tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oulun kihlakunnan kruununmakasiini

Oulun kihlakunnan kruununmakasiini on Oulun Myllytullin kaupunginosassa sijaitseva puurakenteinen kruununmakasiini, joka korjattiin ravintola-, näyttely- ja toimistotiloiksi 1990-luvun alkupuolella.
Oulun kihlakunnan kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist valmisteli viljamakasiinin rakentamista Iin, Limingan, Muhoksen ja Oulun kihlakuntien yhteiskäyttöön. Makasiinin rakennuspiirustukset teki yleisten rakennusten intendentinkonttorissa arkkitehti A.F. Granstedt vuonna 1841. Kuvernööri Robert Wilhelm Lagerborgin päätöksellä makasiini tuli kuitenkin vain Oulun, Kiimingin ja Ylikiimingin käyttöön.
Makasiini toimi 1900-luvun alkupuolelle asti laina- ja veroviljamakasiinina. Myöhemmin rakennuksessa on varastoitu puutavaravaraa ja jätepaperia sekä sota-aikana ruokaa. Oulun kaupunki sai rakennuksen haltuunsa vuonna 1984. Saman vuoden Myllytullin asemakaavamuutoksen yhteydessä sekä kihlakunnan makasiini että viereinen tiilinen kruununmakasiini suojeltiin.
Kaupunki myi kruununmakasiinin Oulun rakennusmestariyhdistykselle sadallatuhannella markalla vuonna 1990. Yhdistys peruskorjasi makasiinin vuosina 1991–1992 arkkitehti Kari Parkkisen suunnitelmien mukaan. Onnistuneesta käyttötarkoituksen muutoksesta yhdistykselle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, vuonna 1993.
Rakennuksessa on toiminut eri ravintoloita muun muassa Pub Kruunu ja hiiri. Uki Arkkitehdit on toiminut rakennuksessa vuodesta 2008.
Leonid

Leonid (, ) on miehen etunimi. Alkuperältään se on venäläinen ja ukrainalainen lyhentymä muinaiskreikkalaisesta nimestä "Leonidas" (Λεωνιδας), joka merkitsee leijonanpoikaa.
Nimen on tehnyt tunnetuksi Spartan kuningas ja sotapäällikkö Leonidas I, joka sai surmansa Thermopylain taistelussa. Myöhemmin nimi on ollut myös muutamilla kristityillä pyhimyksillä. Yksi heistä oli korinttilainen varhaiskristillinen marttyyri, jonka muistoksi nimi esiintyy Suomen ortodoksisessa kalenterissa 16. huhtikuuta. 
Suomessa Leonid-nimisiä henkilöitä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut huhtikuuhun 2025 mennessä 700.
Spiroyhdisteet

Spiroyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden bisyklisessä rakenteessa kahta rengasrakennetta yhdistää vain yksi hiiliatomi ja tätä atomia kutsutaan spiroatomiksi. Spiroyhdisteissä rengas voi olla koostunut täysin hiiliatomeista tai se voi olla myös heterosyklinen. Spirorakenteisia alkaaneja kutsutaan usein spiraaneiksi. Mikäli spiroyhdisteen renkaat ovat erilaisia, yhdiste voi olla kiraalinen ja optisesti aktiivinen. Spirosyklisessä yhdisteessä spiroliitoksella liittyneet renkaat eivät ole samassa tasossa.
Spiroyhdisteiden nimeäminen.
Spiroyhdisteiden nimeämiseen käytetään kahta tapaa. Spirosyklisen yhdisteen hiiliatomit voidaan numeroida alkaen pienimmästä renkaasta ja numeroiden suuruus kasvaa myötäpäivään. Numeroilla ilmaistaan mahdollisten substituenttien paikkaa. Mikäli renkaita on vain yksi, ilmoitetaan yhdisteen nimi muodossa, jossa ensin tulee liite "spiro" ja tämän jälkeen hakasuluissa molempien renkaiden atomien lukumäärä lukuun ottamatta spiroatomia. Loppuosa nimetään koko yhdisteen sisältämien hiiliatomien lukumäärän mukaisesti. Esimerkiksi kahdesta syklopentaanista muodostuneen spiroyhdisteen nimi on spiro[4.4]nonaani. Nimi voidaan myös muodostaa lisäämällä spirosyklisen yhdisteen suuremman renkaan perään liite spiro ja tämän jälkeen pienemmän renkaan nimi. Esimerkiksi sykloheksyyli- ja syklobutyylirenkaista muodostuneen spiroyhdisteen nimi olisi sykloheksaanispirosyklobutaani. Mikäli rengas on heterosyklinen, annetaan heterosykliselle renkaalle nimi systemaattisen tavan mukaisesti. Esimerkiksi happea sisältävät renkaat ilmaistaan liitteellä "oksa-" ja typpeä sisältävät renkaat liitteellä "atsa".
Mikäli spirorakenteita on yhdisteessä useampia tulee spiroliitteen eteen lukumäärää ilmaiseva liite esimerkiksi di-, tri- tai tetra. Tämän jälkeen hakasuluissa ilmoitetaan spiroatomeja yhdistävien hiiliatomien määrä pienimmästä renkaasta alkaen kiertosuuntana myötäpäivä.
Tortona

Tortona on kunta Pohjois-Italiassa Alessandrian maakunnassa Piemonten alueella. Se sijaitsee 30 kilometriä Alessandriasta itään Scriviajoen varrella, joka on Pojoen sivujoki. 
Historia.
Antiikki.
Kaupungin perustivat roomalaiset noin vuonna 123–118 eaa. nimellä "Dertona". Augustuksen aikana se tunnettiin myös nimellä "Colonia Julia Dertona". Kaupungin sijainti oli strateginen ja sen kautta kulki merkittäviä teitä.
Myöhempi historia.
Kaupungin strateginen sijainti on houkutellut vuosisatojen aikana sinne useita valloittajia. Sen ovat vallanneet muiden muassa 1100-luvulla Fredrik I Barbarossa, 1400-luvulla Ludovico Sforza ja 1800-luvulla Napoleon Bonaparte.
Rue Saint-Jacques

Rue Saint-Jacques on noin 1,5 kilometrin pituinen katu Pariisin 5. arrondissementissa, Quartier latinissa. Tämän nimisenä se johtaa rue suunnilleen pohjois-etelä-suunnassa Galandelta Boulevard du Port-Royalille. Sen suorana jatkeena pohjoisessa on lyhyt "Rue du Petit-Pont", joka johtaa Seinelle, sekä edelleen Citén saarella "Rue de la Cité" ja Seinen pohjoispuolella "Rue Saint-Martin". Etelässä sen jatkeena on "Rue du Faubourg Saint-Jacques".
Rue Saint-Jacques on Pariisin vanhin katu. Sen paikalla oli katu jo roomalaisaikaisessa Lutetiassa ennen ajanlaskumme alkua. Se oli useiden vuosisatojen ajan keskeinen Pariisin keskustasta etelään johtava kulkuväylä, mutta se menetti pitkälti liikenteellisen merkityksensä, kun Napoleon III:n aikana Haussmannin johdolla suoritettujen laajojen uudisrakennustöiden yhteydessä noin 200 metriä sitä lännemmäksi rakennettiin sen kanssa yhdensuuntainen, huomattavasti leveämpi Boulevard Saint-Michel. Katu muodosti aikoinaan myös alkuosan Pariisista Santiago de la Compostelaan johtaneesta pyhiinvaellusreitistä.
Rakennuksia.
Rue Saint-Jacquesin varrella olevista rakennuksista epäilemättä huomattavin on Pariisin yliopistojen rakennuskompleksi Sorbonne, jonka suuri tontti rajoittuu idässä Rue Saint-Jacquesiin. 
Rue Saint-Jacquesin varrella ovat myös tutkimuslaitos "Collège de France" sekä vanha ja maineikas koulu "Lycée Louis-le-Grand".
Saint-Séverinin kirkko sijaitsee Rue Saint-Jacquesin varrella, mutta sen pääjulkisivu ja pääovi ovat pienemmän kadun, "rue des Prêtres-Saint-Séverinin" puolella.
Historia.
Entiset nimet.
Nykyisellä Rue Saint-Jacquesilla on aikojen kuluessa ollut monia nimiä. Roomalaisaikana sen nimi oli "Via Superior". Myöhemmin se on ollut tunnettu muun muassa nimillä "Grand’rue du Petit-Pont" ("Pikkusillan suurkatu") ja "Grand’rue Saint-Jacques-des-Prêcheurs" ("Saarnaajien Pyhän Jaakobin suurkatu"). Nykyisen nimensä se sai vuonna 1806.
Pyhiinvaellusreitti.
Nimi "Rue Saint-Jacques" merkitsee "Pyhän Jaakobin katua". Nimensä katu on saanut siitä, että se oli aikoinaan osa Espanjan Santiago de la Compostelaan johtanutta Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreittiä. Myös Santiago de Compostela on saanut nimensä apostoli Jaakobin () mukaan. Pariisissa pyhiinvaeltajat kokoontuivat tavallisesti Seinen pohjoispuolella sijainneella "Saint-Jacques-de-la-Boucherie" -nimisellä kirkolla, josta nykyisin on jäljellä vain torni, "Tour Saint-Jacques". Sieltä reitti kulki etelään Seinen yli ja edelleen Rue Saint-Jacquesia pitkin.
Kaupunginmuuri ja portti.
Filip Augustuksen aikainen Pariisin kaupunginmuuri leikkasi nykyisen Rue Saint-Jacquesin lähellä nykyisen, Panthéonille johtavan Rue Soufflot'n risteystä. Paikalla muurissa oli portti, "porte Saint-Jacques", joka lähellä sijainneen luostarin mukaan tunnettiin myös nimellä "Porte Notre-Dames-des-Champs". Tämän portin kautta Kaarle VII:n sotajoukot saapuivat Pariisiin satavuotisen sodan aikana vuonna 1436. Portti purettiin vuonna 1684.
Kyllä BBC hoitaa

Kyllä BBC hoitaa ("W1A") on brittiläinen BBC Two -kanavan tuottama komediasarja, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut John Morton. Sarja on jatkoa pseudodokumenttisarjalle "", joka oli kertovinaan BBC:n työstä vuoden 2012 Lontoon kesäolympialaisissa. Sarjan alkuperäisnimi tulee BBC:n pääkonttorin postinumerosta (W1A 1AA). Hugh Bonneville ja Jessica Hynes esittävät sarjassa samoja rooleja kuin sen edeltäjässä, ja  David Tennant esiintyy molemmissa kertojana. Sarja ensiesitettiin Britanniassa maalis-huhtikuussa 2014 ja toinen tuotantokausi seuraavan vuoden huhti-toukokuussa. Yleisradio esitti sarjan molemmat tuotantokaudet lauantain alkuillassa ja Yle Areenassa maalis-toukokuussa 2016.
Juoni.
Ian Fletcher (Hugh Bonneville) on saanut ylennyksen BBC:n arvojohtajaksi vedettyään onnistuneesti läpi yhtiön olympialaisprojektin. Hänen uusi tehtävänsä on ”selventää, määritellä tai arvioida uudelleen yhtiön ydintehtävä läpi kaikkien toimintojen ja asemoida yhtiö tulevaisuutta silmällä pitäen”. Sarja satirisoi nykyajan työelämän loputtomia palavereja, abstraktia bisnesjargonia, avokonttorien ahtautta, ylipalkattujen johtajien ja ammattitaidottomien alaisten välisiä suhteita, poliittista korrektiutta sekä jatkuvia organisaatiomuutoksia.
Näyttelijät.
Cameorooleja omana itsenään sarjassa tekevät muun muassa kirjailija Salman Rushdie ja näyttelijä Olivia Colman.
Jussi Valtakoski

Jussi Valtakoski (17. tammikuuta 1923 Tampere – 4. syyskuuta 2010 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja talousjohtaja. Valtakoski teki pitkän uran Turun kaupunginteatterissa, ensin näyttämötaiteilijana ja sittemmin taloushallinnossa.
Ura.
Jussi Valtakosken vanhemmat olivat teatterinjohtaja Aku Valtakoski (ent. Wallenius) ja näyttelijä Elvi Majanen. Valtakoski aloitti näyttelijänuransa Turun Teatterissa kaudella 1945–1946 ja jatkoi Turun kaupunginteatteriksi nimensä muuttaneen teatterin palveluksessa vuodesta 1946. Vuosina 1957–1965 hän työskenteli sekä taloushallinnossa että näyttämötaiteellisissa tehtävissä ja vuodesta 1965 hallinnollisena johtajana. Vuonna 1977 Valtakoski toimi Turun kaupunginteatterin vt. taiteellisena johtajana. Turun teatterikerhon säätiö myönsi hänelle tunnustuspalkinnon elämäntyöstä keväällä 2008.
Jussi Valtakoski näytteli muun muassa Shakespeare-klassikoissa "Kesäyön unelma", "Kuinka äkäpussi kesytetään" ja "Venetsian kauppias". Robert Kiljanderin komediassa "Sanny Kortmanin koulu" hänellä oli pastorin rooli ja suomalaisessa kansannäytelmässä "Pohjalaisia" hän näytteli Jussia.
Valtakoski näytteli Ludwig Weissauerin osan Yleisradio TV2:n näytelmäsarjassa "Sodan ja rauhan miehet" vuonna 1978.
Ritva Valtakoski

Ritva Maria Valtakoski (o.s. Aaltonen, 27. toukokuuta 1930 Turku – 24. toukokuuta 2022 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Turun kaupunginteatterissa uransa tehnyt Valtakoski näytteli puheroolien ohella musikaaleissa.
Ura.
Ritva Valtakosken vanhemmat olivat Antero ja Senja Aaltonen. Valtakosken pitkä kiinnitys Turun kaupunginteatteriin alkoi 1955. Hän näytteli muun muassa naispääosan, Elizan, musikaalissa "My Fair Lady" vastanäyttelijänään Esko Vettenranta. Musikaalia esitettiin lähes 90 kertaa ja se sai yli 50 000 katsojaa. Operetissa "Viktoria ja hänen husaarinsa" Valtakoski näytteli Viktorian kamarineitsyttä, Riquettea. Molièren komediassa "Saituri" hän tulkitsi Mariannea. Valtakosken rooleja olivat niin ikään Kustaava Hella Wuolijoen draamassa "Niskavuoren nuori emäntä", Liisi Robert Kiljanderin komediassa "Sanny Kortmanin koulu" ja "Kauniin myllärinvaimon" nimiosa.
Valtakosken sivurooleista mainittakoon Hämeen tyttö Kalle Holmbergin ohjaamassa "Seitsemässä veljeksessä", joka oli eräs 1970-luvun suomalaisen näyttämötaiteen helmiä.
Mario &amp; Sonic at the Rio 2016 Olympic Games

Mario &amp; Sonic at the Rio 2016 Olympic Games on urheilupeli Nintendo 3DS:lle ja Wii U:lle. Pelin kehityksestä vastasi Sega Sports R&amp;D yhteistyössä Arzestin ja Spike Chunsoftin kanssa. Peli on viides Mario &amp; Sonic -pelisarjassa ja samalla myös ensimmäinen, josta on myös tehty kolikkopeli-versio.
Pelaaminen.
Pelaajat ohjaavat eri hahmoja Marion ja Sonicin pelisarjoista vuoden 2016 Rion kesäolympiapeleissä.
Pelissä on tuki amiibo -sarjan NFC figuureille.
Pelattavat hahmot.
Nintendo-hahmot:
Sega-hahmot:
Jinzhong

Jinzhong () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Shanxin maakunnan keskiosassa. Kaupungin pinta-ala on 16 408 neliökilometriä ja väkiluku noin 3,25 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 30 kilometriä maakunnan pääkaupunki Taiyuanista kaakkoon.
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Taiyuanin ja Yangquanin, koillisessa Shijiazhuangin, idässä Xingtain, kaakossa Handanin, etelässä Changzhin ja Linfenin, sekä lännessä Lüliangin prefektuuritason kaupunkeihin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin, yhteen piirikuntatason kaupunkiin ja yhdeksään piirikuntaan.
Silfverbergin &amp; Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat

Silfverbergin &amp; Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat Oy oli suomalainen Helsingissä vuosina 1901–1970 toiminut miesten ja naisten hattuja valmistanut yritys. Alkuvaiheessa valmistettiin vain huopa- ja olkihattuja, myöhemmin valmistusohjelmaan tulivat myös turkishatut ja muu vaatetustavara kuten solmiot. Hattujen raaka-aineena käytetty huopa oli omaa valmistetta, lisäksi käytettiin villaa ja olkipalmikoita raaka-aineena.
Yritys syntyi vuonna 1901 yhdistettäessä avoimeksi yhtiöksi kaksi hattutehdasta. Toinen oli hatuntekijä Johan Wecksellin vuonna 1828 Turkuun perustama ja vuonna 1863 Helsinkiin siirtynyt hattuvalmistamo, jota hänen poikansa Alfred Wecksell oli 1873 ja 1882 suuresti laajentanut. Toinen oli K. G. Silfverbergin Turkuun vuonna 1877 perustama käsityömäisesti hattuteollisuutta harjoittanut hattuvalmistamo. Silfverberg oli ennen omaa tehdasta ollut Wecksellin palveluksessa. Yhdistetyn liikkeen muutti sen monivuotinen johtaja F. Holmberg 1904 osakeyhtiöksi. Osakepääoma oli aluksi 520 000 markkaa, ja vuonna 1912 se korotettiin 720 000 markkaan. Yhtiö hankki vuonna 1907 tehtaalleen tontin Sörnäisten rantatien varrelta. Yhtiöllä oli vuonna 1913 työntekijöitä 78, vuonna 1914 sata. Yhtiö listattiin vuonna 1917 Helsingin pörssiin. Osakkeiden vaihto oli kuitenkin lähes olematonta ja yhtiö poistui pörssistä kymmenen vuoden kuluttua vuonna 1926. Vuonna 1911 yhtiö osti Helsingin hattutehdas oy:n tehtaan, jossa työ heti lakkautettiin. Vuonna 1912 yhtiö osti Helsingin Hattuteollisuus Oy:n, vuonna 1922 Suomen Hattuteollisuus Oy:n omaisuuden ja vuonna 1925 Borgå Halmhattfabriks Ab:n.
1910-luvun tietojen mukaan raaka-aineista tuli villa etupäässä Etelä-Afrikasta ja Australiasta, olkipunokset Kiinasta ja Japanista.
Vuonna 1931 yhtiön toimitusjohtajaksi tuli teollisuus- ja pankkirakennuksia suunnitellut arkkitehti Runar Finnilä, joka oli myös yhtiön osaomistaja. Vuonna 1938 yhtiölle valmistui Vilhonvuorenkatu 11:een uusi kuusikerroksinen punatiilinen tehdasrakennus, jonka Finnilä oli suunnitellut. Rakennuksessa oli vuokralaisena myös muita yrityksiä, muun muassa useita kahvipaahtimoita ja kahvipakkaamoja. Tehdasrakennusta laajennettiin 1951 Finnilän suunnittelemalla kymmenkerroksisella siipirakennuksella. Hattutehdas toimi vuoteen 1970 saakka viimeksi vuodesta 1967 nimellä "Oy Silveks Ab". Toiminta oli tappiollista ja yhtiö teki lopulta konkurssin. Viimeisessä vaiheessa miesten ja naisten hattujen valmistus tapahtui Kiikassa. Entisessä tehdasrakennuksessa toimii edelleen useita yrityksiä, ja rakennusta on laajennettu 1989 Sörnäisten rantatien varrella olevalla siivellä, jonka tieltä purettiin hattutehtaan entinen yksikerroksinen tuotantorakennus.
Luettelo jousiammunnan olympiamitalisteista

Jousiammunta on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1972, ja tätä ennen se oli olympialajina vuosina 1900, 1904, 1908 ja 1920. Menestynein maa olympialaisten jousiammunnassa on Etelä-Korea.
Poistetut tapahtumat.
Pariisi 1900.
 33 metrin Au Cordon Doré 
 50 metrin Au Cordon Doré 
 33 metrin Au Chapelet 
 50 metrin Au Chapelet 
 Sur la perche à la herse 
 Sur la perche à la pyramide 
Saint Louis 1904.
 Kaksoisamerikkalaiskierros 
 Kaksoisyorkilaiskierros 
 Joukkuekierros 
 Kaksoiskolumbialaiskierros 
 Kaksoiskansalliskierros 
 Joukkuekierros 
Lontoo 1908.
 Mannermainen tyyli 
 Kaksoisyorkilaiskierros 
 Kaksoiskansalliskierros 
Antwerpen 1920.
 Liikkumaton pieni lintu, yksilökilpailu 
 Liikkumaton iso lintu, yksilökilpailu 
 Liikkuva lintu, 28 metriä, yksilökilpailu 
 Liikkuva lintu, 33 metriä, yksilökilpailu 
 Liikkuva lintu, 50 metriä, yksilökilpailu 
 Liikkumaton pieni lintu, joukkuekilpailu 
 Liikkumaton iso lintu, joukkuekilpailu 
 Liikkuva lintu, 28 metriä, joukkuekilpailu 
 Liikkuva lintu, 33 metriä, joukkuekilpailu 
 Liikkuva lintu, 50 metriä, joukkuekilpailu
Gina Rodriguez

Gina Rodriguez (s. 30. heinäkuuta 1984 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan elokuvassa "Filly Brown" sekä rooleistaan televisiosarjoissa "Kauniit ja rohkeat" ja "Jane the Virgin", josta Rodriguez sai parhaan naispääosan Golden Globe -palkinnon musikaali- tai komediasarjasta vuonna 2015.
Nuoruus.
Rodriguez syntyi Chicagossa Illinoisin osavaltiossa. Hänen vanhempansa Genaro ja Magali Rodriguez ovat puertoricolaisia. Hän on nuorin kolmesta sisaruksesta. Hän kasvoi eräässä Chicagon naapurustossa ja harrasti salsatanssia 17-vuotiaaksi asti. Rodriguez kävi New Yorkin yliopiston taidepuolta ja teki eri teatteriesiintymisiä ennen televisioroolejaan. Hän esitti muun muassa Frida Kahlon roolin näytelmässä "The Last Moments in the Life of Frida Kahlo".
Ura.
Rodriguez sai Beverlyn roolin saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat" vuonna 2011. Hän esiintyi myös musikaalielokuvassa "Go for It!" ja elokuvassa "Filly Brown", jonka roolista hän sai Imagen-palkinnon. Rodriguez paljasti vuoden 2013 haastattelussa, että hänelle tarjottiin roolia sarjassa "Devious Maids", mutta hän oli kieltäytynyt tarjouksesta. Samana vuonna hän näytteli elokuvassa "Sleeping with the Fishes".
Rodriguez esiintyy Jane Villanuevan pääroolissa televisiosarjassa "Jane the Virgin". Hän sai roolistaan Golden Globe -palkinnon vuoden 2015 parhaasta naispääosasta musikaali- tai komediasarjassa oltuaan ehdokkaana kategoriassa edellisenä vuonna. Hän isännöi vuoden 2015 Teen Choice -palkintogaalaa yhdessä Ludacrisin ja Josh Peckin kanssa. Vuonna 2016 Rodriguez esiintyy elokuvassa "Sticky Notes".
Toivo Vilppula

Toivo Henrik Vilppula (3. joulukuuta 1888 Helsinki – 3. elokuuta 1941 Kangasala) oli suomalainen pankkimies ja urheilujohtaja, joka toimi muun muassa Työväen Urheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1928–1937. Hän oli myös valtion liikuntaneuvoston jäsen vuodesta 1939 lähtien.
Vilppula ei ollut itse milloinkaan kilpaurheilija. Varsinaisen työuransa hän teki Helsingin Työväen Säästöpankin palveluksessa, jonka kamreerina Vilppula työskenteli vuodesta 1921 aina kuolemaansa saakka. Luottamustehtäviä hän hoiti TUL:n lisäksi myös Kansaneläkelaitoksessa ja Elannossa, lisäksi Vilppula toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Hän oli myös Stadion-säätiön johtokunnan jäsen.
Ura urheilujohtajana.
Helsingin Jyryn johtokuntaan kuulunut Vilppula oli mukana jo joulukuussa 1918 järjestetyssä helsinkiläisten työläisurheilijoiden kokouksessa, jossa valittiin toimikunta valmistelemaan TUL:n perustamista. Järjestön perustavassa kokouksessa 26. tammikuuta 1919 Vilppula valittiin TUL:n ensimmäiseen liittotoimikuntaan. Varapuheenjohtajaksi hän tuli vuoden 1927 liittokokouksessa, jolloin Vilppulan tavoin sosialidemokraatteihin lukeutunut Väinö Mikkola syrjäytti äänestyksessä istuvan puheenjohtajan Eino Pekkalan, joka edusti kommunisteja. Puheenjohtajaksi Vilppula nousi jo vuoden kuluttua heinäkuussa 1928, kun Mikkola yllättäen menehtyi keuhkokuumeeseen. Heidän aikanaan valta TUL:ssa siirtyi kommunisteilta sosialidemokraateille, mikä lopulta johti järjestön hajoamiseen ja Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean perustamiseen vuonna 1929. 
Vilppula luopui TUL:n puheenjohtajuudesta marraskuussa 1937 järjestetyssä liittokokouksessa, jolloin hänen tilalleen valittiin Urho Rinne. Seuraavana keväänä Vilppula, Rinne ja Arvi E. Heiskanen valittiin neuvottelemaan yhteistyöstä porvarillisen SVUL:n edustajien J. W. Rangellin, Urho Kekkosen ja Jussi Tossavaisen kanssa, mikä lopulta johti vuonna 1939 niin sanotun yhteistoimintasopimuksen syntyyn, jonka jälkeen molempien liittojen urheilijat kilpailivat ensimmäistä kertaa yhdessä.
Toivo Vilppula kuoli sydänkohtaukseen 53-vuotiaana elokuussa 1941 kesäpaikassaan Kangasalla. Hän oli kuollessaan kirjoilla Helsingissä ja hänet on haudattu Helsingissä Malmin hautausmaalle.
Luettelo Korikobrissa pelanneista koripalloilijoista

__notoc__
Tämä on luettelo lapualaisessa Korikobrissa pelanneista koripalloilijoista. Luettelossa on mainittu kaikki Korikobrien miesten edustusjoukkueessa Suomen pääsarjassa vähintään yhden pisteen tehneet pelaajat. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi pääsarjaan noustuaan, kaudesta 2012–2013 lähtien, nimellä (Lapuan) Korikobrat kunnes vaihtoi nimensä kesken kauden 2014–2015 muotoon Kobrat.
Peliaikaa pääsarjassa saaneet mutta pisteittä jääneet pelaajat: Samuel Kujala, Matias Salo ja Joonas Tanninen.
"Luettelo päivitetty kauden 2015–2016 jälkeen."
August Bade

August Herman Bade (7. huhtikuuta 1832 Tallinna – 12. maaliskuuta 1906 Pietari) oli Virossa syntynyt suomalainen insinööri, tehtailija ja valtiopäivämies.
Bade kävi reaalikoulua Tallinnassa ja Helsingissä sekä harjoitti ammattiopintoja Venäjällä, Ruotsissa, Saksassa, Ranskassa ja Englannissa. Hän oli naimisissa tehtailija Oskar Peter Osbergin sisaren Marie Adelheid Osbergin (1840–1917) kanssa, omistaen vaimonsa veljen Oskar Peter Osbergin kanssa Helsingin Sörnäisissä toimineen konepajayhtiö "Osberg &amp; Baden". Bade muutti vuonna 1882 Venäjälle, jossa hän toimi Nobel-veljesten öljy-yhtiön yli-insinöörinä ja oli myöhemmin pietarilaisen "M. Bade &amp; Co"-kauppaliikkeen osakkaana.
Bade oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1877 ja edusti Helsinkiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878.
Oskar Osberg

Oskar Peter Osberg (28. huhtikuuta 1836 Arensburg, Viro – 14. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja tehtailija.
Osbergin vanhemmat olivat ruotsalainen kupariseppä Karl August Osberg (1807–1863) ja Anna Juliana Jürgenfeld (1806–1869). Perhe muutti Virosta Helsinkiin vuonna 1840, ja Karl August Osberg perusti Mikonkadulle vuonna 1845 oman kuparisepänverstaan. Oskar Peter Osberg kävi Helsingin teknillisen reaalikoulun ja opiskeli sitten kahden vuoden ajan Englannissa. Osberg jatkoi isänsä perustaman yrityksen toimintaa yhdessä lankonsa August Baden kanssa. Osberg &amp; Bade -niminen konepaja toimi aluksi Mikonkadulla Helsingissä. Vuonna 1863 Osberg ja Bade hankkivat vuokraoikeuden Sörnäisissä sijainneeseen Näkin huvila-alueeseen ja ostivat alueella toimineen ajoneuvotehtaan, jonka olivat perustaneet everstiluutnantti Carl Otto Ramstedt ja Nicolai Smith vuonna 1854.
Osberg &amp; Baden konepajan toiminta laajeni uudessa sijaintipaikassa nopeasti, ja erityisesti Venäjän–Turkin sodan aikana vuosina 1877–1878 se valmisti suuret määrät patruunalaatikoita ja kuormastovaunuja Venäjän armeijalle. Konepaja valmisti 1870-luvulla myös tavaravaunuja vuonna 1873 valmistuneen Hanko–Hyvinkää-radan omistajayhtiölle. Konepajan palveluksessa oli 1870-luvulla parhaimmillaan noin 1 000 työntekijää. Konepajalla 25. lokakuuta 1875 tapahtunut tulipalo ja Turkin sodan päättymisen jälkeen seurannut lamakausi saattoivat konepajayhtiön talousvaikeuksiin. Konepajan osti vuonna 1882 pidetyssä konkurssihuutokaupassa Osbergin veli, senaatinkanslisti Julius Rudolf Osberg (1842–1910). Konepajan toiminta jatkui nyt Osbergin konepajan nimellä ja Oskar Peter Osberg johti konepajaa yksin Baden muutettua Venäjälle vuonna 1882.
Konepajan osti vuonna 1892 Siltarakennus Oy, mistä sai alkunsa Kone- ja Siltarakennus Oy. Osberg oli vielä vuoteen 1899 saakka uudessa yhtiössä johdon varamiehenä. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1901 maksasairauteen.
Oskar Peter Osbergin puolisona oli vuodesta 1864 Olga Helena Clopatt (1844–1906), jonka isä oli Sveitsistä Suomeen muuttanut konditoriamestari Conrad Clopatt. Heidän ainoa lapsensa oli tytär Karin, jonka puoliso oli urheiluvaikuttaja ja palomestari Gösta Wasenius.
Japanin aika

Japanin aika eli JST (kansainvälisesti käytetty lyhenne; , myös ) on Japanin aikavyöhyke. Se on UTC+9 eli yhdeksän tuntia edellä koordinoitua yleisaikaa, UTC:tä. Japanissa ei käytetä erillistä kesäaikaa, joten sama aika on käytössä ympäri vuoden.
Jalmari Etholén

Sulo Jalmari Etholén (7. huhtikuuta 1901 Helsinki – 3. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija, joka tunnettiin erityisesti pikajuoksijana. Hän oli 1920-luvun jälkipuoliskolla yksi Suomen nopeimmista pikajuoksijoista, mutta koska Etholén edusti Työväen Urheiluliiton seuraa, ei hän milloinkaan päässyt kilpailemaan esimerkiksi SM-kilpailuissa.
Urheilu-ura.
Helsingin Kallion kaupunginosassa syntynyt Etholén edusti koko uransa ajan Helsingin Kullervoa. 100 ja 200 metrillä hän voitti yhteensä kuusi TUL:n mestaruutta vuosina 1925–1929, lisäksi Etholén saavutti Kullervon joukkueessa yhdeksän pikaviestien mestaruutta. Useimmiten hänen kanssaan juoksivat Ville Mankki, Väinö ja Niilo Mäkelä tai Kustaa Wall. Sivulajissaan korkeushypyssä Etholén voitti neljä TUL:n mestaruutta vuosien 1923–1928 välillä. Hän menestyi myös kansainvälisesti, vuoden 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa Etholén voitti 100 metriä ajalla 11,3 ja 200 metriä ajalla 23,2. Lisäksi hän voitti Frankfurtissa TUL:n joukkueessa kolme viestiä (4 × 100 metriä ajalla 44,0, 10 × 100 metriä ajalla 1.51,8 ja 400 + 300 + 200 + 100 metriä ajalla 2.07,8) ja sijoittui kolmanneksi vuoden 1931 työläisolympialaisissa Wienissä.
Etholénin hallussa olivat samaan aikaan 100 ja 200 metrin (10,9 ja 22,5), pituushypyn (696) ja korkeushypyn (186) TUL:n ennätykset. Lähimpänä koko maan kärkeä Etholén oli 100 metrillä, jonka SE-tulos oli tuolloin 10,8. Vuonna 1929 hän juoksi Nürnbergissä järjestetyissä Saksan työläisurheiluliiton Arbeiter-Turn- und Sportbundin juhlakisoissa tuloksen 10,7. Ajanottoa ei kuitenkaan pidetty luotettavana, joten sitä ei hyväksytty TUL:n ennätykseksi. Myöskään viralliseksi Suomen ennätykseksi aika ei TUL:n urheilijan tekemänä olisi kelvannut. Etholén lopetti aktiiviuransa vuoteen 1929, vaikka osallistuikin vielä TUL:n viestijoukkueessa vuoden 1931 työläisolympialaisiin. Hän toimi kisoissa myös TUL:n joukkueenjohtajana.
Työelämä.
Jalmari Etholén työskenteli aluksi sorvarina, kunnes vuonna 1928 siirtyi TUL:n palkkalistoille. Hän kiersi eri puolilla maata ns. urheiluneuvojana aina vuoteen 1931 saakka, jolloin TUL joutui irtisanomaan henkilökuntaansa menetettyään valtionavustukset. Samana vuonna Etholén oli koulutusmatkalla Oripäässä, jossa hän oli lähellä joutua äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen muiluttamaksi. Paikallinen poliisi kuitenkin onnistui pelastamaan Etholénin parikymmenhenkisen miesjoukon kynsistä. Sosialidemokraattien ja kommunistien välisessä TUL:n sisäisessä valtataistelussa hän oli tiukasti sosialidemokraattien puolella. Vuonna 1927 hänet valittiin myös TUL:n liittotoimikuntaan. Irtisanomisensa jälkeen Etholén perusti Helsinkiin oman polkupyöräkorjaamon, jota hän piti lähes 50 vuoden ajan 1980-luvun alkuun saakka. Vuonna 1951 hänet valittiin myös Polkupyöräkauppiasliiton puheenjohtajaksi.
Ammatillinen opettajakoulutus

Ammatillinen opettajakoulutus on ammattikorkeakoulujen ja ammatillisten oppilaitosten opettajaksi aikoiville suunnattu koulutus. Koulutuksen tuloksena opiskelija saa yleisen pedagogisen kelpoisuuden myös muualle kuin ammattillisiin oppilaitoksiin ja ammattikorkeakouluihin. Koulutus kestää tyypillisesti työn ohessa 1-2 vuotta. Opintoja järjestetään myös verkko- ja monimuoto-opintoina. Opintojen laajuus on 60 opintopistettä.
Ammatillisiin opettajankoulutukseen kuuluu opetusharjoittelun lisäksi kasvatustieteen opintoja, ammattipedagogiikan opintoja ja muita opintoja. Opinnoilla saavutetaan tiedot ja taidot opiskelijoiden oppimisen ohjaamisessa ja opetusalan kehittämisessä. Opetus järjestetään opetus- ja kulttuuriministeriön vahvistamisessa opettajankoulutusohjelmissa. 
Koulutukseen voi kuulua "kehittämistyö", jossa opiskelija osoittaa koulutuksen aikana syntynyttä osaamistaan ja soveltaa sitä esimerkiksi työyhteisönsä kehittämiseen.
Ammatillisessa opettajakorkeakoulussa voi suorittaa Ammatillisen opettajankoulutuksen, Ammatillisen erityisopettajankoulutuksen tai Ammatillisen opinto-ohjaajankoulutuksen. 
Ammatillista opettajakoulutusta järjestävät oppilaitokset.
Ammatillista opettajankoulutusta järjestävät:
Opiskelijavalinta.
Ammatilliseen opettajakoulutukseen järjestetään yhteishaku ilman pääsykoetta. Opiskelijat valitaan alakohtaisissa kiintiöissä. Opiskelupaikkoja oli vuoden 2016 haussa tekniikan alalla (492), sosiaali-, terveys- ja liikunta-alalla (312) ja yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala (238). Kaikkiaan aloituspaikkoja oli 1590. Suurimmat koulutuksen järjestäjät ovat Hämeen ammattikorkekoulu ja Jyväskylän ammattikorkeakoulu, joilla oli molemmilla oli 360 aloituspaikkaa vuonna 2016. 
Hakukelpoisuus edellyttää pääsääntöisesti hakijalta soveltuvaa korkeakoulututkintoa ja kolmen tai viiden vuoden työkokemusta.
Loretta Lynch

Loretta Elizabeth Lynch (s. 21. toukokuuta 1959 Greensboro, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen juristi, joka toimi Yhdysvaltain 83. oikeusministerinä huhtikuusta 2015 tammikuuhun 2017. Lynch toimi aikaisemmin yleisenä syyttäjänä New Yorkin osavaltion itäosassa. Marraskuussa 2014 presidentti Barack Obama asetti hänet ehdolle Eric Holderin seuraajaksi.
Virkakaudesta.
Barrack Obama nimitti Lynchin oikeusministeriksi 8. marraskuuta 2014 Eric Holderin tilalle. Senaatin oikeuskomitea vahvisti nimityksen 26. helmikuuta 2015 ja senaatti hyväksyi tämän 23. huhtikuuta. Lynch vannoi virkavalansa varapresidentti Joe Bidenille 27. huhtikuuta 2015.
Heinäkuussa 2015 Charlestonin kirkkoammuskelun jälkeen Lynch ilmoitti, että epäiltyä ampujaa Dylann Roofia syytetään viharikoksesta. Myöhemmin hän ilmoitti oikeusministeriön hakevan Roofille kuolemantuomiota.
Joulukuussa 2015 Lynch ilmoitti oikeusministeriön tutkivan, oliko Chicagon poliisi rikkonut yksilönvapauksia syksyllä 2014 tapahtuneen Laquan McDonaldin ampumistapauksen käsittelyssä.
Korkeimman oikeuden tuomarin Antonin Scalian kuoltua helmikuussa 2016 Lynch mainittiin yhtenä presidentin ehdokkaana tämän korvaajaksi. Lynchin edustaja kertoi 8. marraskuuta Lynchin pyytäneen nimensä poistamista ehdokaslistalta.
Lynchin ja Yhdysvaltain entisen presidentin Bill Clinton uutisoitiin tavanneen 27. heinäkuuta 2016 yksityisesti oikeusministeriön lentokoneessa Phoenixissä. Seuraavana päivänä lehdistötilaisuudessa Phoenixissä Lynch kiisti keskustelun käsitelleen millään tavalla käynnissä ollutta Hillary Clintonin sähköpostikohua. Hän sanoi keskustelleensa Clintonin kanssa yksityisistä asioista kuten matkailusta, golfista ja lastenlapsista. Lynch ilmoitti 1. heinäkuuta 2016 hyväksyvänsä FBI:n ja syyttäjien suosituksen ja samalla totesi ymmärtävänsä kuinka hänen tapaamisensa Bill Clintonin kanssa herätti "kysymyksiä ja epäilyitä" ja ettei tekisi sitä toiste. 6. heinäkuuta Lynch ilmoitti seuraavansa James Comeyn suositusta Clintonin syyttämättä jättämisestä ja tutkinnan lopettamisesta.
Lynchin virkakausi päättyi 20. tammikuuta 2017 ja tämän tilalle Trump valitsi republikaanien pitkäaikaisen senaattorin Jeff Sessionsin. Sessionsin senaatin kuulustelujen ja hyväksynnän ajan virkaatekevänä oikeusministerinä ehti toimia 20.1-30.1 Obaman apulaisoikeusministeriksi nimittämä Sally Yates, jonka presidentti Donald Trump erotti tämän vastustettua Trumpin muslimimaista Yhdysvaltoihin tulemisen kieltämistä, jonka jälkeen väliaikaiseksi oikeusministeriksi astui Dana Boente.
Yksityiselämä.
Lynch nai Stephen Hargroven vuonna 2007 ja käyttää yksityiselämässän Loretta Lynch Hargrove -nimeä. Lynchin puolisolla on kaksi lasta aiemmasta avioliitosta.
Julius Rudolf Osberg

Julius Rudolf Osberg (19. tammikuuta 1842 Helsinki – 28. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos, senaatin protokollasihteeri ja helsinkiläisen Osbergin konepajan omistaja.
Osbergin vanhemmat olivat ruotsalainen kupariseppä, tehtailija Karl August Osberg (1807–1863) ja Anna Juliana Jürgenfeld (1806–1869). Perhe muutti Virosta Helsinkiin 1840 ja Karl August Osberg perusti Mikonkadulle vuonna 1845 oman kuparisepänverstaan. Julius Rudolf Osberg pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1862 ja hän opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen tuomarintutkinnon 1870. Osberg sai varatuomarin arvon 1872.
Osberg toimi Suomen senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1871–1874, kopistina 1874–1880, kanslistina 1880–1885, registraattorina 1885 ja protokollasihteerinä 1885–1896. Hän erosi virasta 1896 omasta pyynnöstään ja sai valtioneuvoksen arvon 1899.
Osberg osti vuonna 1882 konkurssihuutokaupasta talousvaikeuksiin joutuneen suuren helsinkiläisen "Osberg &amp; Baden"' konepajan jonka omistajina olivat olleet hänen veljensä insinööri Oskar Osberg ja lankonsa insinööri August Bade. Konepajan toiminta jatkui nyt "Osbergin konepajan" nimellä ja Oskar Osberg johti konepajaa yksin Baden muutettua Venäjälle vuonna 1882. Julius Rudolf Osberg oli konepajan omistajana vuoteen 1892 saakka jolloin konepajan osti "Siltarakennus Oy" ja tästä sai alkunsa Kone- ja Siltarakennus Oy. Julius Rudolf Osberg oli uudessa yhtiössä osakkeenomistajana ja yhtiön hallituksen jäsenenä.
Osberg omisti vuosina 1877–1898 Porvoon Veckjärvellä sijaitsevan Domargårdin kartanon. Hän lahjoitti kartanon 1898 kahdelle tyttärelleen ja muutti asumaan Helsinkiin. Osberg sairasti diabetesta ja hän kuoli Helsingissä 1910.
Julius Rudolf Osberg oli naimisissa vuodesta 1873 Adèle Therese Schiefnerin (1845–1915) kanssa jonka isä oli konsuli Ignatz Schiefner.
Rikhard Mäkinen

Emil Richard (Rikhard) Mäkinen (26. syyskuuta 1875 Pornainen – 21. heinäkuuta 1944 Uskela) oli suomalainen säveltäjä, kanttori-urkuri ja musiikinopettaja, ystäviensä mukaan "Uskelan Bach".
Henkilöhistoria.
Mäkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Ruskeepää ja Helena Henrika Krouvari ja puoliso vuodesta 1906 Hilma Maria Knuuttila. Hän kävi Helsingin lukkari-urkurikoulun 1898-1902 ja opiskeli sävellystä Helsingin musiikkiopistossa muun muassa Erkki Melartinin johdolla. Mäkinen toimi Uskelan kanttori-urkurina 1905-1944 ja laulunopettajana Salon yhteiskoulussa 1906-1912 ja Salon maamieskoulussa 1908-1910. Salon orkesterinjohtajana hän toimi 196-1917 ja nuorisokuoron johtajana Salo-Uskelassa 1908-1944. Hän toimi myös konsertoivana urkutaiteilijana, säestäjänä ja musiikkikriitikkona. Director cantus -arvonimi myönnettiin Mäkiselle vuonna 1920.
Taiteellinen tuotanto.
Mäkisen sävellyksiä ovat muun muassa seuraavat: 
Mäkinen toimitti useita vihkoja "Siionin sävelmiä" -kokoelmaan. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 319, "Sä kuljet seurassa Jeesuksen", jonka sanoitti August Verner Jaakkola, on Mäkisen säveltämä.
Oulun Kauppahotelli

Oulun Kauppahotelli oli hotelli-ravintola, joka sijaitsi Kirkkokadun ja Asemakadun kulmassa Pokkisen kaupunginosassa Oulussa. Rakennus purettiin 1991.
Pankinjohtaja J. F. Kerttula rakennutti rakennusmestari J. W. Lillqvistin suunnitteleman uusrenessanssityylisen talon vuonna 1900. Kolmikerroksiseen rakennukseen liittyi Asemakadun suuntainen yksikerroksinen siipirakennus. Rakennuksella oli Kerttulan jälkeen useita omistajia muun muassa Kauppiaiden Osakeyhtiö eli nykyinen Kesko. Liikemies Arvo Lisko osti talon tontteinen vuonna 1936. Lisko avasi alakertaan kahvila-ravintolan, jolle sai anniskeluoikeudet 1939.
Lisko laajensi talon kuusikerroksiseksi funktionalistiseksi kaupunkitaloksi. Hän rakennutti ensin yksikerroksisen osan päälle viisi kerrosta vuosina 1938–1939 ja myöhemmin vuosina 1954–1955 kolmikerroksinen osakin laajennettiin kuuteen kerrokseen. Arvo Lisko kuoli vuonna 1956. Hänen jälkeensä kauppahotellia johti ensin hänen vaimonsa Tyyne ja tämän kuoleman jälkeen heidän tyttärensä Liisa Lisko.
Pohjois-Pohjanmaan museon vuonna 1994 johtamissa arkeologisissa kaivauksissa löytyi kahden rakennuksen jäänteitä. Toinen löydetyistä kellareista saattoi olla peräisin ennen vuoden 1652 kaupunkipaloa.
Oulun teekkariyhdistyksen omistama ravintola Rattori-lupi toimi Kauppahotellin talossa vuosina 1976–1981.
Luettelo jalkapallon maailmanmestareista

Tämä on luettelo jalkapallon maailmanmestaruuden voittaneista pelaajista. Vain brasilialainen Pelé on voittanut kolme maailmanmestaruutta.
Pelaajat.
Lähteet:
Fiat Fullback

Fiat Fullback on Fiat Professionalin vuosina 2016–2019 valmistama lava-automalli, joka esiteltiin Dubai Motor Show’ssa syksyllä 2015. Fullback on suunniteltu yhteistyössä Mitsubishin kanssa, ja se on käytännössä sama auto kuin Mitsubishi L200. Lähi-idässä mallia myytiin nimellä Ram 1200.
Fullbackin moottorina on 2,4-litrainen turbodiesel, jonka sai sekä 150- että 180-hevosvoimaisina versiona. Vetotavaksi oli valittavissa taka- tai neliveto ja vaihteistoksi kuusivaihteinen manuaali tai viisivaihteinen automaatti. Korivaihtoehdot olivat lyhyt, pidennetty sekä miehistöohjaamo.
Moottorivaihtoehdot.
Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla varustetuilla malleilla
Luettelo Suomen joulupostimerkeistä

Tämä on luettelo suomalaisista joulupostimerkeistä, joita Suomen posti on julkaissut vuodesta 1973 lähtien. Vuodesta 2016 alkaen joulupostimerkit on julkaistu niin sanottuina ikimerkkeinä, joihin ei ole merkitty nimellisarvoa, vaan hinta määräytyy kulloistenkin postitaksojen mukaan. Vuodesta 2023 lähtien joulupostimerkeissä on muiden postimerkkien tavoin ollut lajittelua helpottava 2D-koodi.
Vuonna 2020 julkaistu porojen vetämässä reessä matkustavaa Joulupukkia kuvaava postimerkki ei kuulu joulupostimerkkeihin, vaan on vuosittain julkaistavien EUROPA-postimerkkien sarjaa, jonka teemana 2020 oli postireitit.
Haukilampi (Parkano, Aurejärvi)

Haukilampi on Pirkanmaalla Parkanossa Aurejärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Haukilampi on osa Liesijärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 5,7 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla ojitetulla suoalueella ja lampeen on kaitettu yhdeksän suo-ojaa. Siitä laskee vedet eteläistä ojaa pitkin länteen Kynnysharjun kannaksen ylitse. Vedet johdetaan ojia myöten niin, että ne päätyvät lopulta Liesijärveen. Rantaviiva on 900 metriä pitkä ja se on kokonaan suota. Lampi on autio eikä sen rantaan johda tietä. Lammen ohitse kulkee kuitenkin alle 100 metrin päässä seututieltä 332 lähtenyt Karttiperälle johtava tie.
Kalliala

Kalliala on kylä ja kaupunginosa Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se sijaitsee kaupungin keskustaajaman pohjoislaidalla kolmen kilometrin päässä varsinaisesta keskustasta Rautaveden pohjoisrannalla. Kallialan tunnuspiirteitä ovat Tyrvään Pyhän Olavin kirkko ja historiallinen Kallialan kyläkeskusta.
Kallialan kaupunginosa käsittää Kallialan kylän lisäksi tämän lähikylät. Asukkaita kaupunginosassa on noin 600. Kallialan seutu on valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Kallialan kyläkeskusta sijaitsee yhä keskiaikaisella tontillaan ja se on tiheästi rakennettu Tyrvään vanhan kirkon läheisyyteen. Pellot ja haat ympäröivät varsinaista kyläaluetta. Varsinaisen kyläkeskittymän länsipuolella on tiivisti rakennettua taajama-aluetta, joka on osa kaupungin keskustaajamaa. Rautaveden rannalla on useita kesäasuntoja.
Tyrvään vanha kirkko sijaitsee Vanhankirkonniemellä, joka muinoin on ollut saari. Perimätiedon mukaan kirkon paikalla oli esihistoriallisella ajalla pakanallinen uhripaikka. Kylän läpi kulkee entinen Turku–Tampere-postitie, jonka varrelle perustettiin kylän ensimmäinen koulu vuonna 1910. Kylässä on ollut maanviljelyksen lisäksi paljon käsityön ammattilaisia, ja nykyään Kallialan alueella on hieman pienteollisuutta, josta merkittävimmät yritykset ovat FinnPelti ja Niemen tehtaat.
Didolodontidae

Didolodontidae on sukupuuttoon kuollut istukkanisäkkäiden heimo ryhmästä Condylarthra tai mahdollisesti Notoungulata. Ne luokiteltiin aiemmin Arctocyoniaan tai Litopternaan. Heimon fossiileja löydettiin Patagoniasta, Argentiinasta ja sen nimesi Florentino Ameghino vuonna 1897. 1900-luvun alkupuoliskolla niitä tutki George Gaylord Simpson. Lahkon Litopterna uskotaan kehittyneen niistä.
Ne ovat läheistä sukua heimon Mioclaenidae lajeille. On ehdotettu, että Didolodontidae ja Mioclaenidae muodostaisivat yhdessä Litopternan kanssa lahkon Panameriungulata.
Didolodontidaeen kuului useita sukuja, joista tunnetuin on "Didolodus". Fossiilit koostuvat pääosin kalloista, leuoista ja hampaiden jäännöksistä. Eläimet olivat keskikokoisia, suunnilleen 60 senttiä pitkiä. Ne olivat Pohjois-Amerikassa eläneiden Condylarthra-lajien aikalaisia, ja monipuolistuivat kun Etelä-Amerikka ja Antarktis eriytyivät toisistaan.
Om Konsten at rätt behaga

Om Konsten at rätt behaga (”Oikein miellyttämisen taidosta”) oli Turussa vuonna 1782 ilmestynyt Suomen ensimmäinen aikakauslehti.
J. C. Frenckellin lesken kirjapainossa painettu ruotsinkielinen "Om Konsten at rätt behaga" ilmestyi 16 numerona vuoden 1782 helmikuusta kesäkuun loppuun saakka. Säätyläisnaisille suunnatun lehden tavoitteena oli antaa elämänohjeita ja käyttäytymisneuvoja kasvatuksellisessa hengessä. Seitsemän ensimmäistä numeroa koostuivat Amo Homines -nimimerkillä esiintyneen toimittajan kirjoittamista artikkeleista, joissa tähdennettiin hyvien ominaisuuksien merkitystä ja opetettiin oikeaa miellyttämisen taitoa. Niiden jälkeen lehdessä julkaistiin kolme opettavaista tarinaa, jotka vahvistivat kirjoittajan artikkeleissaan esittämää sanomaa.
Lehden tekijästä ei ole varmaa tietoa. Päiviö Tommila olettaa, että sen kirjoittaja oli Anders Lizeliuksen poika, pastori Samuel Lizelius, joka seuraavana vuonna toimitti Suomen toista aikakauslehteä "Angenäma Sjelfswåldia". Henrik Knifin mukaan lehtien tyyli on täysin erilainen, joten tekijöinä on täytynyt olla eri henkilöt. Henrika Zilliacus-Tikkanen ehdottaa ensimmäisen lehden tekijäksi ruotsalaista Catharina Ahlgrenia, joka aikaisemmin oli toimittanut tukholmalaista naistenlehteä.
"Om Konsten at rätt behagaa" on naistenlehden ohella luonnehdittu moraaliseksi lehdeksi, esseelehdeksi ja kirjelehdeksi. Sen sisältö oli hengeltään moralistinen, näkökulma yhden kirjoittajan ja tekstien muoto kirjeitä muistuttava. Julkaisun välittömiä esikuvia olivat Ruotsissa 1770-luvulla ilmestyneet naisille suunnatut esseelehdet.
Lehden vastaanotto jäi ilmeisesti vaisuksi ja sen levikki oli pieni, arviolta alle 200 kappaletta. Mahdollisesti tekijä sai ohjelmansa esitetyksi eikä siksi halunnut jatkaa lehden julkaisemista. Sen lakkaamiseen saattoi vaikuttaa myös kilpailu Porthanin "Tidningar Utgifne af et Sällskap i Åbo" -lehden kanssa, joka alkoi samaan aikaan ilmestyä uudelleen neljän vuoden tauon jälkeen.
Anders Gustaf Skogster

Anders Gustaf Skogster (18. heinäkuuta 1866 Tuusula – 16. toukokuuta 1952 Hämeenlinna) oli suomalainen kauppaneuvos ja rautakauppias, joka perusti tavaratalon Hämeenlinnaan vuonna 1907.
Skogsterin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Gustaf Skogster (1827–1876) ja Henrika Sofia Nordfors (1829–1868). Hän jäi orvoksi jo 12-vuotiaana ja hankki sitten oppinsa kauppa-alalta Turussa ennen kuin tuli kauppa-apulaiseksi Hämeenlinnaan. Skogster osti 1895 veljeltään pankinjohtaja ja kauppias Anders Felix Skogsterilta tämän vuonna 1889 hankkiman J. F. Grönlundin siirtomaatavaraliikkeen. Vuonna 1905 Skogster perusti osakeyhtiön ja hankki sille talon tontteineen Hämeenlinnasta Raatihuoneenkadun ja Kirkkorinteen kulmauksesta. Tälle tontille Skogster rakennutti ulkomaisten esikuvien mukaisen tavaratalon jonka jugendtyylisen liikerakennuksen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Tavaratalon viereen Kirkkorinne 2:een valmistui myös 1907 Lindqvistin suunnittelema Skogsterin perheen puinen asuintalo joka tunnetaan nykyisin Piparkakkutalon nimellä. Vuonna 1907 valmistunut Skogsterin tavaratalo oli kaksikerroksinen ja sen kulmauksessa oli kaarevakupolinen torni. Tavaratalossa on käytetty raudotettuja betonisia välipohjia ja tukirakenteita. Skogster harjoitti tukkukauppaa sekä rauta- ja rakennustarvikkeiden kauppaa. Uudessa tavaratalossa oli myös kangas- ja siirtomaatavaraosastot sekä lasi-, posliini ja lamppuosasto.
Skogsterin tavarataloa laajennettiin jo 1910-luvulla jolloin valmistui arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema kolmikerroksinen punatiilinen lisärakennus Raatihuoneenkadun varteen. Skogsterilla oli Hämeenlinnan tavaratalon lisäksi sivuliikkeitä muualla maakunnassa ja hänellä oli myös "Ilmari"-niminen rahtilaiva joka kiersi kauppalaivana Vanajaveden reittiä kesäaikaan.
Skogster sai kauppaneuvoksen arvon 1919. Hän oli liikkeensä Oy A. Gust. Skogsterin toimitusjohtajana kuolemaansa saakka ja hänen jälkeensä liikkeen johtoon tuli hänen poikansa ekonomi Anders Gustaf Kuusterä (1905–1991) joka johti liikettä vuoteen 1971 saakka. Skogsterin liike toimi 1970-luvulle saakka jolloin tavaratalon rakennukset siirtyivät vuonna 1977 Keskon omistukseen. Kesko aikoi 1978 purkaa suurimman osan tavaratalon rakennuksista uuden City-Market itsepalvelutavaratalon tieltä mutta tätä hanketta vastaan nousi Hämeenlinnassa kansanliike. Tavaratalon tontti määrättiin lopulta rakennuskieltoon ja 1980-luvun lopulla rakennukset osti Hämeen Vakuutus (nykyinen vakuutusyhtiö Pohjantähti). Hämeen Vakuutuksen pääkonttori oli sitten talossa vuoteen 2003 saakka.
Skogster oli vuodesta 1904 lähtien yli 30 vuoden ajan Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettuna ja hän toimi myös valtuuston varapuheenjohtajana.
Anders Gustaf Skogster oli naimisissa Vera Constantia Åkerrosin (1871–1941) kanssa. Skogsterin jälkeläiset suomensivat sukunimensä Kuusteräksi. Skogsterin tytär soiton- ja laulunopettaja Kirsti Skogster (1896–1982) oli naimisissa jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskasen kanssa.
Angenäma Sjelfswåld

Angenäma Sjelfswåld (”Miellyttävä vallattomuus”) oli Turussa vuonna 1783 ilmestynyt, järjestyksessä Suomen toinen aikakauslehti. Sen toimittaja oli Anders Lizeliuksen poika, pastori Samuel Lizelius.
"Angenäma Sjelfswåld" ilmestyi Frenckellin kirjapainosta 24 numerona vuoden 1783 alkupuoliskolla. Edeltäjänsä, "Om Konsten at rätt behaga" -lehden tavoin se oli lähinnä naisille suunnattu kasvatuksellinen ja moralistinen aikakauslehti, mutta sisälsi etupäässä satiirisia ohjeita pinnallisesta käyttäytymisestä ja ivallisia kuvauksia turkulaisten käytöstavoista. Lehdessä julkaistiin myös ilmoituksia ja kuulutuksia sekä pieniä anekdootteja, epigrammeja ja runoja. Henrik Gabriel Porthanin mukaan "Angenäma Sjelfswåld" oli kevyt lukemisto, joka miellytti ”kaupungin huonompaa luokkaa”.