tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sergei Šarikov

Sergei Aleksandrovitš Šаrikov (, 18. kesäkuuta 1974 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 6. kesäkuuta 2015) oli venäläinen säilämiekkailija ja olympiavoittaja.
Šаrikov kuului Venäjän olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 voittaneisiin sekä olympiapronssia Ateenassa 2004 saavuttaneisiin joukkueisiin. Säilän henkilökohtaisesta kilpailusta hän saavutti olympiahopeaa Atlantasta hävittyään ainoastaan maanmiehelleen Stanislav Pozdnjakoville. Šаrikov saavutti urallaan myös lukuisia mitaleja maailman- ja euroopanmestaruuskilpailuista.
Šаrikov joutui auto-onnettomuuteen Kalugan alueella 6. kesäkuuta 2015. Hän kuoli kolarista saamiinsa vammoihin sairaalassa 40 vuoden iässä.
Espanjan ensimmäinen tasavalta

Espanjan ensimmäinen tasavalta () oli lyhytaikainen tasavalta Iberian niemimaalla vuosina 1873–1874. Se perustettiin tasavaltalaisten, demokraattien ja radikaalien tuella 11. helmikuuta 1873 kuningas Amadeus I:n luovuttua Espanjan kruunusta kyllästyttyään maansa sisäpoliittisiin ongelmiin, kuten poliittisen tuen puutteeseen, kapinoihin ja kolmanteen karlistisotaan. Tasavaltalaiset jakautuivat kahteen joukkoon: federalisteihin ja yhtenäisvaltiota kannattaneisiin unitaareihin. Tasavalta lakkautettiin lopullisesti noin 23 kuukautta perustamisensa jälkeen, 29. joulukuuta 1874. Tasavallan jälkeen toteutettiin Bourbon-suvun restauraatio, ja Espanjan kuninkaaksi tuli Alfonso XII.
Ensimmäisen tasavallan valtionpäämiehet.
Ensimmäisellä tasavallalla ehti olla viisi valtionpäämiestä, jotka johtivat hallitusta nimikkeellä ”toimeenpanovallan johtaja” ("Presidente del Poder Ejecutivo").
Urho Nissilä

Urho Nissilä (s. 4. huhtikuuta 1996 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Unkarin pääsarjassa pelaavaa Puskás Akadémiaa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Ura.
Nissilä on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen kerran seuran edustusjoukkueen paidassa kevättalvella 2015 Liigacupissa. Veikkausliigassa Nissilä debytoi toukokuussa 2015 HIFK Fotbollia vastaan. Nissilä pelasi kolme ja puoli kautta KuPS:n veikkausliigajoukkueessa ja siirtyi kesällä 2018 Belgiaan SV Zulte Waregemin joukkueeseen. Nissilä ei onnistunut kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa Waregemin joukkueessa. Hän pääsi pelaamaan vain kahdessa ottelussa. Vuoden 2020 alussa KuPS neuvotteli Waregemin kanssa Nissilän vuokraamisesta KuPS:iin. Nissilä siirtyi lainalle kaudeksi 2020 KuPS:n riveihin. Tammikuussa 2021 Nissilä teki KuPS:in kanssa sopimuksen kaudesta 2021. Tammikuussa 2022 edelliskaudella vuoden Veikkausliigapelaajaksi valittu Nissilä teki sopimuksen Korean pääsarja K League 1:ssa pelaavan Suwon FC:n kanssa. Hän pelasi kaudella 2022 yhteensä 22 liigaottelua, joissa onnistui kahdesti maalinteossa. Helmikuussa 2023 Suwon tiedotti, ettei Nissilä jatka seurassa. Maaliskuussa 2023 Nissilä siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa KuPS:iin.
Tammikuussa 2024 Nissilä allekirjoitti kesään 2025 ulottuvan sopimuksen unkarilaisseura Puskás Akadémian kanssa.
Maajoukkue.
Nissilä debytoi helmikuussa 2015 Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa, jonka kapteenina hän on myös toiminut. Syyskuussa 2021 Nissilä pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa ystävyysottelussa Walesia vastaan.
Yksityiselämä.
Nissilä kasvoi Kuopiossa vanhoillislestadiolaisessa perheessä, johon kuului yksinhuoltajaäiti ja seitsemän lasta. Nissilän äiti ei olisi halunnut Urhon pelaavan jalkapalloa joukkueessa, mutta antoi hänelle kuitenkin luvan, kun Urho oli 10-vuotias. Nissilä ei ole enää vanhoillislestadiolainen.
Claressa Shields

Claressa Shields (s. 17. maaliskuuta 1995 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen nyrkkeilyn olympiavoittaja ja maailmanmestari. 175 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Shields edustaa FWC Berston -seuraa. Hän kilpailee keskisarjassa.
Shields voitti keskisarjan olympiakultaa Lontoon kesäolympialaisista 2012 vasta 17-vuotiaana. Finaalissa hän voitti Venäjän Nadežda Torlopovan. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Shields uusi olympiavoittonsa. Finaalissa hän voitti alankomaalaisen Nouchka Fontijnin. Vuonna 2014 Shields voitti keskisarjan MM-kultaa Jejusta ja vuonna 2016 vuonna 2016 Astanasta. 
Shields siirtyi ammattilaiseksi Rion olympialaisten jälkeen 2016.
Shields oppi puhumaan vasta viisivuotiaana.
Vapaapotkusuihke

Vapaapotkusuihke (käytetään myös esim. nimiä "muurisuihke", "vaparisuihke", "vapaapotkuspray" tai "muurispray") on nykyisin jalkapallo-otteluissa käytössä oleva valkoinen spraymaali, joka helpottaa puolustusmuurin asettamista vaaditun etäisyyden päähän vapaapotkuissa. Vapaapotkusuihkeen käyttöä ei ole kuitenkaan erikseen mainittu jalkapallon säännöissä. Sen käyttö on yleistynyt viime vuosina. Vapaapotkusuihke on brasilialainen keksintö.
Yleistä.
Jalkapalloerotuomari kantaa suihkepullossa säilytettävää vapaapotkusuihketta housuissaan. Vapaapotkun tullessa hän suihkuttaa vaahtoa pallon kohdalle sekä myös 9,15 metrin päähän pallosta, johon muuri pitäisi asettaa. Tuomari huomaa vaahdon avulla helposti, jos joku pelaaja liikkuu muurista eteenpäin. Vaahto häviää itsellään kentästä noin minuutin kuluttua sen suihkuttamisesta.
Teknisiä yksityiskohtia.
Vapaapotkusuihke koostuu 80-prosenttisesti vedestä, mutta siitä 17% on butaanikaasua, noin 1% tensidiä ja muita aineita, kuten kasvisöljyä noin 2%. Viralliselta nimeltään vapaapotkusuihke on polyoksietyleenisorbitaanimonolauraatti tai polysorbaatti 20. Sen lisäainekoodi on E432.
Vapaapotkusuihkeen historiaa.
Vuonna 2000 brasilialaiskeksijä Heine Allemagne kehitti ensimmäisen vapaapotkusuihkeen, "Spunin", jota käytettiin ensimmäistä kertaa ammattilaisjalkapalloilussa vuonna 2001. Nykyisin käytössä olevan version, niin sanotun 9-15:n, on kehittänyt ja patentoinut niin ikään brasilialainen Pablo Silva. Nykyistä suihketta on ollut käytössä vuodesta 2008 asti.
Vuoden 2011 Copa América oli ensimmäinen maajoukkueturnaus, jossa vapaapotkusuihke oli käytössä. Suurelle yleisölle se tuli tutuksi vuoden 2014 MM-kilpailuista Brasiliasta, jotka olivat suihkeen ensimmäiset MM-kilpailut. Kaudeksi 2014-2015 suihke otettiin käyttöön muun muassa Englannin valioliigassa, Saksan Bundesliigassa, Mestareiden liigassa ja Eurooppa-liigassa. Nykyisin se on käytössä myös Suomen Veikkausliigassa.
YMCA Tampere

YMCA Tampere (alk. Tampereen Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys r.y.) on tamperelainen kansalaisjärjestö, jolla on huomattavaa urheilutoimintaa. Erityisesti YMCA Tampere tunnetaan koripallotoiminnastaan. Sen miesten ja naisten edustusjoukkue on pelannut Koripalloliiton Läntisen alueen I-III divisioonissa. Seuralla oli 90-luvulla useita junioreiden SM-sarjajoukkueita, mutta YMCA Tampere on muokkaantunut 2000-luvulla ensisijaisesti kasvattajaseuraksi, joka on myös hyötynyt juniorimäärissään viime vuosina koripallon yleisen nousun myötä.
LG G4

LG G4 on LG Electronicsin 29. huhtikuuta 2015 julkaisema älypuhelin, joka oli LG:n älypuhelinten silloinen lippulaiva. Puhelin on LG G3:n seuraaja ja siinä onkin monia paranneltuja versioita G3:sta. Puhelimessa on Androidin 5.1- eli Lollipop-käyttöjärjestelmä.
LG G4:ssä on viiden ja puolen tuuman IPS LCD kapasitiivinen QHD-resoluution kosketusnäyttö, jonka tarkkuus on 1 440 × 2 560 pikseliä. Puhelimen mitat ovat 148,9 × 76,1 × 6,3 millimetriä ja se painaa 155 grammaa. Puhelimen takakamera on 16 megapikseliä ja etukamera kahdeksan megapikseliä, joka on saman verran kuin esimerkiksi LG G3 s:n takakamera.
LG G4:ää on saatavilla kahta erilaista, 50 euroa kalliimpaa nahkakantista versiota, ja halvempaa metallijäljitelmäversiota.Suomeen LG G4 tuli myyntiin toukokuussa 2015.
Navigatori-luokka

Navigatori-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahdentoista 1927-1931 valmistetun hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Jesús Zavala

Jesús Eduardo Zavala Castañeda (s. 21. heinäkuuta 1987 Monterrey, Nuevo León) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa CF Monterreytä. Oikeajalkainen Zavala on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura.
Seurajoukkueura.
Zavala on edustanut koko uransa, vuodesta 2006 lähtien, CF Monterreytä. Hän on voittanut seuran kanssa kaksi kertaa Liga MX:in Aperturan, vuosina 2009 ja 2010. CONCACAF Champions Leaguen Zavala on voittanut seuran kanssa niin ikään kahdesti, kausilla 2010–2011 ja 2011–2012. Champions Leaguen voiton ansiosta Zavala on pelannut seurajoukkueiden MM-kilpailuissa kahdesti.
Maajoukkueura.
Zavala debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa helmikuussa 2011 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Samana vuonna hän oli mukana voittamassa kultaa niin Gold Cupista kuin Pan-Amerikan kisoistakin. Avausmaalinsa maajoukkueessa Zavala teki kesäkuussa 2012 MM-karsintaottelussa El Salvadorin verkkoon. Vuonna 2013 hän kuului Meksikon joukkueeseen Maanosaliittojen cupissa, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Saavutukset.
CF Monterrey
Meksiko
Koska sä eroot

”Koska sä eroot” on Nikke Ankaran kappale hänen esikoisalbumiltaan "Nikke tulee kotiin". Kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä 29. toukokuuta 2015. Singlellä on mukana myös kappale ”Leima”.
”Koska sä eroot” oli Nikke Ankaran ensimmäinen musiikkijulkaisu sitten vuodenvaihteen 2014–2015 katoamisen jälkeisen ilmoituksen vetäytyä julkisuudesta ja lopettaa musiikin tekeminen. 
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Ankaran Vevo-kanavalla YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Videon on ohjannut Jan-Erik Olin ja sillä näyttelevät muun muassa Venla Savikuja ja Mikko Kouki.
Taustalaulajana kappaleessa toimii Efe.
Lullaby and the Ceaseless Roar

Lullaby and... The Ceaseless Roar on englantilaisen rocklaulajan Robert Plantin kymmenes sooloalbumi. Hänen taustayhtyeensä The Sensational Space Shifters esiintyy siinä ensimmäistä kertaa, vaikka yhtyeen nimeä ei mainita levyn etukannessa. Se julkaistiin 8. syyskuuta 2014 Nonesuch/Warner Bros. Records –levy-yhtiön kautta.
Vastaanotto.
"Lullaby and... The Ceaseless Roar" sai hyvän vastaanoton. Arvosteluja keräävä sivusto Metacritic keräsi albumille keskiarvon 81/100 perustuen 24 arvosteluun.
Kuvaohjelma kuvataiteessa

Kuvaohjelma liittää teoksia eri aiheista toisiinsa kuvataiteessa eheäksi kokonaisuudeksi tietyn teeman ympärille. Kuvaohjelmia on varsinkin monumentaalimaalauksessa ja kuvanveistossa. Kuvaohjelma suunnitteluun voivat vaikuttaa esimerkiksi tilaaja, libretisti tai taiteilija.
Esimerkiksi Turun akatemian juhlasalin koristeluksi akatemian konsistori suunnitteli kuusi aihetta, jotka liittyivät valistukseen ja tieteiden edistykseen Suomessa. Suomen sota lykkäsi suunnitelman toteutusta, mutta sen toteutti vuosina 1813–1816 Erik Cainberg.
Raahen museossa olevista veistoksista osa kuului Raahen vanhan kirkon kuvaohjelmaan, joka kattoi ihmiskunnan kristillisen historian Aatamin ja Eevan alkusynnistä viimeiseen tuomiopäivään ja pasuunain soittoon. Ihmissuvun tarina päättyy ylösnousemukseen ja armon saaneilla jumalykseyteen eli Jumalan tykö Taivaaseen. Apostolit ja evankelistat alttarin lähellä kuuluttavat Jumalan armosanomaa.
Dirch Passer

Dirch Hartvig Passer (18. toukokuuta 1926 Kööpenhamina – 3. syyskuuta 1980 Kööpenhamina) oli tanskalainen koomikko, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän esiintyi ennen kaikkea teattereissa revyyartistina. Hän aloitti uransa 1940-luvun lopulla ja esiintyi 1950- ja 1960-luvun vaihteessa myös Kjeld Petersenin kanssa nimellä "Kellerdirk Bros". Revyykoomikkona hän tuli tunnetuksi nopeasta tempostaan ja täydellisestä ajoituksestaan. 
Passer näytteli myös yli sadassa tanskalaisessa ja ruotsalaisessa komediaelokuvassa 1950-luvulta 1970-luvun alkuun. Suomessa hänen tunnetuimmaksi elokuvakseen nousi Gabriel Axelin ohjaama seksikomedia "Pukki paratiisissa", joka oli Helsingin Maximin ohjelmistossa peräti 53 viikkoa vuosina 1963–1964.
Passerin ainoa vakava teatterirooli oli kehitysvammaisena Lennynä John Steinbeckin näytelmässä "Hiiriä ja ihmisiä" vuonna 1961. Yleisö kuitenkin alkoi nauraa heti kun Passer astui lavalle, ja näytelmää esitettiin vain 11 kertaa.
Myös Dirch Passerin sisaret Kirsten ja Marchen Passer olivat näyttelijöitä.
Vuonna 2011 tuli ensi-iltaan Martin Zandvlietin ohjaama elämäkertaelokuva "Dirch – hauska mies" ().
Filmografiaa.
Suomessa esitettyjä Dirch Passerin elokuvia Elonet-tietokannasta:
Google I/O

Google I/O on Googlen vuosittainen kehittäjätapaaminen, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Tapahtumassa esitellään Googlen uusia tuotteita.
Tapaamiset.
I/O 2015.
I/O 2015 -tapahtumassa Google esitteli Android M -käyttöjärjestelmän, Android Pay -maksujärjestelmän, Google Photosin, Nexus 9 -tabletin, Google Carboardin ja Android-pohjaisen IoT-laitteiden käyttöjärjestelmä Brillon. Lisäksi se esitteli monia pienempiä uudistuksia ja parannuksia jo olemassa oleviin tuotteisiin, kuten Google Mapsin offline-kartat.
I/O 2016.
I/O 2016 -tapahtuma pidettiin 17.–19. toukokuuta. Siellä esiteltiin Google Allo, Google Assistant, Google Duo, Firebase ja Google Home. Google esitteli myös käyttöjärjestelmiensä uusia versioita: Android Nougatin ja Android Wear 2.0:n.
I/O 2023.
I/O 2023 -tapahtumassa Google Bard tuli yleisesti saataville.
Tapahtumapaikat.
&lt;mapframe text="WWDC:n järjestämispaikat" latitude="37.6251" longitude="-122.2449" zoom="9" width="400" height="300" align="left"&gt;
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {
 "marker-color": "#2058ff",
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 -122.401557,
 37.784173
 {
 "type": "Feature",
 "properties": {
 "marker-color": "#ff0000",
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 -122.080733,
 37.426778
 ]
&lt;/mapframe&gt;
Jacques Lipchitz

Jacques Lipchitz (oik. "Chaim Jacob Lipschitz", 22. elokuuta 1891 Druskininkai, Liettua – 26. toukokuuta 1973 Capri, Italia) oli liettualaissyntyinen kubistinen kuvanveistäjä, joka asui ja työskenteli ensin Pariisissa, kunnes pakeni 1941 saksalaismiehittäjiä juutalaisen syntyperänsä vuoksi Yhdysvaltoihin. Siellä hän asettui New Yorkin osavaltion Hastings-on-Hudsoniin.
Elämä ja ura.
Lipchitz syntyi liettuanjuutalaisen rakennusurakoitsijan poikana Venäjällä, johon Liettua silloin kuului. Hän opiskeli ensin isänsä toiveesta insinööriksi mutta muutti äitinsä avustuksella vuonna 1909 Pariisiin, jossa opiskeli École des Beaux-Arts- ja Académie Julian -taideoppilaitoksissa. Pariisissa hänen tuttavapiiriinsä kuuluivat Juan Gris, Pablo Picasso ja Amedeo Modigliani. 
Ystäviensä ja ajan hengen vaikutuksesta Lipchitz suuntautui kuvanveistossaan kubismiin vuonna 1920, jolloin hän piti ensimmäisen näyttelynsä. Pian hän eteni kubismista kohti persoonallisempaa tyyliä, kevyempiä muotoja ja tunnepitoistempaa ilmaisua. Vuonna 1925 hän kehitti tyylin, joka pohjautui arabeskien hienovaraiseen liikkeeseen. Myöhemmin häntä alkoi kiinnostaa surrealismi ja muun muassa uudelleensyntymiseen liittyvät mysteerit.
Vuonna 1949, asuessaan jo Yhdysvalloissa, Lipchitz oli yksi niistä 250 kuvanveistäjästä, jonka töitä asetettiin näytteille Philadelphian taidemuseon kansainvälisessä veistosnäyttelyssä. Vuonna 1954 Lipchitzin takautuva näyttely oli esillä New Yorkin Modernin taiteen museossa sekä Minneapolisissa ja Ohion Clevelandissä.
Vuodesta 1963 Lipchitz vietti osan vuodesta työskennellen Italian Pietrasantassa, jossa hän ystävystyi intersukupuoliseksi itsensä kokeneen kuvanveistäjä Fiore de Henriquezin (1921–2004) kanssa. Lipchitz kuoli 1973 Caprin saarella ja haudattiin Jerusalemiin.
Luigi Musina

Luigi Musina (17. huhtikuuta 1914 Gorizia – 10. helmikuuta 1990 Cormons) oli italialainen nyrkkeilijä. Hän oli sekä amatööriuransa aikana kaksinkertainen Euroopan mestari ja sen jälkeen ammattilaisnyrkkeilyn Euroopan mestari. Hänen amatööriuransa oli 1930-luvulla ja ammattilaisuransa 1940-luvulla.
Ura.
Luigi Musina saavutti amatöörinä Euroopan mestaruuden vuosina 1937 ja 1939. Molemmilla kerroilla loppuotteluvastustaja oli Puolan Franciszek Szymura.
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa Musina kävi huhtikuussa 1940. Hän saavutti huhtikuussa 1942 Euroopan mestaruuden voitettuaan Saksan Richard Vogtin. Musina piti EM-arvoaan vuoteen 1947. Musina nyrkkeili uransa loppuvaiheessa entistä raskan sarjan italialaismestaria Primo Carneraa vastaan. Carnera oli sodan jälkeen voittanut kaksi ottelua, mutta kaksi häviötä Musinaa vastaan päättivät Carneran uran keväällä 1946. Viimeisen ammattilaisottelunsa Musina nyrkkeili kesällä 1947. Viimeisiä vastustajia oli Ruotsin Olle Tandberg, jota vastaan Musina otteli kaikkiaan kolme kertaa ammattilaisurallaan.
Kaikkiaan Musinan ammattilaisuralla kertyi 52 ottelua, joista 38 voittoa ja yhdeksän tappiota sekä viisi ratkaisematonta.
Estadio Regional de Antofagasta

Estadio Regional de Antofagasta on jalkapallostadion, joka sijaitsee Antofagastan kaupungissa Chilessä. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1964 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 21 178.
Stadion toimii yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Herbert Runge

Herbert Runge (23. tammikuuta 1913 Elberfeld – 11. maaliskuuta 1996 Wuppertal) oli saksalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvulle ja ammattilasiura 1940-luvulle.
Ura.
Herbert Rungen nyrkkeilyura sai alkunsa kotiseudulla Elberfeldessä (kuuluu kaupunkiliitosten jälkeen nykyiseen Wuppertalin kaupunkiin). Vuosina 1935–1943 hän saavutti kahdeksan raskaan sarjan Saksan mestaruutta.
Amatööriurallaan hän sai kolme Euroopan mestaruusmitalia eli hopeaa vuosina 1934 ja 1937 sekä pronssia 1939. Vuoden 1934 EM-kisoissa finaalivastustajana oli Suomen Gunnar Bärlund, jolle Runge hävisi pistein. Vuoden 1937 EM-kisojen finaalissa vastustaja oli Ruotsin Olle Tandberg, jolle tuli myös pistetappio. Vuoden 1939 EM-kisoissa Runge kohtasi jälleen Tandbergin, mutta nyt välierässä ja hävisi jälleen. Suurin menestys Rungelle tuli Berliinin vuoden 1936 olympialaisissa, joissa hän voitti raskaan sarjan kultamitalin. Finaalissa hän voitti pistein Argentiinan Guillermo Lovellin.
Sodan jälkeen Runge jatkoi ammattilaisena 1946–1949. Ammattilasiurasta ei kuitenkaan tullut enää menestyksekästä. Otteluita kertyi kaikkiaan 25, joissa tuli vain viisi voittoa, ratkaisemattomia kuusi ja tappioita kaikkiaan 14.
Uransa jälkeen Runge työskenteli lihamestarina kotiseudullaan Wuppertalissa. Runge nähtiin julkisuudessa Münchenin vuoden 1972 olympialaisten nyrkkeilytapahtumissa yleisön joukossa.
Muisto.
Rungen olympiavoiton yhteydessä saama tammi istutettiin Wuppertalin urheilustadionin Stadion am Zoon alueelle.
David Nutter

David Nutter on yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja. Hän on ohjannut pilottijaksoja ja lisäksi jaksoja muun muassa televisiosarjoissa "Salaiset kansiot", "Entourage" ja "Game of Thrones", josta hän sai parhaan ohjauksen Emmyn vuonna 2015. Hän sai jaetun Emmy -palkinnon parhaasta ohjauksesta minisarjasta "Taistelutoverit".
Kolmen illan varietee (DVD)

Kolmen illan varietee on marraskuussa 2006 ilmestynyt Yön DVD. Se sisältää kolme edellisenä kesänä Raumanmeren juhannuksessa taltioitua yhtyeen konserttia, joiden materiaalista julkaistiin myös samanniminen albumi. Ekstroina DVD:llä on kolmiosainen Yö-dokumentti, yhtyeen ja fanien haastatteluja sekä Sami Hintsasen juontama Yö-historiikki.
Yö juhlisti Rauman Otanlahdella 25-vuotista uraansa soittamalla kolmena perättäisenä iltana kolme eri settia, joista kukin sisälsi eri vuosikymmenen kappaleita. Vierailijoina olivat yhtyeen entisistä jäsenistä Jussi Hakulinen sekä rumpali Frogley. Yleisöä paikalla oli jokaisena iltana noin 30 000. Yhtye harjoitteli keikkasettiään Ylöjärvellä sijaitsevalla Akun tehtaalla, jossa suunniteltiin etukäteen esimerkiksi kaikki efektit ja kamerakulmat.
Olli Lindholm on itse pitänyt konserteista onnistuneimpana keskimmäistä, joka sisältää 1990-luvun kappaleita. 1980-luvun settiä hän piti silloiselle kokoonpanolle vaikeana, koska sen materiaali ei ollut soittajille kovin tuttua. 2000-luvun setti puolestaan soitettiin Lindholmin mukaan liian aikaisin, jolloin efektit ja valoshow eivät valoisassa kesäillassa näkyneet parhaalla mahdollisella tavalla. Lisäksi yleisö alkoi olemaan usean päivän helteen ja juhlimisen uuvuttamaa. 
Ensimmäisen DVD-levyn materiaali on myöhemmin julkaistu myös osana vuonna 2010 ilmestynyttä kokoelmaa "Sound Pack".
Listamenestys ja myyntiluvut.
"Kolmen illan varietee" nousi heti ilmestyttyään Suomen virallisen DVD-listan kärkeen ja pysyi listaykkösenä neljän viikon ajan. Yhteensä DVD:lle kertyi 33 listaviikkoa, joista se oli kärjessä kymmenen viikon ajan. Kultalevymyynnin (5 000 kpl) DVD saavutti jo vajaan viikon kuluttua julkaisustaan ja yhteensä sitä on myyty yli 17 000 kappaletta eli platinalevyyn oikeuttava määrä. Se on Nightwishin "End of an Eran" jälkeen Suomen kaikkien aikojen toiseksi myydyin konsertti-DVD sekä kuudenneksi myydyin musiikki-DVD.
Kim Manners

Kim Manners (13. tammikuuta 1951 – 25. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen tuottaja ja ohjaaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjoista "Salaiset kansiot" ja "Supernatural".
Manners kuoli syöpään 25. tammikuuta 2009 Los Angelesissa.
EHC Winterthur

EHC Winterthur on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka on perustettu vuonna 1963. Se pelaa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Swiss League:ssa. Joukkue pelasi pitkään maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta kauden 2014-2015 jälkeen sen onnistui nousta toiseksi korkeimmalle sarjaportaalle.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011

Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011 on maaliskuussa 2012 ilmestynyt Yön DVD, joka sisältää yhtyeen konsertin Helsingin Hartwall Areenalta 10. joulukuuta 2011. Kyseessä oli Yön 30-vuotisjuhlakiertueen huipentuma, josta tehty kooste esitettiin tammikuussa 2012 myös Yle TV2:lla.
DVD nousi heti ilmestyttyään Suomen virallisen DVD-listan kärkeen ja pysyi listalla kaikkiaan 24 viikon ajan.
#"Tuhat kilometriä luotasi"
#"Lasisilmä"
#"Kuuhullu"
#"Kiertolainen"
#"Satelliitit"
#"En rakasta sua enää"
#"Laulu meille kahdelle"
Yön diskografia

Tämä on luettelo Yön julkaisemista albumeista, singleistä ja DVD-levyistä. Yhtyeen tuotanto käsittää yhteensä 22 studioalbumia, viisi livealbumia, kymmenen kokoelma-albumia, 59 singleä sekä neljä DVD-julkaisua.
RN Folgore (1931)

RN Folgore () oli Italian kuninkaallisen laivaston Folgore-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Napolista OC Partenopeilta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1930. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1931 ja liitettiin laivastoon 1. heinäkuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotettiin 2. joulukuuta 1942.
RN Lampo (1931)

RN Lampo () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Folgore-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Napolista OC Partenopeilta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1930. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1931 ja liitettiin laivastoon 13. elokuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotettiin 16. huhtikuuta 1941 sen ollessa suojaamassa "Tarigon" johtamaa saattuetta. Italian laivasto nosti hylyn elokuussa 1941 ja alus palautettiin korjausten jälkeen palvelukseen. Alus joutui huhtikuussa 1943 kuljettaessaan ampumatarvikkeita Tunisiaan ilmahyökkäykseen, jossa se upposi uudelleen.
RN Fulmine (1931)

RN Fulmine () oli Italian kuninkaallisen laivaston Folgore-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Fiumesta Cantieri navali del Quarnarolta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1929. Alus laskettiin vesille 2. elokuuta 1931 ja liitettiin laivastoon 14. syyskuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotettiin 9. marraskuuta 1941.
RN Baleno (1931)

RN Baleno () oli Italian kuninkaallisen laivaston Folgore-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin CNQ Fiumelta, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1929. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1931 ja liitettiin laivastoon 15. kesäkuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotettiin 17. huhtikuuta 1941.
Tolpuddlen marttyyrit

Tolpuddlen marttyyrit olivat kuusi brittiläistä maatyöläistä Dorsetin Tolpuddlessa, jotka vuonna 1834 muodostivat ammattiyhdistyksen "Friendly Society of Agricultural Labourers" paremman palkan ja parempien työolojen ajamiseksi. Heidän johtajanaan toimi George Loveless (1797–1874). Heidät tuomittiin lähtemään seitsemäksi vuodeksi rangaistussiirtolaan Australian New South Walesiin, mutta yleisön painostuksesta heidät vapautettiin 1836 yli 800 000 nimeä sisältäneen kansalaisadressin vaikutuksesta.
Tolpuddlen kylässä on marttyyreista kertova museo ja siellä järjestetään aiheeseen liittyvä festivaali vuosittain heinäkuussa. Tolpuddlen marttyyreista on tullut merkittävä osa Britannian ammattiyhdistysliikkeen historiallista perinnettä.
RN Dardo (1930)

RN Dardo () oli Italian kuninkaallisen laivaston Freccia-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 23. tammikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1930 ja liitettiin laivastoon 25. tammikuuta 1932.
Palvelus.
Saksa valtasi aluksen syyskuussa 1943 liittäen sen laivastoonsa nimellä "TA31".
RN Strale (1931)

RN Strale () oli Italian kuninkaallisen laivaston Freccia-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1931 ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotti 14. kesäkuuta 1940 törmäämällä Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen "HMS Odinin" "RN Balenon" avustamana. Alus ajautui 21. kesäkuuta 1942 Cape Bonin lähistöllä matalikolle, jonne sen lopullisesti tuhosi "HMS Turbulent" torpedoimalla.
RN Freccia (1930)

RN Freccia () oli Italian kuninkaallisen laivaston Freccia-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1930 ja liitettiin laivastoon 21. lokakuuta 1931.
Palvelus.
Alus upotettiin 8. elokuuta 1943.
RN Saetta (1932)

RN Saetta () oli Italian kuninkaallisen laivaston Freccia-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 27. toukokuuta 1929. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1932 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 10. toukokuuta.
Palvelus.
Alus upotettiin 3. helmikuuta 1943.
Alberto Nepoti

Alberto Nepoti (25. lokakuuta 1876 Torino – 8. kesäkuuta 1937 Torino) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Nepotin elokuvaura alkoi vuonna 1909 Film d’Arte Italiana -yhtiön näyttelijänä. Hänen läpimurtonsa tapahtui Maria Jacobinin rinnalla Savoia Filmin tuottamissa ja Nino Oxilian ohjaamissa elokuvissa "Il cadavere vivente" (1913) ja "Il focolare domestico" (1914). Kilparakastajan rooleihin erikoistuneen Nepotin suurimpia menestyksiä olivat Pina Menichellin kanssa tehdyt melodraamat "Tigre reale" (1916) ja "La trilogia di Dorina" (1917). Näyttelijän ura jatkui 1930-luvun alkuun saakka. Hän myös ohjasi muutamia elokuvia.
Imatralainen

Imatralainen oli Imatran seudulla vuosina 1996–2019 kahdesti viikossa ilmestynyt kaupunkilehti, jonka kustantajana ennen lakkauttamista toimi Kaakon Viestintä.
Lehti oli Sanomalehtien liiton jäsen ja sitoutunut noudattamaan Julkisen sanan neuvoston ohjeita.
Historia.
Syksyllä 2008 Suomen Lehtiyhtymä -konserni (nykyinen Etelä-Suomen Media) osti lehden samaan aikaan "Kaakkois-Suomen Sanomien" (nykyinen "Lappeenrannan Uutiset") kanssa ja muodosti lehdille yhteisen organisaation. Uudistuksen jälkeen lehdet olivat toistensa osapainoslehtiä, eli niiden alkupään sivut olivat vaihtuvia ja kaupunkikohtaisia, loppupään sivut yhteisiä ja maakunnallisia. Lehtien yhteenlaskettu jakelulevikki ennen "Imatralaisen" lakkauttamista oli keskiviikkoisin 67 500 ja viikonvaihteessa 65 500 kappaletta. "Imatralaisen" jakelulevikki peitti Imatran, Rautjärven sekä Ruokolahden.
Lehti uudistui tammikuussa 2013 tabloidiformaattiin ja vuoden 2014 tammikuussa lehden ilmestymiskerrat kaksinkertaistuivat siten, että keskiviikon lisäksi alkoi ilmestyä myös viikonvaihdenumero.
Lehti lakkautettiin vuonna 2019 ja viimeinen numero ilmestyi 18. joulukuuta 2019. Lehden lakkauttaminen oli seurausta siitä, että Keskisuomalainen-konsernin ostaessa Kaakon Viestinnän sillä oli kaksi Imatran seudulla ilmestyvää kaupunkilehteä. Toinen Kaakon Viestinnän kustantama kaupunkilehti, "Uutisvuoksi" jatkoi ilmestymistään entiseen tapaan. Ennen yrityskauppoja seurannutta uudelleenjärjestelyä lehteä kustansi Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media.
Himno de Riego

Himno de Riego on vuonna 1820 sävelletty Espanjan ensimmäisen ja toisen tasavallan kansallislaulu. Sen sävelsi José Melchor Gomis ja sanoitti Evaristo San Miguel.
Sanat (espanjaksi).
Serenos y alegres, valientes y osados,
Cantemos, soldados, el himno a la lid.
De nuestros acentos el orbe se admire
Y en nosotros mire los hijos del Cid.
Soldados, la patria nos llama a la lid.
Juremos por ella vencer o morir.
El mundo vio nunca, más noble osadía,
Ni vio nunca un día más grande el valor,
Que aquel, inflamados, nos vimos del fuego,
Excitar a Riego de Patria el amor.
Soldados, la patria nos llama a la lid.
Juremos por ella vencer o morir.
La trompa guerrera sus ecos al viento,
Horror al sediento, ya ruge el cañón.
A Marte sañudo la audacia provoca
Y el ingenio invoca de nuestra nación.
Soldados, la patria nos llama a la lid.
Juremos por ella vencer o morir.
Satiirinen versio.
Laulusta on tehty myös satiirinen versio:
Si los curas y frailes supieran,
la paliza que les van a dar,
subirían al coro cantando:
"¡Libertad, libertad, libertad!"
Si los Reyes de España supieran
lo poco que van a durar,
a la calle saldrían gritando:
"¡Libertad, libertad, libertad!"
La Reina vol corona?
Corona li darem...
que vingui a Barcelona
I el coll li tallarem!
Un hombre estaba cagando,
y no tenía papel,
pasó el Rey Alfonso XIII
¡Y se limpió el culo con él!
Laulun kolmas säkeistö on katalaania.
Lappeenrannan Uutiset (kaupunkilehti)

Lappeenrannan Uutiset oli Lappeenrannan seudulla kerran viikossa ilmestynyt kaupunkilehti, jonka kustantajana toimi Kaakon Viestintä. Lehti oli Sanomalehtien liiton jäsen ja sitoutunut noudattamaan Julkisen sanan neuvoston ohjeita.
Lehden jakelulevikki kattoi koko Lappeenrannan, Lemin ja Taipalsaaren. Luumäellä ja Savitaipaleella lehti jaetaan noutopisteisiin. Lehden viimeinen numero ilmestyi huhtikuussa 2020.
Historia.
"Lappeenrannan Uutiset" alkoi ilmestyä tammikuussa 2009. Tätä ennen lehti tunnettiin "Kaakkois-Suomen Sanomina", joka perustettiin vuonna 1994. Suomen Lehtiyhtymä -konsernin (nykyisen Etelä-Suomen Median) ostettua lehden syksyllä 2008 käynnistettiin uudistustyö, joka johti "Lappeenrannan Uutisten" syntymiseen. Vuoden 2020 yritysjärjestelyiden jälkeen Lappeenrannan Uutisten kustantajaksi tuli Keskisuomalainen-konsernin ostama Kaakon Viestintä.
"Lappeenrannan Uutisten" sisarlehti oli vuoden 2019 loppuun asti Imatran seutukunnalla ilmestynyt "Imatralainen". Lehdet olivat toistensa osapainoslehtiä, eli niiden alkupään sivut ovat vaihtuvia ja kaupunkikohtaisia, loppupään sivut yhteisiä ja maakunnallisia.
"Lappeenrannan Uutiset" uudistui tammikuussa 2013 tabloidiformaattiin. Vuosina 2014–2018 lehti ilmestyi keskiviikon lisäksi myös lauantaisin, kunnes muuttui syksyllä 2018 jälleen yksipäiväiseksi. Ilmestymistiheyden harventamisen taustalla oli jakelukustannusten nousu.
Ilmestymistauko.
"Lappeenrannan Uutiset" on ollut huhtikuusta 2020 lähtien ilmestymistauolla koronaviruksesta aiheutuneiden taloudellisten syiden vuoksi. Tauko jatkuu edelleen vuonna 2025. Lehteä ei ole virallisesti lakkautettu, mutta sitä ei mainita enää Kaakon Viestinnän kustantamien medioiden joukossa.
Lehden vt. päätoimittajana toimi ennen ilmestymistaukoa Ilkka Pohjalainen. Hän tuurasi päätoimittajan tehtävässä äitiyslomalle jäänyttä Tuija Horttanaista.
Stille-kytkentä

Stille-kytkentä tai Migita-Kosugi-Stille-kytkentä on palladiumin katalysoima kytkentäreaktio, jossa aryyli- tai alkenyylitinayhdiste reagoi aromaattisen tai vinyylisen halogenidin tai triflaatin kanssa muodostaen kytkeytyneen tuotteen. Stille-kytkentä on hyvin tehokas ja usein käytetty menetelmä hiilten välisten sidosten muodostamiseen orgaanisissa synteeseissä. Reaktio on nimetty löytäjänsä John Stillen mukaan ja Stille raportoi reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1978.
Reaktion historiaa ja mekanismi.
Ensimmäiset orgaanisten tinayhdisteiden ja aromaattisten elektrofiilien väliset palladiumkompleksien katalysoimat reaktiot raportoi Colin Eaborn ryhmineen vuonna 1976. Vuonna 1977 japanilaiset Toshihiko Migita, Masanori Kosugi ja Yutaka Shimizu raportoivat aromaattisen halidin ja allyylistannaanin palladiumkatalysoidun kytkentäreaktion. Jälleen vuotta myöhemmin Stille julkaisi reaktionsa, jossa aromaattinen triflaatti reagoi aryyli- tai alkenyylistannaanin kanssa muodostaen kytkentätuotteen.
Stille-kytkentä sietää hyvin erilaisia funktionaalisia ryhmiä molekyyleissä niiden reagoimatta reaktio-olosuhteissa. Elektrofiilinä käytetään tyypillisesti aromaattisia tai vinyylisiä elektrofiilejä erityisesti aryylihalideja tai -triflaatteja. Organoreagenssina on tyypillisimmin yhdiste, jossa tina on sitoutunut sp2-hybridisoituneeseen hiiliatomiin, esimerkiksi aryyli- tai allyylistannaanit, mutta myös bentsyyli- ja vinyylistannaanit voivat reagoida Stille-kytkennällä. Katalyyttinä käytetään usein tetrakis(trifenyylifosfiini)palladium(0):a. Reaktion katalyyttisen syklin ensimmäinen vaihe on hapettava additio, jossa palladiumkatalyytti muodostaa organopalladiumkompleksin aromaattisen tai vinyylisen halogenidin tai triflaatin kanssa. Seuraavassa vaiheessa tapahtuu transmetallaatio, jossa palladium vaihtaa triflaatti- tai halogenidiryhmän stannaanin aryyli- tai alkenyyliryhmään. Tämä on reaktion mekanismin hitain vaihe eli niin kutsuttu reaktionopeutta rajoittava vaihe. Viimeisessä vaiheessa tapahtuu pelkistävä eliminaatio, jolloin kytkentätuote irtoaa palladiumista ja katalyytti regeneroituu.
Stille-kytkennöissä käytetään organotinareagensseja, joiden hyvänä puolena on niiden stabiilius ilmaa ja kosteutta vastaan. Reaktio voidaan suorittaa jopa vesiliuoksessa. Huonona puolena on kuitenkin organotinayhdisteiden myrkyllisyys ja reaktiossa sivutuotteina muodostuvien tinahalogenidijohdannaisten myrkyllisyys, minkä vuoksi reaktion käyttö suuressa mittakaavassa on suhteellisen vähäistä. Reaktiota on kuitenkin käytetty useiden rakenteeltaan monimutkaisten luonnonaineiden laboratoriomittakaavan synteeseissä hyvillä saannoilla.
Segundo de Chomón

Segundo de Chomón (17. lokakuuta 1871 Teruel – 2. toukokuuta 1929 Pariisi) oli Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa vaikuttanut espanjalainen elokuvantekijä. Hänet tunnetaan yhtenä animaatioelokuvan ja erikoistehosteiden käytön uranuurtajista.
Chomónin elokuvaura sai alkunsa Pariisissa, jossa hän nai Georges Mélièsille ja Pathén veljeksille työskennelleen näyttelijän Julienne Mathieun. Vuonna 1901 Chomón muutti perheineen Barcelonaan, jossa hän toimi Pathén levittäjänä, kuvasi uutiselokuvia ja teki useita kokeellisia näytelmäelokuvia. Vuonna 1905 Chomón palasi Pariisiin, jossa hän teki Pathélle joukon aikansa parhaita trikkielokuvia kuten "Le Roi des dollars" (1905), "Les Cent Trucs" (1906), "Les Fleurs animées" (1906) ja "Kiriki, acrobates japonais" (1907). Myöhemmin hän ohjasi myös esine-, nukke- ja piirrosanimaatioita kuten "La Légende du fantôme" (1908), "Hôtel électrique" (1908), "Voyage à la planète Jupiter" (1909), "Le Voleur invisible" (1909), "Le Théâtre électrique de Bob" (1909) ja "Une Excursion incohérente" (1910). Vuonna 1910 Chomón palasi Barcelonaan, jossa hän perusti oman tuotantoyhtiön. Vuosina 1911–1912 hän työskenteli Ibérico-yhtiölle ja patentoi cinemacoloris-nimellä tunnetun elokuvien väritysjärjestelmän.
Vuonna 1912 Chomón siirtyi Torinoon Itala Filmille, jossa hän toimi elokuvaajana ja erikoistehostemiehenä. Hän työskenteli muun muassa Giovanni Pastronen "Cabiriassa" (1914) ja laati nukkeanimaatioita elokuvaan "Momi näkee unta sodasta" ("La guerra e il sogno di Momi", 1916). Chomónin viimeisiä elokuvia oli Abel Gancen ohjaama "Napoléon" (1927).
Sony Xperia SP

Sony Xperia SP (koodinimeltään "HuaShan") on Sony Mobile Communicationsin keskihintainen älypuhelin. Se julkaistiin 18. maaliskuuta 2013. Laitteessa on 1,7GHz prosessori, 1 gigatavu RAM-muistia, 8 megapixelin kamera Exmor RS -kennolla ja 4,6 tuuman näyttö HD-tarkkuudella.
Muotoilu.
Xperia SP:ssä on alumiinikehys ja irroitettava takakansi. Laitteen alareunassa on läpinäkyvä osa, joka toimii antennina. Alareunasta löytyy myös kolme LED-valoa, jotka toimivat ilmoitusvaloina ja vilkkuvat musiikin rytmissä.
Järjestelmäpäivitykset.
16. tammikuuta 2014 Sony ilmoitti Twitterissä, että Android 4.3-päivitys saapuu  Xperia SP:lle tammikuun loppupuolella tai helmikuun alussa. Australiasta alkaen päivitystä alettiin jaella 11. helmikuuta. Myöhemmin Sony ilmoitti, että laitteelle ei enää tule Android-päivityksiä.
Cantieri navali Odero

Cantieri navali Odero oli italialainen telakka, joka oli toiminnassa vuosina 1846 – 1949.
Historia.
Westermanin veljekset perustivat yrityksen vuonna 1846 Genovan Sestri Ponenteen. Vuonna 1872 Nicolò Odero valtasi yrityksen. Muggianossa toiminut Ansaldon San Giorgion telakka sekä aseita valmistanut Vickers-Terni sulautettiin yritykseen, josta muodostui Attilio Oderon hallinnoima Odero-Terni. Yritys sulautui kaksi vuotta myöhemmin Livornossa sijainneeseen Cantiere navale fratelli Orlandoon. Näin muodostunut yritys nimettiin Società per la Costruzione di Navi, Macchine et Artiglierie Odero-Terni-Orlando (OTO), josta myöhemmin muodostui edelleen OTO Melara. Telakka suljettiin vuonna 1949.
Cantiere navale di Riva Trigoso

Cantiere navale di Riva Trigoso oli italialainen telakka, jonka Erasmo Piaggio perusti 1. elokuuta 1897 Riva Trigosoon nimellä Società Esercizio Bacini. Yhtiö valmisti pääasiassa kauppamerenkulkuun soveltuvia aluksia. Vuonna 1925 Piaggion perilliset päättivät lopettaa kuivatelakan ja yhtiön nimi vaihtui Cantieri del Tirrenoksi. Yhtiö aloitti sotalaivojen valmistuksen ja telakka vaurioitui pahoin toisen maailmansodan aikana.
Telakka liitettiin 1973 Italcantieriin ja edelleen 1984 Fincantieriin.
IndustriALL Global Union

IndustriALL Global Union on vuonna 2012 Kööpenhaminassa perustettu teollisuustyöntekijöiden maailmanlaajuinen ammattiliittojen kattojärjestö, joka edustaa yli 50 miljoonaa teollisuustyöläistä 140 eri maassa. Se syntyi International Metalworkers' Federation (IMF), International Federation of Chemical, Energy, Mine and General Workers' Unions (ICEM) ja International Textile, Garment and Leather Workers' Federation (ITGLWF) -liittojen yhdistäessä toimintansa. Suomalaisista ammattiliitoista IndustriALL Global Unionin jäsenenä on Metallityöväen Liitto.
Järjestön päämaja on Sveitsin Carougessa, Geneven eteläpuolella. Järjestön pääsihteerinä on toiminut muun muassa suomalainen Jyrki Raina.
Shanghai Tower

Shanghai Tower () on Shanghaissa Kiinassa sijaitseva pilvenpiirtäjä, joka on Kiinan korkein ja maailman kolmanneksi korkein rakennus. Rakennus on 632 metriä korkea, ja siinä on 128 kerrosta. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2009, ja torni valmistui vuoden 2015 lopulla.
Shanghai Towerissa oli sen avaamisen aikoihin maailman nopein hissi, korkein rakennuksessa oleva hissi ja nopein kaksikerroksinen hissi. Nopeimman hissin nopeus on 20,5 metriä sekunnissa. Yhteensä rakennuksessa on 114 hissiä. Lisäksi siinä oli avauduttuaan maailman korkeimmalla sijaitseva hotelli ja maailman korkein näköalatasanne. Lisäksi rakennusta on väitetty maailman vihreimmäksi pilvenpiirtäjäksi, ja se on saanut energiaystävällisyydestään platinatason LEED-sertifikaatin.
Rakennuksen lattiapinta-ala on 420 000 neliömetriä, ja sen 118. ja 119. kerroksissa on näköalatasaneet. Rakennuksessa on myös muun muassa toimistotiloja ja hotelleja.
Petri Luukkainen

Petri Luukkainen (s. 1984) on suomalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja.
Hänen esikoisohjauksensa Tavarataivas oli yksi vuoden 2013 alun suosituimmista elokuvista. Sitä on levitetty myös ulkomaille elokuvateattereissa mm. Englannissa, Saksassa ja Japanissa. Elokuvasta tehtiin Saksassa ja formaatti jonka pohjalta on tehty TV sarja 10 eri maahan.
Luukkainen on ohjannut dokumentti TV-sarjoja kuten Just Boys BBC:lle, Voiko tätä syödä YLE:lle ja Game of Minds ARTE:lle.
Petri Luukkaisen ja Jesse Jokisen ohjaama Pelaaja (2023) sai kilpasarjan tuomariston kunniamaininnan Docpoint - Helsingin dokumenttielokuva festivaaleilla: 
"PELAAJA on taitavasti tehty elokuva, jossa on vahvat hahmot ja tarina. Se kuvaa taidokkaasti sen maailman haasteita, jossa teini-ikäiset tällä hetkellä elävät. Arvostimme suuresti elokuvan luovaa tapaa kuvata eleitä, joissa tiivistyvät Verneri “Bona” Junkalan ja elokuvan kuvaaman yhteiskunnan jännitteet.” 
Luukkainen ohjaama TV sarja Voiko tätä syödä voitti Koulutusrahasto Kouran Vuoden sivistysteko -palkinnon 2022:
Palkinnon on valinnut kirjailija Risto Isomäki: 
”Voiko tätä syödä”” kuuluu niihin hyvin harvalukuisiin suomalaisiin dokumenttisarjoihin, joiden ei tarvitse hävetä yhdenkään muualla maailmassa paljon isommalla rahalla tuotetun sarjan edessä. Vaikka sitä ei ole tehty samanlaisella budjetilla kuin BBC:n sarjoja, sen tuotantoon on satsattu riittävästi ja pienempi budjetti on korvattu onnistuneilla aiheen valinnoilla ja kekseliäisyydellä. ”Voiko tätä syödä” on erinomaisesti kuvattu ja hyvin visuaalinen, ja kaikki muukin toimii loistavasti: musiikkitausta, leikkaus ja ohjaus. Nopea rytmi vastaa ajan henkeä. Päähenkilöiden iloisuus, kova energiataso ja toisistaan eroavat ennakkoasenteet tekevät sarjasta helposti lähestyttävän. Ennen kaikkea sarja käsittelee uudenlaisella ja kekseliäällä tavalla teemaa, joka on todennäköisesti oman aikamme tärkein yksittäinen kysymys. Ellemme pysty muuttamaan ruokavaliomme painopisteitä, emme voi estää uusia pandemioita emmekä ilmastokatastrofia, ja menetämme antibiootit sekä suurimman osan maapallon kaikista eliölajeista. Asian käsittely niin, etteivät ihmiset torju sitä jo kättelyssä, ei vain ole ihan helppoa. ””Voiko tätä syödä”” ei välttämättä puhuttele henkilöitä jotka jo ovat vegaaneja tai kasvissyöjiä. Mutta se on erittäin kiinnostava kaikille niille ihmisille, jotka miettivät juuri nyt vakavasti, pitäisikö heidän lopettaa lihansyönti tai vähentää sitä, ja heitä on tällä hetkellä noin 70 prosenttia maailman väestöstä. Sarja on myös vannoutuneiden lihansyöjien näkökulmasta kiinnostava."
Luukkainen kehitteli eurodanceilmiöstä kertovaa dokumenttielokuvaa Never-ending Dream joka oli suomalaistuotanto, mutta sitä tehtiin kansainvälisesti ja osittain englannin kielellä. Elokuvalle oli kaksi joukkorahoituskampanjaa.
Turo Kautonen

Turo Tapani Kautonen (s. 28. joulukuuta 1969 Lahti) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kautonen on Lahden Reippaan kasvatti. Hän teki Reippaassa ensiesiintymisensä pääsarjatasolla SM-sarjan kaudella 1987 ja pelasi yhdeksässä ottelussa. Seuraavat kolme kautta jäivät väliin keväällä 1988 tapahtuneen loukkaantumisen vuoksi. Vuonna 1991 hän teki läpimurtonsa joukkueen avauskokoonpanoon, pelaten 30 ottelussa Reippaan pudotessa pääsarjatasolta ennätyksellisen pienellä pistemäärällä. Yhdeksän kauden aikana Kautonen esiintyi Reippaan riveissä 109 sarjaottelussa kolmella korkeimmalla sarjatasolla ja onnistui kolmesti maalinteossa.
Kaudeksi 1996 Kautonen siirtyi Reippaan paikalliskilpailija FC Kuusysiin. Yhden Ykkösessä pelatun vuoden jälkeen Reippaan ja Kuusysin edustusjoukkueet yhdistyivät FC Lahdeksi ja Kautonen edusti uutta seuraa sen kahdella ensimmäisellä kaudella, joista jälkimmäisellä hän oli mukana saavuttamassa nousua Veikkausliigaan. Kautonen ei kuitenkaan jatkanut FC Lahdessa pääsarjatasolla, vaan siirtyi Ykkösessä pelanneeseen FC Mikkeliin. Hän lopetti uransa yhden Mikkelissä pelatun vuoden jälkeen kauden 1999 päätteeksi. Pääsarjatasolla Kautonen pelasi kolme kautta ja esiintyi yhteensä 47 ottelussa, tehden yhden maalin.
Kautonen edusti alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta viidesti 1991. Alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa hän esiintyi neljä kertaa 1987. Kautosen isä Timo ja nuorempi veli Tommi olivat maajoukkuetason jalkapalloilijoita. Myös hänen setänsä Mikko ja Olli pelasivat jalkapalloa pääsarjatasolla.
Tails’ Skypatrol

Tails' Skypatrol on Segan julkaisema tasohyppely, joka julkaistiin vuonna Sega Game Gearille. Peli kuuluu "Sonic the Hedgehog" -pelisarjaan ja on Tails-hahmon ensimmäinen soolopeli.
Tails Adventure

Tails Adventure on Segan julkaisema tasohyppely, joka julkaistiin vuonna Sega Game Gearille. Peli kuuluu "Sonic the Hedgehog" - pelisarjaan ja on Tails-hahmon toinen soolopeli.
Roman Vlasov

 
Roman Andrejevitš Vlasov (, s. 6. lokakuuta 1990 Novosibirsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja sekä maailman- ja euroopanmestari.
Vlasov voitti olympiakultaa 74 kg:n painoluokassa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa armenialaisen Arsen Julfalakyanin ja Rio de Janeirossa 2016, jossa voitti finaalissa Tanskan Mark Madsenin. Hän voitti maailmanmestaruuden 74-kiloisissa Istanbulissa 2011, 75 kg:n sarjassa Las Vegasissa 2015 ja 77-kiloisissa Oslossa 2021. Hän sai MM-hopeaa 74-kiloisissa Budapestissa 2013. Euroopan-mestaruuden hän voitti samassa painoluokassa Belgradissa 2012 ja Tbilisissä 2013 sekä sai EM-pronssia Dortmundssa 2011. Hän voitti 77-kiloisten Euroopan-mestaruuden Kaspijskissa 2018 ja Bukarestissa 2019.
Vlasov voitti kadettien Euroopan-mestaruuden 46 kg:n painoluokassa 2006 ja 54-kiloisissa 2007. Hän voitti kultaa 74 kg:n sarjassa Kazanin univerdiadeissa 2013.
Fokker T.V

Fokker T.V (myös Fokker T.5) on Fokkerin valmistama kaksimoottorinen keskiraskas pommituskone, joka esiteltiin vuonna 1938 ja lentänyt edellisen vuoden lopulla ensilentonsa. Sitä valmistettiin vain 16 kappaletta, vaikka lentokonetta voitiin pitää vuonna 1939 varsin modernina. Fokker T.V:n ainut käyttäjä oli Alankomaiden ilmavoimat. Saksan hyökätessä Alankomaihin toukokuussa 1940 oli palveluskelpoisina ainoastaan yhdeksän konetta.
Koneessa oli viiden hengen miehistö. Moottorit olivat 925 hevosvoiman (690 kW) Bristol Pegasus -tähtimoottorit. Aseistukseen kuului 1 000 kg pommeja ja viisi 7,9 mm FN -konekivääriä sekä keula-ampumon kuvussa 20 mm tykki. Kantama oli 1 550 kilometriä. Suurin lakikorkeus oli 8 550 metriä. Matkanopeus oli 335 km/h ja huippunopeus 417 km/h - joka oli itse asiassa aivan sama, kuin Fokker D.XXI:lla.
Alan Anatoljevitš Hugajev

Alan Anatoljevitš Hugajev (, s. 27. huhtikuuta 1989 Vladikavkaz) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja sarjassa 84 kg.
Hugajev voitti olympiakultaa 84 kg:n painoluokassa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa egyptiläisen Karam Gaberin. Hän sai samassa sarjassa EM-hopeaa Dortmundssa 2011 ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi Istanbulissa 2011.
Hugajev voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 84 kg:n sarjassa 2007 ja sai samassa painoluokassa junioreiden MM-hopeaa 2009. Hän voitti kultaa 84 kg:n sarjassa Kazanin univerdiadeissa 2013.
Kolme veljee

Kolme veljee on Topi Sahan toinen sooloalbumi.
Levyn kappaleista suurin osa on Topi Sahan tekemiä. Lisäksi levy sisältää suomalaisen kansansävelmän Velisurmaajan, joka perustuu Kantelettaren samannimiseen runoon, ja
Kuru-nimisen arkkiveisun, johon Topi on tehnyt sävellyksen.
Singlet.
Albumilta on julkaistu kaksi singleä: Se joka karkuun pääs, josta on julkaistu myös musiikkivideo ja Pappi, lukkari, talonpoika ja kuppari, jonka Topi esitti vuoden 2012 Syksyn sävel-kilpailussa.
Lapiosammalet

Lapiosammalet eli savikkolapiosammalet ("Tortula") on toukosammalten heimoon kuuluva lehtisammalsuku. Suvun jäsenet tunnistetaan leveistä, usein soikeista lehdistään. Savikkolapiosammalten ja lähisukujen luokittelu on muuttunut 2000-luvulla.
Savikkolapiosammalia on eri kokoisia. Ne muodostavat tyypillisesti kellanvihreitä tupsuja, jotka kasvavat muureilla tai kallioilla, harvemmin puunrungoilla.
Henry Maine

Henry James Sumner Maine (15. elokuuta 1822 – 3. helmikuuta 1888) oli brittiläinen juristi, joka tunnetaan vertailevan oikeustieteen uranuurtajana. Vuonna 1861 julkaistussa teoksessaan "Ancient Law" Maine selvitti ja vertaili Rooman ja Intian sekä Itä- ja Länsi-Euroopan oikeusjärjestelmien kehitystä.
Maine opiskeli Cambridgen yliopistossa ja toimi siellä sitten yksityisoikeuden professorina 1847–1854. Sen jälkeen hän opetti lontoolaisessa Inns of Court -lakioppilaitoksessa vuoteen 1862 asti, kunnes sai tehtävän Intian Kalkutasta siirtomaahallinnon oikeustieteellisenä asiantuntijana. Palattuaan Intiasta 1869 hänet nimitettiin Oxfordin yliopiston professoriksi ja sitten Cambridgen Trinity Hallin rehtoriksi ja kansainvälisen oikeuden professoriksi.
Turbine-luokka

Turbine-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahdeksan 1925-1928 valmistetun hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.