tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luettelo Suomen kuntien nimenmuutoksista

Tämä artikkeli on luettelo Suomen kuntien nimenmuutoksista. Ensimmäisessä luettelossa on suomenkielisten ja toisessa ruotsinkielisten nimien muutokset. Vanhimmat luettelon nimet ovat kuntien sijaan voineet olla myös rukoushuonekuntien tai kappeliseurakuntien nimiä ajalta, jolloin nykymuotoisia kuntia ei vielä ollut perustettu Suomeen.
Suomenkielisten nimien muutokset.
Kaikki nimenmuutokset ovat tapahtuneet vuoden alussa, ellei toisin mainita.
Ruotsinkielisten nimien muutokset.
9. kesäkuuta 1965 nämä ruotsinkieliset nimet poistuivat virallisesta käytöstä:
1. tammikuuta 1983 seuraavat kunnat saivat viralliset ruotsinkieliset nimet:
Tässä yhteydessä kaksi ruotsinkielistä nimeä poistui virallisesta käytöstä: Alavo (Alavus) ja Vindala (Vimpeli).
700 Naval Air Squadron

700 Naval Air Squadron (700 NAS) on Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue, joka perustettiin ensimmäisen kerran 1940 ja se on edelleen palveluksessa.
Palvelus.
Laivue perustettiin ensi kerran 21. tammikuuta 1940 Orkneylla RNAS Hatstonissa ("HMS Sparrowhawk"). Laivueeseen oli tarkoitus keskittää kaikki katapulttilentueet, jolloin sen oli tarkoitus toimia kaikkien taistelulaivoille ja risteilijöille sijoitettujen katapulttikoneiden varastona ja esikuntana. Kalustona oli 42 Walrus-lentovenettä, 11 Fairey Seafox -kellukekonetta ja 12 Fairey Swordfish -kellukekonetta. Yksi laivueen lentueista sijoitettiin Sullom Voeen 16. heinäkuuta 1940 kalustonaan 6-8 Walrus-lentovenettä niin sanottuna Shetland lentueena. Marraskuussa vastaava lentue muodostettiin 701 laivueesta nimellä Stornoway lentue, joka liitettiin Sullom Voessa olevan lentueeseen toukokuussa 1941.
Laivueen risteilijä "HMS Manchesterille" sijoitettu Walrus (P5666) havaitsi 21. kesäkuuta 1940 "Scharnhorstin", mutta sitä ei tavoitettu.
Laivueesta sijoitettiin lisäksi lentueita merentakaisille alueille. Välimeren lentue perustettiin 16. lokakuuta 1941 tukikohtanaan Dekheila, minkä vastuulla olivat kaikki Lähi-idän alueen maihin sijoitetut Välimeren laivaston alaiset lentokoneet. Lentue sijoitettiin ilmavoimien 201 ryhmän alaisuuteen ja sen nimeksi tuli No. 700 (Levant) Squadron laivueen saavuttua Beirutiin 11. toukokuuta 1942. Siihen liitettiin pelastuslentue ja laivue nimettiin 1. lokakuuta 701 laivueeksi.
Laivueen Walrus upotti 11. heinäkuuta 1942 Kyproksen itäpuolella yhdessä Etelä-Afrikan laivaston "SAS Protean" ja troolari "HMS Southern Maidin" kanssa Italian laivaston sukellusveneen "Ondinan". Kaikkiaan sodan aikana laivueen koneet upottivat tai vaurioittivat viittä sukellusvenettä, joista yksi oli Vichyn Ranskan laivaston "Poncelet" 7. marraskuuta 1940 Kamerunin rannikolla. Laivue lakkautettiin maaliskuussa 1944, jolloin sen henkilöstö siirrettiin 771 laivueeseen.
Laivue perustettiin uudelleen lokakuussa 1944 koelentokouluna. Se liitettiin elokuussa 1955 laivaston tukiyksiköihin ja laivue koelensi RNAS Lee-on-Solentissa Whirlwind HAS.7 -helikoptereita. Se koelensi de Havilland Sea Vixenit "HMS Victoriousilla" ja "HMS Centaurilla" vuonna 1958 ja lokakuussa laivue perusti lentueen Yeoviltoniin koelentämään Saunders Roe P.531 -helikopterit selvitettäessä tarvetta uusille helikoptereille. Työ johti lopulta Westland Waspin kehittämiseen. Lokakuussa 1960 testattiin Fairey Gannetia ja Hawker Sea Hawkia "HMS Vengeancella". Laivue lakkautettiin heinäkuussa 1961 RNAS Yeoviltonissa.
Joukko erillisiä koelentueita, joiden tehtävänä oli testata yksittäisiä konetyyppejä, muodostivat uuden 700 laivueen. Lentueet kuitenkin jatkoivat toimintaansa erillisinä ja ne erotettiin toisistaan lisäkirjaimella kuten 700B NAS.
Damourin taistelu

Damourin taistelu oli toisessa maailmansodassa Damourissa Libanonissa 5.–9. heinäkuuta 1941 käyty Australian ja Vichyn Ranskan joukkojen välinen taistelu, joka oli osa operaatio Exporteria.
Taustaa.
Damour oli vuonna 1941 Ranskan Libanonin hallintokaupunki. Se oli merkittävä rannikkokaupunki ja kaupunki sijaitsee noin kolmekymmentä kilometriä Beirutista etelään. Kolmisen kilometriä kaupungin eteläpuolella on Wadi Damour, jonka pohjalla virtaa Damour-joki. Se muodostaa luonnollisen puolustuslinjan Beirutille. Vallattuaan Wadin eteläpuoliset kukkulat, joista näki kaupunkiin, Australian 7. divisioonan komentaja kenraalimajuri Arthur Allen suunnitteli Damourissa olevien Vichyn joukkojen saartamisen.
Taistelu.
Yöllä 5. heinäkuuta 1941 operaatio alkoi, kun 21. prikaatin joukot ryhmittyivät kahteen paikkaan Damour-joen ylitystä varten. Varhain seuraavana aamuna australialaiset hyökkäsivät ranskalaisten asemiin joen pohjoisrannalla. 16. pataljoona () hyökkäsi yli joen El Afiqaan ja 17. pataljoona () El Boumiin. Pimeyden laskeutuessa kumpikin alue oli australialaisten hallinnassa.
Varhain 7. heinäkuuta 3. () ja 5. pataljoona () sekä kaksi komppaniaa 14. pataljoonasta () etenivät pohjoiseen El Boumin läpi. Osasto kiersi Damourin puolustuksen itäisen sivustan. Darayassa 14. pataljoonan komppaniat kääntyivät länteen edeten Damouriin idästä. 3. ja 5. pataljoona jatkoivat edelleen pohjoiseen katkaisten Beirutiin menevän rautatien kaupungin pohjoispuolelta.
Seuraavana päivänä australialaisjoukot pyrkivät katkaisemaan kaupunkiin vievän tien. 2. pioneeripataljoona sekä osia 6. ratsuväkirykmentistä etenivät rantatien suuntaisesti. Kello kaksi aamuyöstä 9. heinäkuuta pioneerit saavuttivat kaupungin eteläreunan. Kello neljä partio ratsuväkirykmentistä läpäisi kaupungin. Kaupunkia puolustaneet Vichyn Ranskan joukot olivat vetäytyneet läpi australialaisten saartorenkaan ja paenneet kaupungista. Austaralian joukot aloittivat välittömästi etenemisen rantatietä kohti Beirutia.
Seuraukset.
Damourin kukistuttua Beirutin kohtalo ratkesi. Jo 8. heinäkuuta, siis ennen Damourin kukistumista, Ranskan joukkojen komentaja kenraali Henri Dentz pyysi aselepoa. Minuutin yli puolen yön 12. heinäkuuta aselepo astui voimaan ja se päätti lopulta sotatoimet alueella.
Jezzinen taistelu

Jezzinen taistelu oli toisessa maailmansodassa 14. kesäkuuta 1941 Libanonissa Jezzinessä käyty Australian ja Vichyn Ranskan joukkojen välinen taistelu, joka oli osa operaatio Exporteria. Se liittyi Australian 7. divisioonan etenemiseen kohti Beirutia. Jezzine on noin puolivälissä Libanonin Palestiinan vastaiselta rajalta Beirutiin.
Taustaa.
Cox lähetti Merdjayounista Jezzineen osaston, joka muodostettiin 13. pataljoonasta vahvennettuna ratsuväellä, tykistöllä sekä pioneereilla. Sen tehtävänä oli vallata Rihanen eteläpuolinen ylänkö, Kafr Hounin harjanne ja Jezzine. Samanaikaisesti Cheshire Yeomanryn komppania eteni pohjoiseen Zhaltan läpi pitkin Siidonista Jezzineen kulkevaa tietä ottaakseen yhteyden Australian 21. prikaatin joukkoihin. Jezzineen matkanneella osastolla oli vaikeuksia kapealla ja mutkikkaalla tiellä sekä karttojen ja opasteiden puutteesta johtuvista eksymisissä.
Aamun valjetessa osasto saavutti Kafr Hounin, jossa yksittäinen ranskalaisosasto avasi kivääritulen. Lyhyen tulitaistelun jälkeen eteneminen jatkui kohti Jezzinea hallitsevaa vuorta, jossa tiedustelijat havaitsivat vahvat ranskalaisasemat.
Taistelu.
Prikaatin pääosan saavuttua aloitettiin hyökkäys tykistön ja kranaatinheittimistön tukemana. Ranskalaiset karkotettiin asemistaan, ja joukot etenivät edelleen Jezzineen ja joukot ryhmittyivät puolustukseen kaupungin itäpuolisille harjanteille sekä pohjoiseen ja länteen vievien teiden varteen.
Seuraukset.
Taistelussa 31. pataljoonan sotamies James Gordon tuhosi yksin kiväärillä ja pistimellä Vichyn Ranskan joukkojen miehittämän konekivääripesäkkeen, mistä hänet palkittiin myöhemmin Viktorian ristillä. Townvillessä Queenslandissä oleva varuskunta on nimetty taistelun muistoksi Jezzine Barrackiksi.
Litanijoen taistelu

Litanijoen taistelu oli osa operaatio Exporteria toisessa maailmansodassa 9. kesäkuuta 1941. Kenraalimajuri John Lavarackin Australian 7. divisioona ylitti joen kohdaten Vichyn Ranskan joukkoja.
Taustaa.
Palestiinan pohjoisosiin kootut Australian joukot ylittivät Vichyn Ranskan hallitseman Libanonin rajan varhain 8. kesäkuuta. Vichyn Ranskan joukkoja kohdattiin ensimmäisen kerran Litanijoen eteläpuolella, mutta vastarinta oli vielä hajanaista.
Taistelu.
Australian 21. prikaati eteni pitkin rantatietä kohti Beirutia ja sen piti ylittää Litanijoki. Everstiluutnantti R. L. Pedderin No. 11 (Scottish) Commando teki maihinnousun tavoitteenaan lähellä jokisuuta olevan sillan valtaus, mutta maihinnousu viivästyi vuorokaudella kovan merenkäynnin vuoksi. Viive antoi Vichyn Ranskan joukoille aikaa sillan hävittämiseen. Kommandojen noustua maihin kolmessa eri pisteessä he kärsivät kovia tappioita muun muassa Pedder sai surmansa. Kommandojen komentajaksi tuli Geoffrey Keyes, jonka johdolla joukot saivat varmistettua ylimenon.
Etenevät australialaisjoukot joutuivat Vichyn Ranskan laivaston hävittäjien "Guépardin" ja "Valmyn" tuleen. Australian kenttätykit kuitenkin saivat alukset vetäytymään kauemmas rannasta.
Cornhole

Cornhole on pihapeli, jossa kaksi henkilöä tai joukkuetta kilpailee tarkkuudessa heittämällä (perinteisesti kuivilla maissinjyvillä täytettyjä) hernepusseja kallelleen asetetulle levylle, jonka kauemmassa päässä on reikä. Levylle jääneestä pussista saa pisteen ja reiän läpäisseestä kolme. Voittajaksi selviytyy ensimmäisenä 21 pisteeseen päässyt, mutta pisteytyksen tarkemmat säännöt vaihtelevat.
Cornhole on luultavasti peräisin Yhdysvaltain Keskilännestä, mahdollisesti Ohion Cincinnatista. Nykyisenlaiseen muotoonsa se lienee kehittynyt 1950-luvulla, joskaan pelin historiasta ei ole varmoja tietoja ja sen syntyyn liittyy monenlaisia, jopa 1300-luvun Baijeriin ulottuvia tarinoita. Pelin esikuvina voidaan pitää renkaan- ja hevosenkengän heittoa.
Suomessa peliä myydään tavaramerkillä Hole.
Viljo Karvonen

Viljo Ilmari Karvonen (23. heinäkuuta 1906 Halsua – 28. kesäkuuta 1994 Halsua) oli suomalainen kanteleensoittaja ja pelimanni. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli linja-autonkuljettaja ja liikennöitsijä.
Hän sai innostuksen kanteleensoittoon isältään, mutta joutui opettelemaan soiton alkeet muualla, koska isä ei ollut halukas opettamaan poikaansa. Pääasiallisesti hän oppi soittamaan pelimannien tapaan kuuntelemalla muiden soittoa ja sittemmin soittamalla yhdessä heidän kanssaan. Oppi-isinä hänellä olivat Eino Tulikari ja serkku Matti Karvonen. Ensimmäisen kerran hän esiintyi kymmenvuotiaana, mutta soittimena ei ollut kantele vaan kampa ja silkkipaperi.
Myöhemmin hän aloitti viulunsoiton ja soitti vuoden verran paikallisen kanttorin johtamassa jousiyhtyeessä. Viulunsoiton hän joutui lopettamaan satutettuaan sormensa tapaturmaisesti. Sen jälkeen hän keskittyi kanteleen soittamiseen. Hän myös rakensi kanteleita, ensimmäisen jo 14-vuotiaana. Ensimmäisen kerran hän esiintyi julkisesti 18-vuotiaana, jolloin hän säesti kahta viulupelimannia. 
Kanteleensoitto jäi taka-alalle, kun hän aloitti linja-autonkuljettajana 1930-luvulla. Tässä ammatissa hän työskenteli lähes 40 vuotta, josta itsenäisenä liikennöitsijänä Kokkolan ja Halsuan välisellä linjalla parisenkymmentä vuotta.
Sodan jälkeen hän innostui taas soittamisesta ja osallistui paikallisten kansansoittokilpailujen innostamana vuonna 1955 Helsingissä pidettyyn Suomen Nuorison Liiton soittokilpailuun. Hän voitti kilpailun, ja toinen halsualainen Toivo Venetjoki tuli toiseksi. Vuonna 1958 pidetyissä kilpailussa järjestys oli päinvastainen. Tämän jälkeen he esiintyivät paljon yhdessä. Halsualla toimi 1960-luvulla suuri kanteleyhtye, jossa oli enimmillään 12 soittajaa. Karvonen, Venetjoki ja Tulikari olivat yhtyeessä mukana. Lisäksi Karvonen esiintyi paljon viulupelimanni Otto Hotakaisen kanssa.
Karvosen ohjelmistossa oli sekä pelimannimusiikkia että kansanlauluja ja hengellisiä kappaleita. Hän myös sävelsi itse.
Hänet nimitettiin mestaripelimanniksi Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1971. Hän oli ensimmäinen kanteleensoittaja, joka sai tämän arvonimen.
Ari Hakulinen

Ari Usko Hakulinen (s. 1944 Varkaus) on suomalainen muusikko ja äänilevytuottaja.
Hakulinen on ollut mukana perustamassa levy-yhtiöitä Turun Tähtituotanto Oy (1989) ja Artie Music Oy (2001). Hän toimii Tähtituotannon toimitusjohtajana ja Artie Musicin hallituksen puheenjohtajana. Levy-yhtiöt ovat erikoistuneet vanhojen gramofonilevyjen uudelleenjulkaisuun.
Hakulisen instrumentteja ovat kontrabasso, bassokitara ja harmonikka. Hän opiskeli kontrabassonsoittoa Jyväskylän konservatoriossa 1962–1963 Erkki Talpon johdolla ja Sibelius-Akatemiassa 1965–1970 opettajinaan Oiva Nummelin ja Olli Kosonen. Vuonna 1969 hänet nimitettiin Turun kaupunginorkesterin kontrabasistiksi ja 1973 bassojen äänenjohtajaksi. Hakulinen toimi Mikkelin orkesterin intendenttinä 1987–1988 ja Turun Filharmonisen orkesterin vs. intendenttinä 2007. Hakulinen on myös opettanut kontrabassonsoittoa Turun konservatoriossa.
Hakulinen on ollut mukana monissa turkulaisissa teatterituotannoissa, viimeksi keväällä 2014 Turun kaupunginteatterissa kantaesityksensä saaneessa Carola-lauluillassa "Maailmannainen".
Sulfiinipyratsoni

Sulfiinipyratsoni (C23H20SN2O3) on pyratsolidiinidioneihin ja sulfoksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kihdin hoidossa virtsahapon eritystä lisäävänä lääkeaineena, mutta se ei ole käytössä Suomessa.
Ominaisuudet ja vaikutusmekanismi.
Huoneenlämpötilassa sulfiinipyratsoni on valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja liukenee helpommin orgaanisiin liuottimiin alkoholiin, dietyylieetteriin, etyyliasetaattiin ja kloroformiin. Sulfiinipyratsoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sillä on d- ja l-isomeerit. Sulfiinipyratsoni on vahvasti hapan yhdiste.
Sulfiinipyratsoni estää virtsahapon takaisinimeytymistä munuaisissa ja täten lisää virtsahapon eritystä elimistöstä. Yhdiste myös estää eräiden muiden orgaanisten happojen erittymistä. Sulfiinipyratsonin urikosuurinen vaikutus on usein käytettyä probenesidia tehokkaampi. Sulfiinipyratsoni metaboloituu eläimillä maksassa. Aineenvaihduntatuotteina muodostuu muun muassa sulfoni-, sulfidi- ja p-hydroksisulfidijohdannaisia. Eräillä näistä ja sulfiinipyratsonilla on verihiutaleiden aggregaatiota estävä vaikutus johtuen yhdisteen kyvystä inhiboida syklo-oksigenaasientsyymejä. Sulfiinipyratsonilla ei kuitenkaan ole tulehdusta tai kipua lieventäviä ominaisuuksia.
Sulfiinipyratsonin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla ruuansulatuskanavan ärsytys, huonovointisuus ja harvinaisempina allerginen ihottuma ja veriarvojen muutokset. Sulfiinipyratsoni voi voimistaa eräiden sulfonamidien kuten sulfadiatsiinin ja sulfisoksatsolin vaikutusta.
Synteesi.
Sulfiinipyratsonin synteesin lähtöaineina ovat hydratsobentseeni ja 2-(2-fenyylitioetyyli)malonihapon dietyyliesteri, jotka kondensoituvat muodostaen pyratsolidiinidionijohdannaisen. Tämä välituote hapetetaan vetyperoksidin avulla sulfiinipyratsoniksi.
De administrando imperio

De administrando imperio (lat., ”Imperiumin hallitseminen”; alun perin , ”Pojalleni Romanokselle”) on Bysantin keisari Konstantinos VII:n kirjoittama historiallis-maantieteellinen teos, jossa kuvaillaan Bysantin valtakunnan eri kansoja ja naapurikansoja. Se on tehty vuosien 948 ja 952 välillä. Sen tarkoitus oli jättää Konstantinoksen seuraajalle Romanokselle hyviä neuvoja valtakunnan hallitsemiseksi.
Teos on hyvin luottamuksellinen ja oli tarkoitettu vain hallitsijoiden käyttöön eikä missään tapauksessa julkaistavaksi. Sen vuoksi se on jäänyt tuntemattomaksi hyvin pitkäksi ajaksi. Teos on säilynyt jälkipolville kolmena käsikirjoituksena, joista kahta säilytetään Pariisissa ja kolmatta Vatikaanin kirjastossa. Teos on korvaamaton tietolähde kertoen muinaisista ruseista, armenialaisista, georgialaisista, petsenegeistä, unkarilaisista (teksteissä heitä kutsutaan ”turkkilaisiksi”), kasaareista sekä monista muista kansoista. Siitä tulee esille ajatus, että kaikkien muiden ympäröivien kansojen pitäisi alistua Jumalan valitsemalle kansalle eli roomalaisille.
Konstantinos VII:n kertomat tiedot rusien maasta perustuvat ilmeisesti enimmäkseen Dnepriä pitkin kauppiaina kulkeneiden varjagien kertomuksista. Monet näistä kertomuksista ovat ainutlaatuisia. Niissä mainitaan Kiova ("Kioav" tai "Kiov" Konstantinos VII mukaan) sekä Samvatas, kuin myös nuoren ruhtinas Svjatoslavin hallitsema Novgorod. Lisäksi mukana on selostus poljudjesta. Tämä on ensimmäinen kirjallinen tietolähde, jossa mainitaan myös Smolensk. Teos on ainoa länsimainen tietolähde, jossa seikkaperäisesti kerrotaan ruseista ja heidän "serkuistaan" eli itäisistä slaaviheimoista.
Venäjän historiankirjoituksessa on käyty paljon keskustelua siitä, että Dneprin putoukset on mainittu sekä varjagien eli rusien kielellä kuin myös slaavikielellä.
Sisältö.
Teos koostuu 53 osasta. Ensimmäiset 8 osaa sekä osa 37 on omistettu Bysantin liittolaisille ”pacinakiteille” (petsenegeille) sekä naapurikansoille: ”turkkilaiset” (unkarilaiset), rusit (osat 2,4, 9 jossa myös ensimmäisen kerran käytetään sanaa Russia: ) sekä kasaarit (osat 10, 12). Osa kirjasta kertoo myös arabeista (osat 14-22). Konstantinos kirjoitti myös Välimeren eurooppalaisista maista: Espanjasta (osat 23-24), Italiasta (osat 26-27) sekä Dalmatiasta (osat 29-36). Hän kertoo myös Kaukasiasta (osat 42-46).
Sulhanen joka sormella

Sulhanen joka sormella (myös Sulhanen joka sormelle; ) on vuonna 1941 ensi-iltansa saanut Garson Kaninin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Ginger Rogers, George Murphy, Alan Marshal ja Burgess Meredith. Elokuvan käsikirjoituksen laati Paul Jarrico, ja sen tuotti Robert Sisk.
Juoni.
Ginger Rogers näyttelee puhelinoperaattorina työskentelevää Janieta, jolla on kolme kosijaa. Kosijat ovat keskenään erilaisia: yksi on jalat maassa -tyyppi, toinen on rikas ja kolmas boheeminen ja huoleton. Janien on vaikea valita kolmesta aviomiesehdokkaasta. Janie alkaa kuvitella mielessään, millaista elämä kunkin miehen kanssa olisi.
Tuotanto.
"Sulhanen joka sormella" -elokuvan tuotanto alkoi helmikuussa 1941 ja päättyi 19. toukokuuta 1941. Elokuvan budjettina oli 806 000 dollaria, ja sen tuotti RKO Radio Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Sulhanen joka sormella" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 13. kesäkuuta 1941. Suomessa elokuva sai teatteriensi-iltansa 1. lokakuuta 1944. Tuotantoyhtiönä toiminut RKO oli myös elokuvan levittäjänä. Ilmestyessään "Sulhanen joka sormella" oli hyvin suosittu lippuluukuilla; elokuva tuotti 1 628 000 dollaria, ja toi tuotantoyhtiö RKO:lle voittoa 234 000 dollarin edestä.
Paul Jarrico sai parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuuden vuonna 1942. Vuonna 1941 elokuva oli lisäksi päässyt National Board of Review’n vuoden 10 parasta elokuvaa -listalle.
"Sulhanen joka sormella" julkaistiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran DVD:lle 20. huhtikuuta vuonna 2009.
Sovitukset.
"Lux Radio Theater" lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 8. syyskuuta 1941, jolloin Ginger Rogers, Burgess Meredith, George Murphy ja Alan Marshal uusivat elokuvaroolinsa. "The Screen Guild Theater" radioi 7. joulukuuta vuonna 1950 elokuvasta 60 minuuttia kestävän radiosovituksen, jossa Rogers ja Murphy uusivat jälleen elokuvaroolinsa.
"Sulhanen joka sormella" uudelleenfilmatisointiin vuonna 1957 nimellä "Jaettu morsian", joka jäi RKO Radio Picturesin viimeiseksi tuotannoksi.
Kimberly Williams (yleisurheilija)

Kimberly ”Kimmie” Williams (s. 3. marraskuuta 1988 Saint Thomas) on jamaikalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
Williams saavutti pronssia Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 silloisella ennätystuloksellaan 14,39 m. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 14,48 m. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän sai pronssia ennätyksellään 14,62 m. Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 hän oli kolmiloikassa viides. Ulkoradoilla hän on sijoittunut kolmiloikassa neljänneksi MM-kilpailuissa Moskovassa 2013 ja Dohassa 2019, viidenneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015, kuudenneksi Lontoon olympialaisissa 2012, seitsemänneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022, kahdeksanneksi Tokion olympialaisissa 2021 sekä kymmenenneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa Glasgow’ssa 2014 tuloksella 14,21 m ja Gold Coastissa 2018 ennätyksellään 14,64.
Williamsin kolmiloikkaennätys ulkoradoilla on 14,69 m ja sisäradoilla 14,62 m sekä pituushyppyennätys sisäradoilla 655 cm ja ulkoradoilla 642 cm.
Sanni Paatso

Sanni Paatso (s. 29. elokuuta 2002) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan Nelli Nuudelipään roolista vuosina 2014–2016 elokuvissa "Risto Räppääjä ja liukas Lennart", "Risto Räppääjä ja Sevillan saituri" ja "Risto Räppääjä ja yöhaukka".
Paatso esiintyi 6-vuotiaana Veikko Aaltosen ohjaamassa televisiosarjassa "Naisia kaupungilla" vuonna 2010. Hän on näytellyt myös elokuvassa "Vares – Pahan suudelma" vuonna 2011.
Sanni Paatson äiti Rinna Paatso on näyttelijä, kuten olivat myös äidin vanhemmat Ilari ja Liisa Paatso.
Ole Lund Kirkegaard

Ole Lund Kirkegaard (29. heinäkuuta 1940 Århus, Tanska – 24. maaliskuuta 1979) oli tanskalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän kirjoitti etupäässä aikuisen ja lapsen vuorovaikutuksesta. Hänen tarinoidensa päähenkilö on usein tyypiltään antisankari.
Kirkegaard sai vuonna 1969 Tanskan kulttuuriministeriön lastenkirjapalkinnon. Hänen teoksistaan on suomennettu "Kumi-Tarzan" (1976), jonka pohjalta tehty samanniminen elokuva (1981) valittiin vuonna 2006 Tanskan kulttuurikaanoniin. Muita hänen kirjoihinsa perustuvia Suomessa nähtyjä elokuvia ovat "Virgil ja sammakonsyöjä" (1980), "Otto on sarvikuono" (1983) ja "Lentävä matto" (1985).
Kirkegaard kuoli 38-vuotiaana palelluttuaan lumihankeen matkalla kotiin kylmänä talvi-iltana 1979.
Stepan Sarpaneva

Stepan Sarpaneva (s. helmikuu 1970 Turku) on suomalainen kelloseppä.
Ura.
Sarpaneva suoritti kellosepän tutkinnon vuonna 1992 Kelloseppäkoulussa, minkä jälkeen hän lähti opiskelemaan Sveitsin Watchmakers of Switzerland training and Education Program -kouluun (WOSTEP).
Sveitsissä vuodesta 1994 alkaen hän työskenteli usealle kellomerkille, muun muassa Piaget’lle, Parmigianille, Vianney Halterille ja Christophe Claret’lle. Parmigianilla hän työskenteli suomalaisen kellosepän Kari Voutilaisen apuna. 
Hän palasi vuonna 2003 takaisin Suomeen ja perusti Sarpaneva Watches -nimisen yrityksen Helsingin Kaapelitehtaalle, jossa hän valmistaa käsityönä rannekelloja. Seuraavana vuonna hän perusti myös S.U.F Helsingin (SarpanevaUhrenFabrik), joka valmistaa ja myy suurempia eriä edullisempia kelloja. Aluksi 80 prosenttia hänen työstään oli Christophe Claret’lle, mutta vuodesta 2007 lähtien Sarpaneva on valmistanut omia kellojaan kokoaikaisesti.
Sarpaneva Watches tunnetaan poikkeuksellisesta uusgoottilaisesta tyylistään. S.U.F Helsingin kellot ovat vuorostaan ottaneet inspiraatiota suomalaisista maisemista, filosofiasta, kansantaruista, insinöörityön edelläkävijöistä sekä nopeudesta ja designista. Esimerkkeinä näistä inspiraation lähteistä mainittakoon muun muassa suomalainen hävittäjä VL Myrsky, sukellusvene Vetehinen, ratamoottoripyöräilijä Jarno ”Paroni” Saarinen ja sisu.
Sarpanevan kellot on pääasiassa valmistettu suomalaisesta teräksestä, koska Sarpanevan itsensä mukaan maailmassa ei ole montaa väriä ja teräs puhkeaa todelliseen loistoonsa erilaisilla käsittelytavoilla, kuten kiillotus, hiominen ja harjaus.
Vuonna 2009 Sarpaneva palkittiin kansainvälisellä Red Dot Design -muotoilupalkinnolla Korona K3 Black Moon -kuunvaihekellostaan, ja saman vuoden lopulla palkitsi hänet kahdella GOOD DESIGN -palkinnolla.
Vuonna 2018 ja 2019 Sarpaneva sai paljon huomiota luomastaan erittäin tarkasta kuunvaihekaliiperistaan nimeltä Sarpaneva Moonment, jota käytettiin hänen Sarpaneva Lunations -mallissaan. Kyseistä mallia tarvitsee säätää vain yhden virhepäivän verran 14 000 vuoden välein. Se julkaistiin samaan aikaan yhteensopivan iPhone-sovelluksen kanssa, jota voidaan käyttää kuun vaiheiden seuraamiseen.
Muuta.
Sarpanevan isä oli korutaiteilija Pentti Sarpaneva ja setä muotoilija Timo Sarpaneva.
Denise

Denise on ranskalainen naisen etunimi, muunnos kreikkalais­peräisestä nimestä Dionysia, joka merkitsee Dionysos-jumalalle pyhitettyä. Nimen mies­puolisia vastineita ovat Denis ja Dennis. Kristittyjen keskuudessa nimen ovat sen ilmeisen pakanallisesta alkuperästä huolimatta tehneet suosituksi useat sen nimiset varhais­kristilliset marttyyrit.
Suomessa nimi Denise on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu marraskuuhun 2025 mennessä noin 680 henkilölle.
Denisen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 8. marraskuuta. Nimi on ollut kalenterissa vuodesta 2005 lähtien, mutta ennen vuotta 2015 nimipäivä oli 5. toukokuuta.
Melinda

Melinda on naisen etunimi. Nimi on peräisin 1700-luvun paimenrunoudesta ja on yhdistetty latinan sanoista "mel", joka tarkoittaa hunajaa, sekä "lind", joka tarkoittaa "lempeää", mutta myös "taistelijatarta".
Suomessa vuosina 1960–2019 syntyneitä Melinda-nimisiä henkilöitä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 855. Sen sijaan ennen vuotta 1960 syntyneitä Melinda-nimisiä on alle 20. Vuodesta 2015 lähtien Melindan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. toukokuuta.
Kaisa Vatanen

Kaisa Emilia Vatanen (ent. Penny, s. 1981 Tampere) on suomalainen poliitikko ja entinen sirkustaiteilija, joka toimii SDP:n poliittisen valmistelun päällikkönä, toimittuaan tätä ennen Kalevi Sorsa -säätiön toiminnanjohtajana. Hän on toiminut myös tamperelaisen Sorin Sirkuskoulun apulaisrehtorina ja Euroopan sosiaalidemokraattisen nuorisojärjestön YES:n puheenjohtajana.
Vatanen lopetti trapetsitaiteilijan uransa jo parikymmenvuotiaana erilaisten vammojen takia, minkä jälkeen hän opiskeli valtio-oppia Helsingin yliopistossa ja kansainvälistä politiikkaa Southamptonin yliopistossa. Hän on toiminut muun muassa Sosialidemokraattisten Opiskelijoiden pääsihteerinä sekä oikeusministeri Leena Luhtasen avustajana vuosina 2006–2007 ja SDP:n puheenjohtajan Jutta Urpilaisen eduskunta-avustajana 2009–2010. Euroopan nuorten sosialistien YES:n puheenjohtajaksi hänet valittiin ensimmäistä kertaa huhtikuussa 2011, sekä uudelleen toiselle kaksivuotiskaudelle maaliskuussa 2013. Sorin Sirkuksen apulaisrehtorina Vatanen on työskennellyt vuodesta 2013 lähtien. Hän oli SDP:n ehdokkaana vuosien 2014 ja 2019 europarlamenttivaaleissa. Vatanen kuului SDP:n puoluehallitukseen ennen valintaansa SDP:n poliittisen valmistelun päälliköksi.
Miranda (nimi)

Miranda on naisen etunimi. Nimi on peräisin William Shakespearen vuonna 1611 kirjoittamasta näytelmästä Myrsky. Latinassa ja italiassa "mirandus", feminiinimuodossa "miranda", merkitsee "ihailtavaa", "ihmettelemisen arvoista". Nimi tuli Englannissa käyttöön jo 1600-luvulla, myöhemmin siirtolaisuuden myötä myös Amerikassa, mutta on yleistynyt vasta 1900-luvulla.
Suomessa nimi Miranda on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2025 mennessä 1478 naispuoliselle henkilölle. Nimi on Suomessa suosittu varsinkin romanien keskuudessa. Vuodesta 2015 lähtien Mirandan nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 5. toukokuuta.
Tunnettuja Mirandoja.
Tunnettuja henkilöitä, joilla Miranda on sukunimenä, on lueteltu sivulla Miranda.
Adinatsolaami

Adinatsolaami on bentsodiatsepiinijohdannainen lääkeaine, jolla on ahdistusta ja lihasjännitystä poistava, sedatiivinen ja antidepressiivinen vaikutus.
Adinatsolaamin kehitti tohtori Jackson B. Hester, joka etsi alpratsolaamille vastinetta, jolla olisi vielä suurempi antidepressiivinen vaikutus. Hester oli myös aiemmin kehittänyt alpratsolaamin. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto hylkäsi adinatsolaamin (tuotenimeksi oli valittu tällöin Deracyn) myyntilupahakemuksen vuonna 1994 todeten, ettei lääkeyhtiön sille tarjoamien tutkimusten tulokset osoittaneet riittävää näyttöä lääkkeen tehosta paniikkikohtausten hoidossa. FDA ei ole vuoteen 2020 mennessä myöntänyt adinatsolaamille myyntilupaa Yhdysvalloissa. 
Adinatsolaami on Suomessa luokiteltu huumausaineeksi.
Play (radiokanava)

Play Radio oli suomalainen radiokanava, jonka omisti Bauer Media Groupin tytäryhtiö Bauer Media Oy. Play soittaa 9-15-vuotiaille suunnattua uusinta hittimusiikkia. 
Play aloitti lähetykset 19. toukokuuta 2014. 
Toimilupa haettiin alun perin lastenradiolle. 
Kanavan saaman toimiluvan mukaan ohjelmiston tulee koostua lasten ja perheiden puheenaiheista sekä koko perhettä kiinnostavasta ohjelmasta ja tähän liittyvästä musiikkisisällöstä.
Syyskuussa 2017 Viestintäviraston tekemän päätöksen myötä Play Radio tulee siirtymään Tampereella taajuudelta 88,7 MHz taajuudelle 95,7 MHz, kun Play Radio ja Radio City Tampere vaihtavat taajuuksia. Samalla Viestintävirasto on poistanut kanavan kohderyhmää koskevat sisältörajoitukset. Play Radion taajuuksilla aloitti marraskuun 2017 alussa Radio 957.
Kuuluvuusalueet ja taajuudet.
Play Radio aloitti lähetykset 19. toukokuuta 2014 Pirkanmaalla ja on kuunneltavissa verkossa sekä seuraavilla taajuuksilla:
NHL 15

NHL 15 on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin julkaisema jääkiekkoaiheinen urheilupeli. Peli julkaistiin syksyllä 2014. Peli on ensimmäinen NHL-pelisarjan peli, joka julkaistaan kahdeksannen sukupolven konsoleille. Pelissä selostajina toimii NBC:n Mike Emrick ja Eddie Olczyk. Lisäksi kaukalon reunalla puhuu TSN:n Ray Ferraro. Pelin kansikuvaan valittiin Boston Bruinsin Patrice Bergeron, pelin Sveitsissä myytävässä versiossa kannessa on Nino Niederreiter. Demo julkaistiin 26. elokuuta 2014. 
Peli sisältää ensimmäistä kertaa Vaasan Sportin. Pelissä ei ole Jokereita mukana, sillä KHL-sarja ei kuulu peliin.
Uudistuksia.
Ensimmäistä kertaa pelissä on neljä tuomaria jäällä, areenoista on tehty realistisempia ja peli sisältää NBC-kanavan grafiikoita. Suurimmat uudistukset tulevat vain kahdeksannen sukupolven konsoleille, mukaan lukien 60 kuvan kuvataajuus. Pelin yleisöllä on neljä kertaa enemmän animaatioita kuin ennen. Uuden sukupolven konsolit eivät sisällä aiemmista versioista tuttuja EASHL, GM Connected, Live the Life, eikä NHL 94 -pelimuotoja. Myös uuden sukupolven konsoleista on jätetty pois: kauden pelaaminen, Winter Classic ja joukkueiden luominen. Verkkojoukkuepeli (online team play) lisättiin myöhemmin ilmaisena päivityksenä.
Yolo

Yolo tai YOLO on lyhenne, joka tarkoittaa You only live once. (suom. "elät vain kerran"). Kanadalainen räppäri Drake käyttää lyhennettä useasti kappaleessaan "The Motto".
Steven Yeun

Steven Yeun (; s. Yeun Sang-yeop; 21. joulukuuta 1983 Soul, Etelä-Korea) on amerikankorealainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa Glenn Rheen roolista televisiosarjassa "The Walking Dead", jossa hän oli mukana ensimmäisen kauden toisesta jaksosta seitsemännen kauden ensimmäiseen jaksoon asti. Tämän lisäksi Yeun on näytellyt muutamissa independent-elokuvissa ja lyhytelokuvissa. Hän on myös ääninäytellyt useissa animaatiosarjoissa, kuten "The Legend of Korra" jossa hän näytteli Wania, ensimmäistä Avataria. 
Yeun on myös esiintynyt J.Y. Parkin musiikkivideossa "Fire" yhdessä Conan O'Brienin kanssa.
Yeun sai vuoden 2020 elokuvasta "Minari" parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Bo Lönnqvist

Bo Hjalmar Lönnqvist (s. 29. syyskuuta 1941 Espoo) on suomenruotsalainen kansatieteilijä, joka hoiti etnologian professuuria Jyväskylän yliopistossa vuosina 1995–2004.
Bo Lönnqvist tuli ylioppilaaksi Kulosaaren ruotsinkielisestä yhteiskoulusta vuonna 1960 ja suoritti Helsingin yliopistossa tohtorintutkinnon vuonna 1973. Väitöskirja "Dräkt och mode i ett landsbygdssamhälle 1870–1920" käsitteli kansanpukuja. Lönnqvist on tehnyt pitkän akateemisen uran Helsingin yliopiston dosenttina ja Suomen Akatemian tutkijana sekä vierailevana professorina Oslossa ja Münsterissä sekä vakinaisena professorina Jyväskylässä. Lönnqvist on hoitanut lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Valtakunnallisen kansallispukuraadin puheenjohtajana (1978–1985). Hänelle on myönnetty muun muassa Vuoden tiedekirja -palkinto vuonna 1993 ja Tollanderin palkinto vuonna 2014.
Arboretum Norr

Arboretum Norr on arboretum Baggbölessä, Uumajanjoella, noin kymmenen kilometriä länteen Uumajan keskustasta. Paikka sijaitsee Uumajanjoen pohjoisrannalla. Se on metsäpuutarha, jonne on istutettu puita ja pensaita kaikkialta maailmasta. Puut ja pensaat on sijoitettu niiden alkuperän mukaan. Arboretumissa on kolme kilometriä valmiita polkuja. Vieressä sijaitsee Baggböleforsen-koski.
Historia.
Arboretum sijaitsee pientaajama Baggbölessä, joka tunnetaan sen vesikäyttöisestä sahastaan. Sahan omistajien menetelmät olivat niin alhaisia, että ruotsinkieleen otettiin uusi sana, ”baggböleri”, joka tarkoittaa halventavaa termiä metsäkadosta. Kartano, joka on yhä paikallaan, on suunnitellut Johan Anders Linder ja rakennettu vuonna 1846.
Arboretum.
Arboretum Norr sijaitsee V-vyöhykkeellä ja on kooltaan 20 hehtaaria. Siellä on yli 1 400 kasvia 250 eri lajista. Ensimmäiset istutukset tehtiin vuonna 1981. Se perustettiin vuonna 1975 yhteistyössä Uumajan yliopiston, Ruotsin maatalousyliopiston ja Uumajan kunnan kanssa. Sitä hallinnoi voittoa tavoittelematon säätiö Uumajassa. Yksi arboretumin kolmesta tehtävästä on nähdä, mitkä lajit viihtyvät ja pysyvät hengissä pohjoisilla leveysasteilla, mikä voi puolestaan johtaa useammanlaisiin ilmastomukautteisiin pensaisiin ja puihin Pohjoismaissa. Keskellä puistoa sijaitseva kartano toimi päämajana liiketoiminnalle, joka kaatoi puita osana sahaus-liiketoimintaa 1900-luvulla. Kaksi muuta arboretumin tehtävää ovat puiden ja pensaiden opiskelemisen tukeminen ja toimia vierailukohteena lähellä Baggbölen pientaajamaa.
Arboretum Norr sijaitsee Baggbölen kartanon alapuolella, ja vuonna 1991 rakennetun Notvarpsbron-riippusillan ylittämällä voi mennä Klabböleen Umeå Energicentrumiin, joka sijaitsee toisella puolella Uumajanjokea.
Vuonna 2014 puisto valittiin taideprojekti Förflyttningarin sijaintipaikaksi neljälle taideinstallaatiolle. Projektia johtaa kolme artistia, jotka aikovat yhdistää taiteen luonnon kanssa. Projekti sai rahoitusta Uumajan ollessa Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2014.
Kognitiivinen uskontotiede

Kognitiivinen uskontotiede tutkii uskontoa ihmismielen toiminnan ja rakenteiden pohjalta. Uskonto nähdään yleisenä ilmiönä, jossa on kaikille kulttuureille yhteisiä piirteitä. Se hyödyntää erityisesti kognitiotiedettä ja kognitiivista psykologiaa.
Historia.
Kognitiiviselle uskontotieteelle antoi alkusysäyksen Dan Sperberin vuonna 1975 ilmestynyt teos "Rethinking Symbolism". Hän katsoi, että symboleilla ei ole mitään tiettyjä, määrättyjä merkityksiä. Sen sijaan ihmismielessä on ”symbolinen mekanismi”, jonka avulla muistista etsitään jotain yhteensopivaa vaikeasti ymmärrettävän asian kanssa. Stewart Gurthie toi puolestaan vuonna 1980 esiin ajatuksen, jonka mukaan synnynnäinen arkijärki voi selittää uskontoa ilmiönä. Merkittävä edistysaskel suuntaukselle oli E. Thomas Lawsonin ja Robert N. Robert N. McCauleyn vuonna 1990 julkaisema teos "Rethinking Religion". He esittivät kielitieteilijä Noam Chomskyn teorioihin nojautuen, että rituaaleilla on yleinen rakenne. Sperberiltä vaikutteita saanut Pascal Boyer totesi teoksessaan "Tradition, Truth and Communication" (1990), että tiedonkäsittelyjärjestelmän ominaisuudet selittivät, miten perinteet jatkuvat ja leviävät.
Teoreettinen perusta.
Pascal Boyer'n mukaan ihminen jakaa mielessään yleisimmät asiat viiteen ontologiseen eli olemukselliseen pääkategoriaan:
Esimerkiksi eläimen kategoriaan kuuluu kouriintuntuvimmat käsitteet, kuten kissa. Kunkin kategorian jäsenillä on sille ominaisia piirteitä. Tuntemattomankin eläinlajin kohdalla päättellemme esimerkiksi sen, että se muiden eläinten lailla saa oman lajinsa poikasia, vaikka emme tuntisi sitä täysin. Uskonnolliset käsitteet, kuten ruumiiton henkilö, sen sijaan rikkovat näitä ennakko-odotuksia. Tutkimuksissa on todettu, että ne uskonnolliset käsitteet, jotka poikkeavat vain vähän näistä kategorioista, muistetaan paremmin kuin mielikuvituksellisemmat, huomattavasti rajoja rikkovat käsitteet. Tämä selittää sen, miksi jotkin uskomukset leviävät ja periytyvät helpommin kuin toiset.
Nainen pimeässä

Nainen pimeässä () on Mitchell Leisenin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1944, ja sen pääosassa on Ginger Rogers. Musikaalidraama sai kolme Oscar-ehdokkuutta vuonna 1945.
Juoni.
Vaikka Liza Elliott (Ginger Rogers) on kaunis, varakas ja menestyvä suositun muotilehden päätoimittaja, hän on onneton ja huonotuulinen. Liza on ollut huono-onninen rakkaudessa, vaikka häntä yrittääkin liehitellä kolme miestä: mainontajohtaja Charley Johnson (Ray Milland), vasta eronnut Kendall Nesbitt (Warner Baxter) ja nuorekas ja komea Randy Curtis (Jon Hall). Kun Lizasta tuntuu, että hän on tullut tunne-elämänsä tien päähän, hän alkaa tavata tohtori Brooksia (Barry Sullivan). Liza toivoo tohtorin auttavan häntä selvittämään hänen tunne-elämänsä kriisejä ja löytämään hänelle onnellisuuden.
Tuotanto.
Alkuperäinen "Lady in the Dark" -musikaali sai ensi-iltansa Broadwayn Alvin Theatressa 23. tammikuuta vuonna 1941. Musikaalin 467. ja viimeinen esitys oli 30. toukokuuta vuonna 1942. Tuotantoa jatkettiin Broadway Theatressa keväällä 1943 83:n esityksen verran. "Lady in the Dark" -musikaalin alkuperäisissä rooleissa olivat Gertrude Lawrence, Victor Mature ja Danny Kaye.
Tuotantoyhtiö Paramount Pictures osti elokuvaoikeudet musikaaliin 285 000 dollarin hinnalla; 115 000 dollaria musikaalin tuottaja Sam Harrisille, 85 000 dollaria kirjailija Moss Hartille sekä säveltäjä Kurt Weillille ja sanoittaja Ira Gershwinille molemmille 42 500 dollaria.
"Nainen pimeässä" -elokuvan kuvaukset alkoivat 9. joulukuuta 1942 ja päättyivät 20. maaliskuuta 1943. Elokuva kuvattiin Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevilla Paramountin studioilla 2 581 657 dollarin budjetilla. "Nainen pimeässä" kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä.
Julkaisu.
"Nainen pimeässä" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 9. helmikuuta vuonna 1944 Hollywoodissa. Elokuva sai maanlaajuisen ensi-iltansa seuraavana päivänä 10. helmikuuta, ja New Yorkin teatteriensi-ilta oli 22. helmikuuta. Suomessa "Nainen pimeässä" sai ensi-iltansa 19. heinäkuuta vuonna 1946. Paramount Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
"Lux Radio Theater" radioi 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 29. tammikuuta 1945, jolloin Ginger Rogers ja Ray Milland uusivat elokuvaroolinsa. 16. helmikuuta vuonna 1953 "Lux Radio Theater" radioi "Nainen pimeässä" -elokuvasta toisen sovituksen, jossa esiintyivät Judy Garland ja John Lund.
Pukumiehet

Pukumiehet ("Suits") on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Aaron Korsh. Sarjaa esitetään Yhdysvalloissa USA Networkilla ja Suomessa MTV3-kanavalla. Sen päärooleissa esiintyvät Patrick J. Adams ja Gabriel Macht.
12 jakson mittaisen ensimmäisen kauden esittäminen alkoi 23. kesäkuuta 2011 normaalia pidemmällä erikoisjaksolla.
Juoni.
Sarja sijoittuu New Yorkin kaupunkiin ja kuvitteelliseen Pearson Hardman -asianajotoimistoon. Michael ”Mike” Ross, huippuoppilas, jolla on valokuvamuisti, oli juuri päästä opiskelemaan oikeustiedettä Harvardin yliopistossa, kun hänet erotettiin collegesta vastausten myymisestä matematiikan kokeeseen, jonka hän oli opetellut ulkoa. Tämä pilasi hänen mahdollisuutensa aloittaa oikeustieteen opinnot. Sen sijaan hän joutuu tienaamaan elantonsa polkupyörälähettinä. Miken ystävä Trevor saa houkuteltua tämän mukaan marihuanakauppaan. Kauppa osoittautuu poliisin soluttautumisoperaatioksi, jonka Mike neuvokkaasti havaitsee vain hetkeä ennen kuin se olisi ollut liian myöhäistä. Hän välttää kiinnijäämisen juuri ja juuri päätyen työhaastatteluun Harvey Specterin kanssa. Harvey on asianajaja Pearson Hardmanilla ja omien sanojensa mukaan ”New Yorkin paras ratkaisija”. Harveyn, josta on äskettäin tehty vanhempi osakas, olisi nyt yhtiön käytäntöjen mukaan palkattava Harvardissa opiskellut juristi avustajaksi. Käyttäen eideettistä muistiaan ja juridista osaamistaan Mike osoittaa Harveylle olevansa epäilemättä paras ehdokas paikan täyttämiseen ja tulee palkatuksi, vaikka häneltä puuttuukin oikeustieteellinen tutkinto, eikä hän ole opiskellut Harvardissa. Sarja keskittyy Miken ja Harveyn käsittelemiin oikeustapauksiin heidän ylläpitäessään salaisuutta Miken taustasta.
Tuotanto.
USA Networkin ensimmäisissä julkaisuissa sarjan nimenä oli "A Legal Mind". Toukokuussa 2010 USA Network tilasi 90 minuutin pituisen pilottijakson sarjalle. 2011 tammikuussa USA Network vahvisti tilanneensa ensimmäisen tuotantokauden.
Sarjaa tilattiin toinen kausi 11. elokuuta 2011, toinen kausi oli 16 jaksoa pitkä, kuten myös kolmas kausi, joka tilattiin 12. lokakuuta 2012. USA Network tilasi sarjasta neljännen kauden 24. lokakuuta 2013. Neljäs kausi on myös 16 jaksoa pitkä ja alkoi pyöriä Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 2014. "Pukumiehistä" tilattiin 16 jaksoinen viides kausi 11. elokuuta 2014.
Sarjan pilottijakso kuvattiin New Yorkissa ja kaikki muut jaksot Torontossa.
Maaliskuussa 2018 ilmoitettiin Gina Torresin esittämän Jessica Pearsonin saavan oman spin-off-sarjan. Tammikuussa 2019 sarjan nimeksi vahvistettiin "Pearson".
Molly Smitten-Downes

Molly Smitten-Downes (s. 2. huhtikuuta 1987 Anstey), taiteilijanimeltään Molly, on englantilainen poplaulaja. Hän edusti Britanniaa Eurovision laulukilpailussa 2014 Kööpenhaminassa kappaleellaan ”Children of the Universe”. Hän sijoittui 17:nneksi 26 osanottajasta.
Smitten-Downes sai vuonna 2012 Best Urban/Pop Act -palkinnon Live and Unsigned -tapahtumassa. Vuonna 2013 hän voitti parhaan kappaleen palkinnon Best of British Unsigned Music Awards -tapahtumassa.
Outi Martikainen

Outi Katariina Martikainen (s. 9. huhtikuuta 1962 Jyväskylä) on suomalainen tekstiilitaiteilija. 
Martikaisen teosten tunnusomaisia piirteitä ovat käsintehtyjen tekstiilitekniikoiden skaalaaminen suureen kokoon ja kierrätysmateriaalien käyttö. Martikaista kiinnostaa teoksen koon muutoksen vaikutus tunnelmaan sekä valitun materiaaliin ja valon vaikutus teokseen. Martikainen kuvaa pieniä diskreettejä aiheita suuressa mittakaavassa. Hän käyttää arkipäiväisiä, edullisia tai kierrätettyjä materiaaleja. Hän on käyttänyt teostensa materiaalina muun muassa pussinsulkimia, pesulanmerkkilappuja tai polypropeeninarua.
Martikainen hallitsee monia erilaisia tekstiilitekniikoita ja kykenee itse toteuttamaan teoksensa niin halutessaan. Hänen teoksissaan näkyy vahva tekninen osaaminen ja tekstiilitekniikoiden hallinta. Kokeilemalla uusia materiaaleja ja yhdistelemällä niitä mielikuvituksellisesti erilaisiin perinteisiin tekstiilitekniikoihin hän luo uudenlaisia tunnelmia ja vastakohtaisuuksia.
Martikainen on pitänyt yksityisnäyttelyjä Suomessa ja hän on osallistunut suomalaisten taiteilijoiden ja muotoilijoiden yhteisnäyttelyihin ulkomailla. Hänet on kutsuttu kansainvälisiin näyttelyihin esittelemään tuotantoaan. Hän edusti Suomea Lost in Lace -näyttelyssä Englannin Birminghamissä.
Tatjana Samoilova

Tatjana Jevgenjevna Samoilova (4. toukokuuta 1934 Leningrad, Neuvostoliitto – 4. toukokuuta 2014) oli neuvostoliittolainen näyttelijä, jonka merkittävimpiä rooleja oli pääosa elokuvassa "Kurjet lentävät" (1957). Toinen merkittävä päärooli oli "Anna Kareninassa" (1968). 
"Kurjet lentävät" sai Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1958 Kultaisen palmun ja Samoilova itse erikoispalkinnon. Vuonna 1993 hän sai Venäjän kansantaiteilijan arvon.
Jussi-palkintojen jaossa vuonna 1958 Samoilovalle myönnettiin elokuvasta "Kurjet lentävät" kunniapalkinto.
Myös Samoilovan isä Jevgeni Samoilov oli tunnettu näyttelijä.
Bautzenin taistelu

Bautzenin taistelu on Bautzenissa ja sen lähialueilla 21. – 30. huhtikuuta 1945 käyty panssaritaistelu, jota pidetään viimeisenä merkittävänä Saksan edes osittain voittamana panssaritaisteluna toisessa maailmansodassa. Taistelun lopputuloksesta on kuitenkin ristiriitaisia tietoja, yleisesti sen todetaan kuitenkin päättyneen Neuvostoliiton ja Puolan voittoon.
Elias Hellberg

Elias Ferdinand Hellberg (18. huhtikuuta 1899 – 26. helmikuuta 1956) oli suomalainen insinööri, joka omisti vuosina 1927–1949 Helsingin Lauttasaaressa toimineen Oy Radio E. Hellberg Ab:n radiotehtaan.
Vihdin Otalammelta kotoisin ollut Hellberg menestyi erityisesti armeijan käyttöön tarkoitettujen radiolaitteiden valmistajana, mutta hänen tehtaansa valmisti myös tavallisia radiovastaanottimia sekä levy-soittimia. Tehtaan valmistamia radiomerkkejä oli muun muassa "Corona".
Elias Hellbergin puoliso oli vuoden 1934 Miss Suomi -kilpailun voittaja Anna-Lisa Fahler.
Pins

Pins on Suomessa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä toimiva useita yrityksiä ja liikeketjuja kattava kanta-asiakasohjelma. Ohjelmaa hoitaa "Coalition Rewards", joka on latvialaisen Air Baltic -lentoyhtiön tytäryhtiö. Vuonna 2017 ohjelmaan kuuluu 300 kumppania ja 400 verkkokauppaa.
Historiaa.
Pins-ohjelma lanseerattiin toukokuussa 2014 jakamalla Pins-kortteja miljoonalle YkkösBonus-jäsenelle. Valtaosa heistä otti kortin käyttöön. Keväällä 2014 Pins-ohjelmassa oli Suomessa 1,2 miljoonaa jäsentä. Ohjelmaan kuului alussa yli 300 liikekumppania.
Pins-ohjelman myötä Suomen Lähikauppa Oy luopui noin miljoona taloutta käsittäneestä "YkkösBonus"-etuohjelmastaan, joka oli perustettu vuonna 1994.
Ohjelma.
Pins-ohjelmassa pisteitä kerätään liike- tai ketjukohtaisten sääntöjen mukaisesti. Pisteiden käyttöarvo vaihtelee sen mukaan, mitä palkintoja asiakas lunastaa.
Pins-ohjelmaan kuului sen alkuvaiheessa noin 30 000 ostopaikkaa. Ohjelmaan liittyneet asiakkaat voivat kerätä ostoksistaan "pinsseiksi" kutsuttuja pisteitä ympäri maailmaa esimerkiksi lennoista, matkoista, hotellimajoituksista, autonvuokrauksesta, ravintoloista, kauneushoitoloista ja kylpylähoidoista, terveydenhuollosta, televiestinnästä ja rahoituksesta. Pisteitä voi kerätä myös kotimaisista ja ulkomaisista verkkokaupoista. Ohjelmaan liittyneitä yrityksiä olivat tuolloin mm. Suomen Lähikauppa, Restel, Verkkokauppa.com, AD, Matkahuolto, Pohjantähti ja useita autovuokraamoita.
Suomen Lähikaupan Siwa- ja Valintatalo-ketjut kuuluivat myös Pins-ohjelmaan. Keskon ostettua Siwat ja Valintatalot Pins menetti verkostonsa ruokakaupat Suomessa sitä mukaa, kun kaupat muutettiin K-Marketeiksi tai lopetettiin. Näissä ketjuissa ostoksista kertyi 0,5–4 pistettä/euro kuukausiostosten määrästä riippuen. 1 000 pisteen käyttöarvo Siwa- ja Valintatalo-ketjuissa oli 6 €. Tuhat pistettä sai 250–2 000 euron ostoksilla, joten asiakkaan saaman edun arvo oli 0,3–2,4 % ostossummasta.
Kortit.
Yksilöimättömien korttien lisäksi Pinsissä on myös yksilöllisiä kortteja sekä yhteisbrändättyjä kortteja, kuten esimerkiksi Hotel Bonus Club, HotSport  ja AirBaltic. Pins-ominaisuuden voi liittää myös Visa-järjestelmässä toimivaan airBaltic-maksukorttiin tai Mastercard-korttiin.
Tradekan jäsenyys.
Osuuskunta Tradekan jäsenet pystyivät käyttämään Pins-korttia lisäksi jäsenkorttina Tradekan jäsenetujen saamiseksi. Tradekan ja Pins-ohjelman yhteistyö päättyi vuoden 2019 alussa. 
Jäsenet, jotka olivat liittyneet sekä Tradekaan että Pins-ohjelmaan, saivat aiemmin Pins-ohjelmassa 20–80 pisteen lisäedun kuussa.
Pins liiketoiminnan näkökulmasta.
Pins-ohjelma keskittyy pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Ohjelmasta aiheutuu kustannuksia siihen liittyneelle kumppaniyritykselle. Kustannuksia muodostuu vain silloin, kun kauppa käy.
Vaikka ohjelmaan on liittynyt lukuisia verkkokauppoja, pääosa kortin käytöstä on alkuvaiheessa tapahtunut kivijalkamyymälöissä. Aktiivisimmin pisteitä on kerätty ruokakaupoista, hotelleista, ravintoloista sekä koruja, silmälaseja ja kodin elektroniikkaa myyvistä liikkeistä.
Pins-ohjelman lanseeraus mainittiin vuoden 2014 suurimmaksi mainoskampanjaksi.
Luettelo televisiosarjan Pukumiehet jaksoista

"Pukumiehet" () on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Aaron Korsh. Sarjaa esittää Yhdysvalloissa USA Network ja Suomessa MTV3. Sarjan päärooleissa esiintyvät Patrick J. Adams ja Gabriel Macht.
Yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;