Selma Lagerlöf

Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf () (20. marraskuuta 1858 Mårbacka, Östra Ämtervik, Värmlanti, Ruotsi – 16. maaliskuuta 1940 Mårbacka, Värmlanti, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, jolle vuonna 1909 myönnettiin ensimmäisenä naisena Nobelin kirjallisuuspalkinto. Hänestä tuli myös vuonna 1914 Ruotsin akatemian ensimmäinen naisjäsen.
Lagerlöf on kirjoittanut muun muassa "Gösta Berlingin tarun" ja lastenkirjat "Peukaloisen retket villihanhien seurassa" ja "Peikkoja ja ihmisiä".
Vuonna 1928 hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvo. Hänestä on tehty myös useita patsaita ja maalauksia ja hänet on ikuistettu juhlarahoihin ja 20 kruunun seteliin.
Elämäkerta.
Kasvuvuodet.
Selma Lagerlöf syntyi 20. marraskuuta 1858 Mårbackan kartanossa Länsi-Ruotsissa. Hän oli luutnantti Erik Gustaf Lagerlöfin ja Elisabet Lovisa Wallrothin tytär. Hän oli viides heidän kuudesta lapsestaan. Selma Lagerlöfin isänisä, Daniel Lagerlöf (1776–1852) oli Elias Tegnérin serkku ja hänen isänäitinsä, Lisa Maj Wennerwik (1784–1864) oli papintytär. Selma Lagerlöf oli jopa sukua Erik Gustaf Geijerille. Selma Lagerlöfillä oli synnynnäinen lonkkavika.
Lagerlöf sairastui ollessaan 3,5-vuotias, vuoden 1860 lopussa, ja hänen molemmat jalkansa halvaantuivat. Halvaus katosi yhtä nopeasti kuin oli ilmestynytkin, mutta Lagerlöf ei lapsuudessaan kyennyt leikkimään kuten muut lapset.
Lagerlöfin sisarukset kävivät koulua kotona Mårbackassa, kuten monet muutkin porvarislapset tuohon aikaan, koska kansakoulujärjestelmä ei ollut vielä täysin valmis. Lasten opettaja tuli Mårbackaan opettamaan, ja Lagerlöf sai opetusta englanniksi ja ranskaksi.
Selma Lagerlöf oli vakavampi ja rauhallisempi kuin sisaruksensa ja kaverinsa, mikä osittain johtui hänen lonkkaviastaan. Hän oli lahjakas lapsi ja piti paljon lukemisesta. Ensimmäinen Lagerlöfin lukema romaani oli Thomas Mayne Reidin "Osceola", ja hän päätti jo tuolloin, 7-vuotiaana, ryhtyä kirjailijaksi.
Lagerlöfin lapsuutta leimasivat myös isoäiti Lisa Maja Lagerlöfin (1784–1864) suulliset kertomukset.
Selman ollessa kymmenvuotias hän luki Raamatun kokonaan läpi. Hänen isänsä oli tuolloin erittäin sairas ja Selma toivoi, että Jumala parantaisi isän, jos hän lukisi Raamatun kannesta kanteen. Isä eli vielä 17 vuotta. Tällä tavalla Selma Lagerlöf tutustui aikaisin Raamatun kieleen, josta hänelle luultavasti oli iloa myöhemmin kirjailijantyössään. Kaksitoistavuotiaana Lagerlöf kirjoitti pitkän runon Mårbackasta ja jatkoi runojen kirjoittamista nuoruusiässä. Selma Lagerlöf alkoi kirjoittaa proosaa vasta Sophie Adlersparren, hyväntekijänsä, kehotuksesta.
14-vuotiaana Selma Lagerlöf vietti aikaa Tukholmassa saadakseen fysioterapiaa lonkkavikansa vuoksi. Hän kertoo matkastaan pääkaupunkiin ja tapahtumista siellä kirjassaan "Dagbok för Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf" (1932). Kirjan mukaan Lagerlöf vietti muutamia kuukausia Tukholmassa saadakseen fysioterapiaa jo yhdeksänvuotiaana.
Opinnot ja työelämä.
Päätettyään kotikoulun Selma Lagerlöf vietti muutamia vuosia kotona ennen kuin aloitti opiskelun syksyllä 1882 Tukholman opettajakorkeakoulussa vastoin isänsä tahtoa. Lagerlöfin opiskeluaikana perhe joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja Mårbacka myytiin. Lagerlöfin isä kuoli 1885, samana vuonna, jona Lagerlöf sai opettajaopintonsa päätökseen.
Kun Lagerlöf luki kirjallisuushistoriaa, hän havaitsi, että hahmot ja kohtalot, joista hän oli lapsuudessaan Värmlannissa kuullut, olivat yhtä lailla mielikuvitusta kiehtovia kuin Bellmannin ja Runebergin henkilöhahmot. Tarvittiin kuitenkin aikaa ja useita epäonnistuneita kirjoitusyrityksiä ennen kuin Lagerlöf debytoi kirjailijana.
Opintojensa jälkeen Selma Lagerlöf toimi opettajana tyttöjen lukiossa Landskronassa vuosina 1885–1895. Tuolloin hän voitti viikkolehden kirjoituskilpailun otteilla "Gösta Berlingin tarusta". Hän viihtyi opettajan ammatissa ja oppilaat arvostivat häntä. Selma Lagerlöfillä oli kyky kertoa kiehtovalla tavalla niin Jeesuksesta ja hänen opetuslapsistaan kuin jokaisesta uudesta maasta, josta oppilaat opiskelivat. Lagerlöf asui isänsä siskon Kajsa Lovisa Lagerlöfin luona "Qvarteret Gamla Bryggan" -nimisellä alueella Landskronassa ja hänellä oli vilkas sosiaalinen elämä.
Kirjailijantyö.
Vuonna 1891 Lagerlöf debytoi romaanilla "Kyösti Berlingin taru" ("Gösta Berlings saga"). Hän oli voittanut Idun-lehden palkintokilpailun julkaisemalla otteita tarusta. Lagerlöf sai kirjoitetuksi kirjan valmiiksi "Fredrika-Bremer-Fördundet"-yhdistyksen perustajan Sophie Adlersparren järjestämän apurahan turvin. "Kyösti Berlingin taru" ("Gösta Berlings saga") on yksi ruotsalaisen kirjallisuuden tärkeimpiä klassikoita, runsas ja fantastinen tarina kavaljeereista ja elämästä Värmlannissa 1800-luvulla. Romaani rikkoi sen aikaista tyyli-ihannetta, realistista asiallisuutta, vastaan. Kirja sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta.
Vuonna 1894 Lagerlöf tapasi kirjailija Sophie Elkanin, josta tuli hänen ystävänsä ja elämänkumppaninsa.
Vuonna 1895 Akatemian ja perheen tuki rohkaisivat häntä jättämään opetustyön ja siirtymään täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Siitä lähtien hän elätti itsensä täysin kirjailijantyöllään. Vuonna 1897 Lagerlöf muutti tätinsä kanssa Faluniin ollakseen lähempänä siskoaan Gerdaa.
Lagerlöf teki yhdessä Elkanin kanssa useita pitkiä matkoja Eurooppaan. Vuosina 1899–1900 tehty pitempi matka Egyptiin ja Lähi-itään toimi inspiraationa "Jerusalem"-nimiselle romaanille. Lagerlöf asui suurimman osan elämästään Falunissa.
Lagerlöfin kansainvälisesti tunnetuin kirja on "Peukaloisen retket villihanhien seurassa". Ruotsalaisille lapsille suunnatun lukukirjan idean takana oli kirjailija ja kulttuurikriitikko Ellen Key(1849–1926), joka pyrki urallaan vaikuttamaan naisasia- ja kasvatuskysymyksiin. 1890-luvun lopulla hän harmistui ruotsalaisten koulujen käyttämään, nimettömän komitean kokoamaan Folkskolans läsebok -lukukirjaan. Hän piti sitä moralisoivana, sentimentaalisena ja liian yksinkertaisia elämänviisauksia jakavana. Samaan aikaan Norjassa ja Suomessa käytettiin suurten persoonallisuuksien teoksia kuten Nordahl Rolfsenin lukukirjaa ja Zachris Topeliuksen Maamme-kirjaa. Key sai Ruotsin kansakouluopettajayhdistyksen puolelleen ja se asetti vuonna 1901 komitean uuden lukukirjan tuottamiseksi. Komiteaa johtaneet Fridtjuv Berg ja Alfred Dalin pyysivät vuonna 1902 lukukirjaa Lagerlöfiltä, joka oli tuolloin jo kuuluisa kirjailija. Lagerlöf harkitsi tarjousta ja piti sitä hyvänä taloudellisesti, mutta myös siksi, että se tarjosi hänelle tilaisuuden "saarnata" koko kansalle, kuuluihan hän pappissukuun. Toisaalta hän mietti olisiko hänestä faktoihin perustuvan oppikirjan kirjoittajaksi, olihan hän tottunut kirjoittamaan satuja ja kertomuksia.
Lagerlöf hyväksyi tarjouksen ja loi samalla rungon koko lukukirjasarjalle. Hän ehdotti, että kansakoulun ensimmäisen luokan 9-vuotiaille oppilaille opetettaisiin Ruotsin maantientoa, toisella luokalla olisi vuorossa Ruotsin historia ja seuravalla kahdella luokalla keksinnöt, löytöretket ja vieraat maat. Hän kirjoitti itse maantiedosta, historiasta kertoi Verner von Heidenstam ja ulkomaista tutkimusmatkailija Sven Hedin.
Useat henkilöt keräsivät aineistoa kirjaan ja Lagerlöf teki tutkimusmatkoja ympäri Ruotsia, esimerkiksi Norlannissa hän kävi kesällä 1904. Miettiessään miten herättäisi kartan eloon, hän muisti Rudyard Kiplingin vuonna 1894 ilmestyneen "Viidakkokirjan" eläintarinat, joissa intialainen poika kasvoi susien keskuudessa. Ajatuksen villihanhien kanssa matkustavasta peukaloisesta hän sai saapuessaan Mårbackan kartanoon, jossa hän "pelasti väsyneenä kissapöllön kynsistä peukalon mittaisen pojan". Siellä hän oli kuullut myös tarinan kesystä hanhesta, joka lähti villihanhien mukaan.
Kirjan käsikirjoituksen hän sai valmiiksi vuonna 1905. Kustantajalleen hän kertoi, että kirja olisi "originelli ja hauska", "taiteellinen teos", mutta myös koulukirja. Kirjan ensimmäinen osa ilmestyi syksyllä 1906 osana "Läseböcker för Sveriges barndomsskolor, utgivna av Alfr. Dalin och Fridtjuv Berg" -sarjaa. Kirjan toinen osa ilmestyi seuraavana vuonna. Kirjaa arvosteltiin Ruotsissa esimerkiksi uskontoon viittaavista sisällöistä ja eläinopillisista virheistä, joita kirjaan oli jäänyt biologin tekemästä tarkastuksesta huolimatta. Myös arkeologi ja historian tutkija tarkistivat Bonnierin julkaiseman teoksen. Kirja otettiin käyttöön kansakouluissa ja sitä alettiin kääntää muille kielille. Vuoteen 1957 mennessä kirja oli käännetty 40 kielelle, eli useammalle kielelle kuin mitään muuta ruotsalaista kirjaa siihen mennessä, esimerkiksi hepreaksi ja grönlanniksi. 
Nobel-palkinto.
Vuonna 1909 Selma Lagerlöfille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto. Akatemian perusteluissa todettiin, että palkinto myönnettiin Lagerlöfille "hänen runotuotantoansa leimaavan ylevän ideaalisuuden, mielikuvituksen rikkauden ja ilmaisun sielukkuuden tähden". Lagerlöf oli ehdolla useita kertoja, mutta hänen ehdokkuuttaan vastusti Akatemian silloinen vakituinen sihteeri Carl David af Wirsén. Vuonna 1909 Wirsén kuitenkin hävisi äänestyksessä akatemian jäsenten enemmistölle, jotka halusivat kaikesta huolimatta myöntää kunnianosoituksen Lagerlöfille. Hän oli ensimmäinen nainen maailmassa ja ensimmäinen ruotsalainen, jolle myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto. Vuodesta 1909 Lagerlöf asui ajoittain Mårbackassa, joka hänen oli onnistunut ostaa takaisin Nobel-palkinnon palkintorahoilla.
Myöhemmin Lagerlöf lahjoitti Nobelilta saamansa kultamitalin keräykseen talvisodassa kamppailevan Suomen hyväksi.
Selma Lagerlöf saavutti maailmanmaineen elämänsä aikana ja hänen kirjojansa on julkaistu monilla kielillä. "Nils Holgerssonin ihmeellinen matka" on käännetty noin 60 kielelle. "Kyösti Berlingin taru" ("Gösta Berlings saga") on käännetty yli 50 kielelle.
Ruotsin akatemian jäsenyys.
Vuonna 1914 Lagerlöfistä tuli ensimmäinen Ruotsin akatemian naispuolinen jäsen. Hjalmar Gullberg sanoi virkaanastujaispuheessaan 1940, kun hänestä tuli Lagerlöfin seuraaja akatemiassa, että Lagerlöf oli "kirjallisuutemme kuningatar, tunnetuin ruotsalainen nainen maailmassa sitten pyhän Birgitan."
70-vuotispäivät.
Selma Lagerlöfiä juhlistettiin hänen 70-vuotispäiviensä yhteydessä 20. marraskuuta 1928 juhlanäytöksellä Ruotsin kuninkaallisessa teatterissa (nyk. Ruotsin kuninkaallinen ooppera), jossa esitettiin lyyrinen draama "Kavaljererna på Ekeby", joka perustui Lagerlöfin romaaniin "Kyösti Berlingin taru" ("Gösta Berlings saga").
Osallistuminen politiikkaan.
Selma Lagerlöf osallistui taisteluun naisten äänioikeuden puolesta, muun muassa toimimalla puhujana kansainvälisessä äänioikeuskongressissa Tukholmassa 1911 ja voitonjuhlissa 1919. Hänestä tuli vapaamielisen maayhdistyksen jäsen 1916 ja hän pysyi siitä lähtien järjestäytyneenä liberaalina elämänsä loppuun saakka. Vuonna 1934 Lagerlöf oli mukana allekirjoittamassa vetoomusta kansanpuolueen perustamisesta. Hän oli jopa aktiivinen kunnallispolitiikassa Östra Ämtervikissä, jossa hänet valittiin 1919 vapaamielisten listalta kunnanvaltuuston jäseneksi neljäksi vuodeksi.
Selma Lagerlöf ei hyväksynyt 1930-luvun juutalaisvainoja Saksassa. Tämä johti siihen, että saksalaiset boikotoivat Lagerlöfiä, mutta Lagerlöf ei antanut tämän vaikuttaa mielipiteisiinsä. Hän ei myöskään osallistunut politiikkaan enempää kuin halusi, vaikka hänen osallistumistaan toivottiin. Lagerlöf auttoi Nelly Sachsia pakenemaan Ruotsiin. Journalisti ja kirjailija Bosse Schön väittää, että Lagerlöf tuki rotubiologiaa.
Kirjeenvaihto.
Lagerlöf oli Ruotsin kansalliskirjaston mukaan vilkkaassa kirjeenvaihdossa. Koottuna on noin 17 000 henkilön Selma Lagerlöfille lähettämiä kirjeitä noin 42 000 kappaletta. Joukossa ovat Juhani Aho, Albert Edelfelt, Alexandra Gripenberg, Lucina Hagman, Yrjö Hirn, Larin-Kyösti, Jean Sibelius, F. E. Sillanpää ja Matilda Wrede. Kungliga Biblioteket muuttaa Lagerlöfin käsikirjoituksia digitaaliseen muotoon.
Lagerlöfin kuoleman jälkeen on julkaistu kaksi elämäkerrallista teosta, jotka perustuvat kirjeenvaihtoon Lagerlöfin ja hänen kahden elämänkumppaninsa välillä. "Du lär mig att bli fri" (1992) perustuu Lagerlöfin ja Sophie Elkanin kirjeenvaihtoon ja "En riktig författarhustru" (2006) hänen ja Valborg Olanderin kirjeenvaihtoon. Teosten myötä Lagerlöfistä on tullut esiin uudistunut ja syvempi kuva. Kirjeissä kuvaillaan erittäin voimakasta rakkautta molempia naisia kohtaan. Lagerlöfin kahden läheisen ystävän välillä kyti ilmeisesti voimakas keskinäinen kilpailu (kilpailu, jossa kuitenkin on voinut olla kysymys sekä ystävyydestä että rakkaudesta). Myös Elin Wägner käsitteli asiaa Lagerlöfistä kirjoittamassaan elämäkerrassa (1942–1943), nojautuen Valborg Olanderin ja Lagerlöfin kirjeenvaihtoon ja keskusteluihin Olanderin kanssa kirjojen kirjoittamisen aikana. On mahdollista, että Wägner oli myös lukenut Selman kirjeitä Elkenille, jotka muutoin eivät olleet edes tutkijoiden saatavilla ennen vuotta 1990. Rakkaus kahden saman sukupuolen edustajan välillä ei ollut tuohon aikaan hyväksyttyä, mutta samaan aikaan raja ystävyyttä ja rakkautta ilmaisevien kielellisten ilmaisujen välillä oli häilyvämpi kuin nykyään. Tämä oli perintö romantiikan aikakaudesta, joka oli vaikuttanut voimakkaasti kaikkiin kolmeen naiseen.
Jopa kirjailijan kirjeet äidilleen on julkaistu vuonna 1998, nimellä "Mammas Selma".
Kuolema.
Torstai-iltana 7. maaliskuuta 1940 Selma Lagerlöf oli sisarensa kanssa, kun hän alkoi tuntea itsensä huonovointiseksi ja väsyneeksi. Yöllä hän sairastui rajusti ja makasi viikon sängyssä tajuttomana. Selma Lagerlöf kuoli kotonaan 16. maaliskuuta 1940 aivohalvaukseen. Hän oli kuollessaan 81-vuotias. Hänet haudattiin Östra Ämtervikissä pääsiäislauantaina. Sven Jerring selosti toimituksen radiossa.
Huomionosoituksia.
Maalaukset.
Carl Larsson maalasi muotokuvan Lagerlöfistä vuosina 1902 ja 1908, jälkimmäistä taulua pääsee katselemaan Mårbackassa.
Julkiset veistokset.
Rottnerosin puistossa on Arvid Backlundin tekemä pronssinen patsas Selma Lagerlöfistä istumassa jalat ristissä. Toinen valanta samasta patsaasta vihittiin käyttöön American Swedish Institutessa Minneapolisissa vuonna 1955. Arvid Backlundin samannäköinen patsas istuvasta Selma Lagerlöfistä, jonka jalat eivät ole ristissä löytyy Karlstadista, Sunnesta ja Falunista. Jonas Högströmin tekemä uudempi, nuorta seisovaa Selma Lagerlöfiä esittävä patsas on Landskronassa. Rottnerosin puistossa on Astri Tauben tekemä ja Västra Vemmenhögissä entisen koulun ulkopuolella on Jón Leifssonin tekemä rintakuva Selma Lagerlöfistä.
Landskronan patsas on pronssinen ja 165 senttimetriä korkea, ja se vihittiin käyttöön vuonna 2009. Helmikuun 2. päivän aamuna 2013 havaittiin, että patsas oli varastettu. Patsas löydettiin jo samana iltapäivänä pöheiköstä lähellä sen alkuperäistä paikkaa.
Muistorahat.
Selma Lagerlöfin syntymän 150-vuotisjuhlapäivänä Ruotsin valtionpankki julkaisi kaksi muistorahaa, hopeisen kahdensadan kruunun kolikon ja kultaisen kahdentuhannen kruunun kolikon. Molempien kolikoiden etupuolella on sama muotokuva Selma Lagerlöfistä. Hopeisen kolikon takapuolella on lentäviä hanhia ja kultaisessa kolikossa auringonkukka. Rahat suunnitteli Jon Holm.
Selma Lagerlöfin kuva oli Ruotsin 20 kruunun setelissä vuosina 1997–2015.
Kraatterit.
Venus-planeetan suurimmat kraatterit on nimetty kuuluisien naisten mukaan. Yksi niistä on nimeltään Lagerlöf juuri Selma Lagerlöfin mukaan.
Teokset ja niiden suomennokset.
Suurin osa Lagerlöfin teoksista on käännetty suomeksi.
Kokoelmia.
Lagerlöfin teoksia on julkaistu myös osana kokoelmia.