tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Munkkivuori

Munkkivuori () on noin 5 000 asukkaan osa-alue Munkkiniemen kaupunginosassa Länsi-Helsingissä.
Luonnehdinta alueesta.
Munkkivuori on Herttoniemen ohella hyvä esimerkki 1950-luvun lähiöstä. Rakennukset on sijoiteltu ympäristöön maaston muotoja mukaillen. Autoliikenne on järjestetty ulkosyötteisesti Ulvilantieltä, joka kiertää koko alueen. Lamellitalojen seassa on paljon 8-kerroksisia pistetaloja, Ulvilantie 19:ssä kolme kymmenkerroksista tornia. Jokaisen talon vieressä on metsäistä puistoa.
Munkkivuori sijaitsee kantakaupungin välittömässä läheisyydessä. Talin golfkenttä, Pajamäki, Niemenmäki ja Munkkiniemi ovat lähellä. Ostoskeskus oli Suomen ensimmäinen lajissaan vuonna 1959. Suunnittelussa otettiin huomioon mahdollinen metroasema. Ostoskeskus on edelleen elinvoimainen: palveluita on tarjolla paljon ja laajennusta suunnitellaan.
Talin urheilupuistossa sijaitsevat golfkentän lisäksi jalkapallohalli, tennishallit sekä keilahalli. Alue soveltuu monipuoliseen urheiluun ja liikuntaan.
Historia.
Munkkivuori on saanut nimensä Munkkiniemen mukaan. Nimi otettiin käyttöön vasta, kun Munkkivuoren lähiötä 1950-luvulla alettiin rakentaa. Munkkiniemen nimi periytyy sitä vastoin satojen vuosien takaa ja viitannee seudun useiden muiden munkkiaiheisten paikannimien tavoin virolaiseen Padisen luostariin. Nimen alkuperästä kerrotaan tarkemmin artikkelissa Munkkiniemi.
Munkkivuori rakennettiin metsälähiön periaatteilla. Munkkivuoreen avattiin 1959 Suomen ensimmäinen ostoskeskus. Olavi Kanteleen suunnittelema Munkkivuoren kirkko valmistui vuonna 1963. Munkkivuoren yhteiskoulu toimi vuosina 1959–1979.
Munkkivuoren kadut on nimetty länsisuomalaisten kaupunkien mukaan. Ulvila menetti kaupunkioikeudet Porille vuonna 1558 ja muuttui kaupungiksi uudelleen vuoden 2000 alussa. Keskiaikainen Teljän kauppapaikka sijaitsi Kokemäellä keskustaajaman Tulkkilan liepeillä.
Yleistietoa.
Alueella toimii kaksi koulua, Helsingin ranskalais-suomalainen koulu lukioineen sekä Munkkivuoren ala-aste.
Liikenne.
Munkkivuori sijaitsee hyvien liikenneyhteyksien varrella: Turun moottoritien päässä ja sen sekä Vihdintien liikenneympyrän välillä. Keskustaan pääsee bussilinjoilla 20, 25 ja 30, Pasilaan ja Itäkeskukseen runkolinjalla 500 sekä Viikkiin ja Kontulaan linjalla 57. Lisäksi alueelle pääsee Jouko-linjoilla, linjalla 52 sekä runsaan kilometrin kävelyn päästä Pikaraitiotie 15:sta.
Marjaniemi

Marjaniemi () on Helsingin 45. kaupunginosaan eli Vartiokylään kuuluva merellinen ja pientalovaltainen osa-alue Itä-Helsingissä.
Marjaniemi sijaitsee Strömsinlahden ja Vartiokylänlahden rannalla, Itäkeskuksen eteläpuolella. Marjaniemen rannan edustalla sijaitsevat Iso Koivusaari sekä pienemmät Pieni Koivusaari, Syvännesaari, Harjakari ja Härkäsaari luetaan myös Marjaniemen osa-alueeseen.
Asukkaita Marjaniemessä on 2 133 (31.12.2024) ja työpaikkoja alue tarjosi 331:lle (31.12.2022) .
Marjaniemeläiset maksoivat tuloveroja vuodessa keskimäärin 33 621 euroa taloutta kohti (2008).
Marjaniemen lähialueita ovat pohjoispuolella sijaitsevan Itäkeskuksen ohella Roihuvuori lännessä, Puotila koillisessa sekä Tammisalon, Vartiosaaren ja Vuosaaren Meri-Rastilan osa-alueet merenlahden toisella puolella.
Marjaniemen länsiosissa on uimaranta (Kivalontien vierellä). Marjaniemessä toimii kaksi pursiseuraa (Marjaniemen purjehtijat ja Marjaniemen venekerho), sekä melontaseura (Marjaniemen melojat).
Historia ja nimen alkuperä.
Marjaniemi on ollut Vartiokylään kuuluvan osa-alueen virallisena nimenä vuodesta 1959 lähtien. Nimi on ollut yleisesti käytössä vuodesta 1925, jolloin perustettiin Oy Marjaniemen Huvilayhdyskunta – Marudds Villasamhälle Ab. Nimen lähtökohtana on jo vuoden 1751 kartassa esiintyvä paikannimi Marängen, josta suomenkielisen nimen alkuosa Marja on äänteellinen mukaelma. Ruotsin kielen sana "mar" tarkoittaa 'märkää rantaniittyä, vesijättömaata'. Marjaniemi liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa osana Vartiokylää.
Marjaniemi oli 1900-luvun alkupuolella kesähuvila-aluetta, ja sitä käytettiin kieltolain aikana pirtun salakuljetuksen tukikohtana.
1900-luvun loppupuolella Marjaniemen siirtolapuutarhan etelä- ja itäpuolella oli E-liikkeen rakennuksia, muun muassa koulutuskeskus E-instituutti. Kun siirtolapuutarhan muuttaminen asuinalueeksi sai suurta vastustusta, kaupunki hankki vaihtokaupalla itselleen vuonna 1986 E-liikkeen alueet asuinkäyttöön kaavoitettaviksi, ja siirtolapuutarha säilyi. Kerrostalopitoinen kaava vahvistettiin korkeimmassa hallinto-oikeudessa 1996 parin vuoden valituskierroksen jälkeen. E-instituutilta vapautuneissa Strömsin kartanon tiloissa toimivat nyt Itä-Helsingin musiikkiopisto ja Helsingin kuvataidekoulu.
Liikenneyhteydet.
Bussi 98 tarjoaa liityntäyhteyden Rastilan sekä Itäkeskuksen metroasemalle. Öisin Marjaniemen kautta ajaa bussi 95N rettiä Rautatientori–Tammisalo–Marjaniemi–Mellunmäki–Länsimäki.
Myös Tulisuontietä pitkin kulkee bussi 82: Herttoniemen metroasema-Roihuvuori-Itäkeskuksen metroasema. 
Populaarikulttuurissa.
J. Karjalainen Electric Sauna-yhtye julkaisi vuonna 2001 albumin Marjaniemessä, joka sisälsi singlen "Verinen mies". Laulu kuvailee tarinankertojan jännittäviä lapsuudenkokemuksia Marjaniemestä.
Tim Berners-Lee

Timothy ”Tim” John Berners-Lee (s. 8. kesäkuuta 1955 Lontoo, Iso-Britannia) on englantilainen tietojenkäsittelytieteilijä ja World Wide Webin (WWW) kehittäjä. Keksinnöstään hänet on palkittu useita kertoja. Hän vastaanotti ensimmäisenä 15. kesäkuuta 2004 miljoonan euron suuruisen Millennium-palkinnon. Tim Berners-Lee sai toisen merkittävän kunniapalkinnon, kun 16. heinäkuuta 2004 kuningatar Elisabet II aateloi hänet myöntämällä hänelle Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon. Berners-Lee on saanut myös Turing-palkinnon vuonna 2016. Berners-Lee on valittu Internet Hall of Fameen vuonna 2012.
Berners-Lee on koulutustaustaltaan fyysikko, mutta hän on työskennellyt jo ennen WWW:n kehittämistä lähinnä tietotekniikan parissa. Hän on työskennellyt MIT:n yhteydessä toimivan World Wide Web Consortiumin johtajana.
Berners-Lee pyysi vuonna 2009 anteeksi internetosoitteiden kauttaviivojen internetinkäyttäjille aiheuttamaa vaivaa ja ylimääräisten viivojen kuluttaman paperin ja musteen määrää.
Berners-Lee esiintyi Lontoon olympialaisten 2012 avajaisissa: hän istui 1990-luvun Next Cube -tietokoneen ääressä ja tviittasi "This is for everyone" eli "Tämä on kaikille".
Constans

Constans (320 – 28. tammikuuta 350) oli Konstantinus Suuren ja keisarinna Faustan nuorin poika. Isänsä kuoltua vuonna 337 Constansista tuli keisari yhdessä veljiensä Constantius II:n ja Konstantinus II:n kanssa. Veljesten keskinäisessä vallanjaossa Constansin valtapiiriksi määriteltiin Italian ja Afrikan alueet.
Constans joutui pian riitoihin valtakunnan läntisiä osia hallitsevan Konstantinus II:n kanssa. Konstantinus II yritti vallata Italian Constansilta vuonna 340, mutta Constansin joukot surmasivat hänet Aquileian lähistöllä. Constans valtasi itselleen veljensä alueet, eli hän hallitsi tämän jälkeen Rooman länsi- ja keskiosia, kun taas Constantius II hallitsi yhä edelleen itäosia.
Constans oli harras kristitty ja halusi toimia aktiivisesti kristinuskon yhtenäisyyden puolesta. Hän muun muassa tuki kirkkoisä Atanasiosta tämän taistelussa areiolaisia oppeja vastaan. Tämä tosin johti vaaralliseen vastakkainasetteluun hänen veljensä Constantiuksen kanssa, joka kannatti areiolaisuutta. Veljekset pystyivät kuitenkin sopimaan uskonnolliset erimielisyytensä. Ainakin he olivat yhtä mieltä siitä, että pakanauskonnot pitää tukahduttaa, ja niinpä he kielsivät vuonna 341 pakanalliset uhritoimitukset koko valtakunnan alueella. 
Vaikka Constans saavuttikin joitakin merkittäviä voittoja muun muassa frankeista, hän ei kuitenkaan koskaan tullut suosituksi sotilaiden keskuudessa. Syy on saattanut olla hänen määräileväksi ja ahneeksi väitetyssä luonteessaan. Joka tapauksessa vuonna 350 kenraali Magnentius asettui Constansin vastaisen sotilaskapinan johtoon Galliassa. Constans huomasi pian olevansa hengenvaarassa ja yritti paeta kohti Hispaniaa, mutta Magnentiuksen kätyrit saivat hänet kiinni ja murhasivat hänet.
Avaruus (täsmennyssivu)

Avaruus voi viitata seuraaviin asioihin:
Avaruus (matematiikka)

Matematiikassa avaruus on joukko, jolla on tietynlainen rakenne.
Avaruuksia on määritelty erilaisia ja ne on usein nimetty ihmisten mukaan.
Antti Satuli

Antti Johannes Satuli (8. lokakuuta 1946 Helsinki – 17. huhtikuuta 2003 Inari) oli oikeustieteen kandidaatti, joka loi uransa Suomen ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän oli Suomen ensimmäinen suurlähettiläs ja pysyvä edustaja Euroopan unionissa siihen liittymisen jälkeen. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ulkoministeriön valtiosihteeriksi.
Antti Satulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Mauno Satuli ja Irma Kajander. Satuli valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1965. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1970 Helsingin yliopistosta. Hänen sotilasarvonsa oli kapteeniluutnantti. 
Satuli avioitui vuonna 1971 Marjatta Anna-Liisa Mattilan kanssa ja heillä oli kaksi lasta (s. 1974 ja 1975).
Antti Satuli oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1971 kuolemaansa saakka. Hän kuoli sairauskohtaukseen ollessaan hiihtomatkalla Lapissa keväällä 2003.
Aksiooma

Aksiooma on matematiikassa peruskäsitteiden epäsuora määritelmä, jota käytetään päättelyssä muiden tulosten todistamiseen. 
Matematiikassa mikä tahansa ristiriidaton lausejoukko voidaan asettaa aksioomajärjestelmäksi. Toivottavaa on, että aksioomia ei voida johtaa toisista aksioomista vaan että aksioomajoukko on pienin mahdollinen peruskäsitteiden määrittelemiseen riittävä lausejoukko.
Toivottavaa on myös, että aksioomista voidaan johtaa mahdollisimman paljon lauseita. Aksioomien lisäksi tarvitaan päättelysääntöjä. Matematiikassa päättelysääntöinä käytetään enimmäkseen logiikan päättelysääntöjä. Myös logiikka on aksiomatisoitu. On myös eräitä yksinkertaisia logiikan järjestelmiä, jotka tulevat toimeen pelkillä päättelysäännöillä (Suppesin kehittämä logiikka).
Tunnettu ja matematiikan kehitykseen vaikuttanut aksiooma on euklidisen geometrian paralleeliaksiooma eli yhdensuuntaisuusaksiooma: annetun pisteen kautta voidaan piirtää täsmälleen yksi annetun suoran suuntainen suora. Tämän aksiooman epäiltiin pitkään olevan seurausta muista geometrian aksioomista. Myöhemmin on todistettu, ettei näin ole, ja kehitetty geometrioita, joissa paralleeliaksiooma ei ole voimassa. Tällainen epäeuklidinen geometria ei esimerkiksi sisällä lausetta "kolmion kulmien summa on 180 astetta".
ATV

Aluetelevisio (ATV) -kanava oli vuodesta 1999 vuoden 2003 alkuun pääkaupunkiseudulla vaikuttanut, 100 000 päivittäistä katsojaa saavuttanut televisiokanava.
Alku ja lupa-asiahankaluudet.
ATV:stä piti tulla ensin valtakunnallinen uutiskanava, mutta telehallintokeskus hylkäsi analogiset kanavahankkeet. Näin ATV jäi vaille valtakunnallista lähetyslupaa. Liiketoimintaprosessin jo käynnistyttyä ATV päätti aloittaa toiminnan pääkaupunkiseudun kaapeliverkossa.
Ohjelmissa nuoret lukiopohjalta ponnistaneet toimittajat kuvasivat jokapäiväisiä katukyselyitä kansalaisten arkielämään vaikuttavista aiheista sekä tallensivat ruohonjuuritason kulttuurielämää siellä missä tapahtui. Mukaan mahtui myös toimittajien teatraalisia alter egoja, performanssitaidetta sekä johtavien poliitikkojen haastatteluita ja paikallishistoriallisia reportaaseja.
Ohjelmatuotanto oli ajankohtaista ja hyvin nopeaa. Päivän ohjelmisto suunniteltiin, kuvattiin, editoitiin ja lähetettiin useimmiten heti samana päivänä. Arkipäivien ohjelma koostui kuudesta 3–5-minuuttisesta ohjelmasta, joiden välissä oli mainoksia. Viikonlopun ohjelma pyöri samoilla ohjelmilla perjantaista sunnuntaihin. Öisin kanavalla näytettiin kovaa pornoa. Asema oli mainosrahoitteinen, eikä nauttinut minkäänlaisia tukia.
Myös muut kanavat kärsivät lupa-asioiden monimutkaisuudesta. Esimerkiksi MTV3:n suunnittelema City-TV jäi odottamaan tulevia päätöksiä.
ATV:tä aikaisemmin Suomessa toimi jo yksi vaihtoehtokanava, MoonTV.
Henkilöstö.
Seuraavassa on kerrottu ATV:n toimihenkilöstöstä.
Omistajat.
ATV:n omistajia olivat Christian Moustgaard, dokumenttiohjaaja Michael Franck, TV- ja elokuvatuotantoyhtiö Also Starringin pitkäaikainen omistaja ja toimitusjohtaja Juha ”Julle” Salminen, mainosmies Juha Louhivuori sekä Henrik de la Chapelle.
Toimittajat ja ohjelmantekijät.
Toimittajakunnan muodostivat alussa Eetu Moustgaard sekä Untamo Lehto. Myöhemmin taloon palkattiin käyttömestariksi Jussi Hakola, editoijaksi Mikko Sippola sekä toimitussihteeriksi ja tuottajaksi Petteri Laine. ATV:llä työskentelivät myös Aki Laakso ja Jussi ”Käkkis” Arhinmäki sekä myöhemmin valtakunnallisessa televisiossa esiintyneet Jan-Erik Blomberg ja päätoimittajaksi palkattu Jussi Halli eli ”Kaarle Kimpulainen”. Toimituksen naisvoimaa edustivat Linda Melen, Ani-Jatta Törmälä, Riikka Huttunen sekä Laura Halminen. ATV:llä esiintyi useita korvaamattomia freelancereita, kuten naamioitunut ajankohtaiskommentaattori ”Ämpäripää”, Marko ”Konitohtori” Utter, Vuoden valopilkku -palkinnolla palkittu kanavan taidetoimittaja Erkki Pirtola, Herne, Maissi ja Paprika -orkesteri sekä Beats and Styles -kaverit Alimo, Ivo Corda ja Control.
Ohjelmarunko.
ATV:n tyypillinen ohjelmarunko näytti seuraavalta:
4.00 Ajankohtaisaiheita, säätiedotus.&lt;br&gt; 
18.30 Levyraato.&lt;br&gt; 
19.00 Teinit; anatomia, kulttuuri ja elintavat, Ämpäripää kertoo asioita, Ajankohtaisaiheita, säätiedotus.&lt;br&gt; 
0.30 Seksiviihdettä Aikuisille osa 24.
AAC

AAC on lyhenne sanasta Advanced Audio Coding (”kehittynyt äänen koodaus”). Se käyttää häviöllistä tiedonpakkausta ja on tarkoitettu tietokoneiden äänitiedostoille. AAC suunniteltiin korvaamaan MP3-tiedostot; se tarjoaa samalla bittinopeudella muun muassa paremman äänenlaadun kuin MP3.
AAC on standardoitu osana MPEG-4-standardia ISO/IEC 14496-3. Tämä standardi sisältää aikaisemman MPEG-2:n AAC-standardin.
Huhtikuussa 2003 Apple sai yleisen huomion kohdistumaan AAC:hen ilmoittamalla, että sen iPod- ja iTunes-tuotteet tulevat tukemaan AAC-muotoisia kappaleita (tiedoston pääte: .M4A) ja että kuluttajat voisivat ladata musiikkia tässä muodossa Internetin kautta.
Myös Nokian matkapuhelimissa on tuki AAC-standardiin. Ensimmäisissä Nokian malleissa tuki rajoittui MPEG-2 pohjaiseen AAC-standardiin ja vuoden 2005 jälkeen tuki kattoi myös MPEG-4 pohjaisen AAC-standardin. Uudemmat Nokian mallit (esimerkiksi N91) tukevat myös tiedostomuotoja AAC+ sekä eAAC+. 
Nokian lisäksi myös moni muu matkapuhelinvalmistaja on enenevissä määrin ryhtynyt tukemaan AAC-formaattia. Etenkin yhdysvaltalainen Motorola sekä eteläkorealainen Samsung ovat lisänneet AAC-tuella varustettujen puhelimiensa määrää huomattavasti viime vuosina.
Patentit.
AAC-formaattiin liittyy useita patentteja. Patenttien lisensointi on keskitetty Via Licensing -yhtiöön. Pakkaus- ja purkuohjelmat vaativat lisenssin ja näiden tekijöiden on maksettava rojaltimaksuja.
AAC-patenttisalkkuun sisältyy patentteja seuraavilta tahoilta:
Auringonpilkku

Auringonpilkku on Auringon pinnalla näkyvä tumma läiskä.
Muodostuminen ja rakenne.
Auringonpilkkuja muodostuu Auringon pinnan kohtiin, joissa voimakas magneettikenttä estää lämpöä Auringon syvyyksistä nostavan plasman virtailun. Kun kaasu jää pinnalle jumiin, kohta säteilee energiaansa avaruuteen, jäähtyy ja tummenee. Pilkku katoaa, kun magneettikenttä heikkenee ja hajaantuu, jolloin kuuma ja kirkas plasma pääsee jälleen nousemaan pinnalle.
Pilkusta voidaan usein erottaa syvä tumma "umbra" ja sitä ympäröivä vaaleampi osa, "penumbra". Tumman keskusosan lämpötila on 2 200 °C. ja puolitumman reunuksen penumbran lämpötila jopa 3 500 °C. Pilkun lämpötila alenee siis normaalista pinnan 6 000 asteesta noin 3 000 astetta. Koska kirkkaus on verrannollinen lämpötilan neljänteen potenssiin, pilkut ovat muuta aurinkoa tummempia.
Tyypillinen auringonpilkku on läpimitaltaan muutaman tuhatta kilometriä, ja suurimmat auringonpilkut ovat kymmenien tuhansien kilometrien levyisiä.
Auringonpilkut esiintyvät yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Lyhytikäisimmät auringonpilkut kestävät vain muutaman tunnin, mutta isoimmat voivat kestää jopa viikkoja.
Auringonpilkkuluku.
Auringonpilkkujen määrää kullakin hetkellä kuvataan suhteellisella auringonpilkkuluvulla, jossa otetaan huomioon eritasoisilla laitteilla tehtyjen havaintojen erot. Pilkkuluvun avulla seurataan Auringon aktiivisuutta.
Zürichin auringonpilkkuluku:
formula_1
jossa
s = yksittäisten pilkkujen määrä
g = pilkkuryhmien määrä
C = havainto-olosuhteista riippuva vakio
Vaihtelu.
Auringonpilkkujen määrä vaihtelee 8–15 vuoden, keskimäärin 11 vuoden jaksolla, kun Auringon magneettikenttä kääntyy. Jakson aiheuttaa Auringon magneettikentän kääntyily 22 vuoden jaksoissa. Aurinkominimin aikana pilkkuja ei ole juuri lainkaan. Pilkkuja on eniten silloin, kun Auringon magneettikenttä on sotkuisimmillaan. Maksimien voimakkuus vaihtelee, ja 2000-luvulla Auringon magneettinen aktiivisuus on vähentynyt 1990-luvun loppupuolen ajoista. Niin sanotun Maunderin minimin aikana 1645–1715 auringonpilkkuna nähtiin erittäin vähän. Vastaavanlaisia pilkuttomia jaksoja on viimeisten 10 000 vuoden aikana esiintynyt parikymmentä.
Andrei Linde

Andrei Linde (s. 2. maaliskuuta 1948, Moskova) on venäläis-yhdysvaltalainen kosmologi. Hän opiskeli Moskovan valtionyliopistossa ja Lebedevin fysiikan instituutissa. Vuosina 1972–1974 hän kehitti väitöskirjaansa David Kirzhnitsin kanssa. Vuonna 1985 hänestä tuli Lebedevin fysiikan professori. Linde siirtyi 1989 CERNiin Sveitsiin ja 1990 Stanfordin yliopistoon.
Linde ja yhdysvaltalainen Alan Guth kehittivät 1980-luvun alussa inflatorisen maailmankaikkeuden teorian, josta on vähitellen tullut vakio paradigma kosmologiassa alkuräjähdyksen klassisen mallin lisäksi. Linden malli korjasi suurimmat ongelmat Guthin mallista, samalla säilyttäen sen tärkeimmät piirteet. Vuonna 1983 hän ehdotti kaoottisesti inflatorista teoriaa, josta tuli uusien mallien prototyyppi.
Linde on kirjoittanut yli 200 julkaisua hiukkasfysiikasta ja kosmologiasta. Hänen kaksi inflatorista teoriaa käsittelevää kirjaansa ovat "Inflation and Quantum Cosmology" ja "Particle Physics and Inflationary Cosmology". Linde sai vuonna 1978 Neuvostoliiton Lomonosov-palkinnon ja 2001 Oskar Klein -mitalin fysiikasta Tukholman yliopistolta. Vuonna 2002 hänelle ojennettiin Dirac-mitali. Vuonna 2004 hän sai Peter Gruber -palkinnon inflatorisen maailmankaikkeuden teorian kehittämisestä.
Ajatollah

Ajatollah (, ) tarkoittaa ylintä uskonnollista oppinutta kaksitoistašiialaisessa islamissa. Ajatollahit ovat islamilaisten tieteiden asiantuntijoita. Kristilliseen hierarkiaan verrattuna heidät voisi rinnastaa piispaan. Islamilaisia tieteitä opettavat "hauzat" ovat muodostuneet tyypillisesti usean suurajatollahin ja heidän oppilaittensa ympärille. 
Ajatollahiksi ei virallisesti nimitetä, vaan arvostettu ja oppinut uskonnollinen johtaja, jolla on paljon seuraajia, saa aluksi kannattajiltaan tämän kunnianimen, ja vähitellen muut ajatollahit voivat hyväksyä hänet vertaisekseen. Kunnianimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”jumalan (tunnus)merkkiä”. Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen on otettu käyttöön myös korkeampi arvonimi, "ayatullah-al-uzma, ”"Jumalan korkein (tunnus)merkki”. 
Marja'.
Yksi tai useampi kulloinkin elävistä ajatollista on samalla "marja'-i taqlid" eli ”jäljittelyn alkulähde”. "Marjan" antamat uskonnolliset ratkaisut ovat sitovia hänen kannattajilleen. Jokaisen šiian tulee seurata jonkin "marja"n oppeja. Ajatollah Khomeini oli tällainen "marja'-i taqlid" jo 1960-luvulla.
Luettelo automerkeistä

Luettelo automerkeistä.
Nykyiset henkilöautomerkit.
Tämä on osajoukko nykyisistä automerkeistä tai -valmistajista.
Aino Räsänen

Aino Alina Räsänen (o.s. Heikkinen; 23. lokakuuta 1910 Nakkila – 14. syyskuuta 1995 Siilinjärvi) oli suomalainen kirjailija. 
Räsäsen 1940-luvulta 1970-luvun lopulle kirjoittamista Helena-kirjoista on otettu toistakymmentä painosta, sarjan ensimmäisestä romaanista "Soita minulle, Helena" peräti 26 painosta. Sarjan 12 romaania painettiin yhteensä yli miljoona kappaletta.
Räsänen kirjoitti kirjojen lisäksi myös lehtikirjoituksia ja pakinoita. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli opettaja: hän valmistui Jyväskylän seminaarista vuonna 1931 ja toimi opettajana vuoteen 1941 asti. Hän oli vuodesta 1934 naimisissa maanviljelijä Toivo Räsäsen kanssa ja asui suurimman osan elämästään Maaningalla.
Adult contemporary music

AC () on formaattiradioihin liittyvä käsite, jolla tarkoitetaan pop- ja rockmusiikkia ”aikuiseen makuun”; ei kovaa rockia.
"Hot AC" on genre, joka sisältää nopeatempoisia aikuishittejä uutuuksista kymmenen vuotta vanhoihin kappaleisiin. Formaattikuvailu ja musiikki ovat paljon lähempänä AC:tä kuin CHR:ää. 
"MOR" ("middle of the road") on ei-rock-tyylisiä pophittejä, jotka ovat yleensä 15–45 vuotta vanhoja. Sisältää jotain soft AC -musiikkia; eli yleisesti sanoen tämä on ”aikuisstandardi”.
Anni Polva

Anni Kyllikki Polva (oik. Polviander, o.s. Heinonen; ) oli suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti "Tiina"-kirjoista, jotka ilmestyivät vuosina 1956–1986.
Varhainen elämä.
Pietarissa syntyneen Anni Polvan isä työskenteli rautatieläisenä Suomen asemalla. Raivolassa asunut perhe muutti lokakuun vallankumouksen jälkeen Lappeenrannan kautta Tamperelle, jossa Polva vietti nuoruusvuotensa. Hän työskenteli kirjanpitäjänä, tarjoilijana ja kutojana. Avioiduttuaan Unto Polvianderin kanssa vuonna 1938 hän muutti Turkuun, jossa asui kuolemaansa saakka.
Ura.
Polva kirjoitti niin lasten, nuorten kuin aikuistenkin kirjoja. Hän kirjoitti urallaan 106 kirjaa." Hänen kirjojaan on myyty lähes kolme miljoonaa kappaletta, joista Tiina-kirjojen osuus on yli miljoona kappaletta.
Vuonna 2000 Polva sai Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon. Lisäksi hän sai "Tiina"-kirjoistaan kolme Plättä-palkintoa.
Lounais-Suomen kirjailijat ry on jakanut vuodesta 2007 joka toinen vuosi Anni Polva -palkintoa kirjasarjassa ilmestyneelle lasten- tai nuortenkirjalle.
Auto-Tune

Auto-Tune on Antares Audio Technologiesin valmistama, äänitysstudioissa käytettävä, pääasiassa laulussa esiintyvien sävelkorkeuden epätarkkuuksien korjaamiseen tarkoitettu tietokoneohjelma. Auto-Tune pystyy prosessoimaan muutakin materiaalia kuin laulua, mutta kuitenkin vain yksiäänistä signaalia, jonka sävelkorkeus on helposti tunnistettavissa digitaalisesti.
Auto-Tune virittää käsiteltävän signaalin käyttäjän määrittelemän sävelasteikon mukaisesti. Käyttäjän on myös mahdollista piirtää haluamansa sävelkulku, johon käsiteltävä materiaali viritetään. Muita säädettäviä parametreja ovat muun muassa herkkyys, reagointinopeus ja vibrato. Auto-Tune on saatavana myös erillisenä, ilman tietokonetta toimivana laitteena, käytettäväksi esimerkiksi live-esiintymisten yhteydessä.
Myös monet muut valmistajat ovat kehittäneet erilaisia virekorjaukseen tarkoitettuja ohjelmia ja laitteita. Näistä esimerkiksi Melodyne osaa korjata ja manipuloida myös moniäänisen signaalin virettä ja sävelkorkeutta. Englanninkielinen yleisnimitys tämänkaltaisille sovelluksille on ”pitch corrector”, ja niiden käyttämästä tekniikasta käytetään yleisnimitystä ”pitch correction”. Puhekielessä termiä ”autotune” käytetään usein viittaamaan virekorjaukseen riippumatta siitä, millä ohjelmistolla tai laitteella efekti on toteutettu.
Virekorjausta hyödynnetään toisinaan myös efektiluonteisesti, jolloin ääriasetuksilla saavutetaan luonnottoman nopeat ja tarkat siirtymät eri sävelkorkeuksien välillä. Ensimmäinen edellä kuvattua efektitekniikkaa hyödyntänyt suuren yleisön tietoisuuteen noussut kappale oli Cherin vuonna 1998 julkaistu kappale ”Believe”.
Akatemia

Akatemia on korkeasti oppineiden yhteisö, kuvaannollisesti sekä myös kirjaimellisesti, kun puhutaan akateemikkojen ryhmistä.
"Akatemia" voi olla
"Akateeminen" voi tarkoittaa 
"Akateemikko" voi olla
Platonin Akatemia.
Alkuperäinen Akademeia (aikaisemmin "Hekademeia") oli puistomainen urheilupaikka, joka oli saanut nimensä Hekademos-nimisen kreikkalaisen sankarin mukaan. Se sijaitsi hivenen Ateenan ulkopuolella. Myöhemmin sinne perustettiin opiskelun pyhättö. Platon, jolla itsellään oli maita lähistöllä, valitsi sen opetuspaikakseen. Niin tekivät sitten myös hänen seuraajansa, joita alettiin kutsua nimellä "akadēmikoi", "akatemialaiset". Akatemiassa opetettiin ideaoppia ja muita platonistisia ajatuksia.
Myöhemmät akatemiat.
Klassillisten opintojen viritessä uudelleen 1400-luvun Italiassa alettiin oppineiden yhdistyksiä yleensä kutsua akatemioiksi. Antiikin Kreikan mallin mukaan Cosimo de’ Medici perusti epämuodollisen, taiteilijoiden ja ajattelijoiden piirin, Firenzen Akatemian. Ensimmäisenä virallisena taideakatemiana pidetään kuitenkin Giorgio Vasarin vuonna 1561 Firenzeen perustamaa "Accademia del Disegnoa". Akatemioiden rooli voimistui ja niistä tuli kunkin maan taide-elämän keskuksia Euroopassa, ja ne myös kouluttivat kuvataiteilijoita, kuten taidemaalareita ja kuvanveistäjiä. Ne sanelivat huolellisesti laadittuja ohjeita ja kauneudellisia oppeja, joten sana "akateeminen" alkoi ennen pitkää tarkoittaa enemmänkin näitä oppeja soveltavaa kuin jotain luovaa.
Koska sanaan "akatemia" liittyi ja liittyy yhä paljon myönteisiä mielleyhtymiä älyllisestä loistosta, monet laitokset ja koulut ovat valinneet sen osaksi nimeään. Nykyään akatemioiksi kutsutaan korkeakouluja, yliopistoja, tiede-, taide- tai kirjallisuusseuroja, ja "akateemisella" ajatellaan tarkoitettavan mitä tahansa nimenomaan korkeakouluihin ja yliopistoihin sekä korkeaan tieteelliseen tutkimukseen liittyvää.
Kirjallisista akatemioista kuuluisin on Ranskan akatemia (, perustettu 1635), Pohjoismaissa huomattavin on Svenska Akademien (1786) Ruotsissa. Tieteellisistä akatemioista mainittakoon Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia (1739), Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab (1742) Tanskassa, Videnskabs-selskabet (1857) Norjassa, Royal Society (1662) Englannissa ja Akademie der Wissenschaften (1700) Saksassa.
Suomessa tieteellisiä akatemioita vastaavat lähinnä Suomen Tiedeseura (, 1838) ja Suomalainen Tiedeakatemia (1908), kirjallista akatemiaa Suomalaisen Kirjallisuuden Seura (1831). Tekniikan alalla toimivat Teknillisten tieteiden akatemia ja Svenska Tekniska Vetenskapsakademien i Finland.
ARPANET

ARPANET ("Advanced Research Projects Agency Network") oli Yhdysvaltalainen pakettikytkentäinen tietokoneverkko, josta kehittyi Internet. Verkko siirtyi käyttämään TCP/IP-protokollapinoa 1. tammikuuta 1983. ARPA:n johtajan Charles Herzfeldin mukaan verkko perustettiin, koska tehokkaat tietokoneet ja niitä käyttävät tutkijat olivat maantieteellisesti etäällä toisistaan.
ARPANETin projektijohdossa toiminut Lawrence Roberts esitti lokakuussa 1967 paperin nimeltä "Multiple Computer Networks and Intercomputer Communication", joka tiivisti suunnitelman ARPANETin rakentamiseen.
Verkkoa varten käytettiin Interface Message Processor (IMP) minitietokoneita verkkoliikenteeseen, joka salli verkkoon liitettävien suurtietokoneiden toiminnan verkosta riippumatta. IMP:n korvasivat myöhemmin reitittimet. Ensimmäisen verkkoa kuvaavan RFC-dokumentin () kirjoitti Steve Crocker 7. huhtikuuta 1969 otsikolla "Host Software". Network Control Protocol (NCP) oli ARPANETissä ensimmäinen standardi tietoliikenneprotokolla, joka otettiin käyttöön joulukuussa 1970.
Neljä ensimmäistä tietokonetta verkossa olivat:
Ensimmäinen viesti Arpanetissä lähetettiin 29. lokakuuta 1969. UCLA:n opiskelija Charley Kline lähetti viestin UCLA:n tietokoneelta SRI:n tietokoneelle tarkoituksena kirjautua sisään. Tavoitteena oli lähettää viesti "log", jolloin SRI:n tietokone lisäisi "in" täydentääkseen sanan "login". Kirjainten L ja O jälkeen Stanfordin kone kuitenkin kaatui. Toisella yrityksellä koko sana kulki Sigma 7:ltä 940:lle.
ARPANET vaikutti myös Ranskalaisen CYCLADES-verkon kehitykseen. Sekä CYCLADES että NPL-verkko vaikuttivat ARPANETin kehitykseen. Eri verkot käyttivät erilaisia yhteensopimattomia protokollia, joka johti TCP- ja IP-protokollien kehitykseen. Yhdistelmästä käytetään nykyään nimitystä TCP/IP. Protokollien kehitystä on dokumentoitu SRI:n oN-Line System -järjestelmässä. ARPANETin siirtyminen NCP-protokollasta TCP/IP-pinoon on kuvattu dokumentissa "NCP/TCP Transition Plan" (, 1981).
Tiedot verkossa olevista koneista olivat alkuun jokaisella koneella olevassa tiedostossa, joka korvattiin ensin keskitetyllä tiedolla ja myöhemmin DNS-nimipalvelujärjestelmällä verkon kasvaessa.
Vuonna 1983 ARPANET jakaantui kahteen eri verkkoon: MILNET ja ARPANET. ARPANET jäi tutkimus- ja siviilikäyttöön ja levisi yliopistojen ja tutkimuslaitosten välisestä verkostosta huimaa vauhtia nopeasti halventuvan teknologian takia. Siihen liittyi pian runsaasti ulkomaisia solmuja, etenkin Länsi-Euroopasta: University College London (Englanti) ja NORSAR (Norja). Vuonna 1988 EUnetiin lisättiin reitittimet, joilla verkko liittyi ARPANETiin.
ARPANET suljettiin vuonna 1990, ja Internet korvasi sen.
Vuonna 1971 Yhdysvaltain asevoimien tutkimusrahoitusorganisaatio ARPA nimettiin DARPA:ksi (Defense Advanced Research Projects Agency). Tämän takia verkkoa kutsuttiin joskus nimellä DARPANET.
Airbus A340

Airbus A340 on eurooppalaisen Airbusin valmistama nelimoottorinen laajarunkokone. Konetyyppi on suunniteltu pitkille reiteille, joilla kulkee paljon matkustajia.
Historia.
Koneen suunnittelu aloitettiin 1980-luvun alussa ja siinä hyödynnettiin Airbus A320 -konetta varten kehitettyjä osia sekä tekniikoita kuten fly-by-wire -ohjausjärjestelmää ja komposiittirakenteita. A330 ja A340 suunniteltiin samanaikaisesti, ja koneet ovat moottorien lukumäärää lukuun ottamatta useimmilta osin identtisiä. A330:n ja A340:n alustavat tekniset tiedot julkistettiin 1982 Farnborough’n ilmailunäyttelyssä. A340:ssa on neljä laskutelinettä, A330:ssa kolme. Erilaisten moottoriratkaisujen lisäksi konetyyppien siivissä on rakenteellisia eroja moottorien sovittamiseksi. A330 on kahden moottorinsa ansiosta halvempi operoida kuin A340, jolla puolestaan on pidempi toimintamatka.
Nelimoottoriversio A340 oli tarpeellinen, koska koneiden suunniteluaikaan pitkät lennot vailla varalaskumahdollisuutta (valtamerien ylitys) eivät olleet matkustajaliikenteessä sallittuja kaksimoottorikoneilla.
A330- ja A340-koneissa on pienempien A320-perheen koneiden kanssa yhtenevät ohjaamot, jolloin lentäjien koulutus siirryttäessä konetyypistä toiseen lyhenee viikoista muutamiin päiviin. Lisäksi koneiden rungon halkaisija on sama kuin vanhemmissa Airbus A300- ja A310-koneissa, joten eri Airbus-laajarunkokoneita operoivat lentoyhtiöt voivat käyttää olemassa olevia matkustamotarvikkeita ja -sisustuksia.
Airbus A340 on yksi maailman turvallisimmista matkustajalentokoneista. Sille ei ole sattunut yhtään ihmishenkiä vaatinutta onnettomuutta. 
Koneversiot.
A340-500 ja -600 -koneissa on aikaisempia malleja suurempi siipi sekä uudelleen suunniteltu siiven kiinnitys runkoon. Ratkaisuilla saatiin kasvatettua koneiden siipipinta-alaa sekä polttoainekapasiteettia sekä suurinta sallittua lentoonlähtöpainoa. Lisäksi keskimmäiseen päälaskutelineeseen lisättiin yksi rengaspari kantamaan kasvanutta massaa.
Duron

AMD Duron on x86-yhteensopiva suoritin, jota valmisti AMD. Se julkaistiin kesällä 2000 edulliseksi vaihtoehdoksi yhtiön omalle Athlon-suorittimelle. Se kilpaili myös Intelin Pentium III- ja Celeron-suorittimien kanssa.
Duronin kanta on yhteensopiva Athlonin kanssa, joten ne toimivat samoilla emolevyillä. Ero näiden suorittimien välillä on sisäinen. Duronissa ja Athlonissa on sama 128 kilotavun L1-välimuisti, mutta Duronissa on vain 64 kilotavua L2-välimuistia, kun Athlonissa on 256 kilotavua. Tämän takia Duron on Athlonia hitaampi toimisto-ohjelmissa, mutta yhtä nopea liukulukuoperaatioissa. Alkuperäinen Duron toimi 100 MHz:n väylänopeudella, kun Athlon pystyi toimimaan 133 MHz:n nopeudella. Myöhemmin myös Duron tuki 133 MHz:n väylää.
Alkuperäistä Duronia valmistettiin "Spitfire"-ytimellä vuosina 2000 ja 2001 nopeuksilla 600–950 MHz. Se pohjautui Athlonin "Thunderbird"-ytimeen. Seuraavaa Duronia "Morgan"-ytimellä valmistettiin nopeuksilla 1 000–1 300 MHz ja se perustui Athlon XP:n "Palomino"-ytimeen, jossa oli lisänä muun muassa tuki SSE-käskyille sekä muutamia pikkuparannuksia. Erona näissä Duroneissa Athlon-isoveljiinsä oli L2-välimuistin koon lisäksi myös valmistusprosessi; Duronit oli valmistettu 180 nm:n alumiinijohdinprosessilla, Athlonit 180  nm:n kuparijohdinprosessilla, minkä takia Duronit eivät kellottuneet yhtä suuriin kellotaajuuksiin kuin Athlonit.
Vuonna 2003 AMD julkaisi seuraavan Duron-ytimen, joka perustui Athlon XP:n "Thoroughbred"-ytimeen, eli se oli valmistettu 130 nm:n valmistustekniikalla. Ytimen nimi oli "Applebred". Sitä oli saatavilla 1 400, 1 600 ja 1 800 MHz:n kellotaajuuksilla, jotka kaikki käyttivät 133 MHz:n väylää.
Duron-mallisto lopetettiin vuonna 2004. Sen korvasi Sempron.
Pino

Tietojenkäsittelytieteessä pino () on abstrakti tietotyyppi.
Periaate.
Pinon toimintaperiaate on "viimeksi sisään, ensimmäiseksi ulos" (LIFO-periaate, "Last In First Out"; vrt. jono). Sitä voidaan verrata pöydällä olevaan lautaspinoon, koska sen alta tai keskivälistä ei voi poimia alkioita. Pinolle on määritelty seuraavat operaatiot:
Lisäksi usein:
Joskus myös:
Kaikki pinolle määritetyt operaatiot saadaan suoriutumaan vakioajassa eli koosta riippumatta, jos pino toteutetaan esimerkiksi linkitettynä listana.
Käyttökohteet, suorittimet ja aliohjelmat.
Suorittimen käskykantaan on usein sisäänrakennettu ajonaikainen pino, joka hallitsee aliohjelmien kutsu- ja paluuosoitteita, kutsuparametreja ja paikallisia muuttujia. Arkkitehtuureissa, kuten MIPS-arkkitehtuuri, joissa suoritin ei toteuta käskyjä pinon käsittelyyn se on toteutettava ohjelmallisesti. FORTRAN 77 ei tukenut pinoa vaan funktioilla oli oma muistialueensa argumenteille ja datalle.
Joissakin tapauksissa suorittimella voi olla sisäänrakennettuna pieni muistialue nimenomaan pinoa varten. Tämä voi olla ohjelmallisesti käsiteltävää SRAM-muistia tai tarkoitukseen tehtyä laitteistoa, joka käyttäytyy muistin tavoin mutta pinon kokoa ei voi tällöin muuttaa.
Pinon käsittely on välttämätön rekursiivisten aliohjelmien toteuttamiseen.
Sovelluksia.
Jäsennys.
Pinoa voidaan käyttää apuna jäsentämisessä. Tietokoneen pitää laskea esimerkiksi seuraava laskutoimitus:
 ((1+2)*(3+4)/3)+3 = 10
Yhtälö voidaan muuttaa postfix-muotoon eli muotoon, jossa ei tarvita sulkuja. Muunnos voidaan tehdä Shunting yard -algoritmilla, joka sekin käyttää pinoa.
 1 2 + 3 4 + * 3 / 3 +
Tämän jälkeen laskutoimitus on helppo toteuttaa pinon avulla: Edetään askel askeleelta vasemmalta oikealle lisäten lukuja pinoon. Kun törmätään operaattoriin, pinosta poimitaan tarvittava määrä lukuja ja tehdään operaattorin määrittämä laskutoimitus niiden välillä. Laskutoimituksen tulos tallennetaan takaisin pinoon. Syötteen loputtua vastaus on luettavissa pinosta.
Ajonaikainen pino.
Tietokoneisiin on lähes aina sisäänrakennettu erityinen "ajonaikainen pino", joka on varattu aliohjelmakutsujen toteutukseen ja toimii nopeilla konekäskyillä. Aliohjelman kutsussa pinoon lisätään ainakin:
Tätä arvokokoelmaa kutsutaan aktivaatiotietueeksi. Se lisätään pinoon jokaisen kutsun yhteydessä ja poistetaan aliohjelman palatessa. Näin aliohjelmia voidaan kutsua sisäkkäin ja ne voivat myös kutsua itseään.
Ajonaikainen pino on yleisesti toteutettu kiinteänä muistialueena ja pinon päähän osoittavana "pino-osoitinrekisterinä". Päättymätön rekursio aiheuttaakin pinon täyttymisen ja ajonaikaisen pinon ylivuotovirheen ().
Edvin Laine

Edvin Armas Laine (vuoteen 1906 Bovellán; ) oli Suomen tunnetuimpia teatteri- ja elo­kuva­ohjaajia.
Laineen ohjaama elokuva "Tuntematon sotilas" (1955) on yli­voimaisesti kaikkien aikojen katsotuin elo­kuva Suomessa. Sen ja muiden suomalaisten kirjallisuus­klassikoiden, kuten "Täällä Pohjan­tähden alla" (1968) ja "Niskavuori-sarja", ohjaaminen teki Laineesta – Peter von Baghin sanoin – Suomen kansallis­ohjaajan.
Varhainen elämä.
Laine oli yksi maalari­mestarin kahdeksasta lapsesta. Perheellä ei ollut varaa laittaa häntä oppikouluun, mutta Laine opiskeli vuoden 1927–1928 Suomen Näyttämöopistossa.
Ura.
Edvin Laineen teatteri­ura alkoi Turun teatterista näyttelijänä. Vuonna 1935 hän siirtyi Tampereelle ja eteni Tampereen Työväen Teatterin johtajaksi. Vuodet 1943–1953 Laine oli Helsingin Kansanteatterin ohjaaja-näyttelijä ja 1953–1973 Suomen Kansallisteatterin ohjaaja. Näiden töiden ohella hän vieraili muualla ja ohjasi "Tuntemattoman sotilaan" yhdeksänä kesänä Pyynikin kesä­teatterissa, ja lisäksi useita oopperoita.
Laine esiintyi ensimmäisen kerran elo­kuvassa "Sano se suomeksi" (1930). Suurempi elo­kuva­rooli oli Juhanina "Seitsemässä veljeksessä" (1939).
Neli­kymmen­vuotisesta teatteri­urasta huolimatta Laine tuli tunnetuksi ennen kaikkea elo­kuva­ohjaajana. Laineen ohjauksia sävyttävät iskevä ja voimakas kerronta. Hän ohjasi 43 vuoden aikana 39 elo­kuvaa, ensimmäisenä maalais­melodraama "Yrjänän emännän synti" (1943). Kestävimpiä ohjaus­töitään hän teki ohjatessaan suomalaisen kansallis­kirjallisuuden klassikoita, kuten Väinö Linnan "Tuntematon sotilas" (1955) ja "Täällä Pohjan­tähden alla" (1968) ja kolme Hella Wuoli­joen "Niskavuori"-elo­kuvaa.
Yksityiselämä.
Laine menehtyi 84-vuotiaana myeloomaan.
Laine oli 1941–1989 naimisissa näyttelijä ja käsi­kirjoittaja Mirjam Noveron kanssa, joka näytteli muun muassa Anna Kivi­vuorta elo­kuvassa "Täällä Pohjan­tähden alla". Heidät on haudattu Helsingin Hieta­niemeen.
Laineen ensimmäinen vaimo oli 1927–1938 Martta Parkkonen, joka kuoli vuonna 1938.
Hänen nuorempi veljensä Aarne Laine oli näyttelijä ja toimi Laineen elo­kuvien vakionäyttelijänä ja usein myös apulais­ohjaajana. Näyttelijä Tuija Halonen oli Edvin Laineen serkku.
Kädestä kiinnipitäminen

Kädestä kiinnipitäminen on eräs kosketuksen muoto kahden tai useamman ihmisen välillä.
Eri kulttuureissa.
Länsimaisessa kulttuurissa kädestä pitävät kiinni pääasiassa puolisot ja pariskunnat, sekä vanhemmat ja pienet lapset, joiden kohdalla syynä voi olla kiintymyksen sijaan valvonta.
Arabimaissa, Afrikassa ja joissain Aasian osissa sekä perinteisesti joissain Välimeren ja Etelä-Euroopan kulttuureissa miehet pitävät toisiaan kädestä ystävyyden ja kunnioituksen osoittamiseksi. 
Homoilla.
Vuonna 2012 Euroopan unionin perusoikeusviraston kyselyyn vastanneista homoseksuaaleista miehistä 74 prosenttia ja homoseksuaaleista naisista 51 prosenttia kertoi välttelevänsä kädestä kiinnipitämistä julkisella paikalla, koska he pelkäsivät joutuvansa häirinnän tai hyökkäyksen kohteeksi. Vuonna 2017 Alankomaissa homopari joutui väkivaltaisen hyökkäyksen kohteeksi kuljettuaan käsi kädessä kotiin juhlista. Solidaarisuuden osoituksena hollantilaiset miehet eri puolilla maailmaa kulkivat julkisilla paikoilla käsi kädessä.
Smile (Brian Wilsonin albumi)

Smile on Brian Wilsonin albumi vuodelta 2004. Wilson, Van Dyke Parks ja Darian Sahanaja viimeistelivät yhdessä levyn, joka oli saanut alkunsa lähes 40 vuotta aiemmin. Alkuperäinen "Smile"-albumi, joka piti julkaista Wilsonin The Beach Boys -yhtyeen nimissä vuonna 1967, on luultavasti kuuluisin julkaisematon musiikillinen teos länsimaisen populaarimusiikin historiassa.
Smile vuonna 1967.
Vuonna 1966 julkaistu Beach Boysin "Pet Sounds" -albumi on yleisesti mielletty yhdeksi populaarimusiikin tärkeimmistä julkaisuista. Seuraavalla albumillaan, "Smilella" Brian Wilsonin ja Beach Boysin oli tarkoitus ylittää itsensä vielä kerran. Wilson alkoi työstää aivan uudenlaisen rakenteen omaavia kappaleita tulevalle mestariteokselleen. Beatlesit (erityisesti Paul McCartney) olivat ihastuneita "Pet Soundsiin", ja se innosti myös heitä kokeilemaan kaikenlaisia tekniikoita ja tunnelmia. Nyt alkoi Brian Wilsonin ja Beatlesien kilpailu saada uusi listojen kärkeä hallitseva hittilevy valmiiksi. Sen kilvan Brian Wilson lopulta hävisi. 
"Smile"-levyn tekoprosessia häiritsivät The Beach Boysin riita levy-yhtiönsä kanssa sekä Wilsonin kasvava epävarmuus, johon liittyi osittain levy-yhtiön ja musiikkimedian asettamat valtavat paineet. Ensimmäisenä saatiin aikaiseksi vuoden 1966 lokakuussa julkaistu hittisingle "Good Vibrations", joka on tunnettu mestariteos. Monimutkainen kappale koostuu monesta eri osasta ja sitä äänitettiin jopa kolmessa eri studiossa. 
Kokopitkän albumin äänitysprojekti venyi ja venyi, syynä kappaleiden ja tuottamisen monimutkaisuus ja Wilsonin täydellisyydentavoittelu. The Beatles julkaisi klassikkolevynsä "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" kesäkuussa 1967 ja Wilson tunsi olleensa myöhässä. Hän ei halunnut viimeistellä "Smileä" ja jätti nauhat pölyttymään. The Beach Boys julkaisi syyskuussa 1967 albumin "Smiley Smile", joka oli täynnä kaikenlaisia hätäisiä kokeiluja, mutta sinne pääsi myös pari kappaletta "Smile"-levyltä, tosin pahoin yksinkertaistettuna.
Brian Wilsonin soolo-Smile vuonna 2004.
Brian Wilsonin soololevynä vuonna 2004 julkaistu Smile sai monilta kriitikoilta hyvää palautetta. Miltei 40 vuotta suunnitellusta myöhemmin ilmestynyt albumi ei kuitenkaan voinut vastata alkuperäistä julkaisua: levy julkaistiin niin erilaisena ajankohtana, eikä tuotoksella ollut mukana Beach Boysin muita jäseniä Brian Wilson lisäksi.
Snellman (suku)

Snellman on suomalainen sivistyssuku. Suvun kuuluisin jäsen on ollut filosofi, kirjailija ja senaattori Johan Vilhelm Snellman (1806–1881), joka aateloitiin vuonna 1866. Hän säilytti aateloitaessa sukunimensä ja muodostaa jälkeläisineen suomalaisen aatelissuvun numero 241, johon siis kuitenkin kuuluu vain osa jo aikaisemmin laajan Snellman-suvun jäsenistä. Perimätiedon mukaan suku polveutuu Virkkunen-nimisestä savolaisesta talonpojasta, mutta tästä ei ole todisteita. Suvun vanhin tunnettu kantaisä on 1600-luvulla mahdollisesti Ruotsista Kristiinankaupunkiin tullut räätälimestari Olof Jönsinpoika Snellman (n. 1630–1700), joka toimi myöhemmin Uudessakaupungissa kauppiaana, raatimiehenä ja valtiopäiväedustajana. Osa Snellman-suvun jäsenistä suomensi sukunimensä Virkkuseksi oletetun esi-isänsä mukaan, etenkin vuoden 1906 suuren nimenmuuton yhteydessä. Teoria Virkkunen-nimisestä talonpojasta suvun kantaisänä osoittautui tosin vääräksi jo 1900-luvulla, sillä sukututkimusten perusteella Snellman-suvun juuret vievät Suomen nykyisten rajojen ulkopuolelle.
Suomessa on myös jonkin verran muita Snellman-nimisiä henkilöitä, jotka eivät kuulu kyseiseen sukuun. Aateloidun Snellman-suvun tunnuslause kuuluu "Ne ipse maculato, alii non poterunt" (latinaa, suom. ”Älä itse likaa [vaakunaasi], muut eivät sitä tee”).
Tunnettuja sukuun kuuluvia.
Äitinsä puolelta sukuun kuuluneita ja kuuluvia.
Äitinsä puolelta sukuun kuuluneita ja kuuluvia:
Vapaakappalekuva

Vapaakappalekuva on fysiikassa kuvio, johon on piirretty jokin kappale ja siihen vaikuttavat voimat.
Vapaakappalekuvaa käytetään joidenkin mekaniikan ongelmien tarkastelussa apuneuvona. Kuvioon piirretään kaikki ne voimat, joiden vaikutus halutaan tarkastelussa ottaa huomioon. Voimat esitetään kuviossa vektoreina. Kappaleen muoto ei aina ole olennainen, joten kappaletta mallinnetaan usein suorakulmiolla tai jopa pisteellä. Nimitys ”vapaakappalekuva” tulee siitä, että kiinnostuksen kohteena olevan kappaleen ajatellaan olevan fysikaalisessa mielessä vapaassa tilassa: sen itsensä kohdistamia voimia tai muita kappaleita ei huomioida.
Buriram (provinssi)

Buriramin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan koillisosassa Isanin alueella. Provinssin pinta-ala on 10 322,9 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 247 200 asukasta (vuonna 2017).
Provinssin pääkaupunki on samanniminen Buriram. Naapuriprovinsseja ovat Srakaeo, Nakhon Ratchasima, Khon Kaen, Maha Sarakham ja Surin. Kaakossa rajanaapurina on Kambodža. Sana Buriram tarkoittaa "onnellisuuden kaupunki". Thaimaan valtionrautateiden koillinen rata (Bangkok–Ubon Ratchathani) kulkee Buriramin kautta.
Maantiede.
Buriram sijaitsee Khoratin ylängön eteläpäässä. Provinssissa on useita sammuneita tulivuoria.
Historia.
Buriram oli Khmer-valtakunnan siirtokunta ja monet rauniot tuolta ajalta näkyvät yhä. Merkittävin muistomerkki on Phanom Rungin temppeli sammuneen tulivuoren kraatterin reunalla Phanom Rungin historiallisessa puistossa.
Buriramin maakunnan Kamputsean vastaisen rajaseudun väestö kärsi 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun asti Kambodžan–Vietnamin sodasta ja rajan pintaan vetäytyneiden punakhmerien vastaisista taisteluista. Jo vuoteen 1978 mennessä pari sataa thaimaalaista oli saanut surmansa näissä kahakoissa.
Symbolit.
Provinssin sinetti esittää Phanom Rungin hiekkakivitemppeliä, Shivalle omistettua hindulaista pyhäkköä. Temppeliä käytettiin 800-luvulta 1100-luvulle, kunnes Khmerien valtakunta kukistui Ayutthayan kuningaskunnan valloitettua sen. Nykyään se on historiallinen puisto.
Provinssin kukka on "Cochlospermum regium" ja provinssin puu on "Cassia grandis".
Aluejako.
Provinssi on jaettu 21 piiriin ("amphoe") ja 2 pienempään piiriin ("king amphoe"). Piirit jaetaan 189 kunnaksi ("tambon") ja 2212 kyläksi.
Invarteräs

Invar tarkoittaa metalliseoksia, joille on ominaista erittäin pieni ja toisinaan jopa negatiivinen lämpölaajenemiskerroin tietyllä lämpötila-alueella. Nimitys invar on peräisin sanasta invarianssi ('muuttumaton').
Käyttö.
Invar-seoksia käytetään suurta mittatarkkuutta vaativiin instrumentteihin, mittalaitteisiin ja kronometreihin, joille on tärkeää mittojen muuttumattomuus lämpötilan vaihdellessa.
Historia.
Invar-ominaisuuden havaitsi 1896 rautanikkeliseoksessa Fe65Ni35 sveitsiläinen fyysikko Charles Édouard Guillaume, joka sai 1920 keksinnöstään Nobelin fysiikanpalkinnon. Hän työskenteli mittoja ja painoja hallinnoivassa virastossa, jossa hän etsi halvempaa vaihtoehtoa mittanormaaleissa käytetylle platina-iridiumseokselle.
Metalliseokset.
Fe65Ni35-invar sisältää 65 prosenttia rautaa (Fe) ja 35 prosenttia nikkeliä (Ni). Mekaanisia ominaisuuksia säädellään seostamalla yksi prosentti magnesiumia (Mn), piitä (Si) ja hiiltä (C). Lämpölaajenemiskerrointa saadaan pienennetyksi edelleen seostamalla viisi prosenttia kobolttia (Co).
Nykyisin tunnetaan useita muitakin seoksia, joilla on invar-ominaisuus:
Ernst Kaltenbrunner

Ernst Kaltenbrunner (4. lokakuuta 1903 – 16. lokakuuta 1946) oli natsi-Saksan turvallisuusjohtaja ja RSHA:n päällikkö. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Obergruppenführer.
Lakimiehen poika Kaltenbrunner syntyi ja vietti lapsuutensa Itävallassa. Hän opiskeli isänsä ammatin ja valmistui Grazin yliopistosta 1926. Sen jälkeen hän työskenteli lakimiehenä Linzissä ja Salzburgissa. Ernst Kaltenbrunner oli yli kaksi metriä pitkä.
Poliittinen ura.
Kaltenbrunner liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja Itävallan SS-joukkoihin vuonna 1932. Hän toimi kahdeksannen SS-divisioonan "Gaurednerinä" (alueen puhemies) ja "Rechtsberaterina" (lakiasianneuvoja).
Tammikuussa 1934 Engelbert Dollfussin hallitus vangitsi Kaltenbrunnerin ja tämän puoluetovereita lyhyeksi aikaa Kaisersteinbruchin keskitysleirille. Myöhemmin hänet pidätettiin uudelleen epäiltynä Dollfussin salamurhasta. Syytteistä luovuttiin, mutta Kaltenbrunner tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi osallistumisesta salaliittoon.
Vuoden 1935 puolesta välistä Kaltenbrunner toimi Itävallan SS:n johtajana. Hän avusti Anschlussissa 1938. Adolf Hitler ylensi hänet "SS Brigadeführeriksi" samana päivänä kun Itävallan Saksaan liittäminen oli saatettu päätökseen. 11. syyskuuta 1938 hänestä tuli "SS Gruppenführer" ja huhtikuussa 1941 poliisivoimien ylipäällikkö.
30. tammikuuta 1943 hänet nimitettiin RSHA:n päälliköksi korvaamaan kesäkuussa 1942 salamurhattu Reinhard Heydrich. Tässä tehtävässä hän pysyi toisen maailmansodan päättymiseen asti.
Kaltenbrunnerin asema vahvistui sodan loppua kohden, erityisesti Hitlerin murhayrityksen 20. heinäkuuta 1944 jälkeen. Hänen välinsä tiivistyivät Hitleriin ja kerrotaan esimerkiksi Heinrich Himmlerin pelänneen häntä. 9. joulukuuta 1944 Hitler myönsi hänelle rautaristin ja hän sai SS-Obergruppenführerin arvon.
Nürnbergin oikeudenkäynti.
Kaltenbrunner ei pystynyt osallistumaan Nürnbergin oikeudenkäyntiin marraskuussa 1945, koska hän oli saanut vakavan sairauskohtauksen muutamia päiviä ennen oikeudenkäynnin alkua. Kaltenbrunner saapui lopulta oikeudenkäyntiin pyörätuolia käyttäen 
joulukuussa 1945. Nürnbergin oikeudenkäynnissä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja rikoksiin ihmiskuntaa vastaan ja hänet tuomittiin kuolemaan. Kaltenbrunner hirtettiin 16. lokakuuta 1946 kello 01.40.
Kehityspsykologia

Kehityspsykologia on psykologian osa-alue, joka tutkii ikään liittyviä henkilökohtaisia muutoksia ihmisessä. Kohdealueeseen kuuluvat muutokset muun muassa motorisissa taidoissa, ongelmanratkaisukyvyssä, käsitteellisessä ymmärtämisessä, kielen omaksumisessa, moraalisessa ymmärryksessä ja identiteetin muotoutumisessa. Katso myös kasvatuspsykologia.
Kehityspsykologit tarkastelevat muun muassa seuraavia kysymyksiä: