tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luonnollinen monopoli

Luonnollinen monopoli on tilanne, jossa taloudellisesti tehokkain tila saavutetaan yhdellä ainoalla tuottajalla. Yleensä usean tuottajan kilpailutilanne saa aikaan monopolia tehokkaamman talouden tilan. Luonnollisen monopolin tapauksessa syynä monopolin tehokkuuteen on usein skaalaetu, josta seuraa uusien yritysten korkea kynnys tulla markkinoille. 
Jos markkinoiden koko on riittävän pieni, korkeat sisääntulokustannukset voivat toimia kiinteiden kustannusten tapaan syynä luonnolliselle monopolille. Tämän vuoksi rautateiden rakentaminen on yleensä monopoli tietyllä maantieteellisellä alueella. Korkeat sisääntulokustannukset selittävät myös sen, miksi asuinrakennuksiin ei rakenneta rinnakkaisia sähkö- ja vesijohtoverkkoja.
Verkostovaikutus voi myös olla syynä monopolin muodostumiselle. Tällöin tilannetta ei kuitenkaan kutsuta luonnolliseksi monopoliksi, koska syynä ei ole tuottajan kustannuskäyrä vaan kuluttajien saama positiivinen ulkoisvaikutus.
Monopolin sääntely.
Valtion sääntelystä vapaata markkinataloutta puolustavan Cato-instituutin tutkijan, professori Steve H. Hanken mukaan yksityiset monopolit ovat yleensä yhteiskunnallisesti tehokkaampia kuin julkiset, peräti kertoimella kaksi, mutta eräissä tapauksissa yksityisiä monopoleja on järkevää säännellä. Esimerkiksi vesihuoltoa yksityistettäessä voidaan järjestää huutokauppa, jossa halvimman vedenhinnan ja parhaan palvelutason yhdistelmän tarjoava yrittäjä saa toimen itselleen. Hanke käy läpi erilaisia sääntelyratkaisuja eri tilanteisiin.
Kuvasuhde

Kuvasuhteella tarkoitetaan kuvan leveyden suhdetta kuvan korkeuteen. Etenkin graafisessa tuotannossa vastaava käsite on formaatti. Puhutaan esimerkiksi L-mallisesta kirjasta (matala suhteessa leveyteen) tai kapeasta kirjasta (korkea suhteessa leveyteen), jolloin vakioina ovat A- ja B-sarjan standardit.
Elokuvissa, valokuvauksessa ja näyttölaitteissa on käytetty muun muassa seuraavia kuvasuhteita:
Nimitystä "laajakangas" tai "laajakuva" käytetään elokuva-, TV- ja videoyhteyksissä kaikista kuvasuhteista, jotka ovat leveämpiä kuin 1,37:1.
Televisio-ohjelmien ja elokuvien levityksessä kuvasuhdetta saatetaan mukauttaa. Esimerkiksi 2,39:1-kuvasuhteen laajakangaselokuva voidaan julkaista sellaisessa muodossa, että se täyttää televisioruudun (4:3 tai 16:9) kokonaan ("kuvaruutukavennus"). Muokkaus suoritetaan jättämällä kuva-alasta vasen ja oikea reuna pois ja mahdollisesti panoroimalla tapahtumien mukaan ("pan and scan"), tai joissakin tapauksissa avaamalla ylä- ja alamaski, niin että kuvan leveys ei muutu mutta korkeus kasvaa.
Tommi Liimatta

Tommi Juhani Liimatta (s. 14. tammikuuta 1976 Kemi) on muusikko, sarjakuvapiirtäjä, kuvataiteilija ja kirjailija. Liimatta on tullut tunnetuksi Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen laulajana, sanoittajana ja säveltäjänä.
Musiikin ohella Liimatta on kirjoittanut useita romaaneja ja tietokirjoja sekä julkaissut sarjakuvia. Teoksestaan "Autarktis" (2017) hän oli kaunokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaana. Liimatta on toimittanut kirjoja muun muassa Veikko Ennalan ja Waldemar Walleniuksen lehtikirjoituksista sekä Sam Yaffan omaelämäkerran.
Liimatta on ylioppilas Lyseonpuiston lukiosta. Hän on opiskellut sarjakuvataidetta Rovalan kansanopistossa. Vuonna 2022 Liimatta nähtiin myös "LEGO Masters Suomi" -ohjelmassa kilpailemassa Suomen parhaan Lego-rakentajan tittelistä.
Radiotyöt.
Liimatta piti kesällä 2014 jokaviikoisen 58 minuutin ohjelman Yle Puheessa. Jaksojen otsikkoja olivat muun muassa "Ei ole mitään niin maalaista kuin henkilöauton omistaminen", "Keskiolut", "Kun mies sairastaa, se menee niin heikoksi", "Miehen teenjuonti on epäilyttävää", "Hiljainen tieto" ja "CD-boxit ovat pappojen hankintoja". Liimatan radiomonologien sarja jatkui jouluna 2014. Tuolloin lähetettiin kolme uutta jaksoa, joista kunkin aiheena oli yksi joulun pyhäpäivä. Kesällä 2020 Yle Puheessa tuli kahdeksanosainen sarja Liimatan 57 minuutin radiomonologeja otsikolla ”Tommi Liimatan suuri serkkuteoria”. Aiheina olivat muun muassa kasettinauhoitukset, Aku Ankan taskukirjat, discolevyt ja serkkujen luona kyläilyt.
Liffey

Liffey () on Irlannin pääkaupungin Dublinin halki virtaava joki. Liffeyn lähteet ovat Wicklow’n kreivikunnassa Dublinin eteläpuolella, mutta joki koukkaa sisämaan kautta halkaisten Kildaren kreivikunnan ennen kuin kääntyy taas itään rannikkoa ja Dublinia kohti. Joen pituus on 80 km.
Liffey-joella on merkittävä rooli Dublinin symbolina James Joycen teoksissa. Joyce personifioi joen Anna Livia Plurabelle -nimiseksi naishahmoksi. Yksi joen ylittävistä silloista onkin saanut sittemmin nimekseen "Anna Livia Bridge".
Liffey-joen mukaan on nimetty myös Dublinin iirinkielinen radioasema, "Raidió na Life".
Risingshadow

Risingshadow on suomalainen scifi- ja fantasiakirjallisuussivusto, jonka kirjailija- ja kirjatietokanta sisältää kaikki suomeksi julkaistut spekulatiiviseksi fiktioksi luokiteltavat teokset. Sivustolla on keskustelupalsta ja sivuilla julkaistaan myös uutisia, artikkeleita ja kirja-arvosteluja. Sivustosta on myös samanniminen englanninkielinen versio.
Historia.
Sivusto sai alkunsa vuonna 1996, kun sivuston ylläpitäjä Mika Salovaara loi sivuston, jossa hän listasi ilmestyviä fantasiakirjoja. Vuonna 2001 sivusto sai nimen ja osoitteen Risingshadow.net. Myöhemmin palstan käyttäjiin tuli mukaan myös kirjailijoita, kustantamoiden edustajia sekä aihepiirin lehtien, seurojen ja tapahtumien väkeä. 
Risingshadow on Suomen suurin tieteis- ja fantasiakirjallisuuteen keskittynyt sivusto. Vuoden 2003 jälkeen sivustolla on vierailtu yli viisitoista miljoonaa kertaa. Sivusto on englanninkielisestä nimestään huolimatta suomenkielinen. Vuonna 2007 Risingshadow laajeni kahdeksi itsenäiseksi sivustoksi, suomen- ja englanninkieliseksi. Englanninkielisellä puolella noin 1600 rekisteröitynyttä käyttäjää, tietokanta kattaa yli 8 400 kirjailijaa, yli 45 000 kirjaa. 
Kirjailijatietokannassa on yli 2000 kirjailijaa ja yli 5000 kirjaa. Keskustelupalstalla on noin 4800 rekisteröitynyttä käyttäjää. Kirjatietokannassa on rekisteröityneille käyttäjille mahdollisuus omistettujen ja luettujen kirjojen listaukseen. Uutis- ja artikkeliosiossa on muun muassa kirjailijoiden haastatteluja ja toimitettuja kirja-arvosteluja. Sivuston keskustelupalstalla keskustellaan kirjallisuudesta ja muista aiheista. Harrastajakirjoittajien osiossa saa vertaispalautetta novelleista ja runoista. Käyttäjät järjestävät toimintaa keskenään, kuten kuukausitapaamisia eri kaupungeissa ja jokakesäisen tapaamisen Suomenlinnassa.
Risingshadow on tehnyt yhteistyötä muiden suomalaisen sf-fandomin edustajien kanssa, tavoitteena kasvattaa ihmisten tietoisuutta aihepiiriin kuuluvista julkaisuista ja tapahtumista. Risingshadow'lla on ollut edustus sf-seurojen yhteistyökokouksissa ja se on pitänyt tapaamisia Finnconissa. Vuodesta 2007 Risingshadow’n käyttäjät ovat muodostaneet oman Atorox-palkintoraadin. Risingshadow’lla on ollut oma edustajansa myös Helsingin kirjamessuilla 2005 ja 2007. Vuosina 2006 ja 2008 sivusto on järjestänyt novellikilpailun ja vuonna 2012 Risingshadow järjesti novellikilpailun yhdessä Suomen tieteis- ja fantasiakirjoittajat ry:n kanssa. Vuoden 2012 kilpailuun osallistui yli 140 tekstiä ja siihen osallistui paljon myös nuoria kirjoittajia.
Risingshadow on ollut merkittävässä asemassa internetin tulossa osaksi suomalaisen fandomin toimintaa. Sivuston syntymä oli aluksi erillinen aikaisemmasta fandomista ja mahdollisti harrastajien kokoontumisen myös isojen asutuskeskusten ulkopuolelta.
Interrail

Interrail on Euroopan rautatieliikenneyhtiöiden yhteinen lippujärjestelmä. Mistä tahansa järjestelmän piiriin kuuluvasta maasta voi ostaa lipun, jolla saa matkustaa lähes kaikissa junissa kaikissa järjestelmään kuuluvissa maissa. Interrail oli etenkin alkuaikoinaan 1970-luvulla eurooppalaisnuorten suosittu reppumatkailun muoto.
Interrail-järjestelmän jäseniä ovat lähes kaikki Euroopan maat entisen Neuvostoliiton maita lukuun ottamatta. Interrail-lipun voimassaoloajalle on monia vaihtoehtoja; voimassaoloaikana lipulla voi matkustaa rajattomasti junilla interrail-maissa. Lippu oikeuttaa myös alennuksiin tietyillä lauttareiteillä. Joissakin junissa voi joutua maksamaan lisämaksuja.
Ikärajoituksia Interrail-lipun hankkimisessa ei ole, mutta alle 28-vuotiaille se on halvempi. Lipun hintaan vaikuttavat iän lisäksi myös sen voimassaoloaika ja -alue. Lipun voi hankkia jokainen, joka on asunut jossakin Interrail-yhteisöön kuuluvassa maassa tai Venäjällä, Valko-Venäjällä, Ukrainassa, Moldovassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Algeriassa, Tunisiassa, Kyproksella, Maltalla tai Islannissa vähintään puoli vuotta. Lippu ei kelpaa sen omistajan asuinmaassa, mutta Interrail Global Pass oikeuttaa tietyn suuruiseen alennukseen (Suomessa 50 prosenttia) interrail-matkaan liittyvistä junamatkoista rajalle tai lentoasemalle omistajan kotimaassa.
Suomalaisnuorten keskuudessa Interrail-matkailu eli "interreilaus", oli alusta asti erittäin suosittua: ensimmäisenä kesänä 1972 Suomessa myytiin 12 000 interrail-lippua, enemmän kuin missään muussa maassa. Vilkkaimpina vuosina 1980-luvun puolivälissä Suomessa myytiin noin 20 000 lippua, hiljaisimpina vuosina vain kymmenesosa tästä. Vuoden 2007 tammi–heinäkuussa kortteja myytiin 3 500.
Interrail-uudistus.
1. huhtikuuta 2007 voimaan tullut uudistus poisti aikaisemman vyöhykejaon ja myyntiin tuli kaksi erilaista interrail-korttia: Inter Rail Global Pass ja Inter Rail One Country Pass. Inter Rail Global Pass kelpaa kaikissa interrail-maissa, ja sen voimassaoloajan voi valita neljästä vaihtoehdosta: 5 vapaavalintaista matkustuspäivää 10 päivän sisällä, 10 vapaavalintaista matkustuspäivää 22 päivän sisällä, 15 matkustuspäivää, 22 matkustuspäivää tai 30 matkustuspäivää.
Inter Rail One Country Pass on maakohtainen, mutta sen voi ostaa myös useampaan maahan. Interrail-yhteisön maat on jaettu neljään hintaryhmään, ja kortin voimassaoloajan voi valita neljästä vaihtoehdosta: 3, 4, 6 tai 8 matkustuspäivää kuukauden sisällä. Korttia ei voi ostaa omaan asuinmaahansa.
DeltaV

DeltaV on HTTP-protokollan WebDAV-laajennuksen laajennus, joka mahdollistaa muutettujen sivujen tai muiden tietojen versionhallinnan.
Uudet metodit.
DeltaV lisää seuraavat uudet metodit HTTP-protokollaan (entisten HTTP- ja WebDAV-metodien lisäksi):
Standardit.
DeltaV ei ole tällä hetkellä virallisesti aktiivisena IETF-työryhmänä ja ehdotetut korjaukset edellä mainittuun RFC-dokumenttiin ovat vanhentuneet ilman, että niistä olisi tehty virallinen uusi standardi.
Leo Kojo

Leo Johannes Kojo (28. kesäkuuta 1917 Parikkala – 25. tammikuuta 2006 Lappeenranta) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 23. elokuuta 1942 numerolla 82. Hän oli sotilasarvoltaan vääpeli ja toimi joukkueenjohtajana 4. Rajajääkäripataljoonassa. Kojo jäi sotien jälkeen Rajavartiolaitoksen palvelukseen ja eteni aina majuriksi asti. Hän kuoli 25. tammikuuta 2006 Lappeenrannassa.
Ylipäällikön nimittämiskäsky.
"Ylipäällikkö on pvm:llä 23.8.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi vääpeli Leo Johannes Kojon." 
"Vääpeli Kojo on koko sodan ajan osoittanut erinomaista rohkeutta ja herpautumatonta taistelutahtoa toimien moneen otteeseen erilaisten tehtävien suoritukseen määrättyjen partioiden johtajana ja kunnostautuen erikoisesti syöksyryhmätehtävissä. Niinpä hän yhdessä ainoassa taistelussa tuhosi henkilökohtaisesti kasapanoksilla 25 vihollisen korsua taistelulähetin konepistoolilla pitäessä viholliset matalalla. Erään toisen kerran teki vihollinen yllättäen voimakkaan vastaiskun, jolloin vääpeli Kojo jäi yksin vihollisen keskelle. Ottaen viholliselta saaliiksi konepistoolin ja puoliautomaattikiväärin, jatkoi hän kaikesta huolimatta taistelua tulittaen vuoron perään kummallakin aseellaan. Tarkalla tulellaan kaatoi hän kolmattakymmentä vihollista, jolloin vastaisku tyrehtyi ja vääpeli Kojon avuksi ehti lisää miehiä. Vihollinen heitettiin takaisin ja meille tärkeä maastokohta pidettiin. Monessa muussa vaarallisessa tilanteessa on hän peräänantamattomalla sitkeydellään ja henkilökohtaisella rohkeudellaan kääntänyt uhkaavan vaaran kiistattomaksi voitoksi ja täten merkittävästi edesauttanut sotatoimien meille edulliseen lopputulokseen."
Metroid (pelisarja)

Metroid on yksi Nintendon vanhimmista videopelisarjoista. Sarjan ensimmäinen peli "Metroid" ilmestyi vuonna 1986 NES:lle, ja sen jälkeen "Metroid"-pelejä on julkaistu lukuisia, myös muille Nintendon pelikoneille. "Metroid"-pelit yhdistelevät seikkailua, tasohyppelyä ja ampumista. Pelit ovat tunnettuja epälineaarisesta pelaamisesta: jo tutkituille alueille pitää pelin kuluessa palata takaisin, esimerkiksi avaamaan aikaisemmin tavoittamattomissa olleita ovia.
"Metroid"-peleissä pelaaja ohjaa palkkionmetsästäjä Samus Arania. Keskeinen osa pelisarjan tieteisfiktiohenkisessä juonessa on lisäksi metroideilla sekä avaruusmerirosvoilla (), jotka yrittävät hyötyä metroidien kyvyistä. Rosvoja johtaa yleensä Mother Brain -niminen aivo-olento, toisinaan hänen alaisensa Ridley.
"Metroid"-pelien tunnelma on synkempi kuin "Mario"- ja "The Legend of Zelda" -pelisarjoissa, mikä ei ole vedonnut pelaajiin Japanissa, eivätkä sarjan pelit sen takia usein menestyneet kotimaassaan. Pelit ovat suositumpia Amerikassa ja Euroopassa.
Metroidit.
Metroideja nähdään "ia" lukuun ottamatta pelisarjan jokaisessa pelissä. Metroid on meduusaa muistuttava läpinäkyvä olento, jolla on lonkeroiden tilalla kolme tai neljä koukkumaista uloketta, joilla se uhrin päälle laskeuduttuaan imee tästä elinvoimaa. Metroidin imiessä elinvoimaa sen koko kasvaa ja siitä tulee entistä vahvempi. Metroidien suurin heikkous on kyvyttömyys kestää alhaisia lämpötiloja, minkä takia ne voidaan tuhota jäädyttämällä. Metroidit liikkuvat levitoimalla ja päästelevät korkeita, visertäviä ääniä.
Metroidit muuttavat myös muotoaan riittävän isoiksi kasvettuaan. ' esitteli metroidien kehitysvaiheet: toukkavaihe, alpha, gamma, zeta, omega ja kuningatar. Kuningatar-metroid esiintyy myös vastustajana ' -pelissä ja omega nähdään "Fusionin" lopussa. Metroidien kehitysvaiheisiin kuulumattomia muotoja ovat ainoastaan "Metroid Prime" -sarjan peleissä, kuten ensimmäisessä osassa esiintyvät hunterit, goldit, fissionit ja primet, ' esiintyvät pimeyden metroidit sekä ' esiintyvät Phazonin turmelemat metroidit, hopperit ja hatcherit. Phazon on Metroid Primessa ja sen jatko-osissa esiintyvää radioaktiivista ainetta, joka aiheuttaa mutaatioita ja josta myös syntyi itse Metroid Prime -olio.
Ensimmäinen diadokkisota

Ensimmäinen diadokkisota käytiin Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä vuosina 322–320 eaa.
Hallitsijaksi nimitetty Perdikkas meni naimisiin Aleksanterin siskon Kleopatran kanssa vuonna 322 eaa., vaikka olikin jo luvannut mennä naimisiin Antipatroksen tyttären Nikaian kanssa. Kleopatra oli Filippos II:n ja Olympiaan tytär ja hänen lapsistaan voisi tulla seuraavat kruununperilliset. Nykyinen kuningas Filippos III Arridaios oli syntynyt Filippokselle toisessa avioliitossa, mutta häntä pidettiin vähäjärkisenä. Myös Aleksanterin lapsi Aleksanteri IV oli vain puoliksi makedonialainen, koska hänen äitinsä oli baktrialainen Roksane.
Perdikkaan kasvava valta sai muut diadokit levottomiksi. Egyptin satraappi Ptolemaios oli jo aikaisemmin suunnitellut tehdä Egyptistä itsenäisen ja provosoi Perdikkasta sotaan. Kun Perdikkas lähetti Aleksanterin ruumiin haudattavaksi Makedoniaan joulukuussa 322 eaa., Ptolamaios sai kaapattua ruumiin itselleen sen perusteella että Aleksanteri olisi halunnut tulla haudatuksi "taivaallisen isänsä" Zeus Ammonin temppeliin. 
Vuonna 321 eaa. Perdikkaan vastustajat solmivat liiton. Antipatros antoi tyttärensä Filan Kraterokselle ja Eurydiken Ptolemaiokselle. Nikaia, joka oli luvattu Perdikkaalle, meni naimisiin Lysimakhoksen kanssa.
Perdikkas päätti hyökätä Egyptiin ja lähetti samalla kreikkalaisen Eumeneen Kappadokiaan Antipatrosta ja Kraterosta vastaan. Aleksanteri Suuren entinen kirjuri Eumenes ei ollut ennen johtanut sotilaita ja hän saikin vastaansa Krateroksen, joka oli yksi kokeneimmista makedonialaisista kenraaleista. Kaikkien hämmästykseksi Eumenes kukisti Krateroksen, joka myös kuoli taistelussa.
Toukokuussa 320 eaa. Perdikkas yritti hyökätä Egyptiin, mutta ei onnistunut ylittämään Niiliä. Kun hänen armeijalleen kävi selväksi, ettei hänestä olisi Egyptin valloittajaksi, alkoi se kapinoida. Perdikkas yritti saada apua kenraaleiltaan Peithonilta, Antigeneelta ja Seleukokselta, mutta he päättivät murhata Perdikkaan ja lopettaa sodan.
Sodan päätyttyä valtakunta jaettiin uudelleen. Seleukoksesta tuli Babylonian satraappi, Peithonista Meedian satraappi ja Antigeneesta Elamin satraappi. Antipatroksesta tuli uusi hallitsija, jonka huostaan annettiin kuninkaat Filippos III ja Aleksanteri IV.
Sota syttyi kuitenkin uudelleen heti Antipatroksen kuoltua vuonna 319 eaa.
Avoin yhteiskunta ja sen viholliset

Avoin yhteiskunta ja sen viholliset () on Karl Popperin vuonna 1945 ilmestynyt kirja, jossa hän esitteli käsitteen avoin yhteiskunta. Yhteiskuntafilosofisessa teoksessaan Popper kritisoi monien marxilaisten suuntausten kehittelemää näkemystä historiaa ohjaavista laeista, historian ennustettavuudesta ja yleisemminkin totalitarismiin pohjautuvia filosofioita.
Popper näkee totalitaaristen ideoiden filosofian ankkuroituvan Georg Wilhelm Friedrich Hegelin kautta Platoniin, joka on siis avoimen yhteiskunnan vihollinen numero yksi. Avoimen yhteiskunnan arvoja edustavat taas Perikles, Demokritos ja Sokrates.
Panteleimon (metropoliitta)

Metropoliitta Panteleimon, siviilinimeltään "Petri Sarho ("s. 17. toukokuuta 1949 Vieremä) on suomalainen ortodoksinen piispa ja kirjailija. Hän on entinen Oulun metropoliitta ja jäi tuosta tehtävästä eläkkeelle kesäkuussa 2013.
Nuoruus.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1969 ja aloitti opinnot Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa, josta hän valmistui vuonna 1972. Jatko-opintoja hän suoritti Neuvostoliitossa Leningradin hengellisessä akatemiassa, josta hän valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1977.
Työ ja kirkolliset vihkimykset.
Panteleimon toimi vuosina 1973 ja 1975 matkakanttorina Ilomantsin piirissä. Hänet vihittiin munkiksi, munkkidiakoniksi ja pappismunkiksi vuonna 1977, jolloin hänestä myös tuli Valamon luostarin veljestön jäsen. Uudessa Valamossa hän toimi luostarin johtajana eli igumenina vuosina 1979–1997. Arkkimandriitan arvo hänelle myönnettiin vuonna 1986.
Vuonna 1997 hänet valittiin Suomen ortodoksisen kirkkokunnan apulaispiispaksi tittelillä "Joensuun piispa". Piispaksi vihkiminen tapahtui Kuopiossa maaliskuussa 1997. Hän hoiti virkaatekevänä Helsingin hiippakunnan piispan virkaa kaksi kuukautta vuoden vaihteessa 2001–2002. Huhtikuussa 2002 hänet valittiin Oulun hiippakunnan piispaksi nimikkeenään Oulun metropoliitta.
Panteleimon kuului Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokoukseen ensin vuosina 1986–1992 ja sitten itseoikeutettuna jäsenenä vuodesta 1997 eläköitymiseensä saakka.
Julkaisut.
Metropoliitta Panteleimon on kirjoittanut lukuisia artikkeleita ja Valamo- tai ortodoksia-aiheisia kirjoja ja historiallisia romaaneja, muun muassa "Timanttiristi", "Unen laiva", "Karjalan maa", "Venäläistä teetä", "Pojan tie". Hän on myös kirjoittanut tietokirjan "Luostari Jäämeren rannalla: Petsamon luostarin historiaa".
Valdolaiset

Valdolaiset (eli valdesilaiset) on 1100-luvulla syntynyt katolisen kirkon harhaoppiseksi eli lahkoksi julistama uskonnollinen yhteisö. Liikkeen nimi viittaa lyonilaisen kauppiaaseen Pierre Valdesiin (Valdoon), jonka kääntymyksestä se sai alkunsa 1170-luvulla.
Keskiaikaiset valdolaiset arvostelivat katolisen papiston heikkoa oppineisuutta, syntistä elämää ja kirkon omaisuutta ja katsoivat itse edustavansa oikeaa, apostolista kristillisyyttä. Valdolaiset käänsivät osia Raamatusta kansankielelle. Erityisen tärkeinä pidettiin evankeliumeita ja Apostolien tekoja. Osa valdolaisista sitoutui siveyteen ja köyhyyteen ja vietti elämänsä kiertelevinä saarnaajina ja maallikkorippi-isinä. He eivät tunnustaneet paavin valtaa ja pitivät synnissä elävien pappien jakamia sakramentteja pätemättöminä. Katolisen kirkon näkökulmasta maallikoiden saarnaus sekä sakramentiksi laskettu ripittäytyminen ja siihen liittyvä synninpäästö maallikoiden kesken edustivat harhaoppisuutta. Heihin kohdistui paljon vainoa inkvisiition toimesta.
Katolinen kirkko ekskommunikoi valdolaiset vuonna 1184, ja valdolaista oppia tunnustaneita ryhmiä vainottiin keskiajalla ja uuden ajan alussa. Liike levisi Etelä-Ranskaan, Italiaan, Saksaan, Unkariin, Puolaan, sekä Böömiin. Vuonna 1210 valdolainen liike julistautui itsenäiseksi ja alkoi käyttää provensaaliksi käännettyä Raamattua. 1400–1500 ‑luvuilla valdolaisia liittyi böömiläisveljiin, hussilaisiin ja kalvinisteihin. Vuonna 1848 valdolaiset saivat takaisin uskonnonvapautensa. Sveitsin kalvinistien suojissa heitä säilyi jonkin verran. Nykyisin valdesilaisia on noin 45 000, joista noin 30 000 Italiassa ja 15 000 Etelä-Amerikassa.
Paavi Franciscus vieraili Torinossa vuonna 2015 ja pyysi anteeksi valdolaisiin kohdistettuja vainoja.
Yleismittari

Yleismittari on sähkötekniikassa käytetty mittalaite, jolla voidaan mitata tyypillisesti virtaa, jännitettä sekä resistanssia. 
Aikaisemmin kaikki yleismittarit olivat analogisia. Nykyään niiden myynti ja käyttö on vähäistä, tilalle on tullut digitaalinen yleismittari, joissa on toimintoja, kuten:
Luterilainen puhdasoppisuus

Luterilainen puhdasoppisuus on 1500-luvun lopussa ja erityisesti 1600-luvulla luterilaisessa kirkossa vaikuttanut teologinen ja hengellinen suuntaus. Kreikankielinen sana "ortodoksia" tarkoittaa "oikeaoppisuutta".
Luterilainen puhdasoppisuus syntyi noin 1580 luterilaisten tunnustuskirjojen valmistuessa. Ominaista tälle suuntaukselle oli oikean luterilaisen opin määritteleminen ja vakiinnuttaminen, sanainspiraatio-oppi ja vankka luottamus siihen, että luterilaisessa tunnustuksessa ilmaistu oppi on raamatullinen ja sisältää kristinuskon totuuden. Merkittävimpinä puhdasoppisuuden ajan teologeina voidaan pitää Martin Chemnitziä ja Johann Gerhardia Saksassa.
Valistusteologiaa ja pietismiä pidetään ensimmäisinä tätä oppisuuntaa vastustaneista liikkeistä. Muitakin herätysliikkeitä syntyi luterilaisen kirkon sisälle puhdasoppisuutta vastustamaan. Ruotsissa papit ja kirkko taistelivat syntyneitä pietistisiä herätyksiä vastaan säätämällä konventikkeliplakaatin.
Suomessa tunnettuja puhdasoppisuuden ajan luterilaisia olivat Turun piispat Isaacus Rothovius, Johannes Gezelius vanhempi ja nuorempi, sekä professori Enevald Svenonius.
Kalanti

Kalanti (, vuoteen 1936 Uusikirkko Tl, ) on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnan pinta-ala oli 178 km², ja vuonna 1993 siellä asui 3 846 asukasta. Kalannin harmaakivikirkko on valmistunut 1400-luvulla. Alueella on myös Männäisten vanha markkinapaikka ja ruukki Sirppujoen varrella.
Kalannin naapurikunnat olivat Laitila, Pyhäranta, Uusikaupunki ja Vehmaa. Kalanti liitettiin vuonna 1993 Uuteenkaupunkiin. Entisiä naapurikuntia olivat Uuteenkaupunkiin aiemmin liitetyt Uudenkaupungin maalaiskunta, Pyhämaa ja Lokalahti.
Maantiede.
Entinen Kalannin kunnan alue ulottui mereen lounais- ja luoteiskulmistaan Uudenkaupungin itäpuolella. Kalannin päävesistö on Laitilan puolelta tuleva Sirppujoki eli Männäistenjoki, joka laskee mereen luoteessa lähellä Torlahden kartanoa. Järviä on Kalannissa yli 20, mutta ne ovat kaikki pieniä ja sijaitsevat metsäalueilla. Korkein maastonkohta on Kuuvanvuori (53 m mpy.). 
Historia.
Kirjallisissa lähteissä Kalanti mainittiin ensi kerran jo 1316, "Kalenningiatekt" (Kalannin tahtoma), itsenäisenä pitäjänä se ehti olla vuodesta 1411 asti. 
Vuonna 1756 Kalannista käynnistyi Lounais-Suomen alueella voimakkaasti vaikuttanut kansanherätys, kun Liisa Erkintytär koki voimakkaan herätyksen. 
Kalannin muinaispitäjästä kertoo kirja "Muinainen Kalanti ja sen naapurit".
Kalannin perinneruoaksi valittiin 1980-luvulla "prossakka" eli perunalaatikko sekä kuoritusta maidosta ja ohrajauhosta tehty leivonnainen, "kalttiainen".
Liikenne.
Kalannin kautta kulkevat kantatie 43 ja Uudenkaupungin rata.
Kulttuuri.
Murre.
Kalannin alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Kalannin murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Rauman alaryhmään.
Seismografi

Seismografi (kreik.) eli "maanjäristysmittari" on maankuoren värähtelyjen ilmaisemiseen ja rekisteröimiseen käytettävä laite. Seismografin pääosat ovat varsinainen ilmaisin eli seismometri, kellokoneisto ja rekisteröintilaite. Yleensä seismometrin ilmaisemat maanvärähtelyt muutetaan sähköisiksi värähtelyiksi, jotka vahvistetaan ja piirretään piirturilla näkyvään muotoon tai nykyisin yhä useammin digitalisoidaan (muutetaan numeroiksi) ja tallennetaan magneettimuistiin. Seismisen ilmiön rekisteröintiä kutsutaan seismogrammiksi. Seismografin edeltäjä seismoskooppi ilmaisi maanjäristyksen, mutta ei piirtänyt käyrää.
Wood-Andersonin seismometri on Harry O. Woodin ja J. A. Andersonin kehittämä mittalaite.
Newcastle-under-Lyme

Newcastle-under-Lyme on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan hallintopiiri Staffordshiren kreivikunnassa Keski-Englannissa. Se tunnettiin aikaisemmin tekstiiliteollisuudestaan, mutta nykyään siellä valmistetaan pääasiassa tiiliä, laattoja, elektroniikkaa ja konetekniikkaa. Kaupunkia ei pidä sekoittaa suurempaan Newcastle upon Tynen kaupunkiin Koillis-Englannissa.
Kaupungin nimen osa "new castle" viittaa "uuteen linnaan", joka rakennettiin 1100-luvulla. "Under-Lyme" voi liittyä joko läheiseen lehmusmetsään () tai Lyme-puroon.
Maantiede.
Newcastle-under-Lyme sijaitsee Staffordshiren kreivikunnassa, Manchesterin ja Birminghamin välillä. Keskuskaupungin lisäksi hallintopiiriin kuuluvat kaupungit Chesterton, Clayton, Keele, Kidsgrove, Knutton, Silverdale ja Wolstanton. Hallintopiiri muodostaa viereisen Stoke-on-Trentin kaupungin kanssa yhtenäisen taajama-alueen, jossa asui vuonna 2011 noin henkeä.
Historia.
Newcastlen linna rakennettiin suojelemaan aluetta walesilaisten hyökkäyksiltä ja mahdollisilta valtaistuimen tavoittelijoilta. Kuningas Henrik II perusti kaupungin, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1173. Kuningas edisti Newcastlen markkinoita, jotka keräsivät kauppiaita ja ostajia laajalta alueelta.
Kaupunki sijaitsee strategisesti Lontoosta ja Birminghamista Liverpooliin kulkevan tien varrella, ja 1700-luvulla siellä oli vilkasta postivaunuliikennettä. 1700-luvun lopulla alueelle kaivettiin useita kanavia rahtiliikennettä varten, ja 1800-luvun puolivälissä kaupunkiin tuli rautatie. Rautatien pistoraiteet vedettiin rautakaivoksille, ja sekä kanava- että rautatieliikenne keskittyi aluksi vain rahtiliikenteeseen. Matkustajaliikennettä varten perustettiin myöhemmin seisake, joka suljettiin ennen 1960-lukua.
Vuosisatojen varrella Newcastlessa on harjoitettu monenlaista liiketoimintaa. Se tunnettiin hatuistaan 1500–1800-luvuilla. Seudulla oli jo varhain silkki- ja puuvillatehtaita, ja myöhemmin hiilikaivoksia ja tiilitehtaita. Nykyisin alueella on kevyttä teollisuutta.
Koulutus.
Newcastle-under-Lymessä toimii Newcastle-under-Lyme College ja Keelen yliopisto. Yliopisto on perustettu 1949 ja sai yliopistostatuksen 1962. Yliopistossa on terveydenhoidon, luonnontieteiden sekä humanististen ja sosiaalitieteiden tiedekunnat, joista viimeksimainittuun sisältyy myös oikeustieteen osasto. Yliopistossa on yhteensä noin opiskelijaa ja kahdentuhannen hengen henkilökunta.
Kulttuuri.
Kaupungissa järjestetään vuosittain jazz- ja bluesfestivaali sekä musiikkitapahtuma Lymelight Festival. Teatteri Victorian Theatre aloitti toimintansa vanhassa elokuvateatterissa 1950-luvulla, ja vuonna 1986 avattiin uusi teatteritalo (New Vic), jossa katsomo ympäröi näyttämöä renkaana kaikilta puolilta.
Newcastle (Australia)

Newcastle on satamakaupunki Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa, noin 170 km Sydneystä pohjoiseen Hunter-joen suulla. Kaupungissa oli 322 279 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa. Newcastle on tunnettu suurista terästehtaistaan ja telakoistaan, ja se sijaitsee Australian tärkeimpien kivihiilialueiden keskellä. Sen satama on maailman vilkkain hiilenvientisatama ja kuljetetuissa tavaratonneissa mitaten satama on Australian suurin. Newcastlessa on noin 20 000 opiskelijan yliopisto, "University of Newcastle", joka perustettiin vuonna 1965.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25.5 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää kymmenen asteen alapuolelle. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten maaliskuussa.
Historia.
Newcastle perustettiin vuonna 1801 rangaistussiirtolana, ja siitä alkoi kehittymään tärkeä hiilituotannon toimipiste. Maatalous oli myös tärkeää, sillä läheiset sisämaa-alueet olivat hedelmällisiä. Vuonna 1859 Newcastlesta tuli oma kuntansa, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1885. Newcastlen rauta- ja terästeollisuus aloitettiin vuonna 1915, jonka jälkeen kaupungin teollistuminen jatkui. Siellä on tuotettu monenlaisia tuotteita metallituotteista laivoihin ja vaatteisiin. Vuonna 1989 kaupunkiin iski melko voimakas maanjäristys, joka tuhosi osan sen rakennuksista. 2000-luvulle tultaessa kaupungin terästeollisuus on vähentynyt huomattavasti.
Taruolento

Taruolentona tai uskomusolentona pidetään olentoa, josta kertovat myytit ja legendat, mutta joka ei kuitenkaan ole olemassa tai tieteen tuntema. Taruolennoista osa on fyysisiä ja kehollisia, toiset taas henkiolentoja, ja jotkut siltä väliltä.
Jyrkkä jako todellisten eliöiden ja taruolentojen välillä on syntynyt vasta tieteen kehityksen myötä. Esimerkiksi keskiajalla valaat kuuluivat samaan kauhistuttavien myyttisten petojen ryhmään kuin esimerkiksi lohikäärmeet. Vasta sittemmin valaista on saatu pitäviä todisteita, kun taas lohikäärmeet on nähty entistä jyrkemmin pelkäksi sepitteeksi. Tosin nykyisin myös tiedetään, etteivät valaat sylje tulta, kuten aiemmin luultiin, vaan niiden ilmoille puhaltamat patsaat ovat vesihöyryä. Moni muukin nykyisin tunnettu eläin on ollut ennen vastaavalla tavalla myyttinen ihmeolento niille, jotka eivät tunteneet sitä muuten kuin tarinoista. 
Myös vieraat ihmisrodut ovat olleet keskiajan ja vielä suurten tutkimusmatkojen alkuvaiheissa eurooppalaisille lähinnä myyttisiä olentoja, joista saatettiin kertoa mitä mielikuvituksellisimpia tarinoita. Aasiassa asui karvaisia koirankuonolaisia, (joista kerrottiin myös suomalaisessa kansanperinteessä), Afrikassa taas eli monenlaisia ihmisryhmiä, joista jotkut olivat kurjenkaulaisia ja kauniita, eräät yksisilmäisiä, ja eräät kuumuus oli korventanut tummiksi. Suomalaiset uskoivat kaukana etelässä asuvan pikkiriikkisiä lintukotolaisia.
Kun lisääntyvä tieto osoitti jotkin olennot pelkäksi sepitteeksi, näitä olentoja ei kuitenkaan hylätty. Niistä kerrottiin edelleen tarinoita. Modernina aikana on jopa alettu luoda joukoittain uusia taruolentoja. Monet kirjailijat ja runoilijat käyttävät usein taruolentoja teksteissään, ja ne ovatkin olennainen fantasiakirjallisuuden perusta. Monet fantasiakirjallisuuden taruolennot on kuitenkin johdettu kansanperinteellisistä taruolennoista.
MT-LB

MT-LB (, "monikäyttöinen vetäjä, kevyesti panssaroitu") on neuvostovalmisteinen kuljetuspanssarivaunu. Se perustuu PT-76-vaunuun. Samaa alustaa on käytetty miehistönkuljetusvaunun lisäksi panssarihaupitsissa 2 S1 122 mm (suomalainen tunnus 122 PsH 74), BTR-50-vaunussa ja komentopaikkavaunu MT-LB/U:ssa. MT-LB tuli käyttöön Neuvostoliitossa 1970-luvulla. Uudistettu MT-LBM-versio esiteltiin 1995. Arktisilla alueilla käytetään leveämpitelaista MT-LBV-mallia ("vezdehodnyi" – kaikkikulkuinen). 40 cm pitempi, seitsemällä alatelapyörällä ja tehokkaammalla moottorilla varustettu malli on MT-LBu ("universalnyi").
MT-LB:tä on käytetty vuodesta 1984 myös Suomen puolustusvoimissa, jossa sitä kutsutaan lempinimillä ""Ällitälli" tai "Taistelusammakko"". Maaliskuussa 2011 Suomi osti 2,7 miljoonalla eurolla Ruotsista varaosineen 147 käytettyä vaunua lisää. Toimitus tapahtui vuoden loppuun mennessä. 
MT-LB/V.
MT-LB/V on kevyt telavetoinen kuljetuspanssarivaunu, joka on tarkoitettu kuljettamaan joukkoja, kuormia sekä vetämään hinattavia laitteita. Sen miehistönä on 2 vaunumiestä (johtaja/ampuja ja ajaja) sekä 11 kuljetettavaa henkilöä. Paino 10 350 kg ja kuljetuskyky 1 500 kg. Hinattavan laitteen maksimimassa voi olla 4 000 kg. Suurin nopeus tiellä on 61,5 km/h. Polttoaineen kulutus 90–110 litraa/100 km. Moottori on nelitahtinen JaMZ-238V-dieselmoottori. Sen iskutilavuus 14,86 litraa ja nimellisteho 240 hv (177 kW).
Vaunulla voidaan ajaa sekä maalla että vedessä, vedessä huippunopeus on vaatimaton n. 5–6 km/h. Vesiajo edellyttää tyyntä säätä ja virtaamatonta vettä, sillä vesiajossa vaunu on lähes täydellisesti veden alla ja vaunu on vaikeasti ohjattavissa. Moottorin ilmanotto tapahtuukin vaunun katolla erillisen korotetun ilmanottoputken avulla. Vaunun sisälle vuotava vesi pumpataan ulos. Vesiajoa varten vaunuun kiinnitetään telojen ympärille veden virtaukseen vaikuttavia levyjä sekä tiivistetään kaikki veden pinnan alle jäävät aukot, kuten takaovet ja ampuma-aukot.
MT-LB/V:n aseistuksena on ainoastaan 7,62 mm PKT-konekivääri, vaunun takaovissa on ampuma-aukot, kuten myös molemmissa kyljissä. Polttoainesäiliöt (4 kpl) sijaitsevat miehistötilassa vaunun kyljissä molemmin puolin vaunua sekä miehistön istuimina.
MT-LB/V on edeltäjäänsä MT-LB:tä leveätelaisempi (560 mm/350 mm), mikä pienentää sen telapaineen lähes puoleen (0,28 bar/m² vs. 0,45 bar/m²). MT-LB/V:tä käytetäänkin Venäjällä yhtenä pohjoisten joukkojen lumiajoneuvona.
Suoja on 6–12 mm panssariterästä.
MT-LB/U.
MT-LB/U toimii komentopaikka- ja mittaustiedustelupanssarivaununa. Moottorin tehoa on nostettu pakokaasuahtimella verrattuna tavalliseen MT-LB-malliin. Sekä 2S1-panssarihaupitsissa että MT-LB/U:ssa on sama moottori.
Käyttöä Ukrainan sodassa.
Ukrainan sodan kumpikin osapuoli käyttää MT-LB-vaunuja. Britannian puolustusministeriön mukaan Venäjä kuitenkin pitää niitä suurimmaksi osaksi sopimattomina etulinjan jalkaväen kuljetukseen.
Kesäolympialaiset 1900

Vuoden 1900 kesäolympialaiset järjestettiin Pariisissa. Ne olivat toiset nykyaikaiset olympiakisat. Kisojen osallistujamäärä kohosi huomattavasti vuoden 1896 Ateenan kisoista.
Kisojen aikaan järjestettiin myös maailmannäyttely. Kisojen aikaan oli niin paljon kaikenlaisia esityksiä ja tapahtumia, että koko urheilu uhkasi jäädä varjoon. Parhaiten tätä havainnollistaa se, että kisoissa jaettujen mitalien etupuolella luki ”Pariisin maailmannäyttely 1900”, ja olympialaisista mainittiin vain mitalin kääntöpuolella.
Kisat kestivät suhteettoman pitkään, useita kuukausia. Kalastuskisat käytiin Seinejoen varrella. Ohjelmassa olivat muun muassa golf, hevospoolo, jalkapallo, jousiammunta, kriketti, kroketti, purjehdus, ratsastus, rugby, soutu ja vesipallo. Maailmannäyttelyyn kuuluneita epävirallisia lajeja oli monta, kuten hengenpelastus, ilmapallopurjehdus ja leijanlennätys. Iso-Britannia voitti jalkapallon, hevospoolon ja vesipallon, Ranska oli paras kriketissä ja rugbyssä. Maratonille saatiin liikkeelle kokonaista 16 urheilijaa. Maraton tarjoili myös draamaa, kun kisaa johtanut ruotsalaisjuoksija Ernst Fast ohjattiin risteyksessä ”vahingossa” väärään suuntaan. Tällä välin isäntämaata edustanut, mutta myöhemmin luxemburgilaiseksi osoittautunut Michel Théato ehätti hänen edelleen ja voitti kilpailun, jonka pituus oli 40 260 metriä.
Näissä kisoissa mukaan pääsivät myös naiset, vaikka nykyaikaisen olympialiikkeen perustanut ranskalaisparoni Pierre de Coubertin vastusti tätä erittäin jyrkästi. Naisten lajeja olivat kroketti, golf ja tennis. Kaikkien aikojen ensimmäinen naisvoittaja olympialaisissa oli tennispelaaja Charlotte Cooper.
Kisojen kuninkaisiin lukeutui Saksassa syntynyt, mutta Yhdysvaltoja edustanut Alvin Kraenzlein, joka voitti 60 metrin juoksun, 110 metrin ja 200 metrin aitajuoksut sekä pituushypyn. Ray Ewry oli toinen kuninkaista: hän otti voitot vauhdittomassa pituudesta, vauhdittomasta kolmiloikasta ja vauhdittomasta korkeushypystä. Kisojen järjestäjämaa Ranska rohmusi eniten mitaleita, yhteensä sata, joista 25 oli kultaa.
Lajit.
Kisoissa järjestettiin kaikkiaan 95 kilpailua kymmenessä eri urheilulajissa.
Osallistuneet maat.
Kansainvälisen olympiakomitean mukaan vuoden 1900 olympialaisiin osallistui 24 maata. Jotkut historioitsijat katsovat että kilpailuissa oli mukana 28 maata. Jotkut katsovat osallistujaksi myös Brasilian, koska kisoihin osallistui ranskalais-brasilialainen juoksija Adolphe Klingelhoefer; yleensä hänet kuitenkin luetaan Ranskan edustajaksi. Kilpailuissa oli mukana joidenkin näkemysten mukaan myös kolumbialainen köydenvetoon osallistunut Francis Henriquez de Zubiría ja uusiseelantilainen vesipalloilija Victor Lindberg, mutta KOK ei huomioi heitä näiden maiden edustajiksi.
Mitalitaulukko.
Menestynein maa vuoden 1900 kesäolympialaisissa oli isäntämaa Ranska. Yksilötasolla eniten olympiavoittoja sai yhdysvaltalainen yleisurheilija Alvin Kraenzlein, joka saavutti neljä olympiavoittoa.
Kesäolympialaiset 1904

Vuoden 1904 kesäolympialaiset järjestettiin St. Louisissa, Yhdysvalloissa maailmannäyttelyn yhteydessä heinäkuun ja marraskuun 1904 välisenä aikana. Mukana oli urheilijoita 12 maasta.
Järjestäjän valinta.
Olympialiikkeen johtaja paroni Pierre de Coubertin halusi kolmannet kesäolympialaiset Yhdysvaltoihin, joskin hän mainitsi vuonna 1896 mahdollisina ehdokkaina myös Berliinin ja Tukholman. Vuoden 1904 kesäolympialaisia hakikin viisi yhdysvaltalaista kaupunkia: Buffalo, Chicago, New York, St. Louis ja Philadelphia. Buffalon hakemus osoittautui väärinkäsitykseksi. Coubertin kannatti Chicagon valintaa, ja kansainvälisen olympiakomitean kokouksessa toukokuussa 1901 Chicago valittiinkin yksimielisesti kisojen pitopaikaksi.
Kun St. Louis kertoi järjestävänsä vuoden 1904 maailmannäyttelynsä yhteydessä myös laajat urheilukilpailut, olympiakomitea näki tapahtuman tuhoavan olympialaisten näkyvyyden, joten Coubertin siirsi helmikuussa 1903 kisat Chicagosta St. Louisiin. Yksi syy olympialaisten siirtämiseen Saint Louisihin oli myös se, että kaupungissa juhlittiin myös Louisianan oston satavuotisjuhlaa.
Aikataulu ja tapahtumat.
Kilpailutapahtumat järjestettiin St. Louisissa 1. heinäkuuta ja 23. marraskuuta 1904 välisenä aikana maailmannäyttelyn yhteydessä. Avajaistapahtuma oli järjestetty jo 14. toukokuuta. Suurin osa kilpailuista järjestettiin Washingtonin yliopiston kampuksella, kuten uudella Francis Fieldin olympiastadionilla ja viereisessä urheiluhallissa.
Tapahtumaan kuului paljon urheilukilpailuja, joista vain osaa pidetään olympialaisiin kuuluvina. Katsojia oli vähän, eivätkä lehdet olleet kilpailuista kovinkaan kiinnostuneita. Paroni Coubertin olikin pettynyt kisoihin, jotka jäivät maailmannäyttelyn varjoon.
Lajit.
Vuoden 1904 kesäolympialaisten ohjelmassa oli 19 lajia, joista koripallo oli näytöslajina. Yhteensä olympiavoitosta kilpailtiin 91 eri tapahtumassa. Nyrkkeily oli ensimmäistä kertaa näissä kisoissa olympialaji.
Osallistuneet maat.
St. Louisin olympialaisiin osallistui Kansainvälisen olympiakomitean tilastojen mukaan 12 maata. Lisäksi mukana oli usean maan urheilijoista koottu sekajoukkue. Joidenkin näkökantojen mukaan mukana olivat myös Italia, Norja ja Newfoundland. Kilpailuun osallistui kaksi norjalaissyntyistä painijaa, Charles Ericksen ja Bernhoff Hansen, mutta heidät on yleensä laskettu yhdysvaltalaisiksi. Newfoundlandissa syntynyt maratoonari Bob Fowler on yleensä laskettu Yhdysvaltain edustajaksi. Italialainen, mutta Yhdysvaltoihin muuttanut Frank Bizzoni osallistui olympialaisten pyöräilyyn. Myös hänet on yleensä laskettu Yhdysvaltain edustajaksi, mutta vuonna 2009 joukko olympiahistorioitsijoita havaitsi, että hän oli edelleen Italian kansalainen osallistuessaan vuoden 1904 olympialaisiin.
Mitalitaulukko.
Menestynein maa vuoden 1904 kesäolympialaisissa oli isäntämaa Yhdysvallat. Yksilötasolla eniten olympiavoittoja sai yhdysvaltalainen voimistelija Anton Heida, joka saavutti viisi olympiavoittoa.
Khao Lak

Khao Lak () on rantalomakeskus Thaimaassa noin 100 km pohjoiseen Phuketista, Phang Ngan provinssissa. Khao Lakissa on kilometrien pituisia rantoja, joissa on paljon mahdollisuuksia laitesukellukseen.
Alueen paikallinen talous perustuu nykyään turistihotelleihin, paikallisiin kauppoihin ja ravintoloihin sekä sukellusyrityksiin. Lähiympäristössä on perinteistä kumin ja palmuöljyn tuotantoa sekä maanviljelyä. 
26. joulukuuta 2004 Intian valtameren maanjäristyksessä syntyneet tsunamit iskivät Thaimaassa voimakkaimmin Khao Lakiin. Kuolleiden joukossa oli muiden muassa suomalainen laulaja ja muusikko Aki Sirkesalo perheineen. Khao Lakissa myös tuolloin lomaillut Sauli Niinistö, josta sittemmin tuli Suomen presidentti, sen sijaan selviytyi hengissä.
Talviolympialaiset 1928

Vuoden 1928 talviolympialaiset järjestettiin Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Kisojen avajaiset olivat 11. helmikuuta ja päättäjäiset 19. helmikuuta 1928. Kisat julisti virallisesti avatuksi Sveitsin liittoneuvoston puheenjohtaja Edmund Schulthess. Olympialaisten urheilijavalan vannoi Hans Eidenbenz.
Ensimmäistä kertaa talviolympialaisissa olivat mukana Alankomaat, Argentiina, Japani, Liettua, Luxemburg, Meksiko, Romania, Saksa ja Viro.
Lajit.
Kisoissa oli 14 kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa.
Lisäksi mukana oli kaksi näytöslajia:
Osallistujat.
Kisoihin osallistui kaikkiaan 464 urheilijaa 25 maasta. Urheilijoista 464 oli miehiä ja 26 naisia.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1928 talviolympialaisten menestynein maa oli Norja.
Talviolympialaiset 1932

Vuoden 1932 talviolympialaiset järjestettiin Lake Placidissa, Yhdysvalloissa. Kisojen avajaiset olivat 4. helmikuuta ja päättäjäiset 13. helmikuuta 1932.
Kisat avasi virallisesti New Yorkin osavaltion kuvernööri Franklin D. Roosevelt ja urheilijoiden valan vannoi pikaluistelija Jack Shea.
Lajit.
Lake Placidin talviolympialaisissa oli ohjelmassa 14 eri kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa.
Rattikelkkailu.
Rattikelkkailussa kilpailtiin neljän ja ensimmäistä kertaa myös kahden miehen kelkoissa. Kilpailut käytiin 8.–15. helmikuuta Mount van Hoevenbergin radalla. Neljän miehen kelkkojen avauspäivää seurasi 14 000 katsojaa, ja se oli katsojamäärältään Lake Placidin olympialaisten seuratuin tapahtuma.
Parhaiten lajissa menestyi isäntämaa Yhdysvallat, jonka urheilijat voittivat molemmat kultamitalit ja yhteensä neljä kuudesta jaossa olleesta mitalista. Stevensin veljekset John ja Curtis voittivat kahden miehen kelkoissa ja Billy Fiske uusi edelliskisojen voittonsa Yhdysvaltain neljän miehen ykköskelkan ohjaajana. Neljän miehen kelkkojen kultamiehistön Edward "Eddie" Eaganista tuli historian ensimmäinen sekä kesä- että talviolympialaisten olympiavoittoon kyennyt urheilija.
Taitoluistelu.
Lake Placidissa kilpailtiin taitoluistelussa 8.–12. helmikuuta kolmessa lajissa: miesten ja naisten yksinluisteluissa sekä pariluistelussa. Taitoluistelukilpailut käytiin ensimmäistä kertaa talviolympialaisissa sisätiloissa, Lake Placidin olympia-areenalla.
Itävalta ja isäntämaa Yhdysvallat saavuttivat taitoluistelusta kaksi mitalia. Naisten yksinluistelussa norjalainen Sonja Henie puolusti edelliskisojen olympiavoittoaan menestyksekkäästi. Miesten yksinluistelussa Itävallan Karl Schäfer voitti hopealle sijoittuneen ja kolme edellistä olympiakultaa vieneen Gillis Grafströmin. Neljännellä mitalillaan Grafströmistä tuli kuitenkin olympiahistorian menestynein taitoluistelija. Pariluistelun kultamitali meni Andrée Brunet´n ja Pierre Brunet´n voiton myötä Ranskaan.
Isoa-Britanniaa naisten yksinluistelussa edustaneesta Cecilia Colledgesta tuli 11 vuoden ja 73 päivän ikäisenä nuorin talviolympialaisissa kilpaillut urheilija.
Näytöslajit.
Näytöslajeina Lake Placidissa järjestettiin curling, naisten pikaluistelu kolmella matkalla ja koiravaljakkoajo.
Osallistujat.
Lake Placidin talviolympialaisiin osallistui 252 urheilijaa 17 maasta, urheilijoista 231 oli miehiä ja 21 naisia.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1932 talviolympialaisten menestynein maa oli Yhdysvallat.
Talviolympialaiset 1936

Vuoden 1936 talviolympialaiset järjestettiin Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa. Kisojen avajaiset olivat 6. helmikuuta ja päättäjäiset 16. helmikuuta 1936. Kilpailut julisti avatuksi Adolf Hitler ja urheilijoiden valan vannoi Wilhelm Bogner.
Lajit.
Vuoden 1936 talviolympialaisten ohjelmassa oli 17 eri kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa.
Lisäksi mukana oli kaksi näytöslajia:
Osallistujat.
Garmisch-Partenkirchenin vuoden 1936 talviolympialaisiin osallistui 646 urheilijaa 28 maasta. Osallistujista 566 oli miehiä ja 80 naisia.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1936 talviolympialaisten menestynein maa oli Norja.
Talviolympialaiset 1948

Vuoden 1948 talviolympialaiset järjestettiin Sankt Moritzissa Sveitsissä. Kisojen avajaiset olivat 30. tammikuuta ja päättäjäiset 8. helmikuuta 1948. St. Moritzissa pidettiin olympialaiset jo toisen kerran, ensimmäiset olivat vuonna 1928.
Lajit.
Olympialaisten ohjelmassa oli 22 kilpailutapahtumaa yhdeksässä eri urheilulajissa.
Lisäksi mukana oli kaksi näytöslajia:
Osallistujat.
Vuoden 1948 talviolympialaisiin osallistui 669 urheilijaa 28 maasta. Osallistujista 592 oli miehiä ja 77 naisia.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1948 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan jakoivat Ruotsi ja Norja.
Talviolympialaiset 1952

Vuoden 1952 talviolympialaiset järjestettiin Norjan pääkaupungissa Oslossa. Kisojen avajaiset olivat 14. helmikuuta ja päättäjäiset 25. helmikuuta 1952. Kisat julisti virallisesti avatuksi prinsessa Ragnhild. Olympialaisten urheilijoiden valan vannoi Torbjørn Falkanger, ja olympiatulen sytytti Eigil Nansen.
Valintaprosessi.
Oslo valittiin kisojen pitopaikaksi ennen Cortina d’Ampezzoa ja Lake Placidia.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli 22 kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa. Lisäksi jääpallo oli ohjelmassa viralliseen olympiaohjelmaan kuulumattomana näytöslajina.
Kilpailupaikat.
Lähde: 
Osallistujat.
Oslon talviolympialaisiin osallistui 694 urheilijaa 30 maasta.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1952 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti isäntämaa Norja.
Talviolympialaiset 1956

Vuoden 1956 talviolympialaiset järjestettiin Cortina d’Ampezzossa, Italiassa. Kisojen avajaiset olivat 26. tammikuuta ja päättäjäiset 5. helmikuuta 1956. Kisat piti järjestää jo vuonna 1944, mutta niitä ei pidetty toisen maailmansodan vuoksi. Kilpailut julisti avatuksi Italian presidentti Giovanni Gronchi. Urheilijoiden valan vannoi Giuliana Chenal-Minuzzo ja olympiatulen sytytti Guido Caroli. Kyseessä oli ensimmäiset televisioidut talviolympialaiset.
Neuvostoliitto osallistui ensimmäisen kerran talviolympialaisiin, ja sijoittui heti ensimmäiseksi mitalitaulukossa.
Lajit.
Vuoden 1956 talviolympialaisten ohjelmassa oli 22 kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa.
Osallistujat.
Vuoden 1956 talviolympialaisiin otti osaa 821 urheilijaa 32 maasta.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1956 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti ensimmäistä kertaa talviolympialaisiin osallistunut Neuvostoliitto.
Talviolympialaiset 1960

Vuoden 1960 talviolympialaiset järjestettiin Squaw Valleyssä, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kisojen avajaiset olivat 18. helmikuuta ja päättäjäiset 28. helmikuuta 1960. Kisat julisti avatuksi Yhdysvaltain varapresidentti Richard Nixon. Olympiavalan vannoi Carol Heiss ja -tulen sytytti Kenneth Henry.
Kaliforniassa sijaitsevan Squaw Valleyn talviolympialaiset olivat alun perin juristi Alexander Cushingin ajatus. Kelkkailussa ei poikkeuksellisesti kilpailtu kisaisäntien toiveesta huolimatta. Squaw Valleyn kisoissa otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön tv-oikeudet.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli kaikkiaan 27 kilpailutapahtumaa kahdeksassa urheilulajissa. Ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa olivat ampumahiihto ja naisten pikaluistelu. Kelkkailukilpailuja ei järjestetty, koska kisajärjestäjä ei halunnut rakentaa kallista rataa.
Osallistujat.
Kisoihin osallistui 665 urheilijaa 30 maasta. Länsi-Saksa ja Itä-Saksa kilpailivat yhteisellä joukkueella.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1960 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.