tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teerijärvi (Ylöjärvi)

Teerijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Itä-Aureessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Teerijärvi on osa Vähä Mustajärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 250 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa noin viisi kilometriä koilliseen Itä-Aureessa olevasta Aurejärven kirkosta. Siihen laskee neljä metsä- tai suo-ojaa, jotka tuovat vettä pääasiassa itäpuolisilta ojitetuilta soilta. Järven oma laskuoja on kolme kilometriä pitkä Teerioja, joka laskee Poikelisjärveen. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on 77 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 750 metriä ja rannat ovat lähes kokonaan suota. Järvi on autio ja järvelle johtaa yksi tie ohikulkevalta Iso Mustajärven kiertävältä maantieltä.
Vedenlaatu.
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosien 1985 ja 1987 talvina. Niiden mukaan vesi oli sameaa, tumman väristä ja erittäin humuspitoista. Veden happamuudentaso oli suojärville tyypillisen alhainen. Veden ravinnepitoisuudet lähentelivät lievästi rehevien järvien alarajaa. Veden happipitoisuus oli talvella laskenut alas, mutta suoranaista happikatoa ei ole todettu. Järven virkistysarvo on lähinnä välttävä. Järvi on ollut Metsähallituksen virkistyskalastusjärvi, jossa järveen istutettiin kaloja ja sitten niitä ongittiin. Tällainen toiminta on kuitenkin lopetettu.
Edistys (lehti)

Edistys oli New Yorkin Brooklynissa vuosina 1898–1899 ilmestynyt amerikansuomalainen aikakauslehti.
"Siirtolaisen" kustannusyhtiön julkaisema "Edistys" oli ensimmäinen amerikansuomalainen kulttuurilehti. Se pyrki täyttämään myös suomenkielisen kuvalehden tarpeen. Ulkoasultaan tyylikkään, 64-sivuisen kuukausilehden päätoimittajina työskentelivät Esa Eetu Takala ja loppuvaiheessa Aaro J. Jalkanen. Toimituskuntaan kuuluivat myös Antero Riippa ja J. E. Saari. Lehti julkaisi artikkeleita ajankohtaisista aiheista, tunnettujen henkilöiden elämäkertoja sekä alkuperäistä ja käännettyä kaunokirjallisuutta.
Viipurin Saha

Viipurin Saha Oy, nimi vuoteen 1918 Wiborgs Sågverks Aktiebolag oli vuosina 1889–1943 toiminut sahaustoimintaa harjoittanut suomalainen metsäteollisuusyritys.
Historia.
Viipurin Saha Oy:llä oli omistuksessaan vuonna 1875 perustettu Vekrotniemen höyrysaha Viipurin Hiekassa, 1889 perustettu Inkilän saha Kirvussa sekä kolmas sahalaitos Lappeenrannassa. Vuonna 1920 yhtiö tuotti vientiin 45 000 kuutiometriä sahatavaraa jonka arvo oli 20 miljoonaa markkaa. Viipurin Sahalla oli myös laatikkotehdas.
Viipurin Saha osti vuonna 1923 Viipurin Tiili- ja Sahateollisuus Oy:n ja vuonna 1925 yhtiö myi Inkilän sahan Inkilän Saha Oy:lle. Vuonna 1925 Reposaaren Höyrysaha Oy:stä tuli yhtiön tytäryhtiö. Yhtiö oli 1920-luvulla Juho Kuosmasen ja K. E. Kontron omistuksessa ja siirtyi sitten lähes kokonaan Kontron omistukseen. 1930-luvulla Kontron omistus siirtyi taas Kansallis-Osake-Pankille.
Viipurin Saha Oy päätettiin purkaa vuoden 1940 lopulla yhtiön talvisodassa kärsimien menetysten takia. Lopulta yhtiö kuitenkin fuusioitiin vuoden 1943 alusta lukien Repola Oy Pielisensuun, Sulka Oy:n ja Inkilän Saha oy:n kanssa Repola-Viipuri Oy:ksi. Tämä yhtiö liitettiin taas vuonna 1952 Rauma-Repola Oy:hyn.
Heinäsirkkasinfonia

Heinäsirkkasinfonia (saks. "Grillen-Sinfonie", "Grillen-Symphonie") (TWV 50:1) on Georg Philipp Telemannin viimeistään vuonna 1766 säveltämä ryhmäkonsertto ("Concert à 9 parties"). Teoksen sävellajina on G-duuri ja soitinnuksena poikkihuilu (ja/tai pikkolohuilu), chalumeau, oboe, kaksi kontrabassoa (tai violonea) ja continuon sisältävä jousiorkesteri. Teos on kolmiosainen (tempomääreinä "Etwas lebhaft" – "Tändelnd" – "Presto") ja tyylilajiltaan säveltäjän oman määritelmän mukaan kirjoitettu "walesilaiseen, ranskalaiseen, englantilaiseen, skottilaiseen ja puolalaiseen tyyliin".
Säveltäjän omakätinen käsikirjoitus "Heinäsirkkasinfoniasta" on nykyisin Berliinin valtionkirjaston kokoelmissa signumilla "Mus. ms. autograph Telemann 3"; aiemmin se oli osa Telemannin pojanpojan Georg Michael Telemannin (1748–1831) oppilaan, baltiansaksalaisen säveltäjä ja suurkeräilijä Georg Poelchaun (1773–1836) kokoelmia. Samassa käsikirjoituksessa on myös Telemannin "musiikillinen idylli" "Toukokuu" ("Der Mai", TWV 20:4).
Hännsler-Verlag on julkaissut "Heinäsirkkasinfoniasta" Peter Thalheimerin toimittaman laitoksen vuonna 1978 (Hänssler Edition 39.801/01).
Veckans Krönika

Veckans Krönika oli Helsingissä vuosina 1904–1923 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Jonatan Reuterin ja Arthur Sjöblomin perustama lehti sai alkunsa Turussa nimellä "Sydväst". Vuonna 1901 ilmestyneen näytenumeron jälkeen lehti sai julkaisuluvan syksyllä 1903 Ernst Häyrénin nimissä. Kannattamattomaksi osoittautunut "Sydväst" siirtyi maaliskuussa 1904 "Hufvudstadsbladetin" kirjapainoon, jolloin sen nimeksi muutettiin "Veckans Krönika". Reuterin vetäydyttyä syrjään lehden toimituksesta vastasi Sjöblom, josta syksyllä 1905 tuli muodollisestikin vastaava toimittaja.
"Veckans Krönika" oli "Helsingin Kaiun" ruotsinkielinen vastine: kerran viikossa ilmestynyt ajankohtainen kuvalehti, joka julkaisi myös yleistajuisia kulttuuripitoisia artikkeleita ja kaunokirjallisuutta. Se sai huomattavan suuren levikin ja yritti vuonna 1906 julkaista myös suomenkielistä rinnakkaispainosta "Viikon Kuvat". Vuonna 1914 "Veckans Krönikaan" yhdistettiin kilpaileva lehti "Tiden" ja niistä muodostettiin yhteinen osakeyhtiö. Toimittajina työskentelivät Sjöblomin jälkeen Woldemar Sundman vuodesta 1915 ja Axel Haartman vuodesta 1916. Vuosina 1914–1916 toimitustyöhön osallistui myös "Tidenin" entinen toimittaja Guy Topelius. Vuonna 1920 "Veckans Krönikan" toimittajana oli Ernst von Wendt, vuonna 1921 jälleen Haartman, vuodesta 1922 Axel Cederberg ja vuonna 1923 Guido Hagelin ja H. R. Söderström.
Lehden huomattavin kilpailija oli ruotsalaisten kuvalehtien ohella vuonna 1920 lakannut "Lördagen". "Veckans Krönika" yritti jatkaa sen perinteitä vuonna 1921 ilmestyneessä "Lördagens Krönikassa", joka alkuun oli itsenäisesti tilattava ja sittemmin emolehtensä liite. Vuonna 1922 kilpailijaksi tuli tanskalais-ruotsalaisen "Allers Familj-Journalin" suomalainen muunnos "Allas Journal", mikä johti myös "Veckans Krönikan" sisällön keventymiseen. Lehdet yhdistettiin vuoden 1923 lopulla nimellä "Allas Krönika".
Natriumperjodaatti

Natriumperjodaatti (NaIO4) on natrium- ja perjodaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä ja biokemiallisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa natriumperjodaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi ontetragonaalinen. Aine liukenee hyvin veteen ja happoliuoksiin, mutta ei orgaanisiin liuottimiin. Kidevedettömän natriumperjodaatin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (NaIO4·3H2O). Kuumennettaessa natriumperjodaattia noin 300 °C:n lämpötilaan se hajoaa muodostaen natriumjodaattia. Yhdiste on vahva hapetin.
Valmistus ja käyttö.
Natriumperjodaattia valmistetaan hapettamalla natriumjodaatin vesiliuosta kloorilla emäksisissä olosuhteissa tai elektrolyyttisesti.
NaIO3 + Cl2 + 2 NaOH → NaIO4 + 2 NaCl + H2O
Natriumperjodaattia käytetään hapettimena muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä. Se hapettaa diolit aldehydeiksi ja samalla katkeaa hiilten välinen sidos. Lisäksi se hapettaa muun muassa sulfideita, selenidejä, fenoleita, indoleja ja tetrahydro-β-karboliineja. Biokemiallisissa tutkimuksissa natriumperjodaattia käytetään muun muassa hapettamaan hiilihydraatteja ja glykoproteiinien hillihydraattiosia.
Miha Štebih

Miha Štebih (s. 7. huhtikuuta 1992 Maribor, Slovenia) on slovenialainen jääkiekkoilija.
Ura.
Seuraura.
Štebih on HK Mariborin kasvatti. Hän pelasi joukkueen junioreissa kauden 2007–2008 loppuun asti, jonka jälkeen siirtyi Ruotsissa pelaavan Malmö Redhawksin riveihin. Hän pelasi Malmön alle 18-vuotiaiden joukkueessa 18 ottelua, joissa keräsi neljä syöttöpistettä. Lisäksi hän pelasi loppukauden aikana Sloveniassa HK Mariborin kakkosjoukkueessa neljä ottelua tehden niissä kolme maalia. Kaudeksi 2009–2010 Štebih siirtyi toisen ruotsalaisseuran Grums IK:n riveihin. Grumsissa hän pelasi 23 alle 18-vuotiaiden sekä kymmenen alle 20-vuotiaiden ottelua. Grumsin aikuisten joukkueessa Štebih pääsi pelaamaan 12 ottelua Division 2:ssa. Hän teki niissä yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 2010–2011 Štebih siirtyi Pohjois-Amerikkaan juniorisarja NAHL:ään, jossa pelaavaa Wichita Falls Wildcatsia hän edusti 44 runkosarjaottelussa tehden kaksi maalia ja yhteensä 11 tehopistettä. Lisäksi hänelle kertyi 75 rangaistusminuuttia. Viidessä pudotuspeliottelussa Štebih sai yhden syöttöpisteen sekä istui yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Štebih pelasi Pohjois-Amerikassa vain yhden kauden ajan, jonka jälkeen siirtyi pelaamaan itävaltalaisen EC Salzburgin kakkosjoukkueeseen kaudeksi 2011–2012. Hän pelasi kauden aikana 36 runkosarjaottelua tehden niissä kymmenen maalia sekä 15 syöttöpistettä eli yhteensä 25 tehopistettä.
Kaudeksi 2012–2013 Štebih teki sopimuksen Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan HC Dukla Jihlavan kanssa. Hän pelasi 26 ottelua, joissa teki kaksi maalia sekä yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla yhtä sarjatasoa alempana pelaavassa HC Pelhrimovissa, jota Štebih edusti neljässä ottelussa. Kaudella 2013–2014 hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Dukla Jihlavan kokoonpanossa. Štebih pelasi 49 ottelua tehden kolme maalia sekä neljä syöttöpistettä. Yhdeksän pudotuspeliottelun aikana hän teki yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen.
Huhtikuussa 2014 Štebih teki HC Dukla Jihlavan kanssa kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 39 ottelua tehden neljä maalia ja yhteensä 14 tehopistettä. Lisäksi 12 pudotuspeliottelussa hän teki 11 tehopistettä. Kauden aikana Štebih pääsi lainasopimuksella pelaamaan yhden ottelun korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa BK Mladá Boleslavin joukkueessa. Hän sai ottelussa teholukemakseen –2. Kaudella 2015–2016 Štebih pelasi Dukla Jihlavassa 50 ottelua tehden kuusi maalia sekä yhteensä 19 tehopistettä. Lisäksi hän pelasi kymmenen pudotuspeliottelua, joissa syntyi kahdeksan tehopistettä. Joukkue voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden.
Štebih teki toukokuussa 2016 sopimuksen HC Slavia Prahan kanssa.
Maajoukkueura.
Štebih pelasi Slovenian alle 18- sekä alle 20-vuotiaiden riveissä vuosien 2010 ja 2014 välillä.
Štebih valittiin edustamaan Slovenian maajoukkuetta vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua, joissa jäi ilman pisteitä.
5. aalto

5. Aalto on Rick Yanceyn vuonna 2013 kirjoittama scifi-romaani. Kirja kertoo 16-vuotiaan Cassien matkasta avaruusolentojen valtaamalla maapallolla, jonka ihmisistä 97% on tapettu. Tarinan aikana "Toiset" laittavat Viidennen Aallon käyntiin, yrittäen tuhota loputkin rippeet ihmiskunnasta.
Kirjan pohjalta tehty elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2016. Sen pääosassa nähdään Chloë Grace Moretz.
Leo Väisänen

Leo Väisänen (s. 23. heinäkuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa yhdysvaltalaista Austin FC -joukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Väisänen siirtyi KäPasta HJK:hon kaudeksi 2015. Hän pelasi kauden 2015 aikana 17 Kakkosen ottelua seuran kakkosjoukkue Klubi 04:ssä. Veikkausliigassa Väisänen pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. huhtikuuta 2016, kun HJK pelasi vieraissa 2–2-tasapelin RoPS:ia vastaan. Kaudeksi 2017 Väisänen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, jossa hän pelasi vajaat kaksi kautta. 
Elokuussa 2018 hän siirtyi Alankomaiden toisen sarjatason Eerste divisien Den Boschin riveihin. Tammikuussa 2020 Väisänen siirtyi Ruotsin Allsvenskanin IF Elfsborgiin. Hän vakiinnutti paikkansa jo ensimmäisellä kaudella 2020 pelaten 26 ottelua Allsvenskanissa. Toisella kaudellaan Väisänen pelasi Allsvenskanissa 23 ottelua, joissa teki kolme maalia, kun Elfsborg sijoittui sarjassa neljänneksi. Kauden päätteksi Väisänen valittiin Elfsborgin miesjoukkueen vuoden pelaajaksi.
Tammikuussa 2023 Väisänen siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigassa pelaavaan Austin FC -joukkueeseen nelivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura.
Väisänen oli vakiokasvo nuorten maajoukkueissa. A-maajoukkuedebyyttinsä Väisänen teki vuoden 2020 EM-kisojen karsinnoissa vierasvoitossa Liechtensteinistä 11. kesäkuuta 2019. EM-kisoissa 2020 Väisänen kirjautti tililleen yhden minuutin hänen tultuaan Jukka Raitalan tilalle 1–0-voittoon päättyneessä ottelussa Tanskaa vastaan. Vuoden 2022 MM-karsinnoissa Väisänen pelasi kuitenkin kahta loukkaantumisen vuoksi sivuun jäänyttä ottelua lukuun ottamatta täydet minuutit.
Yksityiselämä.
Myös Leo Väisäsen veli Sauli Väisänen (s. 1994) tunnetaan jalkapalloilijana. Heidän äitinsä on vuoden 1984 Miss Suomi Anna-Liisa Tilus. Leo Väisänen on opiskellut urheilu-uran ohella Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa.
Joonas Jokela

Joonas Jokela (s. 12. joulukuuta 1998) on Hollolasta kotoisin oleva lentopalloilija. Hän pelaa hakkurina ja edustaa turkkilaista Ziraat Bankasi -seuraa.
Jokela debytoi lentopallon Mestaruusliigassa kaudella 2016-17 oululaisen Lentopalloseura Ettan riveissä. Seuraavalla kaudella Jokela voitti 18-vuotiaana lentopalloliigan pistepörssin ensimmäisenä suomalaispelaajana sitten kauden 2012-2013. Lisäksi hänet valittiin valittiin kertaalleen lentopalloliigan kuukauden pelaajaksi.
Jokela debytoi miesten lentopallomaajoukkueessa toukokuussa 2018 Alankomaita vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Sittemmin on pelannut kymmeniä A-maaotteluita ja vakiinnuttanut paikkansa maajoukkueessa. Vuonna 2025 Jokela voitti maajoukkueen kanssa Kultaisen liigan mestaruuden ja hänet valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Jokela edusti Suomea lentopallon MM-kisoissa 2025. Filippiineillä käydyssä turnauksessa hän sijoittui hyökkäyspisteiden pörssissä jaetulle seitsemännelle sijalle.
Monen muun tavoin Jokelan tie miesten lentopallomaajoukkueeseen on kulkenut Lentopalloliiton Kuortaneen valmennuskeskuksen kautta. Kuortaneella hän vietti vuodet 2014-2016 ennen siirtymistään Ouluun Lentopalloseura Ettaan, jonka riveissä hän voitti SM-hopeaa kaudella 2018-2019. Kauden 2019-20 Jokela pelasi Sveitsin mestarissa, Lausanne UC:ssa. Lausenne ylsi Sveitsin liigassa välieriin ja cupissa loppuotteluun, mutta kausi keskeytyi ennen ratkaisevia otteluita koronaviruspandemian takia. 
Jokela palasi Sveitsistä Suomeen ja solmi sopimuksen Vantaa Ducksin kanssa. Monien yllätykseksi Ducks selvitti tiensä lentopallon Mestaruusliigan mitalipeleihin ensimmäisenä pääkaupunkiseudun lentopallojoukkueena sitten kevään 2004, jolloin Korson Veto otti pronssia. Ducks oli lopulta Mestaruusliigan 4. Kaudella 2021-2022 Jokela voitti Alankomaiden liigassa hopea Dynamo Draisman voitettua Active Living Orionin finaalisarjassa voitoin 3-0.
Kaudella 2022-2023 Jokela edusti Raision Loimua ja kaksi seuraavaa kautta Savo Volleyta. Ziraat Bankasi vahvisti 2. lokakuuta 2025 hankkineensa Jokelan. 
Kasvattajaseuransa Hollolan Salpiksen lisäksi Jokela on pelannut junioritasolla Blues Volleyn, Keimolan Kaiun ja Nurmon Jymyn riveissä.
Eetu Pennanen

Eetu Pennanen (s. 18. syyskuuta 1992) on Savonlinnasta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Pennanen on pelannut urallaan yli 200 ottelua lentopalloliigassa ja esiintynyt kolmen eri liigaseuran riveissä. Viimeksi hän edusti kaudella 2015–2016 oululaista Ettaa. Aiemmin urallaan yleispelaajan roolissa pelaava Pennanen on esiintynyt kotikaupunkinsa Savonlinnan Saimaa Volleyn joukkueessa sekä Joensuun Riennon riveissä. 
Toistaiseksi uransa parhaan kauden lentopalloliigassa Pennanen pelasi kaudella 2015–2016, jolloin hän voitti LähiTapiolan pistekilpailun ja sijoittui lentopalloliigan pistepörssin toiseksi. Aiemmilla kausilla pelaamissaan 172 pääsarjaottelussa 1 234 pistettä takonut Pennanen liki tuplasi kauden 2015–2016 aikana kaikkien aikojen pistemääränsä, kun hän iski kauden aikana yhteensä 534 pistettä oululaisjoukkueelle. Lentopallouralleen uutta nostetta oululaisseurasta hakenut Pennanen valittiin kaudella 2015–2016 kahdesti kuukauden tähdistöjoukkueeseen. 
Pennanen on pituudeltaan vain 183 cm. Siitä huolimatta taitavana lentopalloilijana tunnettu yleispelaaja on myös ulottuva hyökkäyspelaajana. Keväällä 2016 Pennanen valittiin 27 pelaajan miesten maajoukkueryhmään. Pennanen valittiin myöhemmin kesän 2015 15 pelaajan Maailmanliigan joukkueeseen.
Joni Savimäki

Joni Savimäki (s. 28. tammikuuta 1991) on Joensuusta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Savimäki on pelannut vuonna 2010 alkaneen liigauransa aikana liki 200 ottelua lentopallon Mestaruusliigassa. Hän on edustanut kasvattajaseuransa Joensuun Riennon (2010–2011, 2013–) lisäksi kauden verran oululaista Sun Volleyta (2011–2012) ja raisiolaista Loimua (2012–2013) lentopalloliigassa. Riennon kanssa Savimäellä on kaudet 2016–2018 käsittävä kaksivuotinen, ulkomaalaispykälän sisältävä sopimus. 
Nuorten maajoukkuetta juniorivuosinaan edustanut ja Lentopalloliiton valmennuskeskuksessa lukiovuodet harjoitellut Savimäki valittiin vuonna 2011 vuoden miesjunioriksi. Savimäki on hätyytellyt lentopalloliigan hyökkäystilojen kärkisijoja kausien 2014–2015 ja 2015–2016 aikana.
Savimäki on pelannut uransa aikana kesään 2016 mennessä yhteensä viisi A-maaottelua. Hän oli miesten lentopallomaajoukkueen mukana kesällä 2015 Bakussa järjestetyissä Euroopan kisoissa. Suomi tosin pelasi kisoissa niin sanotulla kakkosryhmällään, kun samanaikaisesti järjestettiin jokakesäinen Maailmanliiga. Savimäki valittiin ensimmäisen kerran miesten maajoukkueryhmään vuonna 2010.
Konseptitodistus

Konseptitodistus on tietyn menetelmän tai idean osoittaminen toteuttamiskelpoiseksi, tai havainnollistaa periaatetta, jonka tarkoituksena on todentaa, että jotain käsitettä tai teoriaa on mahdollista käyttää. Konseptitodistus on yleensä pieni, mutta voi joskus olla perusteellinen. Vuonna 2017 termiä "soveltuvuusselvitys" oli ehdotettu synonyymiksi konseptitodistukselle.
Käyttöhistoria.
Termin englanninkielisen vastineen käytön yleisyys näkyy siinä, että se esiintyy uutisarkistoissa yleisessä käytössä niinkin varhain kuin vuonna 1967.
Yksi ensimmäisiä määritelmiä termille "proof-of-concept" oli Bruce Carsten kolumnissa ”Carsten's Corner” mainittu prototyyppi. Kolumnissa määriteltiin myös aiheeseen liittyviä erillisiä termejä 'koekytkentälevy', 'prototyyppi', 'tekninen prototyyppi ja 'koelaite'.
Esimerkkejä.
Tekniikan alalla.
Tekniikan ja teknologian alalla uutta ideaa rakennetaan usein konseptin validointina karkeana prototyyppinä. Esimerkiksi sähkölaitteen luonnosta voidaan rakentaa käyttämällä koekytkentälevyä. Patenttihakemukset usein vaativat laitteen toimivuuden osoittamista ennen hakemuksen kirjaamista. Joillain yliopistoilla on keskuksia, joilla pyritään helpottamaan alkiotasolla olevien keksintöjen tekemistä ja ”kiihdyttämään yliopistokeksintöjen kaupallistamista”. Keskukset tarjoavat ”siemenrahoitusta uudenlaisille alkutekijöissään oleville tutkimuksille, joita ei useimmiten kustannettaisi mistään muista tavanomaisista rahoituskanavista”.
Gorenje

Gorenje Group on slovenialainen kodinkoneita valmistava yritysryhmä, joka myy suuria keittiö- ja pesukoneita tuotemerkeillä Gorenje, Gorenje+, Korting, Sidex, Mora, Atag, Etna, Pelgrim, Asko ja Upo. Konsernin emoyhtiö on Gorenje dd, ja sen yli 80 tytäryhtiötä toimivat Slovenian lisäksi noin kymmenessä Euroopan maassa. 
Vuonna 2018 Gorenje Group siirtyi kiinalaisen Hisensen omistukseen.
Gorenjen pääkonttori ja päätehdas sijaitsevat Slovenian Velenjessä. Liedet valmistetaan Tšekin Mariánské Údolíssa ja kylmälaitteet Serbian Valjevossa. Gorenje työllisti vuonna 2012 lähes 11 000 ihmistä ja teki liikevaihtoa 1,26 miljardia euroa.
Vuonna 2010 Gorenje osti Lahdessa toimineen, vuodesta 2000 Antonio Merlonin omistaman Upo-liesitehtaan ja siirsi sen sähköliesien valmistuksen vuonna 2012 Tšekkiin, jolloin toiminta Lahdessa loppui.
Gorenje on käyttänyt kalliimpien kodinkoneidensa muotoilijoina muun muassa Karim Rashidia, Ora Itoa ja Philippe Starckia.
Ragnar Gröning

Martin Ragnar Gröning (10. marraskuuta 1898 Asikkala – 25. helmikuuta 1973) oli suomalainen everstiluutnantti ja järjestöjohtaja.
Gröningin vanhemmat olivat rovasti Karl Alfred Gröning (1871–1947) ja Maria Alexandra Holmberg (k. 1912). Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja kävi Saksassa Fahnjunkerschulen 1918. Tämän jälkeen Gröning kävi Suomessa kadettikoulun 1919–1920, tykistön ampumakoulun 1920 ja sotakorkeakoulun 1924–1926.
Gröning oli Uudenmaan rakuunarykmentissä joukkueenjohtajana, adjutanttina ja lähettiupseerina 1918 sekä Rannikkotykistörykmentti 1:ssä patterin päällikkönä 1920, patteriston komentajana 1921–1922 ja talouspäällikkönä 1923–1924. Hän oli tykistön teknillisen toimiston päällikkönä 1924, rannikkotykistön esikunnassa yleisesikuntaupseerina 1926–1927 sekä meripuolustuksen esikunnassa järjestely- ja liikekannallepanotoimiston päällikkönä 1928 ja koulutus- ja operatiivisen toimiston päällikkönä 1929. Lisäksi Gröning oli 1927–1928 kadettikoulussa aseopin opettajana. Gröning oli sitten vuodesta 1929 Suomen puunjalostusteollisuuden keskusliiton palveluksessa. Gröning oli perustamassa vuonna 1931 Vapaussodan Kenttäharmaat -yhdistystä ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana.
Gröning oli Kadettikunnan puheenjohtajana 1924–1925 ja 1927–1929, Suomen upseeriliiton johtokunnan jäsenenä 1927–1929 ja Suomen Sotilasaikakauslehden toimituksen jäsenenä 1928–1929. Suomen Shakkiliiton ja Helsingin Shakkiklubin puheenjohtajana hän toimi vuonna 1936 ja Suomen Shakkiliiton hallituksen jäsenenä 1937–1939.
Gröning oli naimisissa vuodesta 1922 hammaslääkäri Taimi Ikäläisen kanssa.
Taulant Xhaka

Taulant Ragip Xhaka (s. 28. maaliskuuta 1991 Basel, Sveitsi) on albanialainen jalkapalloilija, joka edustaa Sveitsin Raiffeisen Super Leaguessa pelaavaa FC Baselia. Oikeajalkainen Xhaka on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Albanian maajoukkueessa vuosina 2014–2019.
Seurajoukkueura.
Xhaka on FC Baselin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Raiffeisen Super Leaguessa kaudella 2010–2011 pelaten kuudessa ottelussa. Basel voitti tuolla kaudella mestaruuden. Ensimmäisen maalinsa Baselin paidassa Xhaka teki kaudella 2011–2012. Tammikuussa 2012 Xhaka siirtyi lainalle Raiffeisen Super Leaguen Grasshoppersiin. Hän pelasi seuran paidassa lainalla puolitoista kautta voittaen Sveitsin cupin kaudella 2012–2013. Palattuaan Baseliin Xhaka on voittanut Sveitsin mestaruuden kausilla 2013–2014, 2014–2015, 2015–2016 ja 2016–2017.
Maajoukkueura.
Xhaka on edustanut Sveitsiä kaikissa nuorten maajoukkueissa. Hän valitsi kuitenkin aikuisten maajoukkueekseen Albanian, josta hänen vanhempansa ovat kotoisin. Xhaka teki debyyttinsä Albanian jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi kahdessa ottelussa. Hän pelasi kaikkiaan 31 maaottelua vuosina 2014–2019 ja teki niissä yhden maalin syyskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Israelia vastaan.
Muuta.
Xhakan nuorempi veli Granit Xhaka on pelannut Englannin Valioliigassa ja Saksan Bundesliigassa ja edustaa Sveitsin maajoukkuetta.
Saavutukset.
Seurajoukkuetasolla
Oulun normaalikoulu, Koskela

Oulun normaalikoulu, Koskela on yksi Oulun normaalikoulun neljästä yksiköstä. Oulun normaalikoulu on Oulun yliopiston kasvatustieteiden ja psykologian tiedekunnan ylläpitämä koulu, jonne oppilaat tulevat normaalisti omalta oppilaaksiottoalueelta.
Koskelan yksikössä annetaan perusopetusta vuosiluokilla 1–6 ja samalla Oulun yliopiston luokanopettajaopiskelijat suorittavat omaa ohjattua opetusharjoittelua. Koulussa annetaan myös maahanmuuttajien valmistavaa opetusta. Koulun rehtori on Riku Välitalo.
Historia.
Vuonna 2013 Oulun kaupungin hallinnoima Koskelan koulu lakkautettiin ja koulu siirtyi Oulun normaalikoulun osaksi. Uudeksi nimeksi yksikölle tuli Oulun normaalikoulu, Koskela.
Opetusharjoittelu.
Koulussa järjestetään luokanopettajakoulutuksen ohjattua opetusharjoittelua. Opiskelijat harjoittelevat kolmessa eri jaksossa. Pääosin ensimmäisen opiskeluvuoden aikana opiskelijat tutustuvat kouluun kahden viikon ajan orientoivassa harjoittelussa (OKT). Kandidaatin tutkinnon perusharjoittelussa (KKT) opiskelijat harjoittelevat kuuden viikon aikana niin ryhmissä, pareina kuin yksinkin. Maisterivaiheen harjoittelussa (MKT) harjoittellaan kahdeksan viikon ajan ensin vastuuaineiden opetusta ja lopuksi kahden viikon ajan vastuun ottamista kokonaisista koulupäivistä.
Kimppa.
Koskelassa toimii aktiivinen vanhempaintoimikunta Kimppa. Vuosittaisiin tapahtumiin kuuluu mm. syksyisin järjestettävä pihatapahtuma, Halloween-juhla ja kevään vappukarnevaali.
All I Want Is You

”All I Want Is You” on irlantilaisen U2 -yhtyeen kappale vuodelta 1988. Se on yhtyeen vuonna 1988 julkaiseman "Rattle and Hum" -albumin viimeinen kappale, ja se julkaistiin albumin neljäntenä ja viimeisenä singlenä 13. kesäkuuta 1989. Kappaleen säveltäjiksi on muun yhtyeen tuotannon tapaisesti merkitty koko yhtye ja sanoittajaksi laulaja Bono. Kappaleen lopussa kuultava jousisovitus on säveltäjä ja muusikko Van Dyke Parksin käsialaa.
Kappale julkaistiin singlenä Yhdistyneessä kuningaskunnassa 13. kesäkuuta 1989 b-puolellaan cover alun perin The Righteous Brothersin tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Unchained Melody”. Joissain painoksissa b-puolella oli mukana myös cover Love Affair -yhtyeen kappaleesta ”Everlasting Love”. ”All I Want Is You” nousi Britannian singlelistalla parhaimmillaan neljänneksi. Listaykkösenä se oli Irlannin singlelistalla. Kymmenen parhaan joukkoon se ylsi myös Suomessa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
”All I Want Is Youn” ovat levyttäneet myös irlantilainen tyttöbändi Bellefire vuonna 2002 ja irlantilainen laulaja Brian McFadden vuonna 2013. Bellefiren levyttämästä versiosta muodostui yhtyeen uran suurin listamenestys, sillä se oli Irlannin singlelistalla parhaimmillaan kolmas ja ylsi Britanniassa kahdenkymmenen parhaan joukkoon.
Dejan Košir

Dejan Košir (s. 30. tammikuuta 1973 Jesenice) on slovenialainen lumilautailun maailmanmestari.¨Hän edusti aktiiviurallaan ASK Kranjska Gora -seuraa. Hän on pituudeltaan 186 cm.
Košir sijoittui Berchtesgadenin MM-kilpailuissa 1999 paripujottelussa 11:nneksi. Hän saavutti Madonna di Campiglion MM-kilpailuissa 2001 hopeaa suurpujottelussa ja sijoittui seitsemänneksi paripujottelussa. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli parisuurpujottelussa viides.
Košir voitti parisuurpujottelun maailmanmestaruuden Kreischbergissa 2003. Lisäksi hän sijoittui paripujottelussa viidenneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli parisuurpujottelussa kuudes. Arosan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui paripujottelussa seitsemänneksi.
Košir voitti parisuurpujottelun ja suurpujottelun maailmancupien kokonaiskilpailut kaudella 2001–2002. Hän sijoittui toiseksi pujottelucupissa kaudella 1997–1998 sekä "parallel"-lajien yhteiscupissa kausilla 2001–2002 ja 2002–2003. Kolmas hän oli paripujottelucupissa kaudella 2001–2002.
Košir voitti 11 maailmancupin osakilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi.
Košir kantoi Slovenian lippua Salt Lake Cityn olympialaisten 2002 avajaisissa.
Martin Hagfors

Eliel August Martin Hagfors (7. huhtikuuta 1901 Impilahti – 19. maaliskuuta 1959) oli suomalainen metsätieteilijä.
Henkilöhistoria.
Hagforsin vanhemmat olivat Myrskylän kirkkoherra Erik Wilhelm Hagfors (1863–1956) ja opettaja Frida Augusta Ekroos (s. 1862). Hänen puolisonsa vuodesta 1926 oli Mirjam Gretel Linsén. Hagfors tuli ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1919 ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1923 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon 1925. Maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi hän väitteli 1930 aiheesta "Über die ökonomischen Ziele bei der Bewirtschaftunng der Wälder". Ennen tutkijanuraansa Hagfors työskenteli sekä opettajana että metsänhoitajana, mutta myös muun muassa tilastonhoitajana ja Suomen sähkötukkuliikkeiden asiamiehenä. Hän toimi Helsingin yliopiston metsäekonomian laitoksella metsätalouden liiketieteen dosenttina 1952–1955.
Hagfors oli mukana perustamassa 1931 Vapaussodan Kenttäharmaat-yhdistystä.
Julkaisuja.
Nimellä "E. A. Martin Hagfors":
Seinälukit

Seinälukit (Phalangiidae) on lukkeihin kuuluva hämähäkkieläinheimo. Siihen kuuluu yli 50 sukua ja yli 430 lajia. Suomesta tunnetaan 13 heimoon kuuluvaa lajia.
Seinälukkien heimoon kuuluvista lajeista osa on melko isokokoisia ja pitkäjalkaisia, mutta heimoon kuuluu myös pieniä ja lyhytjalkaisia lajeja. Seinälukkien jalkojenväli voi olla jopa 10 senttimetrin mittainen, mutta niiden pehmeä vartalo on harvoin senttimetriä pidempi. Muiden lukkien tavoin seinälukkienkin silmät ovat kohoumassa toisiaan lähellä. Koiraat ja naaraat ovat erinäköisiä. Varsinkin koiraan suuret kelikerit erottuvat. Naaras munii 20–100 munaa kerrallaan ja hautaa ne multaan tai puunkuoren alle. Useimmat lajit ovat yöaktiivisia ja viihtyvät kosteissa ympäristöissä. Ne sekä saalistavat että syövät kuolleita eläimiä.
Lajit Suomessa.
Lähde:
Parc des Buttes-Chaumont

Parc des Buttes-Chaumont on puisto Pariisin koillisosassa, 19. arrondissementin alueella. Sen pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on Pariisin suurimpia luonnollisia viheralueita. Puistossa on suuret korkeuserot ja siellä on hyviä näköalapaikkoja sekä keinotekoisia luolia, vesiputouksia ja tekojärvi. Puistossa voi soutaa veneellä tai ratsastaa aasilla.
Puisto rakennettiin vuosina 1864–1867 Ranskan keisari Napoleon III:n aloitteesta ja insinööri Jean-Charles Alphandin suunnitelmien pohjalta entisen kalkkikivilouhoksen alueelle ympäröivän Bellevillen työläiskaupunginosan virkistysalueeksi. Puistosta tehtiin niin sanotu englantilaistyylinen maisemapuutarha, johon kuuluivat keinotekoiset maisemaelementit. Tekojärven keskellä olevan jyrkkäseinäisen kalliosaaren korkeimmalle kohdalle rakennettiin arkkitehti Gabriel Davioudin suunnittelema korinttilaistyylinen ”Sibyllan temppeli”, joka on Italian Tivolissa sijaitsevan Vestan temppelin jäljitelmä. Davioud suunnitteli myös Parc des Buttes-Chaumontin muut rakennukset. Alphandin ja Davioudin ohella puiston suunnitteluun osallistuivat insinööri Darcel ja maisemapuutarhuri Jean-Pierre Barillet-Deschamps. Saareen johtavan riippusillan suunnitteli insinööri Gustave Eiffel. Toinen saarelle johtava silta, 22 metrin korkeudessa kulkeva kivisilta tunnetaan myös ”itsemurhasiltana” ("Pont des suicidés") koska monien väitetään hypänneen sieltä alas.
Parc André-Citroën

Parc André-Citroën on puisto Pariisissa Seinen etelärannalla, 15. arrondissementin alueella. Puiston pinta-ala on 14 hehtaaria. Puisto toimii turisteja kuljettavan Ballon Generali -heliumpallon lähtöpaikkana.
Puisto rakennettiin entisen Citroënin autotehtaan paikalle vuosina 1988–1995. Tehdas toimi tällä paikalla vuosina 1915–1982. Puisto on nimetty tehtaan perustajan André Citroënin mukaan. Puisto avattiin 1992. Sen suunnitteluun osallistuivat maisema-arkkitehdit Alain Provost, Gilles Clément, Patrick Berger, Jean-Paul Viguier ja François Jodry.
Parc André-Citroenissa yhdistyy ranskalainen, englantilainen ja japanilainen puutarhasuunnittelu sekä moderni arkkitehtuuri. Puisto on jaettu kolmeen osaan. "Jardin blancissa" (”valkoinen puutarha”) on valkoisina kukkivia pensaita ja "Jardin noirissa" (”musta puutarha”) tummakukkaisia kasveja. Puiston keskellä on suuri avoin nurmikko ("parterre"), joka ulottuu Seinen rantaan saakka. Näiden ohella puiston yhteydessä on kuusi teemapuutarhaa (ns. "Jardins Sériels"), jotka liittyvät vertauskuvallisesti eri aisteihin: sininen puutarha (haju), oranssi puutarha (tunto), vihreä puutarha (kuulo), punainen puutarha (maku), hopeinen puutarha (näkö) ja kultainen puutarha (kuudes aisti). Lisäksi puiston alueella on myös kaksi graniittista näköalatornia, useita suihkulähteitä ja kaksi suurta kasvihuonetta, jotka ovat Bergerin suunnittelemia.
The Diving Board

The Diving Board on brittiläisen muusikko Elton Johnin 31. studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2013. Se on hänen toinen studioalbuminsa ilman säännöllisiä yhtyeen jäseniä sitten vuoden 1979 "Victim of Loven".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Elton John ja sanoittanut Bernie Taupin.
Hilkka Ollikainen

Hilkka Annikki Ollikainen (4. lokakuuta 1928 Kajaani – 7. helmikuuta 2002 Pori) oli suomalainen näyttelijä. 
Ura.
Ollikainen aloitti teatteriuransa Kemissä vuonna 1951 ja siirtyi Joensuun kaupunginteatteriin vuonna 1965. Vuodesta 1971 lähtien Ollikainen oli kiinnitettynä Porin teatteriin eläkkeelle siirtymiseensä 1991 saakka. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Pirtua, pirtua" ja "Pekka &amp; Pätkä ja tuplajättipotti", televisioelokuvassa "Amalia" sekä televisiosarjoissa "Vetää kaikista ovista", "Elämän rouva, rouva Glad" ja "Kiinnisidottu". "Amalian" nimiroolista Ollikainen sai Jussi-palkinnon vuonna 1973.
Vuonna 1991 Ollikainen oli yksi porilaisen Rakastajat-teatterin perustajista. Hänen mukaansa on myös nimetty teatterin käytössä oleva sali Studio Hilkka.
Ollikaisen puoliso oli näyttelijä Aimo Heino.
Lilith (elokuva)

Lilith ("Lilith") on Robert Rossenin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1964. Elokuva perustuu J. R. Salamancan saman nimiseen romaaniin vuodelta 1961. Pääosia näyttelevät Warren Beatty, Jean Seberg, Peter Fonda, Kim Hunter ja Gene Hackman.
"Lilith" on Rossenin viimeinen elokuva, ja sitä ohjatessaan hän oli jo sairas. Elokuvan tekoa haittasivat Rossenin ja Beattyn riidat.
Aihe perustuu monissa kulttuureissa esiintyvään naispaholais-teemaan, jonka yksi ilmentymä on Lilith. Feministikriitikoiden näkemyksessä se heijastelee miesten pelkoa naisen seksuaalisuutta kohtaan. Seberg piti Lilithin roolia yhtenä lempirooleistaan.
Juoni.
Itsekin traumoista kärsivä nuori sotaveteraani Vincent Bruce (Beatty) saa paikan toimintaterapeuttina kotikaupunkinsa lähellä sijaitsevassa rikkaiden potilaiden yksityisessä mielisairaalassa. Siellä hänet saa pauloihinsa skitsofreniaa sairastava herkkä ja taiteellinen Lilith Arthur (Seberg). Vincent vie Lilithiä retkille laitoksen ulkopuolelle, minkä ansiosta Lilith alkaa vapautua ja parantua. Vincent ja Lilith rakastuvat intohimoisesti. Nuori miespotilas (Fonda) on pitkään ollut ihastunut Lilithiin ja tekee itsemurhan kun huomaa Vincentin valloittavan nuoren naisen sydämen. Lilithin mielen valtaa hänet sairastuttanut veljen kuolema vuosia sitten, johon ilmeisesti oli liittynyt insestin piirteitä sisarusten kesken. Lilith vajoaa koomaan, ja Vincent hakee apua itselleen laitoksen henkilökunnalta.
Arviot.
Elokuvakirjassa "The New Biographical Dictionary of Film" kriitikko David Thomson pitää "Lilithiä" "merkillisyytenä, ainoana [Rossenin] elokuvista, jossa on intohimoa, salamyhkäisyyttä ja joka on todella henkilökohtainen. Muut hänen elokuvansa vaikuttavat vanhentuneilta ja vaatimattomilta, mutta "Lilith" on ajaton."
Kriitikot, esimerkiksi Jari Mustonen, näkevät elokuvan erityisesti Rossenin ja Sebergin elokuvana. Muut näyttelijät jäävät siinä statistin rooliin.
Jättiläinen (vuoden 2016 elokuva)

Jättiläinen on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Aleksi Salmenperä ja käsikirjoittanut Pekko Pesonen.
Juoni.
"Jättiläinen" perustuu tositapahtumiin. Elokuva kertoo valtavan, uutta bioliuotusprosessia käyttävän kainuulaisen Talvivaaran nikkelikaivoksen perustamisesta ja ympäristölupaviranomaisten toiminnasta. Nuori virkamies Jussi (Joonas Saartamo) saa käsiteltäväkseen kaivoksen ympäristöluvan. Hän alkaa epäillä, että häneltä salataan olennaisia tietoja. Jussi joutuu vastakkain kaivosmoguli Pekka Perän (Jani Volanen) ja hyvä veli -verkoston kanssa. Käsikirjoittaja Pekko Pesonen haastatteli Perää kolmen tunnin ajan, ja monet Perän repliikeistä ovat suoraa lainausta tästä haastattelusta. Käsikirjoittaminen edellytti kuitenkin faktan ja fiktion tasapainon löytämistä, sillä esimerkiksi liikemiesten ja ELY-keskuksen tai aluehallintoviraston välisestä korruptiosta ei tuolloin ollut suoria todisteita.
Vastaanotto.
Joulukuussa 2019 suomalaiset elokuvakriitikot äänestivät "Jättiläisen" 2010-luvun kolmanneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi Juho Kuosmasen "Hymyilevän miehen" (2016) ja Miia Tervon "Auroran" (2019) jälkeen..
J. R. Salamanca

Jack Richard Salamanca (20. joulukuuta 1922 St. Petersburg, Florida, Yhdysvallat – 30. lokakuuta 2013 Potomac, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opetti Marylandin yliopistossa. Hänen esikoisromaanistaan "The Lost Country" (1958) on valmistunut elokuva "Kapinallisen laulu" (1961), jonka pääosaa näytteli Elvis Presley. Toisesta romaanista "Lilith" on Robert Rossen käsikirjoittanut ja ohjannut vuonna 1964 elokuvan "Lilith".
Elämäkerta.
Floridassa syntynyt Salamanca vietti lapsuutensa Floridassa ja Virginiassa ja palveli kolme vuotta Yhdysvaltojen ilmavoimissa. Hän opiskeli Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa, Royal Academy of Music ja Lontoon yliopistossa ja opetti useita vuosia englantia ja luovaa kirjoittamista Marylandin yliopistossa. Osa on ladattavissa verkosta. Salamanca tuki Authors' Guildia sen suunnitelmissa nostaa syyte kirjastoja vastaan tekijänoikeusrikkomuksista. Jotkut pitivät sitä epäviisaana.
Salamanca sai vuonna 1959 yhdysvaltalaisen National Book Award -palkinnon teoksestaan "The Lost Country".
Kansan Lehti (1893–1897)

Kansan Lehti oli Helsingissä vuosina 1893–1897 ilmestynyt aikakauslehti.
Matti Heleniuksen ja hänen tulevan vaimonsa Alli Tryggin toimittama "Kansan Lehti" ilmestyi aluksi neljästi vuodessa, vuosina 1895–1896 viikkolehtenä ja samalla muutamina hajanumeroina. Uskonnollissävyinen lehti ajoi kansanopisto-, nuorisoseura- ja raittiusasiaa sekä työväenasiaa wrightiläisessä hengessä. Sen rinnalla ilmestyi ruotsinkielinen versio "Folkets Blad". Viikkolehden liitteenä julkaistiin vuonna 1896 "Työväen Lehteä".
Kolmen tuhannen kappaleen levikkiin yltänyt "Kansan Lehti" yhdistettiin vuoden 1897 alussa Raittiuden Ystävien "Aamunairueen", jolloin Heleniuksen toimittaman uuden lehden nimeksi tuli "Kyntäjä".
Solpugidae

Solpugidae on arolukkeihin kuuluva hämähäkkieläinten heimo.
Nämä joskus kirkkaasti kuvioidut, vaaleat, ruskeat tai kellertävät arolukit ovat 0,6–6 cm:n pituisia. Niiden neljässä raajaparissa on vaihteleva määrä nilkkoja sekä ensimmäistä paria lukuun ottamatta sileäpintaiset kynnet. Leukaraajat ovat eteenpäin suuntautuneet ja niillä voi tappaa saaliin. Pienikokoiset lajit ja nymfiasteella olevat yksilöt syövät termiittejä. Osa heimon arolukeista on päiväaktiivisia, osa piileksii päivän onkaloissaan, halkeamissa tai kivien alla ja etsii ravintoa öisin puiden latvustoissa. Naaraat munivat 20–100 munaa.
Sima Marković

Sima Marković (8. marraskuuta 1888 Kragujevac, Serbia – ? Neuvostoliitto) oli jugoslavialainen poliitikko ja Jugoslavian kommunistisen puolueen (CPY) puoluesihteeri. Hän joutui lopulta Neuvostoliitossa Stalinin vainojen uhriksi ja katosi saatuaan kymmenen vuoden pakkotyötuomion heinäkuussa 1939.
Elämäkerta.
Marković syntyi Kragujevacissa. Hänen isänsä oli ammatiltaan opettaja. Vuonna 1907 hän liittyi Serbian sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja valmistui matematiikan opinnoista Belgradin yliopistosta vuonna 1913. Ensimmäisen maailmansodan ja Jugoslavian kuningaskunnan perustamisen jälkeen hän luennoi Belgradin yliopistossa, mutta hänet erotettiin vallankumouksellisten aatteidensa takia. Sittemmin Marković kuului Jugoslavian kommunistisen puolueen johtoon siitä lähtien kun se perustettiin huhtikuussa 1919. Kesäkuussa 1920 hänet valittiin puolueen pääsihteeriksi ja edustajaksi maan parlamenttiin. Vuoden 1921 kesäkuussa Marković osallistui Kominternin kolmanteen kongressiin, ja hänet valittiin sen toimeenpanevaan komiteaan. Kun Marković palasi Jugoslaviaan, hänet pidätettiin ja tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankilaan.
Vankilatuomionsa jälkeen Marković matkusti Moskovaan, jossa hän salanimeä "Semić" käyttäen osallistui Komiternin toimintaan. Huhtikuussa 1925 Marković otti yhteen Josif Stalinin kanssa kritisoiden tämän suhtautumista nationalistisiin aiheisiin. Yhteenoton takia Komitern erotti hänet tehtävistään, mutta tästä huolimatta hänet valittiin jälleen CPY:n pääsihteeriksi vuonna 1926 Wienissä. Komiternin painostuksen takia CPY erotti Markovićin puolueesta kongressissaan Dresdenissä vuonna 1929 hänen väitettyjen "oikeistolaisten" mielipiteidensä takia. Marković palasi Jugoslaviaan, jossa hän kirjoitti useita teoksia matematiikan ja filosofian alalta salanimellä "V. Bunić". Vuonna 1931 Jugoslavian viranomaiset pidättivät hänet, mutta hänen sallittiin palata Neuvostoliittoon vuonna 1934, jossa hän asui tällä kertaa nimellä "Milan Milić". Marković hyväksyttiin jälleen CPY:n jäseneksi vuonna 1935, mutta hänellä ei ollut virallisia asemia puolueessa. Hän työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian filosofian instituutissa, kunnes heinäkuussa 1939 hänet pidätettiin "imperialistien agenttina". Marković tuomittiin kymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen, minkä jälkeen hän katosi.
Jurkan huonetta ja sukua

Jurkan huonetta ja sukua on Jarmo Heikkisen vuonna 2009 tekemä dokumentti Jurkan teatterisuvusta. Dokumentissa kertojina toimivat Vappu Jurkka, Sakari Jurkka, Mikko Jurkka, Laura Jurkka ja Ville Sandqvist. Dokumenttiin kootuissa filmeissä esiintyivät muun muassa Emmi Jurkka, Eino Jurkka ja Jussi Jurkka. Dokumentti ensiesitettiin ykkösellä maanantaina 28. joulukuuta 2009 ja se uusittiin vuoden 2012 keväällä Vappu Jurkan muistoksi. Vuonna 2009 Dokumentin ohjaaja-käsikirjoittaja Jarmo Heikkinen sai dokumentista kunniamaininnan Koura-palkinnon kulttuurisarjassa.
Miran Pavlin

Miran Pavlin (s. 8. lokakuuta 1971 Murska Sobota, Slovenian ST, Jugoslavian SLT) on slovenialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Pavlin voitti urallaan Slovenian liigan kolmesti: Olimpijassa kausina 1993–1994 ja 1994–1995 sekä Koperissa kaudella 2009–2010. Lisäksi hän voitti Olimpijassa Slovenian cupin kausina 1995–1996 ja 2002–2003. Ulkomailla Pavlin pelasi pääsarjatasolla 30 ottelua Saksan Bundesliigassa edustaen SC Freiburgia, 12 ottelua Portugalin Primeira Ligassa edustaen Portoa ja kymmenen ottelua Kyproksen jalkapalloliigassa edustaen Olympiakos Nikosiaa ja APOEL:ia. Hän voitti Portugalin cupin Portossa kaudella 2000–2001.
Slovenian maajoukkueessa Pavlin pelasi vuosina 1994–2004 yhteensä 63 A-maaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2000 ja MM-kilpailuissa 2002. Hän pelasi molemmissa turnauksissa avauskokoonpanossa Slovenian kaikissa otteluissa. EM-kilpailuissa hän teki maalin Jugoslaviaa vastaan.
Carl Nieroth

Carl Nieroth (n. 1650 – 25. tammikuuta 1712 Pernaja) oli baltiansaksalainen kreivi, josta tuli Ruotsin armeijan upseeri ja Suomen kenraalikuvernööri. 
Nieroth ryhtyi jo nuorena sotilasuralle, palvellen pommerilaisissa, ruotsalaisissa ja suomalaisissa joukoissa. Hän osallistui suuressa Pohjan sodassa Själlannin maihinnousuun ja Puolan sotaretkeen ja hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1704. Seuraavana vuonna Nieroth voitti viholliset Varsovan läheisyydessä. Tämän jälkeen hän palasi Ruotsiin, missä hän toimi valtaneuvoston jäsenenä ja Göötan hovioikeuden presidenttinä. Vapaaherraksi ja kreiviksi Nieroth tuli 1706.
Vuonna 1709 Turkissa oleskellut kuningas Kaarle XII nimitti Nierothin Vironmaan kenraalikuvernööriksi. Kirje saapui Tukholmaan seuraavan vuoden alussa, eikä Nieroth ehtinyt ottaa virkaa vastaan, sillä tilanne Georg Lybeckerin vastuulla olleessa Suomessa oli kehittynyt huolestuttavaksi. Valtaneuvosto päätti vuonna 1710 lähettää Nierothin Suomen kenraalikuvernööriksi ja hän ryhtyi heti pontevasti järjestämään maan puolustuslaitosta. Nieroth nosti vakinaisen armeijan miesluvun 10 000 mieheen, organisoi sissijoukot ja koetti aseistaa koko rahvaan. Nieroth kuitenkin kuoli jo tammikuussa 1712 ja Suomen puolustuksen johto siirtyi jälleen kyvyttömälle Lybeckerille.
Nierothin puoliso vuodesta 1686 oli vapaaherratar Kristiina Margareeta Horn af Marienborg, valtaneuvos Henrik Horn af Marienborgin ja Emerentia Ribbingin tytär (k. 1703).
Stefan Marković

Stefan Marković (, s. 25. huhtikuuta 1988 Belgrad, Serbian ST, Jugoslavia) on serbialainen koripalloilija.
Takamiehenä pelaava Marković on pelannut kotimaansa lisäksi Espanjassa, Turkissa ja Italiassa.
Serbian maajoukkueessa Marković on saavuttanut hopeaa Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016, vuoden 2014 MM-kilpailuista ja vuoden 2009 EM-kilpailuista. Hän on edustanut maataan myös useissa muissa arvokisoissa.
Milan Osterc

Milan Osterc (s. 4. heinäkuuta 1975 Murska Sobota, Slovenian ST, Jugoslavian SLT) on slovenialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Osterc pelasi suurimman osan urastaan kotimaassaan. Hän pelasi Slovenian liigassa 274 ottelua ja teki 106 maalia edustaen Beltinciä, Goricaa, Olimpijaa ja Koperia. Osterc voitti Olimpijassa Slovenian cupin kaudella 1999–2000. Osterc voitti Slovenian liigan maalikuninkuuden kaudella 2009–2010 tehtyään Goricalle 23 maalia.
Ulkomaisissa pääsarjoissa Osterc pelasi Israelin Ligat ha'Alissa edustaen Hapoel Tel Avivia, Ranskan Ligue 1:ssä edustaen Le Havrea, Turkin Superliigassa edustaen Bursasporia ja Malatyasporia sekä Kyproksen liigassa edustaen AEK Larnakaa. Lisäksi hän pelasi alemmilla sarjatasoilla espanjalaisessa Hérculesissa ja itävaltalaisessa LASK Linzissä.
Slovenian maajoukkueessa Osterc pelasi vuosina 1997–2002 yhteensä 44 A-maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. EM-kilpailuissa 2000 hän pääsi Slovenian kaikissa kolmessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kahdessa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle ensimmäisen jakson lopulla.
Isotiosyanaatit

Isotiosyanaatit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R-N=C=S. Niitä voidaan pitää isosyanaattien rikkianalogeina. Monia isotiosyanaatteja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, fungisideina ja desinfiointiaineina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa alifaattiset ja aromaattiset isotiosyanaatit ovat tyypillisesti joko värittömiä nesteitä tai kiteisiä kiinteitä aineta. Niillä on usein hyvin pistävä haju ja ne ärsyttävät silmiä aiheuttaen kyynelvuotoa. Isosyanaateista poiketen isotiosyanaatit eivät reagoi helposti veden kanssa vaan hydrolysoituvat lähinnä happamissa tai emäksisissä olosuhteissa. Isotiosyanaatit liukenevat useisiin orgaanisiin liuottimiin ja muodostavat veden kanssa atseotrooppeja. Isotiosyanaatit ovat heikosti elektrofiilisia ja reagoivat nukleofiilien kanssa. Hydrolyysituotteena muodostuu amiineja, joita voidaan saada myös isotiosyanaatteja pelkistämällä. Amiinit reagoivat isotiosyanaattien kanssa tioureoiksi ja alkoholit reagoivat muodostaen tiokarbamaatteja. Isotiosyanaatteja käytetään myös heterosyklisten yhdisteiden valmistamisessa.
Isosyanaatteja esiintyy luonnossa sekä vapaina että sitoutuneina glukosinolaatteihin. Tällaisia ovat esimerkiksi allyyli-isotiosyanaatti, metyyli-isotiosyanaatti, fenyyli-isotiosyanaatti, sinigriini ja glukorafaniini. Myrosinaasientsyymi hajottaa glukosinolaatit isotiosyanaateiksi. Toinen isotiosyanaatteja muodostava entsyymi on allinaasi. Isotiosyanaatteja esiintyy erityisesti ristikukkaisissa kasveissa ja sipulikasveissa.
Valmistus.
Isotiosyanaatteja voidaan valmistaa muun muassa isomeroimalla tiosyanaatteja, primääristen amiinien ja tiofosgeenin välisellä reaktiolla, isotiosyanaattisuolojen ja alkyyli- tai asyylihalidien välisellä reaktiolla, hapettamalla ditiokarbamaatteja vetyperoksidilla, pelkistämällä tioureoita tai alkeenien ja tiosyaanihapon välisellä reaktiolla.
Marko Simonović

Marko Simonović (, s. 30. kesäkuuta 1986 Pristina, Kosovon sosialistinen alue, Serbian ST, Jugoslavia) on serbialainen koripalloilija.
Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Simonović on pelannut kotimaansa lisäksi Montenegrossa, Saksassa, Ranskassa ja Belgiassa. Serbialaisessa KK Crvena zvezdassa hän voitti Adrianmeren liigan mestaruuden vuonna 2016. Montenegrossa hän voitti KK Budućnost Podgoricassa pelatessaan maan mestaruuden ja cup-mestaruuden vuosina 2009, 2010 ja 2011. Vuosina 2013 ja 2014 hän voitti Serbian cupin.
Serbian maajoukkueessa Simonović on saavuttanut hopeaa Rio de Janeiron kesäolympialaisista 2016 ja vuoden 2014 MM-kilpailuista. Hän edusti Serbiaa myös vuoden 2015 EM-kilpailuissa, missä maa sijoittui neljänneksi.
Stefan Jović

Stefan Jović (, s. 13. marraskuuta 1990 Niš, Serbian ST, Jugoslavia) on serbialainen koripalloilija.
Takamiehenä pelaava Jović voitti KK Crvena zvezdassa Adrianmeren liigan mestaruuden vuosina 2015, 2016 ja 2017. Serbian mestaruuden hän voitti vuosina 2015–2017 ja cup-mestaruuden vuosina 2015 sekä 2017.
Jović antoi marraskuussa 2015 Bayern Müncheniä vastaan 19 koriin johtanutta syöttöä, yksittäisen Euroliiga-ottelun ennätyksen.
Serbian miesten maajoukkueessa Jović on saavuttanut hopeaa Rio de Janeiron kesäolympialaisista 2016, vuoden 2014 MM-kilpailuista ja vuoden 2017 EM-kilpailuista.