022 mennessä.
ICD-10-tautiluokitus on ollut virallisessa käytössä Suomessa vuoden 1996 alusta. 
Mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden osalta ICD-10 on pääosin yhteneväinen Yhdysvaltain psykiatriyhdistyksen APA:n kehittämän eri koulukunnista riippumattoman diagnoosijärjestelmän DSM-IV (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders) kanssa. Oireluokituksista löytyy kuitenkin merkittäviä eroavuuksia, esimerkiksi persoonallisuushäiriöiden ryhmittelyssä sekä neuroosi-käsitteen käytössä (epämääräinen neuroosiluokitus poistettiin DSM:n kolmannessa versiossa, mutta se löytyy edelleen ICD:stä).
ICD-11.
Luokitus sisältää mm. videopeliriippuvuuden.
Meri-Rastila

Meri-Rastila () on Helsingin Vuosaaren kaupunginosan osa-alue. Meri-Rastilassa asuu 5 264 ihmistä (31.12.202) ja työpaikkoja on 594(31.12.2022).
Nykyinen kerrostalovaltainen asuinalue on rakennettu pääosin 1990-luvun alkupuolella; sitä ennen alue oli lähinnä metsäistä Rastilan ulkoilualuetta. Vanhastaan alue on kuulunut Rastilan ("Rastböle") keskiajalta periytyvän kartanon alueisiin, jonka maat Helsingin kaupunki hankki omistukseensa 1950-luvun alussa.
Osa-alueen asukkaista 40 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia vuoden 2019 lopussa.
Maantiede.
Meri-Rastila rajoittuu maantieteellisesti pohjoisessa Vuotiehen ja metrorataan, lännessä Vartiokylänlahteen, ja idässä Kallahden alueeseen ja etelässä se jatkuu aina Ramsinniemen kärkeen asti. Metroradan pohjoispuolella Meri-Rastilan naapurissa sijaitsee pientalovaltainen Rastila, johon kuuluu myös 2000-luvulla valmistunut Rastilankallion kerrostaloalue. Meri-Rastilan alueeseen kuuluvat pientalo- ja huvila-alueet Ramsinrannassa ja Ramsinniemessä. Ramsinniemessä sijaitsee meren rannalla myös kokoushotelli Rantapuisto. Sen lähellä sijaitsee myös entinen hotelli Vuoranta, joka oli aikanaan Alkon koulutuskeskus.
Meri-Rastilan kerrostaloalueen keskellä on Haruspuisto, jonka eteläpuolella on hieman metsää. Pohjoispuolella on Meri-Rastilan tori. Torin vieressä on kauppa, jossa on myös muita liiketiloja. Puiston ja torin väliin jää korttelitalo Merirasti, jossa on päiväkoti, Merilahden peruskoulun luokat 1–4, nuorisotalo ja Merirasti-kappeli. Korttelitalo on valmistunut vuonna 1993 ja sen ovat suunnitelleet Kaarlo Leppänen ja Anneli Nurmi.
Väestö.
Meri-Rastila on yksi Helsingin monikulttuurisimpia alueita, ja vuoden 2019 lopussa 40 prosenttia osa-alueen asukkaista oli ulkomaalaistaustaisia. Maahanmuuttajista kertova televisiosarja Mogadishu Avenue on nimetty Meri-Rastilantien lempinimen mukaan. Meri-Rastilassa alle 16-vuotiaista 60 prosenttia on ulkomaalaistaustaisia, ja heistä vain alle 3 prosenttia on länsimaalaistaustaisia.
Asukkaiden tulo- ja koulutustaso ovat kaupungin keskiarvoa matalampia. Ramsinrannan rakentamisen myötä asukkaiden keskimääräinen tulo- ja koulutustaso ovat kuitenkin viime vuosina selvästi nousseet. Nykyisin 8 prosentilla 15 vuotta täyttäneistä Meri-Rastilan asukkaista on ylempi korkeakoulututkinto tai tutkijankoulutus.
Vuonna 2021 hyväksytty uusi asemakaava mahdollistaa alueelle 2 400 asukasta lisää.
Nähtävyyksiä.
Meri-Rastilassa Vartiokylänlahden rannalla on laaja ulkoilupuisto, joka käsittää metsää, kallioista merenrantaa sekä niittyalueita Vuosaaren sillan lähistöllä muistuttamassa Rastilan kartanon entisistä pelto- ja laidunalueista. Metsässä on myös pirunpelto, joka on vanhaa Litorinameren rantakivikkoa.
Liikenne.
Meri-Rastilaan pääsee Rastilan ja Vuosaaren metroasemilta runkolinjalla 560. Öisin ajaa yöbussi 96N suoraan Rautatientorilta/Rautatientorille. Yöbussilla on viikonloppuisin myös aamuyölähtöjä. Arkipäivisin kulkee lähibussilinja 817 Vuosaaren metroasemalta Kallahden kautta Ramsinniemeen.
Avaruuskulma

Avaruuskulma (tunnus Ω) on kolmiulotteinen kulmasuure, joka mittaa sitä, kuinka suurena havaitsija näkee tarkasteltavan kohteen. Se kuvastaa pallon pinnalla olevan pinta-alan A suhdetta säteen r neliöön ja se voidaan esittää muodossa formula_1. Avaruuskulma on kolmiulotteinen vastine kaksiulotteiselle tasokulmalle.
Avaruuskulman yksiköt.
Geometrisesti avaruuskulman suuruutta mitataan SI-järjestelmässä steradiaaneina (sr). Avaruuskulma steradiaaneina on yhtä suuri kuin avaruuskulman määrittelevän kartion pallomaisen pohjan pinta-ala pallon säteen ollessa 1. Täysi avaruuskulma on formula_2 sr, sillä 1-säteisen pallon pinta-ala on formula_2.
Tähtitieteessä mitataan avaruuskulmia usein neliöasteina, joka on huomattavasti steradiaania pienempi yksikkö. Yksi neliöaste on formula_4 steradiaania. Täysi avaruuskulma on noin 41 252,96 neliöastetta.
Mikrohistoria

Mikrohistoria on historiantutkimuksen haara, jonka kohteena on alueellisesti tai muutoin perinteistä historiantutkimusta rajoitetumpi kohde kuten esimerkiksi kyläyhteisö, tapahtuma tai jopa yksilö. Se kehittyi 1970-luvulla ja on siten osa 1960-luvulla syntyneitä ns. "uusia historioita", joihin kuuluu myös mentaliteettihistoria. Lähteiden käytöltään mikrohistoria on kvalitatiivista, ja perustuu usein vähäisen alkuperäismateriaalin tarkkaan lukemiseen ja tulkintaan. Tämä on joissain tapauksissa välttämätöntä lähdemateriaalin ollessa niukkaa.
Mikrotason tutkimustuloksilla pyritään valottamaan yhteiskunnassa vallinneita suurempia aihealueita. Tutkimus on omiaan myös kuvaamaan ihmistä osana yhteisöä. Mikrohistoriallisissa tutkimuksissa on usein keskitytty vähemmistöryhmiin tai muihin perinteisen historian sivuuttamiin aihealueisiin. Se, miten yhteisö suhtautui näihin vähemmistöihin, kertoo paljon yhteisöstä itsestään. Aputieteinä mikrohistoriassa ovat usein esimerkiksi antropologia tai sosiologia. Kuuluisia mikrohistorioitsijoita ovat mm. Carlo Ginzburg (esimerkiksi "Il formaggio e i vermi", Juusto ja madot) ja Emmanuel Le Roy Ladurie (esimerkiksi "Montaillou. Ranskalainen kylä 1294-1324")
Venäjän federaation hymni

Venäjän federaation hymni () lauletaan Aleksandr Aleksandrovin säveltämän Neuvostoliiton hymnin sävelin. Sanat on tehnyt Sergei Mihalkov, joka sanoitti myös Neuvostoliiton kansallislaulun. Virallista suomenkielistä käännöstä ei ole.
Neuvostoliiton hymni () oli Neuvostoliiton kansallislaulu. Hymnin sanoitti Sergei Mihalkov ja sävelsi Aleksandr Aleksandrov. Se korvasi "Kansainvälisen" kansallislauluna 15. maaliskuuta 1944, koska uskottiin, että neuvostosotilaat vastaisivat paremmin kansallislauluun, joka oli omistettu Neuvostoliitolle kuin maailmanlaajuiselle liikkeelle ("Kansainvälinen").
Neuvostojohtaja Josif Stalin mainittiin alkuperäisessä sanoituksessa. Stalinin kuoleman (1953) ja henkilöpalvonnan päätyttyä 1956 häneen viittaavia sanoja ei enää käytetty, joten vuoteen 1977 asti sanoja ei laulettu. Vuodesta 1977 sanoitusta käytettiin ilman Stalinin nimeä. 
Vuonna 1990 Venäjän SFNT otti käyttöön oman kansallislaulun, Mihail Glinkan sävellyksen "Patrioottinen laulu", jonka hankaluutena oli se, ettei siihen ollut sanoja. VSFNT oli ollut ainoa neuvostotasavalta, jolla ei ollut omaa kansallislaulua. "Patrioottinen laulu" oli Venäjällä käytössä Neuvostoliiton hajottua ja Venäjän itsenäistyttyä aina vuoteen 2000.
Vuonna 2000 Neuvostoliiton hymnin sävellys otettiin presidentti Vladimir Putinin aloitteesta uudelleen käyttöön Venäjän federaation kansallislauluna. Mihalkov kirjoitti uudet sanat edustamaan Venäjän uutta ei-kommunistista luonnetta.
Rupilisko

Rupilisko, tai rupimanteri, ("Triturus cristatus") kuuluu pyrstösammakoiden lahkoon ja salamanterien heimoon. Rupilisko on rauhoitettu ja suojeltava laji koko Suomessa, ja uhanalaisluokituksessa se on erittäin uhanalainen.&lt;ref name="SY34/2009"&gt; ja (nid.).&lt;/ref&gt; Maailmanlaajuisessa luokituksessa laji on elinvoimainen. Maankäyttöön liittyvät muutokset rupiliskojen elinseudulla muodostavat suurimman uhkan lajille Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Rupilisko voi kasvaa jopa 17 sentin pituiseksi, kun taas vesilisko jää 10 sentin pituiseksi. Rupiliskon iho on kyhmyinen, selkä musta tai tummanruskea. Rupiliskon vatsa on keltainen tai oranssi. Selässä ja vatsassa on tummia täpliä. Naaraat ovat kookkaampia kuin koiraat. Koiraalla on kutuaikana selästä pyrstöön ulottuva kaksiosainen harja. Rupiliskon iho erittää limaa, joka suojaa sitä sen liikkuessa maalla. Iho erittää myös lievästi myrkyllistä ainetta, jolla rupilisko pyrkii suojautumaan saalistajilta.
Levinneisyys.
Suomessa rupiliskoa esiintyy Itä-Suomessa ja Ahvenanmaalla. Rupiliskoa esiintyy suuressa osassa Eurooppaa. Se on yleinen Ruotsin ja Norjan eteläosissa, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Britteinsaarilla.
Rupilisko tarvitsee lisääntymiseen pieniä kalattomia lampia.
Elintavat.
Rupilisko viettää suurimman osan vuodesta maalla. Keväällä yksilöt saapuvat lisääntymislampeen lisääntymiskumppania etsimään. Naaraat munivat hedelmöittyneet munat yksitellen vesikasvien lehtien alapinnalle. Täysikasvuinen naaras voi tuottaa jopa 300 munaa. Munat ovat vaaleita, noin kahden millimetrin kokoisia. Muniminen tapahtuu touko-kesäkuussa, ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluessa veden lämpötilasta riippuen. Toukka elää vedessä ja pääsee muodonvaihdokseen loppuun yleensä elokuussa. Muodonvaihdoksessa muun muassa kidukset häviävät, iho paksuuntuu ja keuhkot kehittyvät. Rupiliskot tulevat sukukypsiksi 3–5-vuotiaina ja voivat elää jopa 20-vuotiaaksi. Talvet laji viettää horroksessa suojaisissa onkaloissa, juurakoissa tai esimerkiksi maassa olevien lahopuiden alla. Rupilisko on hämäräaktiivinen.
Ravinto.
Rupilisko on lihansyöjä. Ravinnokseen se käyttää selkärangattomia eläimiä, matoja, toukkia ja etanoita. Sillä on terävät hampaat saaliinsa pitelemiseen.
Erityistä.
Luonnontieteellinen keskusmuseo kartoittaa rupiliskon levinneisyyttä Suomessa. Havaintoja rupiliskosta voi ilmoittaa keskusmuseolle Internetissä Hatikka-luontohavaintopäiväkirjan kautta.
Rupilisko on Joensuun kaupungin nimikkoeläin.
Keski-Maa

Keski-Maa on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen todellisuus, joka on muun muassa kirjoissa "Silmarillion", "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin". Varsinaisesti Keski-Maa on vain maanosa tässä todellisuudessa, mutta koska varsinkin varhaisimmissa kirjoissa tapahtumat sijoittuvat lähinnä Keski-Maahan, nimi tuli käyttöön myös yleisnimityksenä koko Tolkienin luomalle fantasiamaailmalle. 
Etymologia.
Keski-Maa (, ) on varhaiskeskiajan anglosaksisessa kirjallisuudessa ja skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä nimitys ihmisten asuttamalle maailmalle. Tolkien otti nimen käyttöön luomassaan fantasiamaailmassa.
Käänteisfunktio

Käänteisfunktio on funktio, joka kääntää alkuperäisen funktion kuvaussuunnan päinvastaiseksi. Funktion formula_1 käänteisfunktiota merkitään formula_2. Tämä on vain merkintätapa, eikä liity mitenkään potenssilaskuihin. Käänteisfunktiossa alkuperäisen funktion arvot vastaavat käänteisfunktion muuttujan arvoja ja käänteisfunktion muuttujan arvot alkuperäisen funktion arvoja. Toisin sanoen käänteisfunktiolle ja alkuperäiselle funktiolle pätee formula_3. Kaikille funktioille ei ole olemassa käänteisfunktioita.
Määritelmä.
Olkoon formula_4 funktio. formula_5:n kuvajoukko formula_6 on kaikkien niiden alkioiden formula_7 joukko, joille formula_8 jolloin formula_9. Jos formula_5 on injektio (ehdosta formula_11 aina seuraa formula_12) on mahdollista määritellä funktio formula_13 asettamalla formula_14:ksi se formula_15, jolle formula_8. Täten formula_17 tulee toteuttamaan ehdon formula_18 kaikilla formula_15 ja formula_20 kaikilla formula_21.
Funktiota formula_17 sanotaan funktion formula_5 käänteisfunktioksi ja merkitään symbolilla formula_24. Käänteisfunktion määrittelyjoukko on sama kuin alkuperäisen funktion arvojoukko. Käänteisfunktion arvojoukko on sama kuin alkuperäisen funktion määrittelyjoukko.
Jos funktio formula_17 on funktion formula_5 käänteisfunktio, on samalla myös formula_5 funktion formula_17 käänteisfunktio.
Esimerkkejä.
Olkoon kuvitteellisessa Mattilan perheessä 5 henkeä: Juhani (37v), Anna (32v), Siru (10v), Pasi (8v) ja Taru (5v). Olkoon f funktio, joka liittää perheenjäsenen nimen hänen ikäänsä. Olkoon M perheenjäsenien nimien joukko ja I perheenjäsenien ikien joukko. Toisin sanoen
formula_29
formula_30
formula_31
formula_32
Jos haluamme selvittää, kuka perheenjäsen on 32-vuotias, voimme muodostaa funktion, joka liittää perheenjäsenen iän hänen nimeensä. Tämä funktio on f:n käänteisfunktio:
formula_33
formula_34
f:n käänteisfunktio siis käänsi funktion kuvaussuunnan päinvastaiseksi.
Reaalifunktiot.
Laskulausekkeella määritellyn reaalimuuttujan reaaliarvoisen funktion formula_5 käänteisfunktion lauseke voidaan usein määrittää ratkaisemalla formula_36 yhtälöstä formula_8. Esimerkiksi funktion formula_38, formula_39 käänteisfunktioksi saadaan näin formula_40, formula_41.
Jotta reaalilukujen joukossa tai reaalilukuvälillä määritellyllä funktiolla formula_5 olisi käänteisfunktio, formula_5:n on oltava aidosti kasvava tai aidosti vähenevä. Funktiolla f on käänteisfunktio jos ja vain jos f on bijektio.. Siten esimerkiksi funktiolla formula_38, formula_45 ei ole käänteisfunktiota, mutta (positiivisten reaalilukujen joukossa) formula_46, formula_45, on käänteisfunktio formula_24, formula_49.
Käänteisfunktion derivaatta.
Jos formula_5 ja formula_24 ovat reaalimuuttujan derivoituvia funktioita, niin on voimassa kaava
formula_56.
Saksan valtakunnankansleri

Valtakunnankansleri () oli Saksan valtakunnan hallituksen johtajan eli pääministerin virkanimike vuosina 1871–1945. Nimike säilyi samana sekä Saksan keisarikunnassa että Weimarin tasavallassa. Natsi-Saksassa kanslerin ja valtakunnanpresidentin virat yhdistettiin vuonna 1934 Adolf Hitlerille, johon sen jälkeen viitattiin pääasiassa nimikkeellä "Führer" (”johtaja”). Valtakunnankanslerin nimike siirtyi lopullisesti historiaan Saksan valtakunnan lakattua olemasta toukokuussa 1945. Vuonna 1949 perustetussa Saksan liittotasavallassa hallituksen johtajan nimikkeeksi otettiin liittokansleri. Saksan demokraattisessa tasavallassa vastaava virkanimike oli pääministeri. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 pysyttiin liittotasavallan titteleissä.
Ensimmäinen valtakunnankansleri oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck vuosina 1871–1890. Saksan keisarikunnassa valtakunnankanslerin nimitti keisari, ja kansleri oli vastuussa toiminnastaan vain keisarille, ei valtiopäiville.
Valtakunnankanslerin virka-asuntona oli Bismarckin ajoista alkaen Berliinissä sijainnut valtakunnankanslia, joka raunioitui toisen maailmansodan pommituksissa ja purettiin sodan jälkeen.
ANKH

ANKH (Adventurers of the North · Kalevala Heroes) on Nelospelien 1988 julkaisema Kalevalaan perustuva roolipeli. Pelin rungon kirjoitti Pasi Janhunen, ja kuvituksesta vastasi kirjoittaja Pasi Janhunen ja sarjakuvapiirtäjä Petri Hiltunen. "ANKH" muistutti monessa mielessä Dungeons &amp; Dragons -roolipeliä, mutta osa pelattavista hahmoista ja hirviöistä oli suomalaisesta mytologiasta. Se sijoittui rautakautiseen Suomeen. Mahdollisia hahmoluokkia ovat mm. metsästäjä, seppä tai tietäjä.
"ANKH" oli yksi joulumarkkinoille 1988 ilmestyneistä, Pasi Janhusen suunnittelemista ja Nelostuotteen julkaisemista, peleistä. Muut pelit olivat koko perheen kasinopeli "Jättipotti" ja futuristinen lautapeli "Taistelurekka". "ANKH:n" tekemiseen Pasi Janhunen kertoo uponneen "uskomattomasti aikaa ja sitä ominta pääomaa". "ANKH:n" oli suunnitteilla myös lisäosia ja seikkailuja, sekä erillinen lautapeli.
Jukka Särkijärvi ja Kaj Sotala kirjoittavat Roolipelikirjassa, ettei "ANKH" välttämättä sisällä kovinkaan innovatiivista pelisuunnittelua, mutta että se on pelinä mielenkiintoinen kuriositeetti keräilijälle. Lauri Tudeer puolestaan kirjoittaa Roolipelioppaassa, että "ANKH" oli mainoskampanjaansa verrattuna pettymys.
Petri Hiltunen

Petri Hiltunen (s. 13. lokakuuta 1967 Karkkila) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja sekä kuvittaja. Hiltunen on saanut Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähattu-palkinnon vuonna 2002.
Hiltunen tunnetaan useissa sanomalehdissä ilmestyvästä "Väinämöisen paluu" -huumoristripistä, strippimuotoisesta "Kalkkaro"-lännensarjakuvasta sekä albumimuotoisista seikkailukertomuksista. Jälkimmäiset sijoittuvat yleensä fantasia- tai scifi-maailmaan tai historialliseen ympäristöön, kuten Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen keskuuteen. Toukokuussa 2012 Lempo Kustannus alkoi julkaista Hiltusen Kalkkaro-lännenstrippisarjaa kerran kuukaudessa 1950-luvun mallisina liuskalehtinä.
Hiltunen on muokannut sarjakuvamuotoon kaksi Robert E. Howardin novellia, Shakespearen "Macbeth"-näytelmän ja Ksenofonin "Kyyroksen sotaretki" -teoksen. Hiltusen piirroksia on ilmestynyt useissa kirjoissa ja esimerkiksi "Tähtivaeltaja"-lehdessä.
Syksyllä 2006 Hiltuselta ja Lordi-yhtyeen laulajalta Mr. Lordilta ilmestyi yhteinen Lordi-sarjakuva, joka on Mr. Lordin käsikirjoittama ja luonnostelema sekä Hiltusen puhtaaksipiirtämä. Sille ilmestyi jatkoa vuonna 2007.
2015 Hiltunen laittoi aikaisempaa tuotantoaan ilmaisjakeluun kotisivujensa kautta.
Vapaa-aika

Vapaa-aika tarkoittaa ansiotyön, opiskelun tai muun toimen ulkopuolista, etenkin rentoutumiseen ja virkistäytymiseen käytettävissä olevaa aikaa. Vapaa-aikaa käytetään harrastuksiin sekä sosiaalisiin kontakteihin ja yleisötapahtumiin. Pakolliset kotityöt ja yöuni eivät ole yleisen käsityksen mukaan vapaa-aikaa.
Historia.
Vapaa-aika on nykymerkityksessä syntynyt vasta, kun työ on alettu sitoa aikaan. Sitä ennenkin oli työstä vapaata aikaa, erityisesti uskonnollisten pyhäpäivien viettoa. Niinpä 1700-luvun Ranskassa oli vuosittain noin 140 juhlapyhää, vaikkakaan ne kaikki eivät olleet työstä vapaita. Työtä tehtiin tilanteen vaatiessa myös pyhinä. Maataloustöissä työajat olivat erittäin pitkiä: työpäivä alkoi päreen valossa jo ennen päivän koittamista ja päättyi illalla yhdeksän aikoihin. Päivän mittaan oli kuitenkin useita lepohetkiä.
Teollisuustyön yleistyessä noudatettiin aluksi maataloudesta periytynyttä työrytmiä, mutta ilman lepotaukoja. Työ oli intensiivisempää, koska koneet määräsivät tahdin. Samalla kirkolliset pyhäpäivät vähenivät. Toisaalta virkamiehillä ei ollut varsinaisesti virastoaikaa. Kahdeksan tunnin työajasta muodostui työväenliikkeelle suuri vaatimus, joka saavutettiin vähitellen, mutta paikoin vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Kotityöt.
Kotityöt eivät jakaudu tasan naisten ja miesten kesken. 1980-luvun tutkimuksen mukaan kotitöiden jakauma on suurimmillaan 25–34-vuotiaiden puolisoiden välillä, jolloin naiset käyttivät kotitöihin 13 tuntia viikossa enemmän kuin miehet. Miesten panos kotitöihin on kuitenkin lisääntynyt. Toisaalta kotityöt ovat “puolivapaata” aikaa, jossa osa töistä on harrastusmaisia, mukavia puuhia.
Pascal

Pascal on ranskalaisperäinen henkilön etu- ja sukunimi. Pascal viittaa myös moniin muihin asioihin, jotka on yleensä nimetty matemaatikko Blaise Pascalin mukaan:
Pascal-nimisiä henkilöitä.
Pascal on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Pascal (ohjelmointikieli)

Pascal on Niklaus Wirthin kehittämä proseduraalinen ohjelmointikieli, joka on kehitetty 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa ALGOL-kielen pohjalta erityisesti opetuskäyttöä ajatellen. 
Pascalia pidetään esimerkkinä strukturoitua ohjelmointia tukevasta kielestä.
Pascal-kieli on nimetty matemaatikko Blaise Pascalin mukaan. Pascalia hyvin lähellä ovat Wirthin myöhemmin kehittämät ohjelmointikielet Modula-2 ja Oberon, joita voidaan pitää Pascalin "jälkeläisinä". Pascal oli suosittu kieli opetuskäytössä 1970-luvulta 1990-luvun alkupuolelle asti kunnes C-kieli syrjäytti sen.
Ammattikäyttöön Pascal-kieli tuli Borlandin Turbo Pascal -ympäristön ansiosta 1980-luvulla. Silloiset Turbo Pascalin ylivoimaiset ominaisuudet aiheuttivat sen, että muut ohjelmointikieliä tekevät ohjelmistotalot luopuivat vähitellen omista Pascal-kääntäjistään.
Esimerkkiohjelma.
Yleinen esimerkki ohjelmointikielen syntaksista on Hei maailma -ohjelma.
program HeiMaailma(input,output);
begin
 WriteLn('Hei maailma!');
end. 
Kaikki Pascal-ohjelmat alkavat "Program"-avainsanalla ja ohjelmalohkon alku ja loppu merkitään avainsanoilla "Begin" ja "End". Yksittäiset lauseet erotetaan puolipisteellä, ja koko ohjelma loppuu pisteeseen.
Pascalin kehitys.
Kielestä on kehitetty eräitä muunnelmia.
Object Pascal lisää kieleen olio-ohjelmointiin liittyviä ominaisuuksia. Siihen kuuluvat myös poikkeukset ja niiden hallinta.
Super Pascal on rinnakkaisuusohjelmointiin kehitetty versio.
Extended Pascal on muunnos, joka on määritelty standardeissa ISO 10206:1991 ja ANSI/IEEE 770X3.160-1989 (ISO- ja ANSI-standardit ovat tekniseltä sisällöltä identtisiä).
Concurrent Pascal ja Sequential Pascal ovat eräitä muunnoksia.
Kritiikkiä.
Kielen ISO-standardia edeltävää versiota on kritisoitu sen soveltuvuudesta käytännön ohjelmointiin ja sen soveltuvuudesta vain opetuskäyttöön. Esimerkiksi taulukon koko osana sen tyyppiä ei mahdollista käyttää samaa lajittelualgoritmin toteutusta erikokoisille taulukoille.
Myöhempi standardoitu versio on korjannut useita kritiikin kohteita.
Kieleen kohdistunut kritiikkiä on myöhemmin käsitelty vastineissa.
Ghatam

Ghatam on eteläintialaisen taidemusiikin toiseksi käytetyin rytmisoitin, joka usein täydentää mridangam-rumpua karnaattisen musiikin konserteissa ja levytyksissä. Ghatam on rakenteeltaan savesta ja rautajauheesta muovattu, poltettu pyöreäpohjainen ruukku, jonka suuaukko on hieman maaseudulla veden säilyttämiseen käytettävän ruukun ("ghaata") suuaukkoa kapeampi. Ghatam on aina valmistettu soimaan jossain tietyssä äänenkorkeudessa – ammattimaisella ghatam-rumpalilla onkin hallussaan useita erikokoisia ruukkuja, joista hän valitsee esiintyjän äänialan (käytännössä esityksen perussävelen = "shadźam" l. "SA") mukaan sopivan soittimen. Ghatam-rumpuja on rakenteeltaan kahdenlaisia; ohuita harrastelijoille ja paksuseinäisiä (seinämän paksuus n. 2–3 cm) ammattikäyttöön.
Ghatamia soitetaan joko sylissä pitäen tai nykyisin joskus "chuttan" kaltaisella alustalla käyttäen molempien käsien sormenpäitä, ranteita ja kynsiä useimmiten niin, että vasen käsi soittaa rummun pohjaa ja oikea hallitsee rummun suuta ja tasaista yläosaa. Sylissä pidettäessä ghatamin suu on joskus vasten soittajan vatsaa, jonka avulla soittimesta lähtevien sävelten korkeutta voidaan vaihdella. Ghatamin asentoa muutetaan joskus soiton kuluessa, ja toisinaan soitin jopa heitetään ilmaan kappaleen loppukliimaksin aikana ja otetaan kiinni tai annetaan pudota maahan rytmin viimeisellä iskulla. Ghatam instrumenttina antaa rytmisoittajalle mahdollisuuden virtuoosiseen esitykseen. 
Ghatamin sukuisia soittimia käytetään intialaisessa kansanmusiikissa ainakin Rajasthanissa, Kashmirissa ja Keralassa.
Välttämätön rasvahappo

Välttämättömät rasvahapot (, EFA) ovat rasvoissa esiintyviä rasvahappoja, jotka ovat välttämättömiä ihmisen terveyden kannalta. Ihmisen pitää saada välttämättömiä rasvahappoja tai niiden esiasteita ruokavaliostaan. Välttämättömiä rasvahappoja tarvitaan elimistön biologisten prosessien ylläpitoon. 
Välttämättömät rasvahapot luokiteltiin aikaisemmin F-vitamiiniksi, kunnes havaittiin niiden kuuluvan rasvahappoihin.
Vain omega 6 -rasvahappoihin kuuluvaa linolihappoa (LA) sekä omega 3 -rasvahappoihin kuuluvan DHA:n esiasteena toimivaa omega alfalinoleenihappoa (ALA) on pidetty ihmiselle välttämättöminä rasvahappoina. Näkemystä on perusteltu sillä, ettei ihmisen elimistö pysty valmistamaan niitä ja että ne muodostavat omega-3 ja omega-6 rasvahappojen rungon. Yhdysvaltalainen tutkijaryhmä julkaisi vuonna 2017 kuitenkin tutkimuksen, jonka mukaan muun muassa äidinmaidon sisältämät arakidonihappo ja DHA olisivat ensisijaisia linolihappoon ja alfalinoleenihappoon nähden, minkä vuoksi olisi perustellumpaa pitää niitä välttämättöminä rasvahappoina linolihapon ja alfalinoleenihapon sijaan. Pikkulapset eivät myöskään kykene muuntamaan linolihappoa aivojen ja immuunijärjestelmän kehitykselle välttämättömäksi arakidonihapoksi.
Osa eläimistä (esimerkiksi kissa) ei pysty itse tuottamaan arakidonihappoa linolihapoista, jolloin näille eläimille myös arakidonihappo kuuluu välttämättömiin rasvahappoihin.
Ravinnossa esiintyvät tyydyttymättömät rasvahapot jaetaan ensimmäisen kaksoissidoksen (metyylipäästä laskien) sijainnin mukaan neljään eri perheeseen: omega-3-rasvahapot, omega-6-rasvahapot, omega-7-rasvahapot ja omega-9-rasvahapot.