tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimir Arzumanjan

Vladimir Arzumanjan (s. 26. toukokuuta 1998, Stepanakert) on armenialainen laulaja. Hän voitti vuoden 2010 Lasten Eurovision laulukilpailun kappaleellaan "Mama". Se oli Armenian ensimmäinen voitto missään euroviisukisassa. Kappaleen on tehnyt kanadalais-armenialainen DerHova.
Mariam Kakhelišvili

Mariam Kakhelišvili (georgiaksi მარიამ კახელიშვილი, s. 9. lokakuuta 1995 Tskneti) on georgialainen laulaja. Keväällä 2010 hän sijoittui kolmanneksi paikallisessa Talent-kilpailussa. 
Kakhelišvili edusti Georgiaa vuoden 2010 Lasten Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan ”Mari Dari”. Hän sijoittui neljänneksi.
Izunuunilintu

Izunuunilintu ("Seicercus ijimae") on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Se on Japanin kotoperäinen laji, joka pesii vain kahdella saarella: Izun saarilla Honshun eteläpuolella ja Nakano-Shimalla Kyushun eteläpuolella. Leonhard Hess Stejneger kuvaili lajin holotyypin Izun Miyake-jiman Idzumurasta vuonna 1892.
Japaninuunilintu

Japaninuunilintu ("Seicercus borealoides") on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Venäjän Sahalinin ja Kuriilit sekä Japanin Hokkaidon että Honshun. Leonid Aleksandrovitsh Portenko kuvaili lajin holotyypin Kunashirin saarelta Kuriilien eteläosasta vuonna 1950.
Sinfonia nro 2 (Corigliano)

John Coriglianon toinen sinfonia kantaesitettiin 30. marraskuuta 2000. Teos voitti vuonna 2001 musiikin Pulitzer-palkinnon.
Bostonin sinfoniaorkesteri otti Coriglianon kustantajaan yhteyttä toivoen, että Corigliano säveltäisi sinfonian sen sinfoniasalin satavuotisjuhlan kunniaksi. Säveltäjä kieltäytyi aluksi, mutta tarjoutui kirjoittamaan toisenlaisen orkesteriteoksen. Hänen ajatuksensa kuitenkin kääntyivät jousikvartettoon, jonka hän oli säveltänyt Cleveland Quartetin jäähyväiskiertuetta varten 1996; sinfonia syntyi kvarteton työstämisestä uudelleen versioksi jousiorkesterille.
Corigliano on suhtautunut sinfoniseen genreen varauksella, koska suuria sinfonioita on ohjelmistossa jo niin merkittävä määrä. Jousisinfonia on hänestä kuitenkin täysin oma, harvinaisempi lajityyppinsä. Aiemmin vasta Coriglianon ystävien AIDS-kuolemat olivat saaneet hänet säveltämään yhden sinfonian.
Leonid Portenko

Leonid Aleksandrovitš Portenko () (11. lokakuuta 1896 Smela, Ukraina – 26. toukokuuta 1972 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lintutieteilijä.
Portenko laati väitöskirjansa Neuvostoliiton tiedeakatemian eläintieteen instituutin lintutieteen osastossa 1926–1929. Tämän jälkeen hän työskenteli Arktisen tutkimuksen instituutissa kymmenisen vuotta ja palasi eläintieteen instituuttiin 1940, missä hän työskenteli kuolemaansa asti.
Portenko teki useita pitkiä tutkimusretkiä arktisille alueille, kuten Novaja Zemljalle, Wrangelinsaarelle, Taimyrin niemimaalle, Uralin pohjoisosiin, Anadyrin alueelle, Tšukotkaan, Kamtšatkalle ja Kuriileille. Hän osallistui Neuvostoliiton lintuja käsittelevän neliosaisen määritysoppaan "Ptitsy SSSR" (1951–1954) kirjoittamiseen ja laati lintujen esiintymiskarttoja seitsenosaiseen neuvostoliittolais-itäsaksalaiseen teokseen "Atlas der Verbreitung der paläarktischen Vögel".
Portenko nimesi japaninuunilinnun vuonna 1950.
Monster (Lady Gagan kappale)

"Monster" on Lady Gagan "The Fame Monster" -EP:n kolmas kappale. Se pääsi listoille viidessä maassa.
Live-esiintymiset.
Lady Gaga on esittänyt kappaleen "Oprah Show'ssa" ja The Monster Ball Tour -kiertueella.
Speechless (Lady Gagan kappale)

Speechless on Lady Gagan "The Fame Monster" -EP:n neljäs kappale.
Kappale on balladi, joka kertoo Gagan suostuttelevan isäänsä menemään sydänleikkaukseen.
Live-esiintymiset.
Lady Gaga esitti kappaleen The Monster Ball Tourilla soittaen pianoa.
Akanttikasvit

Akanttikasvien (Acanthaceae) on asteridien (yhdisteräisten) kehityslinjaan kuuluva kaksisirkkaisheimo, ja siihen kuuluu pääasiassa trooppisia pensaita. Lauhkean vyöhykkeen kasveista ovat tunnetuimpia akantit ("Acanthus"). Sukuja tunnetaan 229 ja lajeja noin 4000. Levinneisyyden pääkeskuksia ovat Malaijien saaristo, Afrikka, Brasilia ja Keski-Amerikka.
Tuntomerkit.
Useimmiten akanttikasvit ovat pensaita tai ruohoja, mutta toisinaan myös puita, köynnöksiä, kuivakkokasveja (kserofyyttejä) tai osittaisia vesikasveja.
Lehdet ovat ristikkäin vastakkaisia, yksinkertaisia ja korvakkeettomia. Lavan pinta saattaa olla kystoliittien juovittama.
Kukat ovat kaksineuvoisia ja sijaitsevat yksittäin tai viuhko- tai terttukukinnoissa. Yksittäisen kukan ympärillä on usein suuret ja terälehtimäiset suojukset. Verhiö on viisilehtinen. Terälehtiä on 4–5, ne ovat kasvaneet yhteen ja muodostavat epäsymmetrisen tai kaksihuulisen teriön. Heteet kiinnittyvät teriöön ja niitä on kaksi tai neljä. Joskus kukassa esiintyy myös steriilejä joutoheteitä. Sikiäin on kehänpäällinen, kahdesta emilehdestä muodostunut. Siinä on keskisaumaistukka, johon kiinnittyy kummassakin sikiäimen lokerossa kaksi tai useampia siemenaiheita. Hedelmä on kota ja siemenessä on tavallisesti suuri alkio, eikä ollenkaan endospermiä eli siemenvalkuaista. Joillakin akanttikasveilla siemenkuori on karva- tai suomupeitteinen ja kostuessaan limautuva.
Luokittelu.
Heimossa erotellaan nykyään neljä alaheimoa:
Akanttikasvien heimo kuuluu Lamiales-lahkoon.
Akanttikasvit viljelykasveina.
Koristekasveina käytettäviä akanttikasveja ovat muun muassa leopoldinkukat ("Aphelandra"), taikurinkukka ("Crossandra infundibuliformis"), susannat ("Thunbergia"), jaakonkukat ("Justicia"), särmiöt ("Barleria"), korukäpy ("Eranthemum pulchellum"), akantit ("Acanthus") ja keltakultakäpy ("Pachystachys lutea").
Lääkekasveina käytettyjä akanttikasveja ovat esimerkiksi rauta-akantti ("Acanthus ebracteatus"; Malaijien saaristo), kreikanakantti ("Acanthus mollis"; Eurooppa), "Blechum pyramidatum" (Keski- ja Etelä-Amerikka).
Afrikanuunilintu

Afrikanuunilintu ("Seicercus ruficapilla") on uunilintujen heimoon kuuluva kaakkoisafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu läntisestä Tansaniasta ja Kaakkois-Keniasta Mosambikiin, Malawiin, Sambiaan, Zimbabween, Lesothoon, Swazimaahan ja Etelä-Afrikkaan. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia. Karl Jakob Sundevall kuvaili lajin holotyypin Durbanista vuonna 1850.
Akebiakasvit

Akebiakasvit (Lardizabalaceae) on pieni leinikkikasveille sukua oleva kukkivien kasvien heimo, jossa on köynnösteleviä, puuvartisia kasveja ja jokunen pystyvartinen pensas. Eräitä pidetään koristekasveina.
Tuntomerkit.
Akebiakasvien lehdet ovat vuorottaisia, sormiliuskaisia tai -lehdykkäisiä. Lehdykkäruodit ovat usein tyvestään turvonneet. Kukat ovat tertuissa oksien haaroissa olevien suojuslehtien hangoissa. Kasvit ovat tavallisesti yksineuvoisia ja monesti yksikotisia. Verholehtiä on kolme tai kuusi, ja ne ovat usein terämäisiä. Kukkien terälehdet puuttuvat joskus. Kehälehtien ja heteiden välissä on kaksi mesiäislehtikiehkuraa. Heteitä on kuusi, ja emilehdet ovat erillisiä ja niitä on vähintään kolme. Hedelmä on tavallisesti monisiemeninen tuppilo.
Levinneisyys.
Heimon lajeja tavataan Itä-Aasiassa Himalajalta Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella sekä Chilessä Etelä-Amerikassa.
Luokittelu.
Akebiakasveihin kuuluu yhdeksän sukua, ja niissä on yhteensä 36 lajia. Alaheimoja on kaksi, ja niistä toiseen kuuluu vain yksi laji.
Akebiakasvit viljelykasveina.
Ravinnoksi käytetään sukujen "Akebia", "Lardizabala", "Stauntonia" ja "Decaisnea" meheviä hedelmiä. "Lardizabala biternata" -lajista saadaan sitkeää kuitua. Koristekasveista tunnetuin on Suomessakin aivan etelässä suojaisella kasvupaikalla menestyvä rinneakebia eli kastanjaköynnös ("Akebia quinata").
Waldemar Hartwig

Waldemar Hartwig (1851–1901) oli saksalainen lintutieteilijä.
Hartwig tutki Kanariansaarten linnustoa ja kuvaili sieltä uuden lintulajin, kanariantiltaltin ("Phylloscopus canariensis"), vuonna 1886 (Journal für Ornithologie 34). Myöhemmin 1800-luvun lopulla hän tutki Berliinin ja Brandenburgin jääkauden jälkeisten järvien raakkuäyriäisiä.
Kongonuunilintu

Kongonuunilintu ("Seicercus laurae") on uunilintujen heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Angolan länsiosan (nimialalaji "laurae"), Kaakkois-Zairen Shaban maakunnan, Sambian pohjois- ja luoteisosat ja Tansanian äärimmäisen lounaiskolkan Kitungulun (alalaji "eustacei"). Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Wilfrid Rudyerd Boulton kuvaili lajin holotyypin Angolan Benguelan Mocovuorelta ta vuonna 1831.
Gansunuunilintu

Gansunuunilintu ("Abrornis kansuensis") eli aiemmalta nimeltään kansunuunilintu on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Se on Kiinan kotoperäinen laji, joka elää maan keskiosissa Qinghaissa ja Gansussa. Wilhelm Meise kuvaili lajin holotyypin Gansun Lauhukoun lähistöltä vuonna 1933.
Volkswagen Citi Golf

Volkswagen Citi Golf oli Volkswagenin Etelä-Afrikassa valmistama henkilöauto. Tuotannossa se oli vuodesta 1984 lähtien elokuuhun 2009 asti. Citi Golf, joka tunnettiin myös nimillä Citigolf tai Chico, perustui aiempaan Volkswagen Golf I -sukupolveen, jonka tuotanto Saksassa päättyi vuonna 1983. Volkswagen South Africa oli myös kokoonpannut Golfia vuosina 1978–1984. Tehdas päätyi jatkamaan vanhan mallin valmistusta Etelä-Afrikassa tarjotakseen valmistuskustannuksiltaan edullisempaa mallia paikallisille markkinoille. Golf I sai faceliftin ja nimettiin Citigolfiksi. Tuotannon päätyttyä 2009 tehtaassa alettiin valmistaa Volkswagen Polon IV-sukupolveen perustuvaa Polo Vivoa.
Igor Novikov

Igor Aleksandrovitš Novikov (, ; 19. lokakuuta 1929 Drezna – 30. elokuuta 2007 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hän toimi vuosina 1988–1992 lajin kansainvälisen liiton presidenttinä. Seuratasolla Dinamo Jerevania edustaneen Novikovin lempinimi oli “Armenialainen tiikeri”.
Novikov osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1952, jolloin hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa viides. Vuoden 1956 kisoissa Melbournessa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa jälleen neljänneksi, mutta sai kultaa joukkuekilpailusta. Tätä ennen hän oli saanut ensimmäisen mitalinsa MM-kisoista oltuaan mukana maansa toiseksi sijoittuneessa joukkueessa vuoden 1955 kilpailuissa. Novikov lähti Rooman olympialaisiin 1960 henkilökohtaisen kilpailun selvänä ennakkosuosikkina, sillä hän oli voittanut maailmanmestaruuden sekä yksilö- että joukkuekilpailusta vuosina 1957–1959. Hän sijoittui kuitenkin vasta viidenneksi epäonnistuttuaan ratsastuksessa. Novikov voitti samoista kisoista hopeaa joukkuekilpailusta. Hän sai ainoan henkilökohtaisen olympiamitalinsa Tokion kisoista 1964, jolloin hän voitti hopeaa jääden 49 pisteen päähän kilpailun voittaneesta Ferenc Törökistä. Novikov oli samoissa kisoissa myös Neuvostoliiton kultaa voittaneessa joukkueessa. Hän voitti MM-kisoista kaiken kaikkiaan viisitoista mitalia, joista yhdeksän oli kultaisia, viisi hopeisia ja yksi pronssinen.
Novikov toimi uransa jälkeen valmentajana ja oli myös useissa urheiluun liittyvissä johtotehtävissä. Niistä ehkä tärkein oli nykyaikaisen viisiottelun kattojärjestö UIPM:n presidentin virka, jossa Novikov oli vuosina 1988–1992.
Lähteet.
Karakoruminuunilintu

Karakoruminuunilintu ("Seicercus occipitalis") on uunilintujen heimoon kuuluva keskiaasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Uzbekistanin itäosan, Tadžikistanin länsiosan, Afganistanin pohjois- ja itäosat sekä Himalajan vuorijonoa seuraten Pakistanin luoteisosan, Kashmiriin ja Pohjois-Intiaan. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin talvehtimisseudulta Intian eteläosan Andhra Pradeshin Nelloresta vuonna 1845.
Sean O’Donnell

Sean O'Donnell (s. 13. lokakuuta 1971 Ottawa, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. O'Donnell pelasi NHL:ssä 17 kautta, kaudesta 1994–1995 kauteen 2012–2013 asti, ja voitti Stanley Cupin Anaheim Ducksissa vuonna 2007.
Ammattilaisura.
Buffalo Sabres varasi O'Donnellin numerolla 123 vuoden . Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Los Angeles Kingsiin, minkä seurauksena hän päätyi pelaamaan sen farmijoukkueeseen Phoenix Roadrunnersiin, joka pelasi silloin IHL:ssä. Ensimmäisellä kaudellaan siellä O'Donnell pelasi 15 ottelua, ja niissä hän sai kaksi syöttöpistettä. Siitä lähtien hänestä tuli vakituinen pelaaja joka ottelussa, ja hän pelasikin seuraavat viisi vuotta Kingsin riveissä.
23. kesäkuuta 2000 Kings vapautti O'Donnellin laajennusdraftiin, jossa Minnesota Wild varasi hänet kaudeksi 2000–2001. Siellä hänet nimettiin kapteeniksi kuukauden ajaksi. Myöhemmin kaudella hän kuitenkin siirtyi New Jersey Devilsiin vaihdossa Willie Mitchellin kanssa. Samalla kaudella hän pääsi pelaamaan finaalissa, mutta joukkue hävisi Colorado Avalanchelle niukasti otteluin 3–4.
O'Donnellista tuli vapaa pelaaja, ja hän liittyi Boston Bruinsiin, jossa hän oli seuraavat kolme kautta. Seuraavaksi hän siirtyi Phoenix Coyotesiin. Toista kertaa urallaan hän teki ensimmäisen kautensa aikana sopimuksen toisen seuran kanssa, kun Coyotes vaihtoi hänet Mighty Ducks of Anaheimin Joël Perraultiin. Seuraavalla kaudella O'Donnell voitti uransa ensimmäisen Stanley Cupin, kun Ducks voitti finaalissa Ottawa Senatorsin viidessä ottelussa.
Seuraavan kautensa O'Donnell edusti edelleen Anaheim Ducksissa. Kauden aikana hän pelasi 900:nnen NHL-ottelunsa 18. tammikuuta 2008. hän siirtyi takaisin Los Angeles Kingsiin, jossa pelatessaan 14. maaliskuuta 2009 hän pelasi 1000:nnen ottelunsa NHL:ssä.
Kaudelle 2010–2011 O'Donnell teki vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa ja vastaavasti vuotta myöhemmin Chicago Blackhawksin kanssa. Hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä tammikuussa 2013, muutama päivä ennen työsulun lyhentämän kauden 2012–2013 alkua. O'Donnell pelasi 17 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 1 224 runkosarja- ja 106 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 229 ja pudotuspeleissä 19 tehopistettä.
Samtse

 
Samtse on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta eli "dzongdey". Se sijaitsee maan lounaiskolkassa.
Samtsen piirikunnan pinta-ala on 1 497 neliökilometriä, ja sen pääkaupunki on Samtse. Piirikunnan asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan on 62 590.
Samtse sijaitsee maan eteläisessä osassa 180–4200 metrin korkeudessa. Koska suurin osa piirikunnasta sijaitsee lähellä Intian rajaa, siellä on hyvät markkinat maataloustuotteille, ja siellä viljellään myyntiin mandariineja, kardemummaa, inkivääriä ja betelpähkinöitä. Kallioperässä on talkkia ja dolomiittia, ja piirikunnassa on pienimuotoista niitä hyödyntävää teollisuutta.
Köyhäjoki

Köyhäjoki on noin 370 asukkaan kylä Kaustisen kunnassa Keski-Pohjanmaalla, noin 12 kilometriä Kaustisen kuntakeskuksesta itään. Köyhäjoella on ollut asutusta 1700-luvulta lähtien. Köyhäjoki on myös kylän läpi virtaava joki, jota asutus myötäilee.
Köyhäjoella toimii ala-aste sekä Mäntymaja, jota kyläläiset käyttävät juhlanvietto- ja harrastuspaikkanaan.
Köyhäjoella suurimpana työllistäjänä on maatalous eri muodoissaan.
Sonia Iovan

Sonia Iovan-Inovan (29. syyskuuta 1935 Cluj-Napoca – 6. syyskuuta 2024) oli romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia joukkuekilpailusta vuosina 1956 ja 1960, jonka lisäksi hän sai MM-kisoista yhden ja EM-kilpailuista viisi mitalia.
Kivikkouunilintu

Kivikkouunilintu ("Phylloscopus griseolus") on uunilintujen heimoon kuuluva keskiaasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Kazakstanin kaakkoisosasta itään Tienšanille, Altaille ja Kiinan luoteis- ja keskiosiin sekä etelään Tadžikistaniin, Koillis-Afganistaniin, Himalajalla Pakistanista Kashmiriin ja Luoteis-Intiaan. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin talvehtimisseudulta Kalkuttan läheltä Hooghlyjoelta vuonna 1847.
Willa

Willa on kauppakeskus Hyvinkään keskustassa. Kauppakeskuksessa on yli sata liikettä, mikä tekee Willasta yhden Suomen suurimmista kauppakeskuksista. Kauppakeskuksen yhteydessä on kaksi hypermarkettia, K-Citymarket ja Prisma. Willassa toimii myös kaksi apteekkia ja kaksi Alkoa.
Historiaa.
Hyvinkään keskustan kauppakeskuksesta oli kiistelty pitkään, mutta rakennustyöt aloitettiin 2010. Kauppakeskuksen alta purettiin muun muassa Hyvinkään vanha kaupungintalo sekä Valtion virastotalo, sekä Willa yhdistettiin Hyvinkään Anttilan tavaratalon rakennukseen. 
Willaan muutti Hyvinkään K-Citymarket, Lindex ja Seppälä jotka sijaitsi Hyvinkääsalin yhteydessä, nykyään niiden paikalla toimii Hyvinkään Tokmanni.
Willan ensimmäinen osa avattiin 29. maaliskuuta 2012 ja toinen osa lokakuussa 2012.
Kauppakeskuksen nimestä järjestettiin nimikilpailu, jonka ylivoimainen voittaja 2 405 äänellä oli Raptori, joka viittaa mm. hyvinkääläiseen rapyhtye Raptoriin. Asiantuntijaraati valitsi kuitenkin kauppakeskuksen nimeksi 665 ääntä saaneen Willan, joka tuli kilpailussa toiseksi. Nimi Willa viittaa Hyvinkään vanhaan villatehtaaseen.
Kulkuyhteydet.
Kauppakeskus Willa sijaitsee Hyvinkään ydinkeskustassa, kirjaston ja Kirjastoaukion kupeessa. Kauppakeskukseen on muutaman minuutin kävelymatka Hyvinkään juna- ja bussiasemalta. Willan pysäköintihalliin pääsee autolla Torikadun puolelta. Willan ympärillä on useita bussipysäkkejä, joissa pysähtyvät paikallisliikenteen bussit.
ZTE Blade

ZTE Blade on kiinalaisen ZTE:n valmistama matkapuhelin. Se tuli myyntiin syyskuussa 2010 Isossa-Britanniassa, jossa matkapuhelinoperaattori Orange myi sitä nimellä San Francisco. Suomessa puhelinoperaattori Elisa toi ZTE Bladen myyntiin marraskuussa 2010. Puhelimen näyttö on kapasitiivinen monikosketusta tukeva 3,5″:n kosketusnäyttö. Puhelin pyrki valtaamaan markkinoita ennen kaikkea hinnallaan, sillä se oli selvästi halvempi kuin sen vastaavilla ominaisuuksilla varustetut kilpailijansa. Suomessa Blade maksoi myyntiin tullessaan alle 190 euroa.
Puhelimesta liikkui maailmalla monia versioita, joissa on vaihtelua mm. näytön, keskusmuistin (RAM) määrän sekä kameran osalta. Elisan Suomessa myymässä mallissa oli TFT-näyttö, 512 Mt RAM-muistia ja 5 megapikselin kamera. Puhelimeen on saatavilla Android 2.2 -päivitys. Sonera-leiriin kuuluva Tele.fi myi ZTE Bladea 3,2 megapikselin kameralla, mutta nykyään myös Tele.fi myy ZTE Blade 2.2:ta, jonka yhtiö on nimennyt ZTE Blade II:ksi.
ZTE Blade II:ssa on 1 GHz Qualcomm MSM7227A -suoritin (ARM v7 -käskykanta).
ZTE Blade III:ssa on neljän tuuman näyttö, Android 4.0 -käyttöjärjestelmä, 1 GHz suoritin, 5 megapikselin kamera, GPS, 3G, BT ja WLAN -yhteydet, 512 Mt RAM ja 4 Gt ROM (vapaana 2 Gt). Muistikorttipaikka, MicroSD tuki 32 Gt korteille asti.
Loren Eiseley

Loren Corey Eiseley (3. syyskuuta 1907 Lincoln, Nebraska – 9. heinäkuuta 1977 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen antropologi, toimittaja, filosofi ja luontokirjailija.
Eiseley opiskeli Nebraskan yliopistossa englantia sekä geologiaa ja antropologiaa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Pennsylvanian yliopistossa 1937, väitöksen nimi oli "Three Indices of Quaternary Time and Their Bearing Upon Pre-History: a Critique". Samana vuonna hän ryhtyi opettamaan Kansasin yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana Eiseley opetti Kansasissa anatomiaa reserviläisille. 1944 hänet nimitettiin sosiologian ja antropologian osaston johtoon Ohion Oberlin Collegeen. 1947 hän palasi Pennsylvanian yliopistoon antropologian osaston johtoon. 1949 hänet valittiin American Institute of Human Paleontology -järjestön johtoon. Vuosina 1959–1961 Eiseley toimi Pennsylvanian yliopiston johtotehtävissä, ja 1961 yliopisto perusti erityisen johtajan viran häntä varten.
Eiseley oli kuollessaan antropologian ja tieteenhistorian Benjamin Franklin -professori sekä Pennsylvanian yliopiston museon Varhaisihmisosaston kuraattori. Kahdenkymmenen vuoden aikana hänelle oli myönnetty kaikkiaan 36 kunnianosoitusta, ja hän oli yliopiston kunnioitetuin jäsen Benjamin Franklinin jälkeen.
Eiseley oli erittäin tuottelias kirjoittaja. Tieteellisten artikkelien ja teosten lisäksi hän kirjoitti runoja ja kaunokirjallisuutta sekä filosofisia tekstejä.
Outi Hannula

Outi Hannula (s. 1968) on suomalainen järjestötyöntekijä. Hän toimi Seta ry:n puheenjohtajana vuosina 2009–2012. 
Outi Hannula työskentelee Fingon ohjelmajohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt Kepassa kampanjakoordinaattorina (2004–) ja Vihreissä kansainvälisten asioiden sihteerinä (1997–). Hannula on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri.
Hannula on toiminut Euroopan Vihreiden taloudenhoitajana vuosina 2001–2005. Hän on ollut Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsen vuonna 1996 ja European Students' Unionin hallituksen jäsen vuonna 1997.
Hannula solmi rekisteröidyn parisuhteen silloisen naisystävänsä kanssa pari viikkoa sen laillistumisen jälkeen vuonna 2002. Hänellä on kaksi lasta.
Sikarutto

Sikarutto voi viitata kahteen sikojen sairauteen:
Liperin vaakuna

Liperin vaakuna on Liperin kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa Liperin asemaan vanhana pohjoiskarjalaisena emäpitäjänä sekä sen pyhiin karsikkopuihin, joita vanhan karjalaisen perinteen mukaan omistettiin vainajien muistolle.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punainen toistoristi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Liperin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 5. huhtikuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. heinäkuuta samana vuonna.
Lexus CT

Lexus CT 200h on Toyotan luksusautomerkin Lexuksen valmistama hybridiauto ja pienin Lexuksen tuotantoon tulleista autoista koskaan. Sen hybriditekniikka on tuttu Toyota Priuksesta ja Auris HSD:stä.
Auto esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2010. Suomeen se tuli markkinoille maaliskuussa 2011.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Lexus CT 200h sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Perustietoa.
Moottori.
CT:n voimanlähteenä toimii 1.8 –litraisen bensiinimoottorin ja sähkömoottorin yhdistelmä.
 • Kuutiotilavuus = 1798 cc
 • Sylinteriluku / venttiilit = L4 / 16
 • Venttiilikoneisto = VVT-i
 • Suurin teho = 73 kW
 • Suurin vääntö = 142 Nm
 • Suurin teho = 60 kW
 • Suurin vääntö = 207 Nm
Renkaat.
Autoon on asennettu 17 tuuman vanteet ja energiaa säästävät renkaat.
Ajotilat.
Autolla on neljä ajotilaa: EV, Eco, Normal ja Sport.
Strelasund

Strelasund on Itämereen kuuluva salmi, joka erottaa Rügenin saaren muusta Saksasta. Salmi kulkee luoteesta kaakkoon ja rajoittuu pohjoispäässä Kubitzerin lahteen ja eteläpäässä Greifswaldin lahteen. Salmi on pituudeltaan noin 25 kilometriä ja leveimmillään kolme kilometriä. Salmessa ei ole saaria lukuun ottamatta Dänholmia, jonka kautta myös salmen ylittävä silta Rügendamm kulkee.
Stralsundin kaupunki on suurin salmen varrella sijaitseva asututuskeskus, ja siellä asui vuonna 2008 yhteensä 57 866 asukasta.
Verohevosvoima

Verohevosvoima oli vanha autojen verotusjärjestelmä, jossa verotusarvo laskettiin kaavalla moottorin tilavuudesta. Järjestelmä oli käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa sekä joissakin Yhdysvaltojen osavaltioissa.
Järjestelmä oli käytössä 1900-luvun alussa, jolloin tehot sekä verohevosvoimat olivat suurin piirtein samat. Moottorien kehittyessä verohevosvoimajärjestelmä muuttui huonoksi tavaksi laskea verotusarvoa, koska autojen todelliset tehot olivat paljon suuremmat kuin verohevosvoiman kaavalla lasketut.
Joskus auton varhaisvuosina, esimerkiksi 1920-luvulla, teho saatettiin ilmoittaa kahtena lukuna. Tällöin ensimmäinen luku tarkoittaa verohevosvoimia ja jälkimmäinen todellista tehoa. Verohevosvoima ei tarkoita moottorin todellista tehoa, vaan se yleensä perustuu moottorin iskutilavuuteen. Joidenkin saksalaisten autojen kohdalla ilmoitettiin jopa kolme teholukua: verohevosvoimat, todellinen teho ja teho ahdin kytkettynä.
Esimerkiksi Citroën 2CV -auton mallinimi 2CV (ransk. "2 chevaux", ’kaksi hevosvoimaa’) ei viittaa moottorin tehoon, vaan moottoritilavuuden mukaan määräytyneisiin verohevosvoimiin. Moottorin oikea teho oli jo ensimmäisissä malleissa noin yhdeksän hevosvoimaa.
Samo Hubad

Samo Hubad (17. heinäkuuta 1917 Ljubljana, Itävalta-Unkari – 31. elokuuta 2016 Skaručna) oli slovenialainen kapellimestari.
Hubad opiskeli sävellystä ja orkesterinjohtoa muiden muassa Slavko Ostercin, Danilo Švaran ja Václav Talichin johdolla. Hän kuului nuorena Big Band Radio Ljubljanaan. Urallaan kapellimestarina hän johti 1940–1960-luvuilla Ljubljanan oopperaa, Zagrebin oopperaa, Zagrebin filharmonista orkesteria ja Slovenian filharmonista orkesteria. Maailmanlaajuisesti hän on johtanut yli kuuttakymmentä orkesteria. Hän on johtanut useasti "Maggio Musicale Fiorentino" -juhlilla ja toiminut kansainvälisissä oopperataloissa.
Hubad on palkittu muun muassa kahdella Prešeren-palkinnolla. Hänen isänsä oli Matej Hubad, joka toimi säveltäjänä, kapellimestarina ja opettajana.
Andy Sneap

Andy Sneap (s. 18. heinäkuuta 1969) on englantilainen musiikkituottaja, ääniteknikko, miksaaja, kitaristi ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten tuottamistaan ja miksaamistaan merkittävistä heavy metal -albumeista. Sneap on myös thrash metal -yhtye Sabbatin kitaristi. Nykyään hän työskentelee omassa Backstage Studiosissaan, jonka hän perusti vuonna 1994.
Ura.
Muusikko.
Sneap perusti trash metal -yhtye Sabbatin 16-vuotiaana. Sabbath julkaisi kolme levyä "History of a Time to Come, Dreamweaver" ja "Mourning Has Broken." Sneap sävelsi ja sanoitti kaikki kappaleet ja tuotti kaksi viimeistä albumia. 
Sabbatin hajottua kolmannen levyn jälkeen, Sneap perusti thrash metalli -yhtyeen Godsend. Yhtye hajosi vain kahden vuoden kuluttua. Vuosina 2001-2002 hän oli kitaristina heavy metal -yhtyeessä Fozzy. Sabbath palasi toimintaan vuonna 2006 hajotakseen uudelleen neljä vuotta myöhemmin. Sneap on ollut vuodesta 2008 alkaen yhtyeen Hell kitaristi. Hellin albumi "Human Remains" nousi Saksassa listojen sijalle 46 vuonna 2011.
Vuonna 2018 Sneap soitti Judas Priestin Firepower kiertueella kitaristi Glenn Tiptonin sairastuttua Parkinsonin tautiin. 
Tuottaja.
Sneap perusti Backstage Studion vuonna 1994 Derbyshireen, Englantiin. Hän on työskennellyt muun muassa yhtyeiden Nevermore, Opeth, Arch Enemy, Machine Head, Exodus, Kreator, Testament, Judas Priest, Accept, Bullet for my Valentine, Caliban, Megadeth ja Dimmu Borgir kanssa. 
Sneap on saanut ruotsalaisen Grammis-palkinnon panoksestaan Opethin vuoden 2002 albumilla "Deliverance". Lisäksi hän on saanut Yhdysvalloissa Grammy-ehdokkuuden työstään Killswitch Engagen albumilla "The End of Heartache" sekä Megadethin albumilla "Endgame".
Kasvisto

Kasvisto eli floora on käsite, joka tarkoittaa jonkin tietyn alueen kasveista koostuvaa elämää, kasvilajistoa.
Termi floora periytyy roomalaisen mytologian kukkien ja kevään jumalattaren nimestä Flora.
Flooraa vastaava nimitys eläimille on eläimistö eli fauna.
Iibikset

Iibikset (Threskiornithidae) on pelikaanilintujen heimo. Suomen luonnossa tavattuja iibislajeja ovat kapustahaikara ja pronssi-iibis. Iibiksiä tavataan joka puolella maailmaa, lukuun ottamatta Antarktista ja Arktista, kuitenkin eniten trooppisella alueella. Iibiksillä on melko pitkä kaula ja pitkät koivet. Niiden nokka on pitkä ja litteä.
Taksonomia.
Iibikset on monien muiden pitkäjalkaisten ja -nokkaisten kosteikoilla elävien lintujen tapaan sijoitettu perinteisesti haikaralintujen (Ciconiiformes) lahkoon. DNAn tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet etteivät nämä linnut ole kovin läheistä sukua toisilleen, joten iibikset sijoitetaan nykyään pelikaanilintuihin (Pelecaniformes). Haikarat ovat ilmeisesti iibisten sisarryhmä, ja nämä kaksi heimoa luokitellaan toisinaan omiin lahkoihinsa; Ardeiformes. Tämä ei kuitenkaan ole saanut yleistä tukea.
On ollut tavallista että iibikset on sijoitettu alaheimoon Threskiornithinae ja kapustahaikarat Plataleinaeen. Mitokondriaalisen DNA:n analyysit viittaavat kuitenkin siihen, että Vanhan Maailman iibikset, erityisesti suvun "Threskiornis", ovat lähempää sukua kapustahaikaroille kuin Uuden Maailman iibiksille, joten Plataleinae ei enää ole pätevä. Kapustahaikarat muodostavat kuitenkin monofyleettisen ryhmän, mutta Threskiornithinaen sisällä (yhdessä koko maailman iibisten kanssa). Threskiornithinae voi myös osoittautua parafyleettiseksi. Iibikset jotka ovat endeemisiä Uudella Maailmalla muodostavat selvän kladin, joka selvästi erottaa nämä linnut muista iibiksistä ja kapustahaikaroista. Nämä on erotettu alaheimoon Eudociminae iibisten luokittelussa, mutta alaheimolla ei tällä hetkellä ole yleistä kannatusta.
Suvut ja lajit.
Iibisten heimoon kuuluvat suvut ja lajit BirdLife Suomen käyttämän luokittelun mukaan.
Fylogenia.
Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijoitettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
The Singles Collection (Creedence Clearwater Revivalin albumi)

The Singles Collection on yhdysvaltalaisen Creedence Clearwater Revivalin marraskuussa 2009 ilmestynyt kokoelma-albumi, joka sisältää singlejen a- ja b-puolilla ilmestyneitä kappaleita. Suurin osa kappaleista on levyllä sellaisina kuin ne alun perin singlelevyillä julkaistiin, eli monofonisessa äänenlaadussa ja mahdollisesti lyhennettyinä. Mukana on myös DVD, joka sisältää viisi promovideota; ”Sweet Hitch-Hiker”, ”I Heard It Through the Grapevine”, ”Bootleg”, ”I Put a Spell on You” ja ”Lookin' Out My Back Door”. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt John Fogerty, ellei toisin mainittu.
Blake Riley

Blake Riley (s. 28. tammikuuta 1986 Dallas, Texas) on entinen yhdysvaltalainen pornotähti, joka esiintyi homo- ja biseksuaalisissa pornoelokuvissa ja -lehdissä. 
Chi Chi LaRue ja Randy Blue "löysivät" Rileyn tämän ollessa kodittomana Dallasissa. Riley solmi näiden kanssa kaksoissopimuksen ja sai vuonna 2008 parhaan tulokkaan GayVN Awardin sekä kolme Grabby-palkintoa. Vuonna 2008 hän harrasti "" -elokuvassa ensimmäistä kertaa seksiä naisten kanssa (Shy Loven ja Brittany Amberin). Hän myönsi tunteneensa olonsa täysin miellyttäväksi tämän aikana, vaikka oli aiemmin luokitellut itsensä homoseksuaaliksi. Riley lopetti uransa aikuisviihteen parissa virallisesti elokuussa 2009.
Death Monsters

Death Monsters on puolalaisten death metal -yhtyeiden Stillbornin ja Azarathin split-albumi, joka on julkaistu vuonna 2004.
Kappaleet.
Stillborn
Azarath
Vammalan vaakuna

Vammalan vaakuna oli Vammalan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa kaupungin nimen alkukirjaimeen ja Vammaskosken ylittävään siltaan, joka loi edellytykset asutuksen syntymiselle sen ympärille.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja sen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen kaateinen polviorsi, sen lappeiden välissä hirsittäinen, kaksikaarinen hopeasilta.” Vammalan kauppalanvaltuusto hyväksyi vaakunan 9. maaliskuuta 1950, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 25. toukokuuta samana vuonna.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi sen jälkeen kun Vammala muodosti uuden Sastamalan kaupungin yhdessä Mouhijärven ja Äetsän kanssa 2009.
Gianluca Rocchi

Gianluca Rocchi (s. 25. elokuuta 1973 Firenze, Italia) on italialainen jalkapalloerotuomari. Hän toiminut kansainvälisenä erotuomarina vuodesta 2008 lähtien.
Rocchi tuomitsi vuodet 2003–2010 maan korkeimman sarjatason Serie A:n sekä toiseksi korkeimman Serie B:n otteluita, kunnes hän pääsi lopulta vuonna 2010 pysyvästi tuomitsemaan pääsarjaa.
Juno Irwin

Juno Rosalys Stover-Irwin (22. marraskuuta 1928 Los Angeles, Kalifornia – 2. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä, joka sai naisten 10 metrin kerroshyppyjen pronssia vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä (pisteet: 70,49) ja hopeaa Melbournessa 1956 (pisteet: 81,64). Pronssimitalin saadessaan hän oli odottanut toista lastaan kolme ja puoli kuukautta. Vuoden 1948 kesäolympialaisissa – ollessaan vielä Juno Stover – hän oli sijoittunut naisten kerroshypyissä viidenneksi, ja vuonna 1960 hän saavutti neljännen sijan. Kilpauran jälkeen hänestä tuli valmentaja.
Irwin opiskeli Hoover High Schoolissa ja Glendale Community Collegessa. Hän voitti kaksi AAU-mestaruutta ja sai kaksi hopeamitalia Pan-Amerikan kisoissa (1955, 1959). Hänet otettiin vuonna 1980 International Swimming Hall of Fameen.
Laurent Duhamel

Laurent Duhamel (s. 10. lokakuuta 1968 Rouen, Ranska) on ranskalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä erotuomarina vuodesta 1999 lähtien.
Kotimaassaan Duhamel on tuominnut vuodesta 1993 lähtien maan eri sarjatasoilla. Korkeimmalla sarjatasolla Ligue 1:ssä hän tuomitsi ensimmäisen kerran vuonna 1996. Hänet on tällä hetkellä hyllytetty tuomaritoiminnasta kotimaassaan, mutta on vapaa tuomitsemaan kansainvälisiä otteluita.
Günther Haase

Günther Haase (s. 11. kesäkuuta 1925 Hampuri) on saksalainen kilpauransa päättänyt uimahyppääjä.
Haase saavutti miesten kerroshypyissä olympiapronssia Helsingissä 1952 pisteillä 141,31 ja Euroopan mestaruuden Wienissä 1950. Hän avioitui toisen uimahyppääjän, moninkertaisen Saksan-mestari Paula Tatarekin kanssa.
Gabonin lippu

Gabonin lippu on Gabonin tasavallan kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 9. elokuuta 1960. Se on kolmivärinen lippu, jossa vihreä väri kuvaa metsää, kultainen kuvaa päiväntasaajaa ja sininen kuvaa merta. Gabon kuuluu niihin Ranskan vallasta itsenäistyneisiin Afrikan maihin, jotka vaalivat hyviä suhteita entiseen emämaahan ja suhtautuvat nihkeästi panafrikkalaisuuteen. Tämän takia lippu on antipanafrikkalainen lippu.
Perheen musta lammas

Perheen musta lammas on Jorma Nortimon ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1941. Elokuva perustuu Melita Tångin romaaniin "Mörk punkt" (1934).
Tuotanto.
Tångin romaanin henkilönimet suomennettiin käsikirjoitukseen, ja tapahtumat siirrettiin elokuvan tekoaikaan. Toivo Kärki teki tähän elokuvaan ensimmäiset elokuvatyönsä. Hän sovitti Olavi Karun sävellykset.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö on rakkaudessa pettynyt nuori tyttö, joka muuttaa pois naimattomien tätiensä luota. Välillä pojaksi heittäytyvä tyttö joutuu moniin seikkailuihin. 
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin ymmärtävästi. Paula Talaskivi ("Ilta-Sanomat") kylläkin ensin kritisoi pohjana käytettyä teosta, mutta itse elokuva on tehty ”nähtävästi niin hyvin kuin mahdollista” ja ”Nortimo on ohjannut jutun kevyesti, juoheasti ja hyväntuuliseen sävyyn”. Samalla linjalla olivat muutkin arviot pääosin. Näyttelijätyö sai kiitosta.
Myöhemmässä arviossa "Perheen musta lammas" saa Arto Pajukalliolta luonnehdinnan kevyt romanttinen komedia, joka tyydytti sotavuosien viihdepulaa potevan yleisön tarpeita. Eräs kriitikko pitää elokuvaa jäyhänä ja keinotekoisenakin. Toinen sanoo sitä rytmittömäksi ja juonta epätasaiseksi, epäuskottavaksi ja kömpelöksi. Myöskään siinä ei ole sitä elokuvallista voimaa, joka Nortimolla oli hallussaan 1930-luvun melodraamoissana.
Tuskegee-tutkimus

Tuskegeen kuppakokeet olivat Tuskegeen kaupungissa Alabamassa vuosina 1932–1972 tehtyjä lääketieteellisiä ihmiskokeita, joita johti Yhdysvaltain terveysministeriön alainen Public Health Service (PHS). Kokeiden tarkoituksena oli tutkia hoitamattoman kupan luonnollista etenemistä. Kokeen menettelyjä pidetään tämän hetken lääketieteen eettisten normeja rikkovina.
Vuonna 1932 tutkijat värväsivät koehenkilöiksi 399 köyhää afroamerikkalaista miespuolista maatyöläistä, jotka sairastivat kuppaa. Palkkioksi osallistumisesta miehille tarjottiin ilmaisia aterioita, ja heidän hautajaiskulunsa luvattiin korvata eräänlaisella vakuutuksella. Myös testeihin kuuluvat terveystarkastukset olivat maksuttomia. Potilaille ei kerrottu, että he sairastavat kuppaa, eikä heille annettu siihen hoitoa. Kokeen kontrolliryhmään kuului 201 afroamerikkalaista miestä, jotka eivät sairastaneet kuppaa.
Tuskegee-tutkimuksen epäeettisimpänä piirteenä pidetään sitä, että koehenkilöille ei järjestetty lääketieteen kehityksen mahdollistamaa penisilliini-hoitoa kupan oireiden lievittämiseen, vaan tutkimusta jatkettiin aivan kuin penisilliiniä ei olisi ollut olemassa. Lisäksi heitä estettiin osallistumasta muihin hoito-ohjelmiin, joissa kuppapotilaille tarjottiin hoitoa. Vuonna 1972 tapaus tuli sanomalehdistön kautta julkiseen tietoon, ja yleinen mielipide vaati tutkimuksen lopettamista. Siihen mennessä monet tutkimuksen kohdejoukon jäsenet olivat menehtyneet tautiin, osa vaimoista sairastunut, ja samoin osa lapsista oli saanut kuppatartunnan synnytyksen aikana synnytyskanavan kautta kulkiessaan.
Vuonna 1966 eräs PHS:n sukupuolitautilääkäri kyseenalaisti kuppakokeet ja epäili toimintaa moraalittomaksi. Tartuntatautien valvontakeskus vastasi, että kokeiden jatkaminen päätökseensä asti on tarpeellista – toisin sanoen siihen saakka, kunnes koehenkilöt ovat kuolleet ja heille on tehty ruumiinavaus.
Tapauksesta nostettiin ryhmäkanne, joka sovittiin ilman oikeudenkäyntiä vuonna 1974: koehenkilöille, heidän perheilleen ja jälkeläisilleen maksettiin yhteensä noin 10 miljoonaa dollaria.
Vuonna 1997 presidentti Bill Clinton esitti virallisen anteeksipyynnön koehenkilöille ja heidän perheenjäsenilleen. Kahdeksasta vielä elossa olevasta miehestä viisi oli kuuntelemassa tilaisuutta Valkoisessa talossa. Viimeinen elossa ollut koehenkilö, kontrolliryhmään kuulunut Ernest Hendon, kuoli vuonna 2004.
Tuskegeen tapausta on kuvattu "pitkäkestoisimmaksi ei-hoidolliseksi kokeeksi lääketieteen historiassa".
Lohjan museo

Lohjan museo (ruots. "Lojo museum") on vuonna 1911 perustettu museo Lohjalla. Sen toimitila on entinen pappila Lohjan Pyhän Laurin kirkon lähellä Iso-Pappilan alueella. Museoon kuuluvat lisäksi Sammatissa Johannes Lohilammen museo ja sen taidenavetta sekä Lohjan pääkirjaston Linderinsalin näyttelyt. Nyttemmin myös Paikkarin torppa on siirtynyt Lohjan museon vastuulle, kun Museovirasto luopui siitä varojen puutteessa. Lohjan museota johtaa Annamari Juvonen-Eskola ja museoamanuenssina toimii Iiris Kankaanpää.
Kotiseututkimuksen isänä pidetyn Robert Boldtin aloitteesta perustettiin 1894 Lohjan Kotiseutututkimuksen Ystävät ry, joka on Suomen ensimmäinen kotiseutuyhdistys. Sen piirissä heräsi ajatus museosta. Museo siirtyi 1978 Lohjan kaupungin ja Lohjan kunnan omistukseen, ja seurakunta vuokrasi sille toimitilaksi pappilan.
Lohjan museolla on yhteensä noin 25 000 esinettä kokoelmissaan, sekä kymmeniä tuhansia valokuvia valokuvakokoelmassaan. Tämän lisäksi Lohjan museolla on oma kotiseutuarkisto ja pieni kirjasto. Museoon pääsee myös valtakunnallisella Museokortilla.
Keltamot

Keltamot ("Chelidonium") on unikkokasveihin kuuluva kaksilajinen kasvisuku. Keltamo ("Chelidonium majus") esiintyy alkuperäisenä Euroopasta läntiseen Aasiaan ja Siperiaan, lisäksi tulokaslajina Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Toinen laji, "Chelidonium asiaticum", esiintyy itäisessä Aasiassa, Koillis-Kiinassa, Koreassa, Japanissa ja Venäjän Kaukoidässä. "Chelidonium asiaticum" on alun perin kuvattu keltamon alalajiksi, joten keltamoa on pidetty myös suvun ainoana lajina. Menneinä vuosisatoina keltamoihin on kuvattu monia muita lajeja, jotka nykyisin sijoitetaan muihin unikkokasvisukuihin.
Siunauskappeli

Siunauskappeli on hautausmaan yhteydessä oleva rakennus, jossa järjestetään vainajan ruumiinsiunaustilaisuus. Siunauskappelit alkoivat yleistyä, kun hautausmaita perustettiin tilanpuutteen vuoksi kirkoista erillisille alueille. Kappeleista on usein järjestetty suunnittelukilpailuja. Aikaisemmin ne noudattivat usein perinteistä tyyliä, mutta 1950-luvulta alkaen tyyli on seurannut ajan yleisiä arkkitehtonisia suuntauksia.
Sunshine Showdown

Sunshine Showdown oli nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruusottelu, joka käytiin Jamaikan Kingstonissa vuonna 1973. Ottelussa kohtasivat hallitseva maailmanmestari Joe Frazier ja haastaja George Foreman.
Foreman yllätti kaikki voittamalla ottelun tyrmäyksellä jo toisessa erässä ja nousemalla raskaansarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi.
Ennen ottelua.
Ottelun järjestämisen takasi Jamaikan valtio. Ottelijoiden turvallisuudesta huolehti 700 sotilasta ja turvatoimet olivat mittavat. Katsojia pyydettiin pysymään hotelliensa lähistöllä, sillä maan monet työttömät protestoivat kalliin ottelun järjestämistä valtion keräämillä verorahoilla.
George Foreman oli voittanut kultamitalin vuoden 1968 olympialaisissa ja kohonnut ammattilaiseksi. Hän osasi hyödyntää loistavasti suurta kokoaan (190 cm ja 100 kg), iskuvoimaansa ja kokonsa tuomaa psyykkistä ylivoimaa. Maailmanmestari Joe Frazier taas oli puolustanut mestaruuttaan tunnetun "Fight of the Centuryn" jälkeen vain kahdesti, mutta lähti "Sunshine Showdown" -nimellä tunnettuun kamppailuun 3 : 1 ennakkosuosikkina. Hänen valmentajansa olivat arvioineet Foremanin olevan niin hidas, että Frazier pystyisi väistämään tämän iskuja.
Ottelu.
Ottelu kesti vain kaksi erää. Maailmanmestari Joe Frazier ei voinut mitään pidemälle ja vahvemmalle Foremanille, joka kaatoi hänet kamppailun aikana kuusi kertaa kanveesiin. Tuomari Arthur Mercante keskeytti ottelun, kun toista erää oli käyty 1, 35 minuuttia. Frazierin poika Marvis Frazier seurasi kamppailua paikan päällä ja luuli pitkään isänsä vain pelleilevän vastustajansa kanssa, käskien tätä lopettamaan.
Yhdysvalloissa tv:ssa esitettyä ottelua selostanut Howard Cosell intoutui ottelun aikana hokemaan toistuvasti lausetta "down goes Frazier". Siitä tuli yksi Cosellin tunnetuimmista lausumista.
Ottelun jälkeen.
Entinen maailmanmestari Muhammad Ali oli paikan päällä katsomassa ottelua ja kuvaili sitä myöhemmin kuivaksi näytökseksi.
Frazierin kanssa käymänsä ottelun jälkeen Foreman puolusti mestaruuttaan kahdesti: ensin José Romania vastaan, joka tuli tyrmätyksi ensimmäisessä erässä; ja Ken Nortonia vastaan, joka hävisi tyrmäyksellä toisessa erässä. Hän menetti maailmanmestaruuten Muhammad Alille 1974 käymässään ottelussa, joka tunnetaan nimellä "Rumble in the Jungle".
Frazier ja Foreman kohtasivat tämän jälkeen vielä kerran toisensa. Ottelu päättyi jälleen Frazierin tappioon.
De pomo

De pomo, koko nimeltään "Tractatus de pomo et morte incliti principi philosophorum Aristotelis" ("Omenasta" tai "Aristoteleen kuolema"; ) on keskiaikainen uusplatonilainen teos, joka on laitettu Aristoteleen nimiin, mutta kuuluu todellisuudessa tämän epäperäisiin teoksiin (Pseudo-Aristoteles). Teoksessa Aristoteles esitetään puolustamassa hyvin platonilaista näkemystä sielun kuolemattomuudesta.
Historia.
Teos on todennäköisesti alkuperältään arabiankielinen, ja myöhemmin käännetty hepreaksi ja latinaksi. Teoksen todellista kirjoittajaa tai täsmällistä kirjoitusajankohtaa tunneta. Se on kuitenkin kirjoitettu ennen 900-lukua. Keskiajalla kaikki eivät vakuuttuneet teoksen aitoudesta, mutta varsinkin sellaiset ajattelijat, jotka halusivat puolustaa sitä näkemystä, että Aristoteles itse olisi päässyt taivaaseen, puolustivat sen aitoutta. Teoksen tunnisti epäperäiseksi viimeistään Maimonides.
Sisältö.
Teoksessa Aristoteles luennoi kuolinvuoteellaan sielun kuolemattomuudesta oppilailleen, jotka ovat tulleet käymään hänen luonaan. Asetelma ja opetuksen aihe ovat siis samanlaiset kuin Sokrateella Platonin kirjoittamassa dialogissa "Faidon". Teoksen nimi, "De pomo" eli "Omenasta", tulee siitä, että Aristoteles saa ajoittain puheensa lomassa uutta elinvoimaa haistelemalla omenaa.
Aristoteles opettaa muun muassa, että tietäminen kuuluu sielun olemukseen, ja filosofia on tietämisen korkein muoto. Se autuus, joka odottaa tietämiselle omistautunutta sielua kuoleman jälkeen, koostuu täydellisestä tietämisestä. Vastaavasti tietämättömyydestä rangaistaan suuremmalla tietämättömyydellä. Edelleen, hyve on samaa kuin tietäminen. Se joka tuntee oman itsensä, omaa tässä tietämisessä mahdollisuuden ymmärtää ikuista ja "olla kuolematon". Näin filosofi ei pelkää kuolemaa.
Beautiful, Dirty, Rich

"Beautiful, Dirty, Rich" on Lady Gagan "The Fame" -albumin neljäs kappale ja albumin promootiosingle. Kappaleesta on tehty musiikkivideo.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Melina Matsoukas. Musiikkiviedon alussa mies heittää rahaa ilmaan ja Lady Gaga kävelee tanssijoidensa kanssa seteleiden yli. Lady Gaga laulaa pöydän äärellä, joka on täynnä seteleitä.
Live-esitykset.
Lady Gaga on esittänyt kappaleen The Fame Ball Tourilla ja The Monster Ball Tourilla.
Jyri Hänninen (toimittaja)

Jyri Hänninen (s. 1977) on suomalainen Yleisradion ajankohtaistoimituksen toimittaja ja kirjailija.
Hänninen on yhteiskuntatieteiden ylioppilas. Hän on käynyt Sanoman toimittajakoulun ja työskennellyt muun muassa "Helsingin Sanomissa", "Ilta-Sanomissa", "ET-lehdessä" ja "Etelä-Saimaan" taloustoimittajana ja uutistoimittajana. 
Hänninen on työskennellyt Harri Haanpään alaisuudessa WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden osastolla. Hänen vastuualueenaan oli myös kustantamon pamflettituotanto. Hän toimi myös Helsinki-kirjojen kustannuspäällikkönä.
Hänninen on kirjoittanut myös tietokirjoja, joista monet veljensä Jera Hännisen kanssa.
Hänninen sai vuonna 2014 Chydenius-mitalin veroparatiiseja koskevista jutuista. Vuonna 2015 hän sai Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnon veroparatiiseja koskevasta juttusarjasta, kirjasta ja tietokannasta.
Yeonpyeong

Yeonpyeong on Etelä-Korealle kuuluva saariryhmä Keltaisessameressä lähellä Pohjois-Korean rannikkoa. Saariryhmä sijaitsee noin 80 kilometriä Incheonista, ja noin 100 kilometriä Soulista länteen, sekä 12 kilometrin päässä Pohjois-Korean lounaisrannikosta. Saariryhmän pääsaari on Daeyeonpyeong, jota kutsutaan yleisesti myös "Yeonpyeong-saareksi". Sen pinta-ala on 7,01 neliökilometriä ja asukasluku 1 176 vuonna 1999. Toinen saariryhmään kuuluva asutettu saari on Yeonpyeongista noin neljä kilometriä etelään sijaitseva Soyeonpyeong, jonka pinta-ala on 0,24 neliökilometriä.
Alueella sattui 23. marraskuuta 2010 iltapäivällä paikallista aikaa vakava välikohtaus, jossa Pohjois-Korea ampui Yeonpyeong-saarelle tykistötulta, johon Etelä-Korea vastasi.
Thomas Wessinghage

Thomas Wessinhage (s. 22. helmikuuta 1952 Hagen, Nordrhein-Westfalen, Saksan liittotasavalta) on saksalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija.
Wessinghage voitti Euroopan-mestaruuden 5 000 metrillä Ateenan Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1982 ajalla 13.28,90. Hän sai 1 500 metrillä EM-pronssia Roomassa 1974 ajalla 3.41,1. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli 1 500 metrillä neljäs ja Helsingin MM-kilpailuissa 1983 5 000 metrillä kuudes. Hän voitti kultaa 1 500 metrillä Kesäuniversiadeissa 1975. Olympialaisissa hän karsiutui välierissä 1 500 metrillä Münchenissä 1972 sekä 800 metrillä ja 1 500 metrillä Montrealissa 1976.
Sisäradoilla Wessinghage voitti Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä 1975, 1980, 1981 ja 1983 sekä 4 × 4 kierroksen viestissä 1972 ja 1973. Sisäratojen EM-hopeaa hän saavutti 1 500 metrillä 1974, 1976, 1978 ja 1979 sekä 3 000 metrillä 1985. Pronssia hän sai 1 500 metrillä 1984, oli neljäs samalla matkalla 1982 sekä viides 3 000 metrillä 1986.
Wessinghage avioitui 1 500 metrin juoksun EM-mitalistin Ellen Wellmannin (o.s. Tittel) kanssa.
Elämäntarinafestivaali

Elämäntarinafestivaali on vuosittain Kärsämäellä järjestettävä valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2000. Elämäntarinafestivaali järjestetään perinteisesti heinäkuussa ja ne kestävät 4-5 päivää. Ohjelma sisältää keskustelutilaisuuksia, seminaareja, kursseja sekä Tarinaniskennän SM-kilpailut. Elämäntarinafestivaali on osa Kärsämäen Kesä tapahtumakokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi ARS Kärsämäki -nykytaidenäyttely ja Musiikkia Paanukirkossa - Musiikkijuhla.
Historia.
Elämäntarinafestivaalin taustalla toimii Suomen Elämäntarinayhdistys, johon kuuluu yli 400 jäsentä eri puolilta Suomea, Ruotsista, Saksasta ja Ranskasta. Elämäntarinafestivaalin alkuideoinnista vastasivat erityisesti Elämäntarina-akatemia ja kärsämäkinen kirjailija ja kirjoittajakouluttaja Anja Vähäaho. Festivaalien teemoja ovat olleet mm. Eurooppalainen elämäntarina (2000), Universaalit elämäntarinat (2002), Huumori elämäntarinoissa (2004), Fakta ja fiktio elämäntarinoissa (2005), Sukukansojen elämäntarinat (2007), Tarina takapiruna – tarinoiden vaikutus mieleen ja maailmaan (2008), Näkökulmia suomalaisiin ja venäläisiin sukupolvitarinoihin (2009) ja Ruotsinsuomalaisuus ennen ja nyt (2010).
Elämäntarinafestivaali 2011.
XI Elämäntarinafestivaali järjestetään 13.–16. heinäkuuta. Elämäntarinafestivaalin 2011 teemaksi on valittu Amerikan siirtolaisuus, koska Kärsämäeltä ja ympäristökunnista on lähtenyt Amerikkaan siirtolaisiksi huomattavan paljon väkeä. Festivaalin tavoitteena on solmia uusia yhteyksiä amerikansuomalaisiin ja elvyttää jo katkenneita yhteyksiä. Suomen Elämäntarinayhdistys haluaa myös tallentaa muistiin siirtolaisten elämäntarinoita ja -kokemuksia eri muodoissa. Tätä tavoitetta on tarkoitus edistää myös kevään aikana järjestettävällä siirtolaisuusaiheisella kirjoituskilpailulla, jossa parhaiten menestyneet palkitaan festivaalin aikana.