tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Terrence McNally

Terrence McNally (3. marraskuuta 1938 St. Petersburg, Florida – 24. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, joka sai monien muiden palkintojen lisäksi Tony-palkinnon näytelmästään "Love! Valour! Compassion!" sekä musikaaleista "Kiss of the Spider Woman" ja "Ragtime". Hänen uransa kattoi yli viisi vuosikymmentä ja hänen näytelmiään on esitetty eri puolilla maailmaa. Hän oli avoimesti homoseksuaali ja käsitelli seksuaalisuutta monissa teoksissaan.
McNally syntyi Floridassa, varttui Texasin Corpus Christissä ja lähti opiskelemaan englantia New Yorkiin Columbian yliopistoon. Hän pääsi The Actors Studion näyttämöpäälliköksi ja seurusteli nuorena muun muassa Edward Albeen ja Robert Drivasin kanssa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä, homomiesparista kertova "And Things That Go Bump in the Night" (1964) sai kielteisiä arvosteluja ja vain 16 esitystä, ja musikaali "Here's Where I Belong" (1968) esitettiin vain kerran. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuoden 1987 "Frankie and Johnny in the Clair de Lune", jonka pohjalta Garry Marshall ohjasi elokuvan "Frankie &amp; Johnny", pääosissa Al Pacino ja Michelle Pfeiffer.
Suomeksi hänen näytelmistään on toteutettu ainakin "Maria Callasin mestariluokka", "Frankie ja Johnny kuunvalossa" sekä musikaali "Housut pois". Vuonna 2013 Helsingin Gayteatteri toi näyttämölle McNallyn kohutun näytelmän "Corpus Christi" Timo Rissasen suomentamana ja ohjaamana.
McNally avioitui vuonna 2003 lakimies Thomas Kirdahyn kanssa.
McNally kuoli koronaviruksen aiheuttamiin oireisiin.
Fathammer

Fathammer oli suomalainen vuonna 2000 perustettu pelitalo. Se tunnettiin etenkin X-Forge-mobiilipelimoottoristaan. Yhtiö myytiin brittiläiselle Telcogamesille vuonna 2006. 
Fathammerin merkittäväin kehitelmä oli X-Forge-niminen lisensoitava 3D-pelimoottori kämmenmikroille, matkapuhelimille sekä Tapwave Zodiac- ja Gizmondo-käsikonsoleille. Yritys kehitti mobiilialustoille myös omia pelejä, muun muassa yhteistyössä Disneyn ("Narnia") ja Eidoksen ("Tomb Raider") kanssa. 
Fathammerin suurimmat omistajat olivat sijoitusyhtiöt 3i ja Nexit Ventures. Myös Suomen itsenäisyyden rahasto Sitra sijoitti yhtiöön yli miljoona euroa. Yhtiöllä oli konttorit Helsingissä sekä Soulissa, Koreassa.
Historia.
Samuli Syvähuoko uskoi yritystä perustaessaan, että WAP- ja java-pelien aika olisi ollut pian ohi. 3D-pelimoottori X-Forgen ensimmäinen versio oli suunnattu Symbian-käyttöjärjestelmälle. Ensimmäisiä sitä hyödyntäneitä pelejä olivat Sony Ericssonin P800-puhelimeen kehitetyt "Stunt Run" ja "Men in Black II: Alien Pursuit". 
Varhaiset älypuhelimet eivät kuitenkaan saavuttaneet suurta suosiota. Fathammerin X-Forge-moottorilla tehdyt noin sata peliä, joista 30 oli yrityksen itsensä tekemiä, eivät käyneet hyvin kaupaksi. Yrityksen hallitus päättikin kokeilla java-pelin kehittämistä. 50 Centin lisenssillä tuotettu "Get Rich or Die Tryin'" laitettiin operaattoreiden kautta levitykseen, ja se myi kahdessa kuukaudessa kymmenen kertaa enemmän kuin kaikki aiemmat Fathammerin pelit yhteensä. Hallitus halusi lisää java-pelejä, mutta kehittäjät halusivat kehittää 3D-pelejä. 
Fathammer Game Studio myytiin 2006 Symbian-pelejä tehneelle Telcogamesille. X-Forge-pelimoottori myytiin japanilaiselle Acrodealle, joka samalla perusti toimipisteen Suomeen. Sijoitusyhtiöt 3i ja Nexit Ventures sekä Sitra olivat ehtineet sijoittaa yritykseen yhteensä yli 6 miljoonaa euroa ennen kauppaa. 
Pelit.
Seuraavat pelit ovat Fathammerin kehittämiä:
Vasara Games.
"Vasara Games" oli Fathammerin pelistudiopuoli.
Jäätyvä helvetti

Jäätyvä helvetti on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, joka julkaistiin syyskuussa vuonna 2015. Kirjan juoni on jatkoa Remeksen vuoden 2014 kirjalle "Horna". Teos oli vuoden 2015 myydyin kotimainen kaunokirja (54 900 kpl).
Kirjasta on valmisteilla Aku Louhimiehen ohjaama elokuva.
Juoni.
Venäläinen tiedustelukone törmää Virossa Finnairin matkustajakoneeseen. Tilanne on sekava, ja Naton saksalainen hävittäjä ampuu tiedustelukoneen alas Viron ilmatilassa. Finnairin koneen pakkolaskussa jäälle Tallinnan lähelle 16 suomalaista kuolee. Venäjä kiistää osallisuuden onnettomuuteen ja syyttää länttä sodanlietsonnasta. Viron venäläisvähemmistöön on jo jonkin aikaa kohdistunut outoja tuhopolttoja, ja tilanne maassa on kiristänyt äärimmilleen. "Jäätyvä helvetti" jatkaa vuonna 2014 ilmestyneen "Hornan" tarinaa.
Shrine of New Generation Slaves

Shrine of New Generation Slaves on Riversiden viides studioalbumi, joka julkaistiin 18. tammikuuta 2013. Musiikin on säveltänyt Riverside ja sanoittanut Mariusz Duda.
Luettelo tunnetuista lahtelaisista

Tämä on luettelo Lahdessa syntyneistä tai asuneista tunnetuista henkilöistä ja yhtyeistä. 
Poliitikkoja.
Nykyiset kansanedustajat.
Lahti ympäristöineen kuuluu Päijät-Hämeenä Hämeen vaalipiiriin, entiseen Hämeen läänin eteläiseen vaalipiiriin.
Evita (musikaali)

Evita on Andrew Lloyd Webberin säveltämä ja Tim Ricen kirjoittama musikaali, joka kantaesitettiin Lontoossa 1978 ja New Yorkin Broadwayllä vuotta myöhemmin. Webber ja Rice julkaisivat musikaalin alun perin konseptialbumina vuonna 1976, minkä olivat huomanneet hyväksi tavaksi vuoden 1972 rockoopperansa "Jesus Christ Superstar" lanseerauksessa.
"Evita"-musikaali kertoo Argentiinan entisen presidentin Juan Perónin puolisosta Eva Perónista. Sen tunnetuimmaksi lauluksi on muodostunut ”Don’t Cry for Me Argentina”, joka nousi konseptialbumilta irrotettuna Julie Covingtonin esityksenä Britannian singlelistan ykköseksi jo 1977, vuotta ennen musikaalin kantaesitystä. Musikaali sai Lontoossa Olivier-palkinnon sekä Broadwayllä kolme Tony-palkinto ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnon näytäntökauden 1979–1980 parhaana musikaalina.
Vuonna 1996 sai ensi-iltansa musikaalin pohjalta tehty samanniminen elokuva, jonka nimiosaa esitti Madonna.
Suomessa "Evitaa" on esitetty ainakin Kemin kaupunginteatterissa 1986, Tampereen Teatterissa 1994, Helsingin kaupunginteatterissa 2006, Åbo Svenska Teaterissa 2008, Tampereen Työväen Teatterissa 2014 ja Seinäjoen kaupunginteatterissa 2020., Jyväskylän kaupunginteatterissa 2023
Suvi Parrilla

Suvi Parrilla (s. 1974 Helsinki) on suomalainen mediataiteilija, VJ ja videovisualisti. Hän on valmistunut kuvataiteiden maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja aikaisemmin opiskellut Turun taideakatemiassa.
Parrilla on tehnyt ja tuottanut performanssitaidetta aktiivisesti vuosina 2007-2012. Hän on Presentaatio performanssi- ja esitystaiteen tiedotuskeskus ry:n perustajajäsen ja toiminut lisäksi Muu ry:n hallituksessa sekä jäsenvalintalautakunnassa. Presentaatio on vaikuttanut suomalaisen performanssi- ja esitystaiteen asemaan monipuolisesti, muun muassa julkaisemalla adressin oman toimikunnan saamiseksi Taiteen keskustoimikuntaan. 
Parrilla on toiminut mm. Suomen valotaiteen seura FLASH hallituksen jäsenenä ja keskittynyt vuodesta 2012 enenevissä määrin mediataiteeseen. 
Parrilla tunnetaan elektronisen musiikin visualisoijana nimellä VJ Suvi Suvereeni tai VJ SSuvereeni. Vuonna 2012 hän teki kiinteästi yhteistyötä Ishmail Sandstroemin ja Ismo Alangon projektissa Ishmail ja Ismo Iltamat. Vuonna 2014 hän oli mukana video-ohjaajana Turun filharmonisen orkesterin Kullervo-oopperassa. Hän on tehnyt yhteistyötä myös lasten- ja nuorten kulttuurin parissa Valon Voimat -festivaaleilla, Lahden Nuorisoteatterin sekä nukketeatteri Maria Baricín digitaalisen lavastuksen parissa.
VJ kulttuuria ja audiovisuaalista taidetta Parrilla on edistänyt Aavistus Festivalin työryhmässä yhdessä Folded Visualsin , Random Doctorsin ja Anni Laserin kanssa.
2020 hän aloitti VJ-lähtöisen stream-ohjelmaa Aavistus On Air nettiradio SAYFM:llä yhdessä Anni Laserin kanssa. Ohjelma koostaa arkistoa suomalaisesta VJ-kulttuurista.
Lisäksi Parrilla on toiminut juontajana Basso Radion ”Sunnuntai Siskot” -ohjelmassa vuonna 2013.
Messalina (vuoden 1923 elokuva)

Messalina on vuonna 1923 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Enrico Guazzonin ohjaaman historiallisen elokuvan pääosaa Messalinaa esittää Rina De Liguoro. Elokuva oli suuri kaupallinen menestys, mutta samalla yksi italialaisen mykkäelokuvan viimeisistä historiallisista spektaakkeleista. Myöhemmin siitä laadittiin myös ääniversio.
Juoni.
Caligulan murhan jälkeen pretoriaanit julistavat Claudiuksen keisariksi. Pretoriaanikaartin komentaja Marcus rakastaa Claudiuksen vaimoa Messalinaa, joka tapaa öisellä seikkailuretkellään senaattori Apolloniuksen orjan Enniuksen. Isisin papitar Mirit uhkaa Enniuksen rakastettua Egleä, mutta voimamies Tigranes pelastaa hänet. Claudiuksen syrjäyttämistä tavoittelut Marcus joutuu Caius Siliuksen uhriksi. Mirit myrkyttää kilpa-ajajana toimivan Enniuksen hevoset, mutta Messalina pelastaa hänet kuolemalta ja leijonat syövät Miritin. Caiuksen kanssa miestään vastaan juonitteleva Messalina paljastuu ja tekee itsemurhan.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Enrico Guazzonin ohjaama "Messalina" on italialaisen mykkäelokuvan viimeisiä suuria historiaspektaakkeleita. 1910-luvun menestyselokuvia jäljittelevä suurtuotanto oli jo omana aikanaan aiheeltaan ja tyyliltään vanhentunut. Se on myös rakenteeltaan sekava, liian pitkä ja näyttelijäsuorituksiltaan melodramaattinen. Elokuvan kilpa-ajot on lainattu amerikkalaisesta "Ben-Hurista" (1907), Isisin papitar "Pompeijin viimeisistä päivistä" (1908, kahdesti 1913 ja uudelleen 1926), gladiaattoritaistelut ja viatonta tyttöä puolustava voimamies "Quo Vadisista" (1913) ja itämainen viettelijätär "Marcantonio e Cleopatrasta" (1913). Mukana on myös "Fabiolan" (1918) kaltaisiin historiallisiin draamoihin liittyviä kristillisiä aineksia.
"Messalinan" sekä samoihin aikoihin kuvattujen "Fabiolan", "Quo Vadisin" (uusi versio 1925) ja "Pompeijin viimeisten päivien" uusia teemoja ovat erotiikka ja sadismi, jotka kiteytyvät elokuvan pääosaa esittävään kreivitär Rina De Liguoroon. Loistelias mutta jäykkä De Liguoro oli italialaisen mykkäelokuvan viimeisiä suuria diivoja. "Messalina" erottuu edeltäjistään myös entistä suurempien lavasteidensa ja joukkokohtaustensa ansiosta. Aikaisemmasta poiketen siinä hyödynnetään enemmän lähikuvia ja dramaattista valaistusta.
Puutteistaan huolimatta "Messalina" oli suuri kaupallinen menestys varsinkin Euroopassa, Yhdysvalloissa ja jopa Neuvostoliitossa. Sen kalliit tuotantokustannukset nopeuttivat kuitenkin entisestään Italian elokuvateollisuuden konkurssia. Guazzonin lavastamat Circus Maximuksen kilpa-ajot kopioitiin sittemmin amerikkalaisten uusiin "Ben-Hur" -elokuviin (1925 ja 1959). Vuonna 1935 elokuvasta laadittiin roimasti lyhennetty ääniversio.
Nya Östis

Nya Östis on vuonna 2015 perustettu ruotsinkielinen paikallislehti joka ilmestyy Loviisassa. Sen synnyn taustalla on Borgåbladetin ja Östra Nylandin yhdistyminen Östnylandiksi, jossa ei loviisalaisten mielestä ole riittävästi paikallista aineistoa.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 28.4.2015. Sen päätoimittaja Kim Wahlroos kuuluu lehden perustajiin. Wahlroos on Östra Nylandin entinen päätoimittaja.
Näytenumeron painos on 8 900, ja se jaetaan kaikkiin talouksiin Loviisassa ja Lapinjärvellä.
Päätoimittajana Nya Östiksessä aloitti 1.8.2019 loviisalainen omakustannekirjailija ja toimittaja Carita Liljendahl.
Liisa Pöntinen

Liisa Sofia Pöntinen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä. Pöntinen on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2011 Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta (Näty). Vuonna 2013 Pöntinen palkittiin parhaan naisnäyttelijän palkinnolla Venäjällä kansainvälisellä Dostojevski-teatterifestivaalilla roolityöstään Kristian Smedsin käsikirjoittamassa monologinäytelmässä Sad Songs from the Heart of Europe. Pöntinen on näytellyt lukuisilla eurooppalaisilla teatterifestivaaleilla.
Lähteet.
Viitteet.
__HAKUKONEKIELTO__
Cope-toisiintuminen

Cope-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa 1,5-dieenit toisiintuvat lämmön vaikutuksesta isomeerisiksi 1,5-dieeneiksi. Mikäli dieeni on symmetrinen, tuote on täysin sama lähtöaineen kanssa. Reaktion havaitsi ensimmäisen kerran Arthur C. Cope, joka raportoi sen vuonna 1940, ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.
Mekanismi.
Cope-toisiintuminen on perisyklinen reaktio, tarkemmin sigmatrooppinen reaktio ja muistuttaa Claisen-toisiintumista. Reaktiossa elektronien voidaan katsoa liikkuvan rengasmaisessa muodostelmassa ja reaktion siirtymätila muistuttaa sykloheksaanin rakennetta. Siirtymätilan konformaatio voi olla joko tuoli- tai venekonformaatio, mutta tuolikonformaatio on energiatilaltaan alhaisempi. Sykloheksaanimainen siirtymätila selittää reaktion selektiivisyyden. Mikäli dieenin substituentit ovat siirtymätilassa molemmat ekvatoriaalisessa asemassa, muodostuu E,E-dieeni tuotteena, ja jos toinen substituenteista on aksiaalinen ja toinen ekvatoriaalinen, muodostuu E,Z-dieeni. Cope-reaktio vaatii tapahtuakseen yleensä noin 150–250 °C:n lämpötilan, joskin lämpötilaa voidaan laskea käyttämällä siirtymämetallikatalyyttejä, kuten palladium- tai rodiumyhdisteitä. Poikkeuksen tästä muodostavat eräät fluksionaaliset yhdisteet kuten bullvaleeni, joilla Cope-toisiintuminen on erittäin nopea jo huoneenlämpötilassa. Cope-toisiintuminen on reversiibeli reaktio.
Eräissä tapauksissa Cope-toisiintuminen voi tapahtua myös vaiheittaisena prosessina, jolloin mekanismissa välivaiheena on diradikaali.
Mikäli toisiintuvassa dieenissä on allyylisessä asemassa hydroksyyliryhmä, tautomerisoituu muodostuva enoli aldehydiksi tai ketoniksi. Tätä reaktiota kutsutaan oksi-Cope-toisiintumiseksi. Reaktio tapahtuu alhaisemmassa lämpötilassa tavanomaiseen Cope-toisiintumiseen nähden johtuen stabiilin karbonyyliryhmän muodostumisesta. Reaktiota katalysoi myös vahvojen emästen läsnäolo.
Grimmin sanat

Grimmin sanat ("Grimms Wörter. Eine Liebeserklärung") on Günter Grassin omaelämäkerrallinen teos, joka ilmestyi 2010. Sen suomensi Oili Suominen, ja suomennoksen julkaisi Teos syksyllä 2015.
"Grimmin sanat" on vuonna 2015 kuolleen Grassin viimeinen teos, ja hän pohtii siinä myös omaa kuolemaansa. Teos on kolmas osa omaelämäkerrallisesta trilogiasta, jonka aiemmat osat ovat "Sipulia kuoriessa" ja "Taikalaatikko".
Teos kertoo myös Grimmin veljesten elämästä ja heidän käynnistämästään sanakirjahankkeesta. Se on rakenteeltaan sanakirjanomainen, aakkosjärjestyksessä etenevä yhdeksänlukuinen teos, jonka kääntämistä perinteisin menetelmin on pidetty mahdottomana, mutta Grass kannusti kääntäjiä yrittämään: ”Keksikää.”
Situs inversus

Situs inversus (elinten peilikuvasijainti) on tila, jossa ihmisen sisäelinten sijainti on kuin peilikuva niiden normaalista sijainnista. Situs inversus ei yleensä ole sairaus, eikä siitä tällöin useimmiten ole juuri haittaa, mutta sen harvinaisempaan muotoon liittyy keuhkoputkien tai muiden elinten sairauksia, jotka ilmenevät jo nuorena. Noin viidenneksessä tapauksista se liittyy Kartagenerin oireyhtymään sekä osassa asplenia- tai polysplenia-oireyhtymään. Situs inversus on noin yhdellä 8 000 henkilöstä. Se saattaa ilmentyä esimerkiksi umpilisäkkeen tulehtumisen yhteydessä sitä kautta, että kipu on vatsan alaosan vasemmalla eikä oikealla puolella.
Josh Mulvany

Joshua Paul Mulvany (s. 26. joulukuuta 1988 Oxford) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti aiemmin Suomen Veikkausliigassa FC KTP:tä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelaa keskellä tai oikeassa laidassa.
Mulvany pelasi kaudella 2012 Kakkosta EIF:ssä. Ennen Suomeen saapumistaan hän oli opiskellut Yhdysvalloissa ja pelannut paikallista yliopistosarjaa Louisburg Collegessa sekä Kentuckyn yliopistossa. Suomen sarjakauden päätyttyä Mulvany siirtyi Englannin konferenssissa pelanneeseen Oxford Cityyn talvikaudeksi. Kevääksi 2013 hän palasi Suomeen siirtyen Ykkösessä pelanneeseen FC KooTeePeehen. Mulvany jatkoi KTP:ksi nimensä muuttaneessa joukkueessa myös kaudella 2014, jolla joukkue sijoittui sarjassa toiseksi. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Veikkausliigaan nousseessa KTP:ssa 12. huhtikuuta 2015 FC Lahtea vastaan pelatussa vierasottelussa.
Third World Posse

Third World Posse on EP Sepulturalta Third World Posse julkaistiin Australiassa. EP sisältää studioversion "Dead Embryonic Cells", Cover-Version Dead Kennedys Drug Me:sta ja 3 kappaletta Under Siege- Kotivideosta.
Third World Posse nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 1992. Sepultura oli pari viikkoa lomalla kiertueesta, milloin Third World Posse nauhoitettiin.
Starlight Express

Starlight Express on Andrew Lloyd Webberin Richard Stilgoen tekstiin säveltämä juna-aiheinen musikaali, jossa näyttelijät liikkuvat rullaluistimin. Se kantaesitettiin Apollo Victoria -teatterissa Lontoossa 27. maaliskuuta 1984, ohjaajana Trevor Nunn. Kriitikoiden penseydestä huolimatta musikaali oli ohjelmistossa vuoteen 2002 ja sai yhteensä 7 406 esitystä. Tämä tekee siitä viidenneksi pisimpään ohjelmistossa pysyneen lontoolaismusikaalin. Myös Broadwayllä "Starlight Expressiä" esitettiin vuoden 1985 kantaesityksen jälkeen vuosia useilla näyttämöillä.
Musikaalia on luonnehdittu lapsuudenunelmaksi pienoisjunien maailmasta. Rullaluistimilla etenevät näyttelijät esittävät junan vetureita ja vaunuja. Hahmoina ovat muun muassa vanha höyryveturi Rusty, joka yrittää pärjätä kilpailussa dieselveturi Greaseballia ja tietokoneohjattua Electra-sähköveturia vastaan. Lontoon Victoria-teatteriin rakennettiin katsomoa kiertäviä rullaluistinramppeja näyttelijöiden ”junaradoiksi”. Koreografian musikaaliin kehitti Arlene Phillips.
Musikaalin tunnetuimmat laulut ovat ”I am the Starlight” ja ”The Light at the End of the Tunnel”. Alkuperäisversiota on myöhemmin uusilla lauluilla ja muilla muutoksilla, joita ovat tehneet David Yazbek, Don Black sekä Alistair Lloyd Webber ja Nick Coler. Suurin uudistus Lontoossa tehtiin 1992, kun musikaali tuotiin uudestaan ohjelmistoon nimellä "The New Starlight Express".
IK Pantern

IK Pantern on ruotsalainen jääkiekkoseura Malmön kaupungista. Joukkue pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimalla sarjatasolla HockeyEttanissa. Joukkue on perustettu vuonna 1959 ja sen on suuremman osan kausistaan pelannut maan kolmanneksi korkeimmalla sarjaportalla.
Karttulan lukio

Karttulan lukio oli Kuopiossa Karttulan kirkonkylän taajamassa toiminut lukio, joka perustettiin syksyllä 1964 Karttulan yhteiskoulun yhteyteen. Ensimmäiset 14 ylioppilasta kirjoittivat lukiosta keväällä 1967. 
Lukio lopetti toimintansa 31.7.2015. Lukion viimeisenä rehtorina toimii Riitta Cederberg.
Historia.
Karttulan lukion historia alkoi Karttulan yhteiskoulun oikeuksien laajentamisesta vuonna 1964. Yhteiskoulu sai valtioneuvostolta luvan laajentua täysiluokkaiseksi yliopistoon johtavaksi yhteiskouluksi huhtikuussa 1964. Samana syksynä ensimmäiset oppilaat aloittivat lukiossa. Uuden yhteiskoulun ensimmäisenä rehtorina toimi Lauri Reinikainen, joka siirtyi peruskoulun rehtoriksi yhteiskoulujärjestelmän lakkautuksen yhteydessä. Erillisen lukion ensimmäiseen rehtorin virkaan tuli Matti Rossi. Lukiolle valmistui oma rakennus vuonna 1969. 
Karttulan kunta liittyi Kuopion kaupunkiin vuodenvaihteessa 2010–2011. Karttulan lukiosta tehtiin lakkautuspäätös kaupunginvaltuustossa toukokuussa 2012, jonka seurauksena lukio lopetti toimintansa 31.7.2015.
Heinissuonlammi (Tammela)

Heinissuonlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja järvi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen.
Maantiede.
Soikean muotoisen järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Siihen laskee yhdeksän suo-ojaa, joita pitkin liikavesikin poistuu lammesta. Yksi oja tuo Väärälammin vedet. Lampi sijaitsee keskellä Heinissuota, jonka ojitus purkautuu 1,5 kilometriä pitkän laskuojan välityksellä Kauhaojaan.
Järven rantaviiva on 0,62 kilometriä pitkä ja suorantaa ympäröivät moreenipohjaiset metsämaastot. Lammen rannat ovat rakentamattomia eikä lammelle johda teitä. Lähin tie päättyy 100 metrin etäisyydelle rannasta.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Heutislampi". Lammesta ei laskenut ojaa ja sen lähellä oli torppa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Heinälampi".
Kauhajärvi (Tammela)

Kauhajärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja järvi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 11 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee kaksitoista suo-ojaa, joista yksi tuo Mätäslammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,5 kilometriä pitkä Tammenoja, joka muuttaa nimensä alajuoksulla Kauhaojaksi. Oja laskee lopuksi Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat itärantaa lukuun ottamatta soistuneita. Rannoille on rakennettu kuusi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Liesjärveltä.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kauha järvi". Se lähelle oli rakennettu torppa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Kauhajärvi", joka oli myös itäpuolen torpan nimi.
Mätäslammi

Mätäslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja lampi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen.
Maantiede.
Mätäslampi on 150 metriä pitkä kaksiosainen lampi, joka rantaviivan pituus on 520 metriä ja pinta-ala 0,8 hehtaaria. Siihen laskee neljä metsäojaa ja sen Kauhajärveen laskeva oja on 1,4 kilometriä pitkä. Lampea ympäröi pääasiassa moreenipohjainen metsä. Rantoja ei ole rakennettu eikä sinne johda tietä. Lähin rakennus sijaitsee 100 metrin etäisyydellä tieltä tulevan polun päässä.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Mättä lampi". Lampi oli nykyistä suurempi ja sille oli piirretty saari. Lammesta laski luikerteleva oja "Kahajärveen". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Mettälampi". ja sillä oli vielä tuolloinkin saari.
Väärälammi (Tammela)

Väärälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja lampi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 0,92 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 60 metriä. Siihen laskee suolta neljä ojaa. Järven luusua sijaitsee sen lounaisrannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen laskuoja Heinissuonlammiin.
Järven rantaviiva on 500 metriä pitkä ja sen ranta on suomaata, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia eikä lammelle johda tietä. Lähin tie on yhdystie 13607, joka ohittaa lammen 200 metrin etäisyydeltä.
Historia.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Vara lampi". Lammen lähellä oli tuolloin kaksi torppaa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Wäärälampi".
Starkki

Starkki oli Suomessa toimiva rakennustarvikkeita myyvä ketju. Sillä oli 22 toimipistettä ja noin 1 000 työntekijää. Starkin omisti tanskalainen DT-Group, joka puolestaan kuuluu kansainväliseen Wolseley-konserniin. Vuonna 2012 Starkki oli Suomen 120:nneksi suurin yritys liikevaihdossa mitattuna.
Alkuvuodesta 2014 DT Group ilmoitti ostavansa myös Puukeskuksen. 1.8. Starkki- ja Puukeskus-yhtiöt sulautuvat Puukeskus Holding Oy:hyn. Tässä yhteydessä Puukeskus Holding Oy:n nimeksi muutettiin DT Finland Oy. Starkki ja Puukeskus jatkavat DT Finland Oy:n itsenäisinä toimialoina, joten brändinimet Starkki ja Puukeskus ovat edelleen käytössä. Yrityksen nimeksi tuli Stark.
Historia.
Starkki on perustettu Viipurissa vuonna 1868 Starckjohann &amp; Co -nimellä. 1990-luvun rakennuslaman seurauksena voimakkaasti kasvanut Starckjohann-Telko joutui yrityssaneeraukseen ja käytännössä Suomen Yhdyspankin haltuun. Saneerauksessa Starckjohann-Telkon Starkki-toimiala yhtiöitettiin ja myytiin tanskalaiselle Danske Traelast A/S:lle (DT) vuonna 2000. Vuonna 2003 Danske Traelast puolestaan myytiin sijoitusyhtiö CVC:lle sekä toimivalle johdolle. Brittiläinen Wolseley Ltd osti DT-yhtiön vuonna 2008.
Jani Nyblom

Jani Nyblom (s. 27. tammikuuta 1986 Tampere) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Ilves FS:tä. Pelipaikaltaan 186 senttimetriä pitkä ja 82 kilogrammaa painava Nyblom on pivot. 
Nyblomin kasvattajaseura on HST. Ilves FS:n paidassa Futsal-liigassa hän debytoi jo kaudella 2006-2007. Suomen mestaruuden Nyblom on voittanut viidesti, kausina 2006-2007, 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012 ja 2013-2014. Kauden 2012-2013 Nyblom jätti väliin opiskellessaan Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. 
Nyblom on ollut mukana myös Suomen futsalmaajoukkueessa.
Nathan (jalkapalloilija)

Nathan Allan de Souza (eli Nathan, s. 13. maaliskuuta 1996 Blumenau) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Vitesse Arnhemiä lainalla Englannin valioliigan Chelsea FC:stä. Oikeajalkainen Nathan on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Nathanin kasvattajaseura on Atlético Paranaense. Hän debytoi seuran paidassa Série A:ssa toukokuussa 2014 Corinthiansia vastaan. Hän pelasi kauden 2014 aikana Série A:ssa 11 ottelua onnistumatta maalinteossa. Copa Libertadoresissa otteluita kertyi kaksi. Yhteensä Nathan pelasi Paranaensen paidassa 20 Série A -ottelua tehden yhden maalin.
Heinäkuussa 2015 Nathan siirtyi Englannin valioliigan Chelsea FC:n riveihin. Vielä samassa kuussa hän siirtyi lainalla Chelsean yhteistyöseuraan, Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaan Vitesse Arnhemiin.
Maajoukkueura.
Nathan edusti vuodet 2013–2014 Brasilian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta, jossa hän teki viidessä pelaamassaan ottelussa viisi maalia. Nuo kaikki maalit syntyivät vuoden 2013 MM-kilpailuissa, joissa Nathan valittiin turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Silver Ballilla. Vuodesta 2014 lähtien hän on pelannut alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Siviilipoliisi

Siviilipoliisi on nimitys siviiliksi pukeutuneesta tai ilman näkyviä tunnuksia toimivasta poliisista. Siviilipoliisi hoitaa tehtäviä, joissa on hyötyä tunnuksettoman poliisin läsnäolosta. 
Siviilipoliisit käyttävät tunnuksettomia siviilipoliisiautoja muun muassa eri erikoisvälineistöjen kuljettamiseen sekä tehtäviin, joissa tunnuksellisia autoja ei ole aiheellista käyttää. Tunnuksettomia autoja käytetään myös liikenneturvallisuuden valvomiseen.
Mihail Kukuškin

Mihail Aleksandrovitš Kukuškin (, s. 26. joulukuuta 1987 Volgograd, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen kazakstanilainen ammattilaistennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006. 183 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Kukuškin pelaa oikealla kädellä. Hänen valmentajaan toimii hänen aviovaimonsa Anastasia Kukuškina.
Kukuškinin paras sijoitus kaksinpelin ATP-rankingissa on ollut 39. sija helmikuussa 2019. Australian avoimissa Kukuškin on ollut parhaimmillaan neljännellä kierroksella, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa kolmannella kierroksella sekä Ranskan avoimissa toisella kierroksella. Hän on saavuttanut urallaan yhden ATP-turnausvoiton, lokakuussa 2010 Pietarin avoimista.
Nelinpelissä Kukuškin on ollut ATP-rankingissa parhaimmillaan sijalla 114 vuonna 2012. Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa hän on ollut parhaimmillaan kolmannella kierroksella, Wimbledonissa toisella kierroksella ja Australian avoimissa ensimmäisellä kierroksella.
Kukuškin edusti vuodet 2006–2008 synnyinmaataan Venäjää. Vuodesta 2008 hän on kuitenkin edustanut Kazakstania.
Godspell

Godspell on yhdysvaltalainen musikaali, joka kantaesitettiin Off Broadwaylla 1971. Stephen Schwartzin säveltämä ja John-Michael Tebelakin kirjoittama musikaali perustuu väljästi Matteuksen ja osin myös Luukkaan evankeliumiin. Musikaalin juonena on huumorilla sävytetty sarja raamatullisia vertauksia, joiden välillä kuullaan perinteisiin virsisävelmiin perustuvia moderneja lauluja. Musikaalin tunnetuin laulu on gospelmainen ”Day by Day”, josta coverversion teki muun muassa Fifth Dimension -yhtye.
Musikaali sai alkunsa Pittsburghissa toimivan Carnegie Mellon -yliopiston opiskelijoiden harjoitusprojektina ja siirtyi sieltä New Yorkin Greenwich Villageen kokeelliseen teatteriin erikoistuneelle La MaMa -klubille. Toukokuussa 1971 se sai osin uudelleensävellettynä kantaesityksensä Off Broadwayllä ja saman vuoden marraskuussa Lontoon Roundhouse Theatressa, josta se siirtyi Wyndham-teatteriin. Vuonna 1972 "Godspell" tuotiin näyttämölle Torontossa ja vuonna 1976 Broadwaylla. Sittemmin musikaalia on esitetty ammatti- ja harrastajateattereissa ympäri maailmaa.
Godspell-musikaalia on suomeksi esittänyt ainakin Kemin kaupunginteatteri keväällä 2002 Hannele Kauppisen ohjaamana. Musikaalin on suomentanut Sointu Angervo.
Vuonna 1973 musikaalin pohjalta tehtiin elokuva "Godspell – päivän sana", ohjaajana David Greene.
Vieraan käden oireyhtymä

Vieraan käden oireyhtymä eli vieraan käden syndrooma on tila, jossa jokin ihmisen ylä- tai alaraajoista ei yllättäen ole hänen hallittavissaan. Hallitsematon raaja toimii melkein kuin sillä olisi oma mieli, jolloin potilas saattaa huomaamattaan esimerkiksi tarttua esineisiin, koskea asioita, tai jopa hakata omat kasvonsa mustelmille. Jos oireyhtymään liittyy jalan vaikea hallittavuus, jalka on samalla puolella kuin hallitsematon tai vaikeasti hallittava käsi. Potilaalle oireet voivat tuntua hyvinkin pelottavilta. 
Joskus vieraan käden oireyhtymä johtuu aivokurkiaisen katkaisemisesta. Osassa tapauksista vieraan käden oireyhtymä aiheutuu kortikobasaalisesta degeneraatiosta. Oireilu voi jatkua päivistä vuosiin.
Oireyhtymä on harvinainen. Vuosien 1996–2011 väliltä arkistosta löytyi tietoja 150:stä tapauksesta.
Teatterilaiva

Teatterilaiva tarkoittaa seuraavia:
Suuri lavra

Suuri lavra ( tai Μονή Μεγίστης Λαύρας, "Moní Megístis Lávras") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Sen nimen 'lavra' tarkoittaa suurta luostaria tai pääluostaria. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Suuri lavra on ensimmäisellä sijalla.
Historia.
Suuri lavra on Athoksen luostareista vanhin. Sen perusti Athanasios Athoslainen vuonna 963 saatuaan luvan keisari Romanos II:lta. Ennen luostarin perustamista alueella oli asunut yksittäisiä erakkomunkkeja. Athanasios toi alueelle tavan asua yhdessä niin kutsutuissa kinobioottisissa luostareissa. Myöhemmin luostarin rakentamista tukivat keisarit Nikeforos II Fokas, Johannes I Tzimiskes ja Basileios II. Luostari sai lahjoituksena suuria maa-alueita ja siihen liitettiin pienempiä luostareita. Luostari on koko sen historian ajan ollut ensimmäinen Athoksen luostarien joukossa sekä vaurautensa että kirkollisten aarteidensa vuoksi.
1300-luvulla luostari muutettiin idiorytmiseksi luostariksi. Luostari taantui turkkilaisvallan aikana. Tämä johtui paitsi merirosvojen hyökkäyksistä ja verorasituksesta myös maanjäristyksistä, joista eräs suurimmista sattui vuonna 1585. Luostari palasi kinobioottiseen elämäntapaan vuonna 1574 ja takaisin idiorytmiseen vuonna 1670. Vuodesta 1980 lähtien luostari on ollut jälleen kinobioottinen. Vuonna 2011 luostarissa oli 79 asukasta.
Rakennus.
Luostari sijaitsee lähellä Athoksen niemimaan itärannikon eteläpäätä. Alueella on jonkin verran antiikin aikaisia jäännöksiä. Linnoitettu luostari muistuttaa muureineen ja useine rakennuksineen keskiaikaista kaupunkia. Sen muurissa on 15 tornia. Luostarin pääkirkon ("katholikon") ydin on peräisin luostarin perustamisen ajoilta, mutta sitä on muutettu ja laajennettu usein. Kirkko on tyypillinen bysanttilainen risti neliössä -muotoinen kirkko, jossa on kupoli. Kirkon seinämaalaukset ovat 1500-luvulta. Kirkko oli alun perin omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle, mutta nykyään se on omistettu Athanasios Athoslaiselle. Kirkon "fiale" on Athoksen suurin ja vanhin.
Luostariin kuuluu 17 kappelia sen sisäpuolella ja 19 ulkopuolella. Sen alaisuuteen kuuluu myös kolme skiittaa eli sivuluostaria, Pyhän Annan skiitta, Pyhän Kolminaisuuden skiitta ja Johannes Kastajan skiitta, sekä lukuisia keljoja. Luostarin kokoelmiin kuuluu suuri joukko kirkkotaiteen aarteita sekä pyhäinjäännöksiä. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on yli 2 100 käsikirjoitusta ja 20 000 painettua kirjaa.
Vatopédin luostari

Vatopédin luostari () on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Vatopédi on toisella sijalla.
Historia.
Vatopédin luostari on perustettu 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, todennäköisesti vuosien 972–985 välillä. Sen perusti kolme munkkia, Athanasios, Nikolaos ja Antonios, jotka olivat Athanasios Athoslaisen oppilaita. Luostari mainitaan Athoksen arvoasteikoissa toisena luostarina vuonna 1045 ja se on säilyttänyt asemansa siitä saakka. 1100- ja 1200-luvuilla luostari sai paljon lahjoituksia serbialaisilta sekä Bysantin keisareilta. Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita pienempiä luostareita.
Vuonna 1749 luostariin perustettiin niin kutsuttu Athoksen Akatemia, joka tarjosi kreikankielistä opetusta samaan aikaan kun kreikkalainen kansallistunne nousi. Luostari on historiansa aikana ollut sekä kinobioottinen että idiorytminen. Vuodesta 1989 se palasi kinobioottiseen elämäntapaan. Vuonna 2011 luostarissa oli 148 asukasta ja näin se oli Athoksen luostareista suurin.
Rakennus.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Rakennus muistuttaa linnoitusta, jossa on useita siipiä ja torneja. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Kirkko on rakennettu 900-luvulla ja sen vanhimmat seinämaalaukset ovat vuodelta 1312. Kirkossa on Athoksen ainoat bysanttilaiset mosaiikit. Kirkon kellotorni noin vuodelta 1427 on Athoksen alueen vanhin säilynyt kellotorni. Vatopédin alaisuuteen kuuluu kaksi skiittaa eli sivuluostaria, venäläinen Pyhän Andreaan skiitta ja kreikkalainen Pyhän Demetrioksen skiitta. Luostariin kuuluu 12 kappelia sen sisäpuolella ja 19 kappelia ulkopuolella, sekä lukuisia keljoja.
Luostarissa säilytetään lukuisia pyhäinjäännöksiä, joista kuuluisin on niin kutsuttu Neitsyt Marian vyö, sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on 2 000 käsikirjoitusta, yli 35 000 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja.
Vatopédia lähin luostari on Zográfoksen luostari, jonne on linnuntietä matkaa noin neljä kilometriä.
Chilandárin luostari

Chilandárin luostari (, ; myös "Hilandarin luostari", "Hilandarioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen serbialainen luostari. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Chilandári on neljännellä sijalla.
Historia.
Chilandárin luostarin paikalla oli alun perin vanhempi, 900-luvulla rakennettu luostari. Sen raunioitumisen jälkeen Bysantin keisari Aleksios III luovutti sen serbialaisille Stefan Nemanjalle ja hänen pojalleen Rastikolle, joista tuli myöhemmin Pyhä Simeon ja Pyhä Sava. He perustivat nykyisen luostarin vuonna 1197. Luostarin nimi tulee joko paikalla olleen varhaisemman luostarin Khilandari tai Khelandari -sukuisesta perustajasta tai bysanttilaisen ajan merenkulkutermistä "khelandion".
Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita alueen vanhoja pienempiä luostareita. Muun muassa nykyisin raunioitunut Zygóksen luostari oli taannuttuaan Chilandárin luostarin omaisuutta ja toimi sen metokhionina.
Chilandári kukoisti erityisesti 1300-luvulla. Serbialaisten jatkuva tuki mahdollisesti luostarin kukoistamisen myös turkkilaisvallan vuosina. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1722 ja 1891, mikä sai aikaan laskukauden luostarin toiminnassa. Sittemmin luostari on elpynyt ja se on edelleen Athoksen serbialainen luostari ja sitä pidetään serbialaisten hengellisenä keskuksena. Vuonna 2011 luostarissa oli 58 asukasta.
Rakennus.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan koillisosissa noin kaksi kilometriä niemimaan itärannikosta ja Esfigménoksen luostarista. Luostarirakennus muistuttaa torneineen keskiaikaista linnoituskaupunkia. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1300-luvulla ja sen seinämaalaukset ovat samalta ajalta, joskin osa on maalattu uudestaan 1800-luvulla. Kirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Luostariin kuuluu 11 kappelia sen sisäpuolella ja kaksi sen ulkopuolella, 17 keljaa ja kolme metokhionia. Luostarin kokoelmiin kuuluu lukuisia pyhäinjäännöksiä ja ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarilla on suuri kirjasto, jossa on 181 kreikkalaista ja yli 800 slaavilaista käsikirjoitusta, yli painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja.
Pyhän Dionysioksen luostari

Pyhän Dionysioksen luostari ( tai Μονή Διονυσίου, "Moní Dionysíou"; myös "Dionysioksen luostari", "Dionysioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Dionysioksen luostari on viidennellä sijalla.
Pyhän Dionysioksen luostari on perustettu vuonna 1375. Sen perustaja oli Dionysios Korysoslainen. Hän sai tukea perustamiseen Aleksios III Komnenokselta. Vuonna 1389 luostari sai patriarkaalisen luostarin aseman Konstantinopolin patriarkka Antonios IV:ltä. Luostarissa oli vakava tulipalo vuonna 1539, joka tuhosi sen lähes kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen. Turkkilaisvallan aikana luostari taantui ja siirtyi idiorytmiseen kilvoitustapaan. Se palasi kinobioottiseen elämäntapaan 1800-luvulla. Vuonna 2011 luostarissa oli 36 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosassa. Linnoitusmainen luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 80 metriä merenpinnasta. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu alun perin 1300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja uudestaan tulipalon jälkeen vuonna 1540. Se on omistettu Johannes Kastajalle. Kirkon seinämaalaukset edustavat kreetalaista koulukuntaa ja ovat noin vuodelta 1546. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kuusi ulkopuolella, sekä seitsemän keljaa. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa Johannes Kastajan oikea käsi. Kirkkotaiteen aarteisiin kuuluu muun muassa norsunluinen ristiinnaulitsemista esittävä reliefi 900-luvulta sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarin kirjastossa on 1 100 käsikirjoitusta ja yli 15 000 painettua kirjaa, joihin kuuluu myös inkunaabeleita.
Pyhän Dionysioksen pohjoispuolella linnuntietä noin kahden kilometrin päässä sijaitsee Pyhittäjä Gregorioksen luostari ja eteläpuolella noin 1,5 kilometrin päässä Pyhän Paavalin luostari.
Koutloumoúsin luostari

Koutloumoúsin luostari (, myös "Koutloumousioun luostari", "Kutlumusionin luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen kirkastumiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Koutloumoúsi on kuudennella sijalla.
Koutloumoúsin luostari on perustettu alun perin 1100-luvulla, viimeistään vuonna 1169. Luostarin nimi on peräisin joko alkuperäisestä luostarista, jonka nimi oli Koutloumoúsi, tai myöhemmästä Koutloumoús-nimisestä perustajasta, joka perusti luostarin uudelleen 1300-luvulla. Koutloumoúsista tuli stauropegiaalinen vuonna 1393. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1497, 1767, 1857, 1870 ja 1980. Niiden jälkeen se on aina rakennettu tai kunnostettu uudelleen. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa vajaa puoli kilometriä itsehallintoalueen hallinnollisen keskuksen Karyésin kylän eteläpuolella. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu vuonna 1540 ja sen kellotorni on 1800-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Pyhän Panteleimonin skiitta, joka sijaitsee sen lähellä. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin kirjastossa on 662 käsikirjoitusta ja noin 3 500 painettua kirjaa.
Pantokrátorin luostari

Pantokrátorin luostari (, ”Kaikkivaltiaan luostari”) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pantokrátor on seitsemännellä sijalla.
Pantokrátorin luostari on perustettu 1300-luvulla ja ollut olemassa viimeistään vuonna 1358. Perimätiedon mukaan sen olisi perustanut Aleksios III Komnenos, mutta todennäköisemmin sen perustivat veljekset Aleksios Stratopedarkki ja Johannes (Ioannes) Primikerios, jotka palvelivat Bysantin valtakunnan korkeissa tehtävissä. Luostarin lähellä sijaitsevat antiikin aikaisen Thyssoksen kaupungin rauniot.
Luostari kunnostettiin ja sitä laajennettiin 1500-luvulla. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1393, 1773 ja 1948, mutta se ei koskaan tuhoutunut kokonaan. Luostari oli välillä kilvoitustavaltaan idiorytminen, mutta palasi kinobiottiseen elämäntapaan vuonna 1992. Vuonna 2011 luostarissa oli 28 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Sen lähin luostari on Stavronikítaksen luostari linnuntietä noin kaksi kilometriä etelään. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on omistettu Kristuksen kirkastumiselle ja rakennettu luostarin perustamisen aikoihin 1300-luvulla. Tuolloin tehdyt makedonialaisen koulukunnan seinämaalaukset maalattiin uudelleen vuonna 1854. Kirkon kellotorni on rakennettu 1800-luvulla. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Profeetta Elian skiitta. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella sekä viisi keljaa. Luostarin kirjastossa on 350 käsikirjoitusta, noin 3 500 painettua kirjaa sekä useita historiallisia dokumentteja.
Xiropótamoksen luostari

Xiropótamoksen luostari (, myös "Kseropotamoksen luostari", "Ksiropotamoun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Xiropótamos on kahdeksannella sijalla.
Xiropótamoksen luostari on perustettu 900- tai 1000-luvulla. Sen perustajasta ei ole varmuutta. Perustaja oli mahdollisesti Paavali Kseropotamoslainen (Paulos Kseropotamenos), joka perusti myös Pyhän Paavalin luostarin. Toisaalta luostarin perustajiksi mainitaan myös muun muassa keisarit Konstantinos VI ja Romanos I. Luostari kukoisti 1200-luvulle saakka. Frankkivallan aikana se kärsi kuitenkin merirosvojen hyökkäyksistä. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1280, 1507 ja 1609. Se selvisi ulkoisen tuen avulla, mutta taantui kuitenkin välillä. Vuosina 1821–1830 Xiropótamos oli turkkilaisten joukkojen miehittämä. Luostarissa oli suuret tulipalot myös vuosina 1950 ja 1973. Vuonna 2011 luostarissa ei ollut yhtään vakituista asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla noin neljä kilometriä Dáfnin satamasta pohjoiseen. Se on rakennettu noin 200 metrin korkeuteen. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1761–1763 ja omistettu neljällekymmenelle marttyyrille. Luostariin kuuluu seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja yhdeksän sen ulkopuolella, sekä kuusi keljaa. Myös Dáfnin satama kuuluu Xiropótamoksen hallintaan. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa kaksi niin kutsuttua aidon Kristuksen ristin osaa, joiden sanotaan olevan suurimpia säilyneitä koko maailmassa. Luostarin kirjastossa on 409 käsikirjoitusta ja noin 6 000 painettua kirjaa.
Xiropótamosta lähin luostari on Pyhän Panteleimonin luostari, joka sijaitsee linnuntietä noin kaksi kilometriä luoteeseen.
Zográfoksen luostari

Zográfoksen luostari (, , myös "Zografoun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen bulgarialainen luostari ja omistettu Pyhälle Yrjölle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Zográfos on yhdeksännellä sijalla.
Zográfoksen luostari on perustettu 900-luvulla. Perimätiedon mukaan perustajat olivat munkit Mooses, Aaron ja Johannes. Toisen tiedon mukaan perustaja olisi ollut Georgios Maalari (kreikaksi "Zografos"), mistä se olisi saanut myös nimensä. Luostarista tuli bulgarialaisten luostari 1200-luvulla. Samalla vuosisadalla 26 luostarin munkeista kärsi marttyyrikuoleman, koska he vastustivat idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä sekä keisari Mikael VIII:n ja Konstantinopolin patriarkan ajamaa yhdistymistä kannattanutta politiikkaa. Myöhäisbysanttilaisella ajalla luostari kärsi muiden Athoksen luostareiden tavoin katalaanien hyökkäyksistä, mutta se rakennettiin uudelleen Bysantin keisareiden tuella.
1800-luvulle saakka luostarissa asui sekä bulgarialaisia, kreikkalaisia että serbialaisia munkkeja, mutta vuodesta 1845 se on ollut puhtaasti bulgarialainen. Luostaria kunnostettiin ja laajennettiin erityisesti vuosina 1862–1869. Vuonna 1873 Zográfokseen pystytettiin kenotafi sen marttyyrien muistoksi. Luostari vaurioitui osittain tulipalossa vuonna 1974. Vuonna 2011 luostarissa oli 42 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja sen seinämaalaukset ovat vuodelta 1817. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kahdeksan sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa, joka sijaitsee päärakennuksen tornissa, on 126 kreikkalaista ja 388 slaavilaista käsikirjoitusta ja noin 10 000 painettua kirjaa. Harvinaisuuksiin kuuluu muun muassa koodeksi 1, joka sisältää munkki Paisioksen vuonna 1745 kirjoittaman ensimmäisen Bulgarian historian.
Italian Formula 4

Italian Formula 4 on vuonna 2014 käynnistynyt FIA:n hallinnoima Formula 4 -sarja, jonka kilpaillut käydään pääosin Italiassa. Sarja sai alkuunsa kun se korvasi vuonna 2014 Formula Abarth -sarjan. Auton suunnittelee ja rakentaa italialainen Tatuus. Auton mallinimi on Tatuus F4-T421. Aiemmin sarjassa käytettiin mallinimeä Tatuus F4-T014. Sen moottorina toimii 1.4 litran Abarth-turbo. Renkaat tulevat Pirelliltä. Sarjassa ajetaan yhtenä viikonloppuna kolme kisalähtöä. Pisteitä jaetaan siten että kahdesta ensimmäisestä startissa jaetaan kymmenelle parhaalle kuljettajalle pisteitä 25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Kolmannessa startissa pisteitä jaetaan kahdeksalle parhaalle 13, 11, 9, 6, 5, 4, 2, 1. Lisäksi sarjassa jaetaan yksi piste paalupaikan ajaneelle kuljettajalle ja nopeimmasta kierroksesta on tarjolla viisi lisäpistettä.
Docheiárioksen luostari

Docheiárioksen luostari (, myös "Dohiarioksen luostari", "Dokhiarioun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Docheiários on kymmenennellä sijalla.
Docheiárioksen luostari on perustettu alun perin mahdollisesti 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Sen perustajana pidetään Euthymiosta, joka oli Athanasios Athoslaisen oppilas ja Suuren lavran "dokheiares" eli eräänlainen tavaranhankkija ja kellarinvartija. Tästä Euthymioksen perustama luostari sai nimensä. Luostari sijaitsi alun perin lähellä Athoksen Dáfnin satamaa, mutta joutui noin vuonna 1030–1032 siirtymään nykyiselle paikalle merirosvojen vuoksi. Erityisesti 1300-luvulla luostari sai tukea Bysantin keisareilta. Seuraavina vuosisatoina luostari taantui. Luostarissa ei kuitenkaan ole ollut suuria tulipaloja, jotka ovat tuhonneet monet muut Athoksen luostarit. Luostarin uusi nousu alkoi 1600-luvulla. Siitä tuli stauropegiaalinen vuonna 1660. Luostari menetti kaiken omaisuutensa Kreikan vapaussodassa vuosina 1821–1831. Vuonna 2011 luostarissa oli 53 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla hieman pohjoiseen Xenofónin luostarista. Se on ensimmäinen luostari, joka tulee näkyviin kun matkataan laivalla Ouranoúpolista Dáfnin satamaan. Linnoitusmainen luostarikokonaisuus muistuttaa keskiaikaista kaupunkia. Luostarin nykyinen pääkirkko ("katholikon") on rakennettu vuonna 1568 ja omistettu arkkienkeleille Mikael ja Gabriel. Kirkko on koristeltu rakentamisen yhteydessä kreetalaisen koulukunnan maalauksilla ja maalattu uudelleen vuonna 1855. Sen kellotorni on rakennettu 1700-luvulla. Luostariin kuuluu 12 kappelia sen sisäpuolella ja neljä sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa on 545 käsikirjoitusta ja yli 5 000 painettua kirjaa.