tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juho Jaakko Kuorikoski

Juho Jaakko Kuorikoski (1841–1918) oli suomalainen itseoppinut rakennusmestari ja kirkonrakentaja. Kuorikoski oli tunnetun Kuorikosken kirkonrakentajasuvun neljättä polvea. Hänen vanhempansa olivat kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski ja Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauma. Juho Jaakko Kuorikosken kuolemaan päättyi Kuorikosken kirkonrakentajasuvun yli 140 vuotta kestänyt toiminta.
Kuorikoski rakensi 1903 Perhon kirkon ja 1882 arkkitehti Alfred Cavénin suunnitteleman Uuraisten kirkon kellotapulin sekä toteutti Kaustisen kirkon peruskorjauksen 1910.
Carl Butler

Carl Butler (16. helmikuuta 1929 – 19. syyskuuta 2010) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka tunnetaan erityisesti vuonna 1974 ilmestyneestä uudenlaisesta keittokirjastaan "Carl Butlers Kokbok" (suom. "Carl Butlerin keittokirja", Gummerus 1975). Siinä hän esitteli helppotekoisia Välimeren maiden ruokia apunaan kirjoittaja Lars Falk, valokuvaaja Jan Åke Bengtsson ja muita mainosalan ammattilaisia. Kirjan suoraan ylhäältä päin kuvatuista ruokakuvista ja modernin selkeästä taitosta tuli usein jäljitelty tyyli. Kirjan sanotaan myös rohkaisseen miehiä ensi kertaa ruoanlaiton pariin.
Norrköpingissä varttunut Carl Butler opiskeli Hasselbackenin ravintolakoulussa Tukholmassa ja oli jonkin aikaa Tore Wretmanin apulaisena Riche-ravintolassa. Hän työskenteli 14 vuoden ajan SAS-lentoyhtiössä. Vuonna 1968 Butler ja tekstiilitaiteilija Inez Svensson avasivat Tukholman Vasastaniin yhdistetyn keittiötarvikemyymälän ja kortteliravintolan nimeltä Svensson &amp; Butler. Siellä oli Ruotsin ensimmäinen avokeittiö, jossa asiakkaat näkivät kun ruokaa valmistetaan.
Esikoiskirjan menestys johti moniin muihinkin keittokirjoihin, joista on suomennettu puolen tusinaa. Butler toimi pitkään myös Svenska Dagbladetin ruokatoimituksessa.
Tore Wretman

Tore Fredrik Wretman (7. toukokuuta 1916 Lidingö – 13. helmikuuta 2003 Tukholma) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka oli mukana perustamassa Ruotsin Gastronomista akatemiaa ja oli sen ”lautasen numero yhdeksän” haltija. Ruotsin ensimmäinen tähtikokki sai Ruotsin kuninkaan ruoanlaittoarvonimen "hovtraktör", kunniaprofessuurin ja kunniatohtorin arvon Uumajan yliopistosta ja monia muita huomionosoituksia.
Koulussa ongelmia aiheuttanut Wretman joutui 1930-luvun alussa hakeutumaan harjoittelijaksi tuolloin väheksytylle keittiöalalle Tukholman Hotel Continentalissa. Viinintuoja Fredrik König järjesti nuorelle Wretmanille harjoittelupaikan Pariisin Maxim’s-ravintolaan ensin kastikkeiden, sitten kalan parissa. Vuonna 1937 Wretman toimi Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin-paviljongin baarimestarina ja tapasi Sara Reuterskiöldin, joka oli aikeissa avata Regnbågen-nimisen ravintolan. Wretman pääsi sinne töihin, mutta ehti työskennellä vain hetken kun joutui suorittamaan varusmiespalvelustaan. Sen jälkeen Wretman työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa. Sieltä palatessaan suomalaisella rahtilaivalla vuonna 1941 alus joutui brittien pysäyttämäksi ja vietiin miehistöineen Orkney-saarille. Sieltä vapauduttuaan Wretman matkusti Lontooseen, jossa hän sai pariksi vuodeksi paikan hotellin vastaanottovirkailijana kunnes pääsi vuonna 1943 palaamaan Ruotsiin.
Vuosina 1943–1944 Wretman työskenteli Tukholman Oopperakellarin () hovimestarina kunnes osti itselleen Birger Jarlsgatanilla sijainneen ravintola Richen. Sen kylkeen perustetusta Teatergrillenistä tuli pian erittäin suosittu. Viisi vuotta myöhemmin Wretman uudisti Stallmästaregården-ravintolan ja vei sen maan gastronomian huipulle. Vuonna 1955 hän palasi Oopperakellariin ja nosti sen suosionsa huipulle.
Tore Wretman edisti urallaan perinteisen ruotsalaisen kotiruoan () perinteitä. Hänen keksintöihinsä kuuluu muun muassa seisova pöytä ja katkarapuleipä Toast Skagen.
Wretman kirjoitti myös monia gastronomian alan tietokirjoja. Hän oli yhtenä tekijänä mukana vuonna 1962 suomeksi julkaistussa teoksessa "Keittotaidon kultainen kirja" (alkuteos "Bonniers kokbok").
Viimeiset vuotensa Wretman vietti Mouginsissä Ranskan Provencessa. 1990-luvulla antamassaan haastattelussa hän nimesi mieliruoikseen Ruotsissa kaalikääryleet ja Ranskassa lammasnavariinin.
Yle Fem esitti syksyllä 2017 kaksiosaisen dokumentin "Kokkilegenda Tore Wretman".
Emilia Sinisalo

Emilia Sinisalo (s. 1983) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Ylen Kotikatsomo-sarjasta "Korpelan kujanjuoksu", jossa hän näyttelee Marvi Perttula-Laihoa. Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Yksityiselämä.
Sinisalon sisar on myös näyttelijänä työskentelevä Anu Sinisalo.
Veli Valpola

Kustaa Veli Valpola (vuoteen 1943 "Wahlroos"; 24. huhtikuuta 1922 Hauho – 4. elokuuta 1996 Espoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja ensyklopedisti sekä Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian vt. professori 1966–1967 ja dosentti vuosina 1959–1971. Hän toimi vuodesta 1959 "Uuden tietosanakirjan" ja vuodesta 1967 "Facta"-tietosanakirjan päätoimittajana. Valpola kirjoitti myös kirja-arvosteluja Helsingin Sanomiin.
Pavel Filip

Pavel Filip (s. 10. huhtikuuta 1966 Panašešty, Moldavian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Pănășești, Moldova) on moldovalainen insinööri ja demokraattisen puolueen (PDM) poliitikko.
Filip valittiin Moldovan pääministeriksi 20. tammikuuta 2016 ja hän toimi virassa 8. kesäkuuta 2019 saakka..
Puerto López

Puerto López on kunta Metan departementissa Kolumbiassa. Se sijaitsee 206 kilometrin päässä Bogotásta. Matkaa Villavicencioon, departementin pääkaupunkiin on 83 kilometriä. Naapurikuntia ovat muun muassa Puerto Gaitán, departementin pääkaupunki Villavicencio, San Carlos de Guaroa, San Martín ja Casanare. Maasto on mäkistä, mutta alueelta löytyy myös tasankoa. Kunnassa sijaitsee useita jokia, muun muassa Metajoki, joka on osa Orinocojokea. Kunnassa arvellaan asuvan yli 33.000 asukasta. Enemmistö asukkaista on miehiä.
Historia ja talous.
Puerto López perustettiin vuonna 1937. Kunnan oikeudet se sai vuonna 1955. Kunnan talous nojaa pääasiassa maa- ja karjatalouteen, kalastukseen ja palveluihin.
Ilmasto.
Puerto López kuuluu trooppisen ilmaston vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26,8 astetta. Vuosittain sataa 2611 millimetriä. Kesäkuu on sateisin kuukausi. 
Nähtävyydet.
Kunnassa järjestetään melojien kunniaksi festivaaleja (El Festival del Canoero) ja kulttuuritapahtumia, joissa juhlitaan tasankoalueiden (los llanos) kulttuuria. Keskuspuistossa sijaitsee kirjasto ja folkloriikkaan erikoistunut akatemia. Miguel Roa Ireguin suunnittelema raudasta tehty obeliski on kunnan tärkeimpiä nähtävyyksiä.
Kim Yo-jong

Kim Yo-jong (s. 26. syyskuuta 1987 tai 1989) on pohjoiskorealainen poliitikko ja maan johtajan Kim Jong-unin pikkusisko. Hän on merkittävässä asemassa Pohjois-Korean hallinnossa.
Elämäkerta.
Kim Yo-jong syntyi yhdysvaltalaisten lähteiden mukaan 26. syyskuuta 1989 ja eteläkorealaisten lähteiden mukaan 1987. Hän on isänsä Kim Jong-ilin nuorin lapsi ja ainoa tytär sekä Pohjois-Korean nykyisen johtajan Kim Jong-unin pikkusisko.
Kim kävi veljensä tavoin koulua Bernissä Sveitsissä. Hän käytti Sveitsissä salanimeä Pak Mi-hyang ja harrasti tiettävästi balettia.
Palattuaan Pohjois-Koreaan vuonna 2000 tai 2001 Kim kävi lukion ja sen jälkeen Kim Il-sungin yliopiston Pjongjangissa. Isänsä mukaan Kim suunnitteli jo vuonna 2002 poliittista uraa. Kim työskenteli vuodesta 2010 alkaen kansallisessa puolustuskomiteassa ja isänsä sihteeristössä. Julkisuudessa Kim esiintyi ensimmäisen kerran isänsä hautajaisissa vuonna 2011.
Veljensä noustua valtaan Kim nimitettiin maata hallitsevan työväenpuolueen propagandan ja agitaation osaston varajohtajaksi. Kimin tehtävänä on varmistaa, että hänen veljensä kuvataan vahvana johtajana ja että maa näyttää hyvin toimivalta. Kim on myös nähty usein avustamassa veljeään tärkeissä tilaisuuksissa. Hän vastaa myös veljensä turvallisuudesta. Kim toimi mahdollisesti veljensä sijaisena vuonna 2014 tämän sairastaessa.
Kim on Korean työväenpuolueen keskuskomitean jäsen sekä lokakuusta 2017 alkaen politbyroon varajäsen. Tammikuussa 2021 hänet pudotettiin politbyroosta.
Kimillä on paljon vaikutusvaltaa maassaan, ja hänen on arveltu saattavan nousta valtaan veljensä jälkeen. Tätä vastaan puhuu asiantuntijoiden mukaan se, että Pohjois-Korea on hyvin miesvaltainen yhteiskunta.
Kimin on kerrottu olevan naimisissa puoluesihteeri Choe Ryong-haen pojan Choe Songin kanssa, ja heillä on yksi lapsi (s. 2015). Toisen lähteen mukaan hän olisi naimaton ja lapseton.
Folke Sundman

Folke Sundman (s. 1951) on suomalainen kansalaisaktivisti ja virkamies, joka on työskennellyt muun muassa Kepan toiminnanjohtajana vuosina 1986–2003 sekä ulkoasiainministeriön erikoistutkijana 2007–2016. Kehitysyhteistyön ohella hän on keskittynyt rauhantyöhön. Sundman on myös ollut yksi SDP:n taustavaikuttajista jo 1970-luvuta lähtien, vaikkei itse olekaan ollut päivänpolitiikassa. Hän on toiminut muun muassa ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana sekä ollut mukana laatimassa sosialidemokraattien periaateohjelmia. Lisäksi Sundman on Suomenruotsalaisten sosialidemokraattien keskeisiä hahmoja.
Elämä ja ura.
Sundmanin molemmat isoisät taistelivat vuoden 1918 sisällissodassa punaisten puolella ja joutuivat vankileirille. Hänen Mustiossa asunut isänisänsä Einar Sundman ryhtyi Suomenlinnan vankileiriltä palattuaan pasifistiksi, mutta säilyi sosialidemokraattina loppueläänsä ajan. Äidinisä sen sijaan radikalisoitui Hennalan vankileirillä ja ryhtyi kommuunistiksi. Hänen isänsä Bruno Sundman oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1957. Sundman kiinnostui itse sosialidemokraattisesta aatteesta opiskellessaan Svenska normallyceumissa. Hän oli kiinnostunut myös kommunismista, mutta liittyi vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen johdosta SDP:en. 
Ylioppilaaksi kirjoitettaan Sundman opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa, muttei ole koskaan valmistunut. 1970-luvulla hän vaikutti Teiniliitossa, Sosiaalidemokraattisen nuorison keskusliitossa ja Sadankomiteassa, jonka puheenjohtaana Sundman myös toimi. Seuraavalla vuosikymmenellä hän oli mukana Prosenttiliikkeessä ja Suomen Rauhanliitossa, kunnes oli ideoimassa ja perustamassa vuonna 1986 kehitysyhteistyön kattojärjestö Kepaa, jonka ensimmäisenä toiminnanjohtajana Sundman työskenteli vuoteen 2003 saakka. 
Vuonna 1976 Sundman oli ehdolla Helsingin kaupunginvaltuustoon, mutta siirtyi sen jälkeen politiikan taustavaikuttajaksi. Vuosina 2003–2007 Sundman työskenteli ulkoministeri Erkki Tuomiojan erityisavustajana, josta tehtävästä siirtyi ulkoministeriön erikoistutkijaksi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2016. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa Sundman oli ruotsinkielisten sosialidemokraattien ehdokkaana. Hän toimii edelleen useissa luottamustehtävissä, kuten Kansainvälisen solidaarisuussäätiön hallituksen puheenjohtajana.
Sundmanille myönnettiin Suomen kristillisen rauhanliikkeen rauhanpalkinto vuonna 1994.
Kalifornian maastopalot 2017

Maastopalot Kaliforniassa vuonna 2017 aiheuttivat osavaltion suurimmat tuhot, kun yhteenlasketut kustannukset olivat 9 miljardia dollaria. Paloissa kuoli 44 henkilöä.
Maipún taistelu

Maipún taistelu käytiin José de San Martínin johtaman Andien armeijan ja espanjalaisjoukkojen välillä Chilen itsenäisyyssodan aikana 5. huhtikuuta 1818. Taistelu päättyi espanjalaisten etenemisen kohti Santiagoa pysäyttäneen Andien armeijan voittoon.
Tausta.
José de San Martín oli syntynyt Espanjalaiseen perheeseen nykyisessä Argentiinassa ja matkusti myöhemmin Espanjaan, jossa hänestä tuli Espanjan armeijan eversti. Hän osallistui taisteluihin Pohjois-Afrikassa ja Pyreneiden niemimaan sodassa Napoleonia vastaan. Napoleonin kukistettua Espanjan kuningaskunnan San Martín palasi kotimaahansa, jossa oli kahta vuotta aiemmin syttynyt kapina Espanjan valtaa vastaan. Valistusaatteiden innoittamasta ennen kuningaskuntaa kannattaneesta San Martínista tuli Etelä-Amerikan maiden itsenäisyyden kannattaja. Hän liittyi Argentiinan armeijaan muodostaen Andien armeijan Mendozassa lähellä Espanjan hallitsemaa Chileä. Chile kävi omaa itsenäisyyssotaansa kenraali Bernardo O’Higginsin johdolla ja helmikuussa 1817 San Martínin Andien armeija marssi tämän avuksi Chileen voittaen nopeasti espanjalaiset Chacabucon taistelussa. Espanjalaiset vetäytyivät kohti etelää ja San Martín vapautti Santiagon kaupungin.
Keväällä 1818 Espanja lähetti joukkojensa avuksi vahvistuksia ja kenraali Manuel Osorion johdolla 4 600 sotilasta alkoivat edetä jälleen pohjoiseen espanjalaisvallan palauttamiseksi. He ottivat voiton O’Higginsin komentamista joukoista edeten kohti Santiagoa. San Martínin johtamat joukot kohtasivat heidät lähellä Maipún kaupunkia Maipojoen pohjoispuolella. Komennossaan San Martínilla oli 5 400 ratsu- ja jalkaväen sotilasta, joista jälkimmäisten suuren osan muodostivat vapautetut mustat orjat.
Taistelu.
San Martínin usein käyttämä taktiikka oli omaksuttu Aleksanteri Suurelta. Hän oli sijoittanut ratsuväkensä joukkojensa oikealle siivelle ja jalkaväen keskustaan ja vasemmalle. Näiden joukkojen takana oli vielä ratsuväen reservi. Ratsuväen tarkoitus oli tehdä viistorintamahyökkäys vihollisen vasenta siipeä vastaan reservin hyökätessä samalla näiden selustaan. Taistelu alkoi 5. huhtikuuta ja San Martínin krenatöörien onnistui murtaa useiden rynnäkköjen jälkeen espanjalaisten vasen siipi. Oikea siipi piti kuitenkin puolensa ja aiheutti Andien armeijalle suuret tappiot. San Martín määräsi kolme pataljoonaa tekemään hyökkäyksen oikeaa siipeä vastaan, joka sekin murtui lopulta. Espanjalaisia komentanut Osorio pakeni ja muut espanjalaiset olivat nyt piiritettyinä. Suurin osa sai surmansa tai otettiin vangeiksi.
Seuraukset.
Espanjalaiset olivat menettäneet noin 2 000 miestä kuolleina ja 2 000 vankeina. Andien armeijan tappiot olivat yhteensä noin 1 000 miestä. Chile vapautui siirtomaavallasta, mutta San Martín kyllästyi myöhemmin poliittiseen juonitteluun. Neljä vuotta Maipún taistelun jälkeen hän erosi tehtävistään armeijan komentajana ja osittain vapauttamansa Perun hallituksesta. Hän matkusti Eurooppaan vuonna 1824 ja kuoli Boulognessa vuonna 1850. Sittemmin häntä on kuitenkin pidetty sankarina niin Chilessä, kuin muissa Etelä-Amerikan maissakin.
Douglas Hartree

Douglas Rayner Hartree (27. maaliskuuta 1897 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. helmikuuta 1958 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen matemaatikko ja fyysikko, joka kehitti numeerista analyysiä ja siihen liittyvän atomifysiikan Hartree–Fock-teorian. Hän rakensi myös Vannevar Bushin koneen mallin mukaisesti differentiaalianalysaattori Meccano-rakennussarjasta.
Nuoruus ja opiskelu.
Douglas Hartree syntyi vuonna 1897. Hänen äitinsä Eva Hartree oli Cambridgen pormestari ja naisten oikeuksia ajaneen National Council of Womenin puheenjohtaja. Hänen isänsä William Hartree puolestaan oli insinööritieteen opettaja Cambridgen yliopistossa. Douglas oli vanhin perheen kolmesta pojasta ja ainoa, joka eli aikuisuuteen asti.
Hartree aloitti 1915 yliopisto-opinnot Cambridgen St John’s Collegessa. Ensimmäinen maailmansota katkaisi opinnot. Sodan aikana 1916–1918 hän kuului ryhmään, joka tutki ilmatorjunta-aseita. Hartree valmistui 1921 ja jatkoi väitöskirjaopintoihin. Tohtoriksi hän valmistui 1926.
Ura.
Hartree toimi 1924–1927 tutkijana St John’s Collegessa ja 1928–1929 Christ’s Collegessa. Manchesterin yliopiston sovelletun matematiikan professorina hän oli 1929–1937. Hartree vieraili vuonna 1933 MIT:ssä Vannevar Bushin luona, jossa hän pääsi käyttämään differentiaalianalysaattoria. Hartree sai koneen piirustukset ja rakensi Meccano-rakennussarjasta oman koneensa. Vain noin 20 puntaa maksanut kone oli suosuttu, ja siitä tehtiin useita kopioita ympäri Britanniaa.
Hartree toimi Manchesterissa 1937–1945 teoreettisen fysiikan professorina. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Yhdysvalloissa ENIAC-projektin parissa. Cambridgen yliopiston matemaattisen fysiikan professuurin Hartree sai 1946. Siinä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.
Cambridgessa Hartree kehitti järjestelmän itseytyvien kenttien arvioinnille. Menetelmä on useiden atomitason kaavojen pohjana. Sen yleisti venäläinen fyysikko Vladimir Fok, ja se tunnetaan Hartree–Fock-teoriana.
Lena Muhina

Jelena Vladimirovna (Lena) Muhina (21. marraskuuta 1924 Ufa, Neuvostoliitto – 5. elokuuta 1991 Moskova) oli neuvostoliittolainen nainen, joka eli Leningradissa piirityksen alkuajan 1941–1942, kunnes toukokuussa pääsi pakenemaan muun muassa taiteilija Vera Miljutinan avulla Laatokan Elämän tietä. Lena Muhina päätyi sukulaisten luo Gorkiin. Sittemmin Muhina toimi Moskovassa, Leningradissa, Jaroslavlissa ja Štšerbakovissa keramiikkataiteilijana ja teollisuustyöntekijänä. Muhina ei maininnut eläessään päiväkirjoista kellekään eikä puhunut piirityksestä.
Lena Muhina kirjoitti piirityksen aikana päiväkirjaa, jonka tuntematon henkilö on vienyt vuonna 1962 Neuvostoliiton valtionarkistoon; itse asiassa päiväkirja alkaa jo toukokuussa 1941, jolloin Saksa ei ollut vielä hyökännyt Neuvostoliittoon. Päiväkirja on julkaistu venäjäksi nimellä "Блокадный дневник Лены Мухиной". Pauli Tapio on suomentanut teoksen nimellä "Piirityspäiväkirja". Teos kuvaa autenttisesti 16–17-vuotiaan tytön kokemuksia piiritysajalta. Teoksessa on myös Markku Kangaspuron esipuhe, joka asettaa aikakontekstin teokselle. Jälkipuheessa venäläiset tutkijat kertovat päiväkirjan löytymisestä ja Muhinan henkilöhistorian esiinkaivamisesta.
Katso myös.
Olaf Fønss

Olaf Holger Axel Fønss (17. lokakuuta 1882 Aarhus – 3. marraskuuta 1949 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Olaf Fønss syntyi koulun rehtorin perheeseen. Käytyään reaalikoulun ja kauppakoulun Aarhusissa hän opiskeli näyttelemistä Emmanuel Larsenin johdolla ja debytoi Dagmar-teatterissa vuonna 1903. Fønss työskenteli Dagmar-teatterissa vuoteen 1914, toimi sen jälkeen vierailevana näyttelijänä muun muassa Betty Nansenin teatterissa ja lopetti teatteriuransa Folketeatretissa vuonna 1932.
Fønss oli yksi tanskalaisen ja saksalaisen mykkäelokuvan suurimmista tähdistä. Hän aloitti Skandinavisk-Russisk Handelshusilla vuonna 1912 ja siirtyi seuraavana vuonna Nordisk Filmille, jossa hän esitti pääosia 30 elokuvassa. Niistä tunnetuimpia on yhtiön suurelokuva "Atlantis" vuodelta 1913. Vuonna 1916 Fønss siirtyi Deutsche Bioscopille, jossa hän teki kuusiosaisen "Homunculus"-sarjan. Valdemar Psilanderin kuoltua vuonna 1917 Fønss siirtyi tämän perustaman Dansk Filmin johtoon ja työskenteli vuosina 1917–1921 Dansk Astra Filmin taiteellisena johtajana.
1920-luvun alussa Fønss siirtyi jälleen Saksaan, jossa hän teki muun muassa elokuvat "Matka yöhön" ("Der Gang in die Nacht", 1920) ja "Unelmien temppeli" ("Das indische Grabmal", 1921). Vuonna 1925 hän näytteli pääosaa Nordiskin suurelokuvassa "Taiteilijakohtaloita" ("Fra Piazza del Popolo"). 1920-luvun lopulta lähtien Fønss toimi kirjailijana, elokuvatarkastajana ja erilaisissa luottamustehtävissä.
Olaf Fønssin veljiä olivat oopperalaulaja Johannes Fønss ja näyttelijä Aage Fønss. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Thilda Elisabeth Lilja Johnsen (Jonsson) Fønss. Kirjailija ja toimittaja Palle Fønss, ohjaaja Mogens Fønss ja näyttelijä Tove Fønss olivat hänen lapsiaan.
Sotapäiväkirja vuodelta 1944

Sotapäiväkirja vuodelta 1944 on Suomessa toimineen Saksan yhteyshenkilön, jalkaväenkenraali Waldemar Erfurthin sotapäiväkirja vuodelta 1944. Kirjan ensimmäisen painoksen on julkaissut WSOY vuonna 1954. Päiväkirjan on suomentanut Eino E. Suolahti, ja sen termistön on tarkistanut kapteeni Tauno Kuosa. Toinen painos ilmestyi 2014 Docendon kustantamana, ja eversti Pekka Visuri on kirjoittanut siihen johdannon ja toimittanut liitteet, neljä karttaa. Päiväkirja kattaa ajanjakson 1. tammikuuta – 13. syyskuuta 1944. Viimeisen merkinnän Erfurth teki kuljetuslaiva "Lapplandilla", joka vei hänet pois Suomesta.
Erfurth kirjoitti vuonna 1954 ilmestyneen päiväkirjan johdannoksi alkusanat. Vuonna 2014 ilmestyneeseen laitokseen on Visuri suomentanut tekstin siltä osin uudelleen. Muuten teksti on eri painoksissa sama. Lopussa on henkilöhakemisto, jota on tarkistettu.
Erfurthin arkistoidut sotapäiväkirjat kattavat kokonaisuudessaan vuodet 1941–1944. Kolmen ensimmäisen sotavuoden päiväkirjat on sittemmin julkaistu suomeksi teoksissa "Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941" (Docendo 2017) ja "Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943" (Docendo, 2018), jotka on suomentanut ja toimittanut Pekka Visuri. Kaikkineen 1087 sivua käsittävä käsikirjoitus on arkistoitu Sota-arkistoon.
Bad Blood Rising

Bad Blood Rising on Santa Cruzin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2017.
Albumi seuraa tyylillään yhtyeen edellistä albumia olemalla raskaampi kuin yhtyeen esikoisalbumi "Screaming for Adrenaline".
Hydroksipivalyylihydroksipivalaatti

Hydroksipivalyylihydroksipivalaatti eli hydroksipivaalihapon neopentyyliglykoliesteri (C10H20O4) on alifaattisiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään monomeerinä polymeerien valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa hydroksipivalyylihydroksipivalaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta hyvin poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa. Hydroksipivalyylihydroksipivalaatin primääriset alkoholiryhmät reagoivat alkoholeille tyypillisesti, muodostaen esimerkiksi estereitä karboksyylihappojen kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Hydroksipivalyylihydroksipivalaattia voidaan valmistaa esteröimällä neopentyyliglykolia hydroksipivaalihapon kanssa. Toinen hyvin yleisesti käytetty tapa on hydroksipivaldehydin Tishchenko-reaktio. Tämä reaktio tapahtuu 80–130 °C:n lämpötilassa maa-alkalimetallihydroksidien tai alumiinialkoksidien toimiessa emäksisinä katalyytteinä. Hydroksipivalyylihydroksipivalaattia käytetään monomeerina valmistettaessa polyestereitä ja polyuretaaneja. Monomeeri parantaa polymeerien säänkestoa ja joustavuutta sekä alentaa polymeerin lasisiirtymäpistettä. Hydroksipivalyylihydroksipivalaatista valmistettuja polymeerejä käytetään erityisesti autoteollisuudessa ja pinnoitteiden valmistukseen.
Multivariable Calculus, Linear Algebra, and Differential Equations

Multivariable Calculus, Linear Algebra, and Differential Equations on Stanley I. Grossmanin kirja matematiikasta. Kirjaa käytetään oppikirjana teknillisessä koulutuksessa.
Nimensä mukaisesti sisältönä ovat differentiaali- ja integraalilaskenta, lineaarialgebra ja differentiaaliyhtälöt.
Kilchberg (Basel-Landschaft)

Kilchberg on kunta Sveitsissä Basel-Landschaftin kantonissa. Kunnassa oli vuoden 2016 lopulla 157 vakinaista asukasta.
Maantiede.
Kilchberg sijaitsee Eibachjoen länsirannalla, vajaat kymmenen kilometriä Oltenin kaupungista pohjoiseen.
Liikenneyhteydet.
Kilchberg sijaitsee syrjässä valtaväyliltä. Baselista Olteniin johtavalla rautatiellä sijaitseva Hauensteinin rautatietunneli alittaa kylän.
Kai Häggman

Kai Allan Häggman (20. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija. Hän toimii Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina. Hän on kirjoittanut muun muassa WSOY:n ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikit ja päätoimittanut "Suomalaisen arjen historia" -kirjasarjan.
Ura.
Häggman valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi 1987 ja Suomen ja Skandinavian historian tohtoriksi 1994. Hänen väitöskirjansa "Perheen vuosisata" käsittelee perheen ihannetta ja sivistyneistön elämäntapaa 1800-luvun Suomessa.
Häggman toimi 1988–1992 tutkijana Suomen Akatemiassa, 1992–1995 Renvall-instituutissa ja 1996–1997 Kansaneläkelaitoksella. Vuonna 1998 hän aloitti Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosenttina.
Häggman oli 1998–2003 WSOY:n historiankirjoittaja. Hän julkaisi tuona aikana kaksiosaisen WSOY:n 125-vuotishistorian. Siitä hän sai Lauri Jäntin säätiön erityismaininnan. Vuosina 2004–2007 Häggman oli päätoimittamassa "Suomalaisen arjen historia" -kirjasarjaa. Hänet palkittiin siitä vuonna 2008 n tunnustuspalkinnolla.
Suomalaista kustannustoimintaa ja kirjakauppaa 1800-luvulta 2000-luvulle käsitteli Häggmanin vuonna 2008 julkaistu teos "Paras tawara maailmassa". Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran historiikkia hän kirjoitti 2008–2014. Historiikki julkaistiin kahdessa osassa (2012 ja 2014). Ensimmäisestä osasta "Sanojen talossa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1890-luvulta talvisotaan" hän oli ehdokkaana Kanava-tietokirjatunnustuspalkintoon. Häggman aloitti vuonna 2015 Suomen kirjailijaliiton historiankirjoittajana. Samana vuonna hänet palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnolla.
Internet Research Agency

Internet Research Agency (lyh. IRA; tunnetaan myös nimellä Pietarin trollitehdas) oli Pietarissa toimiva venäläinen yhtiö, jonka ”Putinin kokkina” tunnettu Jevgeni Prigožin perusti vuonna 2013. Yhtiöllä oli kytköksiä Kremliin. Yhtiön tehtävänä oli levittää Kremlin propagandaa ja väärennettyjä uutisia. IRA lakkautettiin 1. heinäkuuta 2023 Wagner-ryhmän kapinan johdosta.
Toiminta.
Yhdysvalloissa.
IRA osti Yhdysvaltain vuoden 2016 presidentinvaalien aikaan mainostilaa Facebookissa. Mainokset pyrkivät lietsomaan eripuraa yhdysvaltalaisten äänestäjien keskuuteen muun muassa vertaamalla Hillary Clintonia Saatanaan, mainostamalla Donald Trumpin kampanjatilaisuuksia, esittämällä Bernie Sandersia seksuaalivähemmistöjen puolestapuhujana ja kutsumalla ihmisiä Donald Trumpin vastaisiin mielenosoituksiin tämän voiton varmistuttua. Yhtiö oli myös perustanut Twitteriin lähes 4 000 tiliä, joilla kommentoitiin tai jaettiin sisältöä koskien Yhdysvaltain vuoden 2016 presidentinvaaleja.
Britanniassa.
IRA:N epäillään levittäneen valheellisia uutisia myös Britannian Brexit-kansanäänestyksen aikaan vuonna 2016.
Afrikassa.
IRA:han liittyvää trollausta havaittiin Länsi-Afrikassa Ghanan pääkaupungissa Accrassa, jossa toimi vuoteen 2020 asti trolliryhmä nimeltä "Eliminating Barriers for the Liberation of Africa" (EBLA). Ryhmällä oli myös toimisto Lagosissa, Nigeriassa. Toiminta on keskittynyt lähes kokonaan rotukysymyksiin Yhdysvalloissa. Ne ovat pyrkineet edistämään mustaihoisten voimaannuttamista, suunnaten usein vihaa valkoihoisia yhdysvaltalaisia kohtaan. Asiantuntijoiden mukaan tavoitteena on ollut Venäjän disinformaatiokampanjoiden kaltainen toiminta, lietsoa yhdysvaltalaisten keskuudessa olevaa jakautuneisuutta ja provosoida sosiaalista levottomuutta.
Atypical

Atypical on Robia Rashidin luoma yhdysvaltalainen komediasarja, jonka koko ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin tilausvideopalvelu Netflixissä 11. elokuuta 2017. Sarja keskittyy 18-vuotiaan Sam Gardnerin elämään, jolla on autismi. Sarjan pääosissa ovat Jennifer Jason Leigh, Keir Gilchrist, Brigette Lundy-Paine, Amy Okuda ja Michael Rapaport.
Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin 7. syyskuuta 2018 ja kolmas 1. marraskuuta 2019. Neljäs ja samalla viimeinen kausi julkaistiin 9. heinäkuuta 2021.
Juoni.
Sam Gardner, 18-vuotias connecticutilainen autisti, ilmoittaa haluavansa aloittaa seurustelun. Hänen isänsä Doug on kamppaillut yhteyden saamisen Samiin ja on innoissaan, kun Sam lähestyy häntä neuvonantajana. Sam ymmärtää asiat väärin, ja ihastuukin terapeuttiinsa Juliaan. Hän kuitenkin aikoo etsiä ensin harjoitustyttöystävän, jotta osaa toimia Julian kanssa oikein.
Äiti Elsa on tottunut suojelemaan Samia, ja huomatessaan Samin itsenäistyneen hän joutuu kamppailuun itsensä kanssa. Yöllä baarissa kavereidensa kanssa hän tapaa baarimikon ja aloittaa suhteen tämän kanssa. Samin nuorempi sisko, Casey, rikkoo kentän ennätyksen juoksussa, ja saa urheilustipendin arvostettuun lukioon. Vaikka hän haluaisi mennä kouluun, hän on huolissaan siitä miten Sam pärjää ilman häntä.
Lee Tae-yong

Lee Tae-yong (, s. 1. heinäkuuta 1995 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen artisti. Hän harjoitteli osana ”SM Rookies” -nimistä ryhmää ennen kuin hän debytoi johtajana ja räppärinä korealaisessa yhtyeessä NCT U (1. huhtikuuta 2016) ja myöhemmin hän debytoi johtajana ja räppärinä myös yhtyeen toiseen sub-unittiin NCT 127 (7. heinäkuuta 2016). Hän toimii myös yhtyeen kasvoina, visuaalisena vahvistuksena, sivulaulajana ja päätanssijana. Hän toimii myös koko 23-jäsenisen NCT:n johtajana.
Ura.
Ennen SM Entertainmentiin liittyimistä Lee opiskeli eteläkorealaisessa taidekoulussa ”SOPA” (Seoul School of Performing Arts). SM Entertainment tarjosi hänelle harjoittelupaikkaa kyseisen koulun pihalla. Liityttyään SM Entertainmentiin hänestä tuli pian osa SM Rookies -projektia.
Yksityiselämä.
Lee on opiskellut koulussa Seoul School of Performing Arts (SOPA). Hänellä on sisko.
Mark Lee (rap-artisti)

Mark Lee (s. 2. elokuuta 1999 Vancouver, Kanada) on kanadalainen rap-artisti. Hän on nuoresta asti ollut mukana levy-yhtiö SM Entertainmentin projektissa "SM Rookies". SM Rookieissa Lee oli neljä vuotta, kunnes hän debytoi räppärinä yhtyeessä NCT U (1. huhtikuuta 2016). Myöhemmin hän debytoi myös alaryhmässä NCT 127 (7. heinäkuuta 2016) ja viimeisimpänä hän debytoi johtajana kolmanteen alaryhmään NCT Dream (24. elokuuta 2016). Lee on NCT:n ainoa jäsen, joka on debytoinut kolmessa alaryhmässä jotka ovat NCT 127, NCT Dream ja NCT U. Hän oli yksi ensimmäisistä NCT:n ulkomaisista jäsenistä.
Ura.
Lee valittiin SM Rookieihin Kanadassa pidettävässä koe-eesiintymisessä vuonna 2013. Kun Lee oli valittu yhdeksi SM Rookieista, hän muutti Etelä-Koreaan erittäin nuorena treenaamaan K-Idoliksi. Kolmen vuoden harjoittelun jälkeen Lee teki debyyttinsä ja on tähän mennessä debytoinut kolmessa eri sub-unitissa (NCT U, NCT 127 ja NCT Dream).
Lee on tehnyt myös yhteistyössä musiikkia EXO:n Xiumin:in ([STATION 시우민 X 마크 'Young &amp; Free']) ja Park Jae-Jung:in ([STATION 박재정 X 마크 'Lemonade Love'] ) kanssa.
Mark on toiminut vuodesta 2019 lähtien K-pop ryhmä SuperM:n jäsenenä.
Park Ji-sung (laulaja)

Park Ji-sung (, s. 5. helmikuuta Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen artisti. Hän debytoi yhtyeen NCT sub-unitissa NCT Dream (24. elokuuta 2016), jota ennen hän oli osa SM Rookies-projektia. Hän on tunnettu tanssityylistään "popping" ja "locking". Park on NCT:n nuorin jäsen.
Anita Rubin

Anita Rubin (31. lokakuuta 1952 Helsinki – 2. huhtikuuta 2015 Turku) oli suomalainen tulevaisuudentutkija, jonka erityisalue oli nuorten tulevaisuuskuvat. Hän kuului alan uranuurtajiin Suomessa.
Tutkimustoiminta.
Rubin toimi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran pääsihteerinä vuosina 1988–1989 ja oli World Futures Studies Federation:in hallituksen jäsen vuosina 1997–2000 ja myöhemmin vuodesta 2003 lähtien. Hän toimi pääasiallisesti Turun yliopiston Tulevaisuuden tutkimuskeskuksen alaisuudessa. Hänelle myönnettiin työstään esimerkiksi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran ensimmäinen Tulevaisuuspalkinto vuonna 1990 sekä Rooman Klubin perustajan Aurelio Peccein mukaan nimetty Aurelio Peccei Prize vuonna 2002. Tämä palkinto myönnetään ihmisille jotka ovat sitoutuneet jättämään jälkipolville paremman maailman.
Teemat.
Tutkijana Anita Rubin keskittyi erityisesti suomalaisten nuorten tulevaisuudenkuviin. Yksi merkittävä löytö oli nuorten tulevaisuudenkuvien huomattava jakautuneisuus, jossa nuorten omaa tulevaisuuttaan ja maailman tulevaisuutta koskevilla mielikuvilla ei enää ole yhteyttä toisiinsa.
Jung Jaehyun

Jaehyun (; oik. Jeong Yun-o, ; synt. Jeong Jae-hyun, ; s. 14. helmikuuta 1997 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen artisti. Jaehyun kuuluu yhtyeen NCT kahteen sub-unittiin NCT U ja NCT 127. Hän oli ennen debytointiaan osa "SM Rookies" projektia. 
Ura.
Ennen kuin Jaehyun liitettiin sub-unittiin NCT U hän asui ja opiskeli Yhdysvalloissa neljä vuotta.
Jerome Powell

Jerome Hayden Powell (s. 4. helmikuuta 1953 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen juristi. Barack Obama nimitti hänet Yhdysvaltojen keskuspankin johtokunnan jäseneksi vuonna 2012, ja 2. marraskuuta 2017 Donald Trump nimitti hänet keskuspankin pääjohtajaksi. Trumpin seuraaja, Joe Biden, nimitti Powellin jatkokaudelle marraskuussa 2021.
Aikaisemmin Powell on toiminut juristina sekä työskennellyt Dillon, Read &amp; Co. -nimisessä investointipankissa.
Powell on puoluekannaltaan republikaani. Hänellä on useiden miljoonien dollarien omaisuus. Hän on ollut sijoitusyhtiö Carlyle Groupin osakas.
Synapsi (ainejärjestö)

Synapsi ry on Turun yliopiston biologian ja maantieteen opiskelijoiden ainejärjestö, joka on perustettu vuonna 1962. Ainejärjestön tarkoituksena on valvoa biologian ja maantieteen opiskelijoiden etuja Turun yliopiston sisällä sekä pitää yhteyttä vastaavien alojen muihin suomalaisiin ja ulkomaalaisiin järjestöihin. Lisäksi Synapsi järjestää jäsenistölleen erilaisia tapahtumia ja monia akateemisia perinteitä, kuten bileitä, rastikierroksia, saunailtoja, lautapeli-iltoja, vuosijuhlia ja sitsejä.
Turun yliopiston biologian ja maantieteen opiskelijoiden opintosuuntayhdistyksestä eli ainejärjestöstä käytiin ensimmäinen kokous 18.10.1962 kolmannen ja neljännen vuosikurssin opiskelijoiden aloitteesta. Alustuksen yhdistyksen tarpeellisuudesta esitti Pauli Bagge, josta tuli myös yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Ensimmäisessä hallituksessa istui myös muun muassa Matti Seppälä ja Lasse Velmala. Perustamiskokouksen puheenjohtajana toimi Petter Portin ja sihteerinä Sirpa Similä.
Synapsin nimi kuvaa sen tehtävää biologian ja maantieteen opiskelijoiden välisenä yhdyssiteenä, minkä lisäksi nimen valitsemiseen vaikutti alkusointu Helsingin yliopiston Symbioosin ja Oulun yliopiston Syntaksiksen kanssa. Nimestä järjestettiin kuitenkin äänestys 18.11.1962, jossa Synapsi voitti 28 äänellä. Toiseksi äänestyksessä tuli Popula 10 äänellä ja kolmanneksi Reviiri 8 äänellä.
Yhdistyksen logossa on maailmankartan päälle asetettu hämähäkki, mikä kuvaa jäsenistön pääaineita. Synapsin opiskelijahaalarit ovat metsänvihreät, joskin varsinkin vanhemmissa haalareissa sävy vaihtelee aloitusvuoden mukaan.
Keväällä 1972 osa Turun yliopiston maantieteen opiskelijoista perusti oman ainejärjestönsä, jonka nimeksi tuli Globus ry. Uusi maantieteen opiskelijoiden yhdistys kuitenkin lakkautettiin jo keväällä 1974. Tästä eripurasta huolimatta Synapsi säilyi myös noina vuosina maantieteilijöiden yhdistyksenä. Myös 1980-luvun alussa koettiin ongelmia, kun biologien ja maantietelijöiden välillä syntyi eripuraa liittyen Vappusumppuun ja siihen käytettyjen resurssien epäsuhdasta. Tuolloin osa biologian opiskelijoista halusi maantieteilijät ulos Synapsista, ja vastaavasti osa maantietelijöistä halusi perustaa oman yhdistyksensä, jota ei kuitenkaan koskaan syntynyt ja maantieteilijät pysyivät Synapsissa.
Synapsin järjestämä Vappusumppu on yhä jokavuotinen perinne. Vappusumppu -lastentapahtuma järjestetään joka vuosi vappupäivänä 1.5. ensimmäisen vuoden opiskelijoiden eli pilttien yhteistyönä.
Holsti (Jyväskylä)

Holsti on asuinalue ja tilastollinen pienalue Jyväskylässä Lohikosken kaupunginosan kaakkoisosassa, seututien 637 itäpuolella. Virallinen pienalue kattaa myös Kyyhkysenmäen asuinalueen. Vuoden 2020 lopussa Holstin väkiluku oli 665. Alueen rakennuskanta koostuu kerros-, rivi- ja pientaloista. Holstissa on apteekki, ja lähettyvillä sijaitsee muun muassa Tourulan Minimani ja Seppälän alueen palvelut.
Historiaa.
1920- ja 1930-luvuilla Holstin alueelle rakennettiin puisia omakotitaloja Kankaan tehtaiden työläisille. Holstiin rakennettiin kerrostaloja enimmäkseen 1960- ja 1970-luvuilla, mutta myös 1980-luvun puolella. 1980–1990-luvuilla alueelle rakennettiin paljon rivi- ja pientaloja. Myös 2000- ja 2010-lukujen aikana Holstiin on tehty hieman täydennysrakentamista.
Delfiinipuut

Delfiinipuut ("Pleiomeris") on heimojen tulkinnasta riippuen joko esikkokasvien (Primulaceae) heimon Myrsinoideae-alaheimoon tai myrsinekasvien eli myrsikkikasvien (Myrsinaceae) heimoon kuuluva yksilajinen kasvisuku. Sukuun kuuluu vain laji delfiinipuu ("Pleiomeris canariensis").
Humalapyökit

Humalapyökit ("Ostrya") on koivukasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kahdeksan lajia. Niistä esiintyy Euroopassa yksi: euroopanhumalapyökki eteläisessä Euroopassa.
Nahkamispelit

Nahkamispelit eli nisperot ("Eriobotrya") on ruusukasvisuku, johon kuuluu 35 lajia. Sen alkuperäinen esiintymisalue sijaitsee Itä-Aasiassa. Suku voidaan yhdistää napanahakkeihin ("Rhaphiolepis"). Japaninmispeliä viljellään hedelmäpuuna.
Kärsimyskruunut

Kärsimyskruunut ("Paliurus") on paatsamakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on viisi lajia. Niistä esiintyy Euroopassa yksi: kärsimyskruunu ("Paliurus spina-christi") etelä- ja kaakkoisosassa. Neljä muuta lajia esiintyvät Kiinassa, "Paliurus ramosissimus" myös muissa itäisen Aasian maissa.
Siipipähkinät

Siipipähkinät ("Pterocarya") on jalopähkinäkasveihin kuuluva suku. Siinä on kuusi lajia, joita kasvaa Aasiassa lauhkealla ja trooppisella alueella, Turkista Vietnamiin ja Japaniin. Kaksi lajia tunnetaan koristepuuna: kaukasian- ja japaninsiipipähkinä. Suomessa japaninsiipipähkinästä on yksittäisiä havaintoja viljelykarkulaisena.
Mulperiot

Mulperiot ("Maclura") on mulperikasveihin kuuluva kasvisuku. Siinä on kymmenen lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Amerikassa, Itä-Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Australiassa. Värimulperiota ja keltamulperiota käytetään värikasvina.
Rakkopuut

Rakkopuut ("Koelreuteria") on saippuamarjakasveihin kuuluva kasvisuku. Siinä on kolme lajia, joita kasvaa alkuperäisenä Kiinassa ja Koreassa. Suku on nimetty saksalaisen kasvitieteilijän Joseph Gottlieb Kölreuterin (1733–1806) mukaan.
Juudaksenpuut

Juudaksenpuut ("Cercis") on hernekasveihin kuuluva suku. Siinä on kymmenen lajia, joita esiintyy Etelä-Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa lauhkealla tai subtrooppisella alueella. Amerikanjuudaksenpuuta sekä palestiinanjuudaksenpuuta kasvatetaan bonsaina ja maustekasvina.
Kolibripähkinät

Kolibripähkinät ("Oreomunnea") on jalopähkinäkasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on neljä lajia. Niitä kasvaa luonnonvaraisena Keski-Amerikassa Etelä-Meksikosta Kolumbiaan.
Papavit

Papavit ("Asimina") on annoonakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on yhdeksän lajia. Papaveja esiintyy Pohjois-Amerikassa itäisessä osassa Yhdysvaltoja ja Kanadaa. Lajeista metsäpapavia viljellään hedelmäpuuna.
Piikkivihmat

Piikkivihmat ("Calicotome") on hernekasveihin kuuluva suku. Siinä on viisi lajia. Ne ovat läheistä sukua virpivihmoille eli vihmoille ("Cytisus"). Euroopassa esiintyy kolme lajia Välimeren seudulla: "Calicotome infesta", "Calicotome spinosa" ja "Calicotome villosa".
Herttahortensiat

Herttahortensiat ("Schizophragma") on hortensiakasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen on aiemmin luokiteltu yhdeksän lajia. Herttahortensiat luokitellaan nykyään osaksi hortensioiden ("Hydrangea") sukua. Herttahortensioihin on sijoitettu muun muassa koristepensaana ja -köynnöksenä kasvatettu, Japanissa ja Koreassa luonnonvarainen laji herttahortensia ("Schizophragma hydrangeoides" eli "Hydrangea hydrangeoides").
Akebiat

Akebiat ("Akebia") on akebiakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on viisi lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Kiinassa, Koreassa ja Japanissa. Rinneakebiaa ja laaksoakebiaa kasvatetaan koristeköynnöksenä.
Pastorinpensaat

Pastorinpensaat ("Sibiraea") on ruusukasveihin kuuluva kasvisuku. Siinä on neljä lajia. Pastorinpensasta ("Sibiraea laevigata") käytetään koristepensaana.
Nummikanervat

Nummikanervat ("Daboecia") on kanervakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on vain kaksi lajia. Nummikanervat ovat kellokanervien ja kanervien lähisukuisia matalia pensaita. Niitä kasvatetaan koristekasvina. Azoriennummikanerva esiintyy luonnonvaraisena Azorien saarilla ja irlanninnummikanerva esiintyy läntisimmän Euroopan maissa: Irlanti, Ranska, Espanja ja Portugali.
Roseepippurit

Roseepippurit ("Schinus") on sumakkikasveihin kuuluva kasvisuku. Roseepippureita on 33 lajia, jotka kaikki esiintyvät alun perin Etelä-Amerikassa. Sukuun sisältyy muutama maustekasvi, esimerkiksi perunroseepippuri.
Limopuut

Limopuut ("Zanthoxylum") on ruutakasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen sisältyy 228 lajia puita ja pensaita. Limopuilla on pantrooppinen ja -subtrooppinen levinneisyys, joka yltää Pohjois-Amerikassa ja Kiinassa myös lauhkealle ilmastovyöhykkeelle.
Käyttö.
Karibianlimopuusta käytetään puuainesta. Pippurilimopuu tunnetaan maustekasvina.
Inkiväärit

Inkiväärit ("Zingiber") on inkiväärikasveihin kuuluva kasvisuku ja myös inkiväärikasvien heimon tyyppisuku. Inkiväärejä on 198 lajia. Niiden luontainen levinneisyysalue on trooppisessa Aasiassa. Tunnetuin laji on Intiasta kotoisin oleva mausteinkivääri.
Code Vein

Code Vein () on Bandai Namcon kehittämä ja julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Pelin ilmoitettiin julkaistavan 28. syyskuuta 2018, mutta lykättiin myöhemmin vuodelle 2019. 
Pelin kehittämisessä on mukana "God Eater" -sarjan kehittäjiä kuten Hiroshi Yoshimura.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
The Waste Tide

Jättömaa (荒潮) on kiinalaisen Chen Qiufanin tieteisromaani, joka on voittanut Xingyun-palkinnon.
Kirja sijoittuu lähitulevaisuuteen dystopiseen Kiinaan.
Englanninkielisen käännöksen "The Waste Tide" on tehnyt Ken Liu.
Egyptin sulttaanikunta

 
Egyptin sulttaanikunta () oli lyhytkestoinen Britannian protektoraatti Egyptin alueella, joka oli olemassa vuosien 1914 ja 1922 välillä. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana marraskuussa 1914 Britannia julisti sodan Osmanien valtakunnalle ja saman vuoden joulukuussa julisti protektoraatin Egyptin alueelle. Silloinen varakuningas Abbas II syöstiin vallasta ja tilalle tuli hänen setänsä Hussein Kamel, jonka arvonimeksi tuli sulttaani. Kamel kuoli 9. lokakuuta 1917, jonka jälkeen valtaistuimelle astui hänen veljensä Fuad I. Egypti julistautui itsenäiseksi kuningaskunnaksi 28. helmikuuta 1922, mutta Britannia jatkoi Egyptin tietyistä poliittisista asioista päättämisestä vielä tämän jälkeenkin.
Sulunperä

Sulunperä on Jyväskylän 65. kaupunginosa Jyskän pohjoispuolella. Virallisen kaupunginosan alue on pääosin asumatonta metsää, lukuun ottamatta varsinaista Sulunperän teollisuusaluetta ja pohjoisosassa Laukaan rajalla Vihtiälän lähellä sijaitsevaa maaseutuasutusta. Haapalammen länsirannalla on myös hieman omakotiasutusta. Vuoteen 2009 asti Sulunperä kuului Jyväskylän maalaiskuntaan.
Ympäristö.
Sulunperän teollisuusalueen lähistöllä on kaksi lampea: Asmalampi ja Haapalampi. Viralliseen kaupunginosaan kuuluu myös Saanijärvi ja Luhtalampi sekä osa Vääräjärvestä ja Kivilammesta.
Tikka-Mannila

Tikka-Mannila on Jyväskylän 61. kaupunginosa Tikkakosken eteläpuolella. Tikka-Mannila on myös osittain kaupunginosan alueella sijaitseva kylä, jonka nelostien itäpuolinen osa kuuluu Kuukanpään kaupunginosaan. Virallinen Tikka-Mannilaksi nimetty kaupunginosa kattaa myös Tikkakoskentien eteläpuolisen osan Tikkakoskesta, mukaan lukien Liinalammin, Kummunmäen ja Tunnelinmäen asuinalueet. Vuoteen 2009 asti Tikka-Mannila kuului Jyväskylän maalaiskuntaan.
Tikka-Mannila oli yksi Jyväskylän rekisterikylistä, johon kuului myös suurin osa Tikkakosken taajamasta. Rekisterikylän vanhempi nimi on "Saarijärvi".
Historiaa.
Alkuperäinen alueen asutusnimi on voinut olla "Mannila", sillä sukunimi Manninen on esiintynyt alueella ainakin vuodesta 1585 alkaen. Myöhemmin alueella tavattiin myös sukunimeä Tikka, ja alueella esiintyvien sukunimien pohjalta syntyi nykyinen nimi Tikka-Mannila. Talonnimenä Tikka-Mannila on ollut käytössä ainakin jo ennen 1620-lukua.
Tikka-Mannila ja muut Jyväskylän seudun kylät kuuluivat Laukaan kirkkopitäjän Jyväskylän kappeliseurakuntaan vuoteen 1856 asti, jolloin kappeliseurakunta itsenäistyi.
Tikkakosken taajama alkoi kehittyä 1900-luvun alussa samannimisen yhtiön toiminnan ympärille. Suurin osa taajamasta muodostui Tikka-Mannilan kylän alueelle, mutta asutus levisi myöhemmin myös Korttajärven rekisterikylän puolelle. 1920-luvulla myöhemmän Tikkakosken keskustan ja Liinalammin alueet kuuluivat Tikka-Mannilan kantatalolle, jolle kuului tuolloin 2 630 hehtaaria maata. Talo jakautui uudeksi Tikka-Mannilan tilaksi ja Tikan tilaksi vuonna 1929 omistajien avioeron jälkeen. Tikka-Mannilan tilasta alettiin erottaa uusia pienempiä tiloja 1930-luvulla.
Tikka-Mannilasta tuli osa Jyväskylän kaupunkia vuonna 2009, kun Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin.
Palvelut.
Liinalammin päiväkotikoulu sijaitsee virallisen kaupunginosan alueella. Lähistöllä on myös Tikkakosken lentoasema.
Kuikka (Jyväskylä)

Kuikka on kylä ja Jyväskylän 60. kaupunginosa, joka sijaitsee Tikkakosken taajaman lounaispuolella. Luoteessa kaupunginosa rajautuu Uuraisten kuntaan. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Kuikka kuului Jyväskylän maalaiskuntaan.
Kuikassa sijaitsee muun muassa Ränssin kievari sekä Kuikan tanssilava. Aikaisemmin kylässä oli myös oma koulu, joka toimii nykyään kylätalona.
Vuoden 2010 joulukuun tilastojen mukaan Kuikassa oli 270 asukasta. Asutus on pääosin nauhamaista tienvarsiasutusta.
Aluejako.
Jyväskylän kaupungin tilastollisessa aluejaossa Kuikka on pienalue osana Tikkakoski-Nyrölän suuraluetta. Kaupunginosajaossa Kuikkaan kuuluu myös varsinaisen Kuikan länsipuolinen Sikomäen alue, joka tilastollisessa aluejaossa kuuluu Nyrölän pienalueeseen.
Kuikka ei ole ollut virallinen rekisterikylä, vaan sijaitsee Korttajärven rekisterikylän alueella, joka kattaa myös Puuppolan ja Hiekkapohjan. Sikomäen alue puolestaan sijaitsee Nyrölän kylän alueella.
Historiaa.
Myöhempi Korttajärven rekisterikylän alue, johon Kuikkakin kuuluu, oli 1500-luvulle saakka asumatonta erämaata. Varhaisin tieto asutuksesta on vuodelta 1566, jolloin luultavasti Hauholta muuttanut Pekka Puupponen mainitaan asukkaana Korttajärven erämaalla, joka kuului eräälle Längelmäen (silloisen Kulsialan hallintopitäjän) Tunkelon talolliselle. Kuikan kantatalo syntyi vuonna 1589, kun se erotettiin Puuppolan talosta tämän isännän pojalle, Eerik Puupposelle. Talo on ilmeisesti jo tällöin sijainnut nykyisen Kuikan seudulla Heinosen pohjoisrannalla. Talo oli 1640-luvulla jonkin aikaa autiona, kunnes sen asutti uudelleen savolaislähtöinen Kuikan suku, joilta talo sai myöhemmän nimensä. Isäntäsuku vaihtui jälleen 1660-luvun loppupuolella ja talo jakautui ensimmäisen kerran kahtia vuonna 1740.
Palvelut.
Kuikkaa lähimmät julkiset ja yksityiset palvelut sijaitsevat pääosin Tikkakoskella. Kuikassa on oma vesiosuuskunta, johon kuuluu myös Nyrölän ja Uuraisten Oikarinperän taloja.
Koulu.
Kuikan koulu perustettiin kansakouluna vuonna 1904. Aluksi piirissä toimi vain yläkoulu, mutta alakoulun toiminta alkoi vuonna 1936. Koulurakennusta laajennettiin vuonna 1954. Jyväskylän maalaiskunnan kansakoulut muutettiin peruskouluiksi vuonna 1973, jonka jälkeen Kuikan koulu oli toiminnassa vuoteen 2004 asti. Lakkautetun koulun oppilaat siirrettiin Luonetjärven ja Nyrölän kouluihin. Koulurakennusta käytetään nykyään kylätalona.
Kuukanpää

Kuukanpää on Jyväskylän 63. kaupunginosa kaupungin pohjoisosassa, Tikkakosken ja valtatien 4 itäpuolisella alueella. Virallisen kaupunginosan alue on Tikka-Mannilan ja Jylhänperän välistä maaseutua.
Kirkonmäki (Korpilahti)

Kirkonmäki on Jyväskylän 80. kaupunginosa entisen Korpilahden kunnan alueella. Kaupunginosa on Korpilahden kirkonkylän ydinaluetta, jossa sijaitsee muun muassa kirkko, Korpilahden yhtenäiskoulu ja Korpilahden kirjasto.
Tilastollisessa aluejaossa Kirkonmäki kuuluu kirkonkylän alueeseen, jossa kaupunginosaa vastaa täysin pienalue nimeltään Kirkkolahti. Kirkonmäen ja Tähtiniemen välissä on samanniminen Päijänteen lahti.
Kotamäki (Korpilahti)

Kotamäki on Jyväskylän 84. kaupunginosa entisen Korpilahden kunnan alueella. Se on osa Korpilahden kirkonkylää ja sijaitsee Kirkonmäen pohjoispuolella, valtatien 9 luoteispuolella. Kaupunginosa koostuu Kotamäen, Tissolanmäen, Vesitorninmäen ja Kokkomäen asuinalueista.