Uno Lindelöf

Uno Lorenz Lindelöf (30. maaliskuuta 1868 Helsinki – 7. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, englantilaisen filologian professori ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Perhe.
Lindelöfin vanhemmat olivat matematiikan professori, ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Lorenz Leonard Lindelöf ja Gabriela Krogius. Uno Lindelöfin veljiä olivat matemaatikko Ernst Lindelöf ja viulisti, konserttimestari Carl Lindelöf.
Opinnot.
Uno Lindelöf pääsi ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1885. Kirjoittaessaan ylioppilaaksi hän suoritti ylimääräisenä aineena englannin kielen, jota ei tuolloin koulussa opetettu.
Uno Lindelöfin opinnot Helsingin yliopistossa alkoivat latinalla, kreikalla ja sanskritilla, joissa hän suoritti kandidaatintutkinnon korkeimmin arvosanoin vuonna 1888. Tutkinnon suoritettuaan hän päätti kuitenkin erikoistua englantiin ja saksaan, joita hän suuntasi opiskelemaan ensin kesäksi Englantiin, sen jälkeen vuodeksi Berliiniin ja toiseksi vuodeksi Pariisiin.
Valmistumisesta dosentiksi.
Ulkomailla suoritetun kahden vuoden opintojakson jälkeen Lindelöf palasi Helsinkiin ja aloitti modernin filologian opinnot Werner Söderhjelmin oppilaana. Hän valmistui lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1890. Saman vuoden keväällä Lindelöf väitteli tohtoriksi, ja kahden vuoden kuluttua hän tuli nimitetyksi germaanisen filologian dosentiksi. Toimen ohella hän hankki lisätuloja Nya svenska läroverketissä eli nykyisessä Gymnasiet Lärkanissa latinan ja saksan opettajana. Opetuskokemuksen tuloksena hän kirjoitti vielä 1930-luvullakin käytetyn "Saksan kielioppi" -teoksen vuonna 1895. Hän laati kieliopin Johannes Öhquistin kanssa.
Lindelöf toimi Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosenttina vuosina 1892–1907. Ennen toista maailmansotaa englannin kielen asema oli toisarvoinen Suomessa koulujen opetussuunnitelmassa, ja Lindelöf joutui jo dosenttina toteamaan oppilaidensa kielitaidon heikoksi. Tästä johtuen hän laati ja julkaisi vuonna 1895 englannin kielen historian ruotsinkielisen yliopisto-oppikirjan, jonka myöhempi saksankielinen painos oli pitkään Helsingin yliopiston tutkintovaatimuksissa.
Professorina ja luottamustehtävissä.
Lindelöf oli Helsingin yliopiston englantilaisen filologian ylimääräisenä professorina vuosina 1907–1921 ja vakinaisena professorina vuosina 1921–1936. Hän oli Nya svenska läroverketin johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1903–1944. Ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä hän oli vuosina 1902–1936. Lindelöf osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville vuosina 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1909–1914 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja toimi eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1909–1913. Lindelöf oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1909–1911.
Lindelöf palkittiin Suomen Valkoisen Ruusun Komentajan merkillä vuonna 1929, Valtion virka-ansiomerkillä XL ja Saksan toisen luokan Rautaristillä vuonna 1920.
Jälkimaine.
Lindelöf oli arvostettu sekä opettajana että tutkijana, mistä on osoituksena Uusfilologisen yhdistyksen toimittama juhlakirja, jonka tekijöiden joukossa oli johtavia ulkomaisia ja kotimaisia kielten tutkijoita. Hän itse toimi yhdityksen sihteerinä vuosina 1890–1899. Hänen kauaskatseisuutta ja uranuurtavaa toimintaa englannin parissa alleviivaa hänen virkaanastujaisesitelmänsä aihe "Englanti maailmankielenä".