tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wilhelmshavenin laivastontelakka

Wilhelmshavenin laivastontelakka ( ja vuodesta 1935 "Kriegsmarinewerft") oli vuonna 1918 Saksan valtion Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan perustama telakka, joka oli toiminnassa toisen maailmansodan päättymiseen saakka vuonna 1945.
Historia.
Reichsmarinewerft Wilhelmshaven perustettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä edeltäneen Kaiserliche Werft Wilhelmshavenin raunioille, joka oli lakkautettu sodan päätyttyä. Telakan nimi vaihdettiin vuonna 1935 Kriegsmarinewerft Wilhelmshaveniksi laivaston nimen vaihtuessa Kriegsmarineksi.
Toisessa maailmansodassa telakan tärkeimpänä tuotteena olivat sukellusveneet sekä vaurioituneiden alusten korjaaminen. Vuonna 1945 telakalla oli kaikkiaan noin 17 000 työntekijää. Toukokuussa 1945 puolalaiset ja brittiläiset joukot valtasivat Wilhelmshavenin ja sotatoimien päätyttyä telakan toiminta lakkautettiin. Brittijoukot tuhosivat räjäyttämällä noin 95 % telakan alueesta.
Vuodesta 1957 alkaen osa entisestä telakka-alueesta on ollut laivaston varastona.
Nikolai Šamov

Nikolai Šamov (, s. 22. elokuuta 1936 Moskova) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen mäkihyppääjä. Hän edusti Moskovan Dynamoa, ja on pituudeltaan 174 cm. 
Šamov sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi Lahden 1958 ja Zakopanen 1962 MM-kilpailuissa sekä kymmenenneksi Squaw Valleyn olympialaisissa 1960.
Hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1957–1958, kolmanneksi 1955–1956, neljänneksi 1958–1959 ja 1961–1962 sekä yhdeksänneksi 1960–1961. Hän voitti Innsbruckin osakilpailun joulukuussa 1956, sijoittui toiseksi Garmisch-Partenkirchenissä uudenvuodenpäivänä 1958 sekä kolmanneksi Bischofshofenissa tammikuussa 1957 ja Oberstdorfissa ja Garmisch-Partenkirchenissä vuodenvaihteessa 1958–1959.
Šamov voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn 1961.
Hiddensee (P6166)

Hiddensee (runkonumero P6166) oli yhdistyneen Saksan laivaston Tarantul-luokan korvetti, joka ainoa luokkansa aluksena otettiin Saksan demokraattisen tasavallan merivoimien kuudesta Tarantul I -luokan aluksesta yhdistyneeseen Saksan laivastoon. Alus myytiin marraskuussa 1991 Yhdysvaltoihin, missä se museoitiin 1997 ja romutettiin vuonna 2023.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Petrovskin telakalta. Se laskettiin vesille 1984. Alus luovutettiin 24. syyskuuta Saksan demokraattiselle tasavallalle, joka liitti sen 16. lokakuuta 1985 laivastoonsa nimellä "Rudolf Egelhofer" (771).
Palvelus.
Saksojen yhdistyttyä 1990 alus liitettiin Saksan laivastoon nimellä "Hiddensee".
Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1991 ja luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle marraskuussa. "USNS Hiddenseella" tehtiin lukuisia kokeita ja evaluointeja Naval Air Warfare Centerissä Solomonsissa Marylandissä, missä se osallistui muun muassa laivaston harjoituksiin. Laivaston budjettileikkausten seurauksena alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1996 ja siirrettiin Battleship Coveen 14. kesäkuuta 1997.
Battleship Coven museo romutti laivan vuonna 2023.
Henri Lloyd

Henri Lloyd (oik. "Henri-Lloyd Limited") on brittiläinen vedenpitävien purjehdus- ja golfvaatteiden valmistaja. Se perustettiin 1963 Englannin Manchesterissa, jossa sen kotipaikka yhä on. Yrityksellä on noin 40 myymälää Britannian lisäksi muualla Euroopassa, Lähi-idässä ja Australiassa.
Henri-Lloyd Limited -yrityksen perustivat Angus Lloyd ja Henri Strzelecki. Puolalainen Strzelecki taisteli toisen maailmansodan aikana puolalaisjoukoissa, jotka osallistuivat muun muassa Bolognan vapauttamiseen Italiassa ja joista tuli sitten osa Britannian kahdeksatta armeijakuntaa. Sodan jälkeen Strzelecki asettui Manchesteriin, opiskeli tekstiilisuunnittelua ja hakeutui työhön alalle.
Paremmin ”Mr. Henrinä” tunnettu Henri Strzelecki harrasti purjehdusta ja huomasi raskaiden öljykangastakkien ongelmat ulkovaatteina. Hän kiinnostui uudesta nailon-tekokuidusta ja alkoi kehittää siitä uudenlaisia vedenpitäviä vaatteita Angus Lloydin kanssa perustamassaan yrityksessä. He keksivät käyttää nailonia metallin sijasta myös vetoketjuissa, jolloin niiden korroosio-ongelmat poistuivat. Kiinnitykseen ja kiristykseen he alkoivat käyttää nopeatoimista tarranauhaa. He ottivat käyttöön myös uuden Gore-Tex-materiaalin testattuaan sitä ensin tuhansia tunteja avomeripurjehtijoiden käytössä.
Henri Lloydin purjehdustakit tulivat muodikkaiksi 1980-luvun puolivälissä, kun milanolaiset trenditietoiset nuoret alkoivat käyttää niitä ajaessaan skootterilla. Nuorukaisten vaatetukseen kuuluivat tuolloin myös Timberlandin purjehduskengät ja Levi’s 501-farkut. 1990-luvun puolivälissä Henri Lloyd esitteli Massimo Goggin suunnitteleman italialaishenkisen "Black Label" -malliston.
Henri Lloydin mallistoihin kuuluu nykyisin sekä miesten että naisten ulkoiluvaatteita sekä jalkineita. Henri Strzelecki sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan MBE-arvonimen vuonna 1985 ja kuoli 2012.
Taulajärvi (Nokia)

Taulajärvi on Pirkanmaalla Nokialla Kontaalla sijaitseva järvi.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 15,0 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 350 metriä. Se on muodostunut Kontaanmäen ja Satulavuoren taakse ylänköalueelle paikalliseen painaumaan. Sen metsäinen lähiympäristön rinteet laskeutuvat järveen. Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä. Rannoille on rakennettu 10 vapaa-ajan asuntoa, joiden luo tulee tiet Sarkolan ja Taivalkunnan väliseltä yhdystieltä 2501. Järven pohjoisrannassa on uimaranta.
Vesistösuhteita.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Järvellä ei ole tulo-ojia ja sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä laskuoja Kuloveden Jutistenlahteen. Puronvarrella on 550 metriä pitkä ja kapea luonnonsuojelualue. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä ja Kulovedellä 57,5 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 61,9 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa on Taulajärvi merkitty erämaajärveksi vailla mitään merkkejä ihmistoiminnasta. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa on järven lähelle rakennettu nykyinen maantie ja sen varressa on maatila ja peltomaita, jotka ulottuvat luoteisrantaan asti. Maatilaa ei näy vuoden 1953 peruskartassa, mutta peltomaista on vielä puolet jäljellä. Muut pellot ovat niittyinä.
Iso Kakkurijärvi

Iso Kakkurijärvi on Pirkanmaalla Nokian Suoniemessä Vahalahdella sijaitseva järvi.
Maantiede.
Ison Kakkurijärven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, sen pituus on 220 metriä ja leveys 100 metriä. Se sijaitsee kallioisella ylängöllä, johon ympäristön Pieni Kakkurivuori kuuluu. Järvi sijaitsee kallioiden välisessä painaumassa ja sen itäpuolella on soistunut metsäalue. Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä, ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannassa ei ole rakennuksia. Järvelle johtaa polkuja, ja sen läheltä kulkee metsätie.
Vesistösuhteita.
Iso Kakkurijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Järven laskuoja yhtyy pian Kuloveden Miinalahteen laskevaan ojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 144,5 metriä mpy.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Kakkurilampi”. Kartassa on lammelle mennyt ilmeisesti polku. Laskuojassa on Ruotsalan kylän lähellä vesimylly. Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa on lammen nimi ”Iso Kakkurilampi”. Edellä mainittu polku tulee lammelle edelleen. Lammen itäpuolella sijaitsee suosta raivattu peltopalsta, johon tulee alhaalta Mustaniemeltä tie. Peltoa ei nykyään ole olemassa, mutta tie on.
Ylinenjärvi (Nokia, Sarkola)

Ylinenjärvi on Pirkanmaalla Nokialla Sarkolassa sijaitseva järvi. Se on järvenlaskussa jakautunut kahdeksi järveksi.
Maantiede.
Ylisenjärven pinta-ala on 3,3 hehtaaria, mutta se on jakautunut kahdeksi vesialueeksi. Suurempi niistä on 240 metriä pitkä ja 110 metriä leveä, ja toinen on pyöreänä lampena halkaisijaltaan 110 metriä. Järvipari on muodostunut Saarikonhaan mäen itäpuolelle ja se sijaitsee peltojen keskellä olevassa painanteessa suon ympäröimänä. Vesialueet on yhdistetty toisiinsa ojalla. Järven rantaviiva on 1,0 kilometriä pitkä. Järvet ovat autiot lukuun ottamatta pohjoisessa sijaitsevaa rakennusta.
Vesistösuhteita.
Ylinenjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Järveen laskee muutama suo-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 650 metriä pitkä laskuoja Sanasjärveen. Laskuoja virtaa Ammeenpohjan läpi. Järven vedenpinnan korkeus on 89,0 metriä ja Sanasjärvellä 88,9 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta vain 0,1 metriä.
Historiaa.
Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven rantaviiva on varsin erilainen kuin vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa. Molemmissa se sijaitsee Suoniemen ja Tottijärven pitäjänrajalla. Aluksi sen ympäriltä on raivattu vain niittymaata, mutta niityt on myöhemmin perattu peltomaaksi. Peltomaata on eri puolilla järveä , ja tilanne on peltomaan suhteen samanlainen vuoden 1953 peruskartassa. Järvi on peruskartassa samanlainen kuin nykyinen 90 metrin korkeuskäyrä, jota seuraa vielä nykyinen kiinteistöraja. Tämän takia on varsin selvää, että järven vedenpinta on alentunut jonkin verran.
Koningin Regentes -luokka

Koningin Regentes -luokka oli Alankomaiden Kuninkaallisen laivaston kolmen vuosina 1900-1902 valmistetun aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. 
Alukset olivat 96,622 metriä pitkiä. Niiden leveys oli 15,189 ja syväys 5,817 metriä. Alusten uppouma oli 5 002 tonnia. Alusten kahteen potkuriin liitetty propulsiojärjestelmä tuotti 6 500 ihp:tä, mikä mahdollisti 16,5 solmun maksiminopeuden.
Alusten suojana oli 15 senttimetrin panssarivyö ja barbettien sekä tykkitornien suojana oli 25 senttimetrin panssarointi. Pääaseina aluksella oli kaksi 24 senttimetrin tykkiä. Apuaseina oli neljä 15 ja kahdeksan 7,5 senttimetrin tykkiä.
Anortosiitti

Anortosiitti on leukokraattinen eli vaalea syväkivilaji, joka on koostumukseltaan lähes puhdasta plagioklaasimaasälpää (90–100 %) ja jonka kvartsipitoisuus on hyvin alhainen. Anortosiitti eroaa gabrosta sekä dioriitista siten, että siinä saa olla enintään 10 prosenttia tummia mineraaleja. Syväkivilajien luokittelussa käytettävässä QAP-kolmiossa anortosiitti sijoittuu aivan plagioklaasia edustavaan P-nurkkaukseen. Rapakivikomplekseihin liittyviä anortosiitteja myydään kauppanimellä spektroliitti plagioklaasin iridisoivan eli eri väreillä välkehtivän olemuksen vuoksi.
Kuun anortosiitti.
Kuun vaaleiden ylänköalueiden on havaittu koostuvan enimmäkseen anortosiitista, joka voi olla yli 4 miljardia vuotta vanhaa. Koska europium-alkuaine hakeutuu plagioklaasimaasälpien rakenteeseen, ilmenee ylänköalueilla positiivinen europiumanomalia Kuun meriin nähden.
Tribonion

Tribonion () eli tribon () oli antiikin Kreikassa karkeasta kankaasta valmistettu viitta, jota käytettiin välittömästi ihoa vasten ilman erillistä alusvaatetta. Tällaista vaatetta käyttivät köyhät asukkaat, palaistralla (nuorukaisten urheilu- ja taisteluharjoituskenttä) vierailijat ja myös filosofit Aristoteleesta lähtien.
Husky (vaatemerkki)

Husky on metsästykseen ja ulkoiluun tarkoitetuista tikkitakeista tunnettu vaatemerkki, jonka perustivat Stephen ja Edna Guylas vuonna 1965. Vuodesta 2004 Husky on ollut italialaisen Moschillo-yritysryhmän omistama tuotemerkki.
Historiaa.
Unkarilaissukuinen Stephen Guylas toimi Yhdysvaltain ilmavoimien everstinä. Viimeisinä palvelusvuosinaan 1960-luvun alussa hän osallistui hankkeeseen, jossa kehitettiin uudenlaisia työasuja taistelulentäjille ja muille ilmavoimien työntekijöille. Guylas harrasti metsästystä ja kiinnostui metsästysvaatteiden kehittämisestä ilmavoimissa saamansa vaatealan kokemuksen pohjalta. Eläkkeelle jäätyään hän muutti vaimonsa Ednan kanssa Yhdysvalloista Englannin Suffolkiin ja perusti sinne Husky Inc. -nimisen yrityksen valmistamaan ja markkinoimaan kehittämäänsä tikattua, vedenpitävää ja lämmittävää liiviä aluksi savikiekkoampujien tarpeisiin. Pian Husky ryhtyi valmistamaan myös samaan ideaan pohjautuvia tikkitakkeja.
Husky-vaatteiden päällismateriaali oli aluksi oliivinvihreää tai tummansinistä nailonia ja täyte polyesteriä. Väljästi leikattu takki suljettiin painonapein. Alun perin takeissa oli kaksi vinoa vakosamettireunaista pussitaskua ja hihansuissa resorit.
Husky-tikkitakeista tuli nopeasti hyvin suosittuja Britannian yläluokan metsästystä ja ulkoilmaelämää harrastavissa piireissä, etenkin kun kuningasperheen jäsenten, jopa itse kuningattaren, nähtiin käyttävän niitä. Myös muut laatuvaatevalmistajat kuten Barbour, Burberry ja Lavenham toivat markkinoille omia tikkitakkimallejaan. 1980- ja 1990-luvuilla Husky-takeista ja -liiveistä tuli suosittuja ensin yläluokan nuorten ”preppy”- tai ”Sloane Ranger” -tyylissä ja sitten myös Milanon katumuodissa. Voimakas vino tikkauskuvio, jäykkä materiaali ja takkien suorakulmainen leikkaus eivät kuitenkaan aina näyttäneet erityisen tyylikkäiltä, joten Husky-tuotteilla oli myös vastustajansa ja ne jäivät nuorisomuotina lyhytikäiseksi.
Silja Hiidenheimo

Silja Helena Hiidenheimo (12. heinäkuuta 1961 Vihti – 1. tammikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kaunokirjallisuuden kustantaja ja kustannustoimittaja, joka oli perustamassa Teos-kustantamoa vuonna 2002. Tätä ennen hän työskenteli useille muille suomalaisille kustantajille, kuten Tammelle, Weilin+Göösille ja Art Houselle. Hän toimi myös "Nuori Voima" -lehden päätoimittajana.
Hiidenheimo opiskeli yliopistossa suomen kieltä, ja toimitusryhmien jäsenenä hän suomensi ja toimitti useita teoksia, kuten Douglas Adamsin ja John Lloydin "Elimäen tarkoituksen" jatko-osineen.
Silja Hiidenheimon isoisän isä oli kansanedustaja Artturi Hiidenheimo ja isoäidin isä kirkkoherra ja kirjailija Aukusti Oravala.
Sanasjärvi (Nokia)

Sanasjärvi on Pirkanmaalla Nokialla Sarkolassa sijaitseva järvi.
Maantiede.
Sanasjärven pinta-ala on 19,4 hehtaaria, ja sen pituus on 840 metriä ja leveys 480 metriä. Se on muodostunut pohjoisen Ahovaaran ja eteläisen Piikametsän mäkien väliin paikkaan, johon poikittainen Pöysärinmäen jatke ”patoaa” järven. Ympäröivien mäkien rinteet putoavat paikoitellen melko jyrkkinäkin järveen. Korkein mäki on itärannassa Saarikonhaka, joka kohoaa lähes 25 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Järven rantaviiva on 2,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisranta rajautuu peltomaahan. Järven lähiympäristössä sijaitsee neljä maatilaa, joista pohjoisessa sijaitseva näkyy järvelle. Rantaan on rakennettu kahdeksan vapaa-ajan asuntoa. Järvi kuuluu Sarkolan kylään.
Vesistösuhteita.
Sanasjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Järveen laskee vain pelto-ojia sekä Ylisenjärven laskuoja, joka virtaa Ammeenpohjan lammen läpi. Ylisenjärven vieressä on vielä toinenkin lampi. Sanasjärven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 1,2 kilometriä pitkä laskuoja Kuloveden Sarkolanlahteen. Järven vedenpinnan korkeus on 88,9 metriä ja Kulovedellä 57,5 metriä mpy., joten laskuojalle kertyy pudotusta 31,4 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Sanastenjärvi". Pohjoispuolen metsämaat on kartassa raivattu ilmeisesti Vahalahden niittymaiksi. Vanhan kartan rantaviivan erilaisuus nykykarttoihin verrattuna viittaa järvenlaskuun. Järvi kuului tuolloin Suoniemen pitäjään ja Tottijärven pitäjänraja ylitti vähän matkan päässä sijaitsevan Ylistenjärven. Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa näkyy samanlainen poikkeama järven länsipään lahdessa, joten järvenlasku on mahdollisesti totta. Järven pohjoisrannat ovat lähes kokonaan peltomaata ja peltopalstoja sijaitsee myös lounaisrannassa. Vuoden 1953 peruskartassa on järven nimenä ”Sannasjärvi”. Tässä kartassa on järven länsipään lahteen ilmaantunut soistunut niemenkärki, joka puuttuu edellisistä kartoista. Järven ympäristön peltomaat ovat edelleen samanlaiset kuin taloudellisessa kartassa.
Pieni Kakkurijärvi

Pieni Kakkurijärvi on Pirkanmaalla Nokian Suoniemessä Vahalahdella sijaitseva lampi.
Maantiede.
Pienen Kakkurijärven pituus on 40 ja leveys 20 metriä. Se on kokonsa puolesta enintään lampi. Se sijaitsee korkealla selänteellä kallioisten mäkien välisessä painaumassa. Etelän puoleisen mäen nimi on Pieni Kakkurivuori. Lammen ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, jossa lampi sijaitsee suon ympäröimänä. Molemmille puolelle laskee mäkien jyrkät rinteet. Lampi on autio ja lähellä sen itäpuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteita.
Pieni Kakkurijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Lammesta alkaa kaivettu suo-oja, jonka vedet katoavat kartan mukaan metsään. Järven vedenpinnan korkeus on 137,2 metriä mpy.
Historiaa.
Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa on sen karttanimenä ”Pieni Kakkurilampi”. Sitä ympäröivässä suossa ei ole ojia tai muutakaan ihmistoiminnan merkkejä. Lampi on kuulunut Suoniemen pitäjään ja kuntaan.
Jenni Alexandrova

Jenni Alexandrova (o.s. Heikkilä) (s. 25. toukokuuta 1980 Raahe) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja. Hän juonsi Radio Rockin aamushow’ta kuuden vuoden ajan, kunnes siirtyi Radio Suomipopille tuottajaksi. Syyskuussa 2014 Alexandrova aloitti Sami Kurosen juontajaparina Suomipopin Popstudiossa. Vuoden 2020 alussa Alexandrova aloitti Radio Aallon juontajana. Alexandrova toimi Radio Aallon korvanneen Me Naiset Radion iltapäivän juontajana vuoden 2021 tammikuusta joulukuuhun. Hän aloitti 10. tammikuuta 2022 Aito Iskelmä -kanavan juontajana.
Televisiossa Alexandrova on toiminut juontajana "Kuninkaalliset häät", "The Voice Kids" ja "The Voice of Finland" -ohjelmissa. Hän on toiminut myös uutistoimittajana Nelosen uutisissa. 2017 Alexandrova aloitti juontamisen Nelosen ohjelmassa "Kummalliset kammot".
Alexandrova asui vuodesta 2015 lähtien avoliitossa radiojuontaja Jussi Heikelän kanssa. Lokakuussa 2019 pari ilmoitti eronneensa. Alexandrova asuu avoliitossa Diili-ohjelmasta tutun Toni Lähteen kanssa ja he perustivat toukokuussa 2022 kesäravintolan Fiskarsin ruukkiin. Alexandrovalla on yksi, vuonna 2009 syntynyt lapsi bulgarialaisen miehen kanssa.
St. Paul Pioneer Press

St. Paul Pioneer Press on Saint Paulissa, Minnesotassa ilmestyvä sanomalehti, joka palvelee erityisesti Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialuetta. Se on suurkaupunkialueen itäosien päälehti, ja sen sunnuntainumeron levikki on noin 272 000. Lehden edeltäjä oli Minnesotan ensimmäinen sanomalehti, vuonna 1849 perustettu The Minnesota Pioneer.
Historia.
St. Paul Pioneer Pressin edeltäjä oli The Minnesota Pioneer, joka oli Minnesotan ensimmäinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1849. St. Paul Press osti Pioneerin vuonna 1875, jolloin kaupunkiin jäi yksi aamulehti The Pioneer Press. Sen merkittävin kilpailija oli iltapäivin ilmestynyt Saint Paul Dispatch, jonka levikki ohitti vuonna 1906 Pioneer Pressin levikin.
Dispatch Printing Company (DPC) osti Pioneer Pressin 1909 ja julkaisi rinnakkain sekä Saint Paul Dispatchia että Pioneer Pressiä. Charles K. Blandin osti vuonna 1923 DPC:n osake-enemmistön sen perustajan George Thompsonin lsekeltä Abigaililta. Blandin järjesti DPC:n uudelleen Dispatch and Pioneer Press Companyksi. Ridder Publications osti Blandinilta vuonna 1927 sekä aamulehti Pioneer Pressin että iltapäivälehti Dispatchin.
St. Paul Pioneer Press ja Dispatch menestyivät Saint Paulissa, ja niillä oli Minneapolisissa ilmestyneiden Starin ja Tribunen kanssa herrasmiessopimus, jonka mukaan ne ei tavoittelisi lukijoita Minneapolisin puolelta. Lehtien lukijamäärät ovat vähentyneet 1900-luvun lopulla, ja lehdet ovat alkaneet kilpailla myös keskenään. The Pioneer Press- ja Dispatch-lehdet yhdistettiin vuonna 1985, ja lehdestä tuli vuonna 1990 vain aamulehtenä ilmestyvä St. Paul Pioneer Press.
The McClatchy Company osti 2006 Knight-Ridderin, mutta kilpailuoikeudellisten rasitteiden takia se myi nopeasti Pioneer Pressin denveriläiselle MediaNews Groupille.
Lukijat.
St. Paul Pioneer Press on Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialueen itäosien päälehti. Sen päälevikkialueeseen kuuluvat St. Paul, Ramseyn, Dakotan ja Washingtonin piirikunnat sekä muut alueet Minnesotan itäosissa ja Wisconsin länsiosissa. St. Paul Pioneer Pressin levikki oli vuoden 2014 laskelmien mukaan hieman noussut edellisestä vuodesta. Sen sunnuntailehden levikki oli 272 413; lukemaan kuului myös digitaalisen lehden tilanneet.
Cassie Scerbo

Cassandra Lynn ”Cassie” Scerbo (s. 30. maaliskuuta 1990 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän on rooleistaan esittänyt Lauren Tannerin roolia televisiosarjassa "Näytön paikka" (2009-2012), Brookena elokuvassa "Anna palaa 4" (2007) ja Novana elokuvassa "Haihurrikaani" (2013).
Cassandra Scerbo syntyi Long Islandilla New Yorkissa ja kasvoi Parklandissa, Floridassa. Hänellä on kaksi sisarusta, Alaina ja Johnny. Scerbo asui Floridassa tarhaikäisestä asti ja kuului paikalliseen jalkapalloklubiin. Hänen sukujuurensa ovat Italiasta.
Vuonna 2006 Scerbo koe-esiintyi onnistuneesti tyttöbändiin Slumber Party Girls. He toimivat juontajina lasten musiikkiohjelmassa "Dance Revolution". Sarja ei jatkanut toiselle kaudelle. Scerbo sai soololevytyssopimuksen vuonna 2008 ja hänen tekemänsä kappaleet "Betcha Don't Know", "Sugar and Spice" ja "Top Of The World" julkaistiin iTunesissa. Vuonna 2007 Scerbolle tarjottiin Brooken roolia elokuvasta "Anna palaa 4". Hän näytteli elokuvassa yhdessä Ashley Bensonin kanssa. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle. Syyskuussa 2008 Scerbo nähtiin Missi Pylen ja Emily Osmentin kanssa komediaelokuvassa "Soccer Mom".
Scerbon todellinen läpimurto tapahtui vuonna 2009, kun hän sai roolin "Näytön paikasta" ("Make It or Break It"). Sarjaa tehtiin kolmen tuotantokauden ajan ja Scerbo esitti yhtä päähenkilöä, Lauren Tanneria. Vuonna 2011 hän oli pääosassa televisioelokuvassa "Teen Spirit". "Haihurrikaani"-elokuvassa vuonna 2013 Scerbo näytteli baarinomistaja Novaa. Lisäksi hän on esiintynyt esimerkiksi televisiosarjoissa "C.S.I. Miami" ja "Baby Daddy".
Escalloniaceae

Escalloniaceae on kasviheimo, joka on ainoa koppisiemenisten Escalloniales-lahkossa. Heimon nimisuvun ("Escallonia") suomenkielinen nimi on eskalloniat.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat tavallisesti puuvartiskasveja, joihin kerääntyy alumiinia. Kukinto on tavallisesti terttumainen. Kukissa on erilehtinen teriö ja heteet toisinaan kiinnittyvät siihen. Kukassa on myös mesiäinen, ja sikiäin on kehänalainen.
Levinneisyys.
Heimon kasvien levinneisyys keskittyy eteläiselle pallonpuoliskolle. Niitä kastaa Itä-Himalajalta ja Etelä-Kiinasta Itä-Australiaan ja Uuteen-Seelantiin ulottuvalla alueella, Intian valtamerellä sijaitsevalla Réunionilla sekä Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Luokittelu.
Heimoon kuuluu yhdeksän sukua ja 130 lajia. Ne muodostavat asteridien Campanulidae-ryhmässä oman kladinsa, jolle annetaan oman lahkon asema lahkojen Asterales (mm. mykerökukkais- eli asterikasvit), Bruniales (bruniakasvit), Apiales (mm. sarjakukkaiskasvit), Paracryphiales ja Dipsacales (tesmayrtti- ja kuusamakasvit) rinnalla. Aikaisemmin heimoa on pidetty milloin hortensiakasvien (Hydrangeaceae), milloin rikkokasvien (Saxifragaceae) sukulaisena.
Heimoon kuuluvat seuraavat kasvisuvut:
Suvuista systemaattiselta asemaltaan erillisin on "Polyosma". Siihen kuuluu 60 Itä-Himalajalta ja Etelä-Kiinasta Itä-Australiaan ja Uuteen-Kaledoniaan ulottuvalla alueella kasvavaa puulajia, joiden lehtiasento on vastakkainen. Toisinaan lehdet ovat sahalaitaisia. Kukat ovat 4-lukuisia, verhiö yhdislehtinen, teriö erilehtinen. Sikiäimessä on turvonneet laitaistukat, joihin kiinnittyy paljon siemenaiheita. Luotti on pallomainen ja kaksiliuskainen. Hedelmä on yksisiemeninen luumarja. Siemenessä on tärkkelyspitoinen ravintovarasto ja erilaistumaton alkio. 
"Eremosyne pectinata" on sukunsa ainoa laji ja on yksivuotinen ruoho, jonka lehdet ovat enemmän tai vähemmän liuskaiset ja kourasuoniset. Kukinto on viuhkomainen, ja siinä on pieniä kukkia. Sikiäin on kehänpäällinen ja kahden yhtyneen emilehden muodostama. Siinä on vain kaksi pystyä siemenaihetta. Vartalo on haarainen. Hedelmä on kota.
"Tribeles australis", myös sukunsa ainoa laji, on pieni, pystykasvuinen pensas, jonka lehtiasento on kierteinen. Lehdet ovat leveäkantaiset ja kärjestään pienihampaiset. Kukat sijaitsevat yksittäin haarojen päissä, ovat pieniä, ja niissä on nuppuasennossa kierteiset terälehdet. Sikiäimen päässä on vartalo ja kolmiliuskainen, lähes nuijamainen luotti. Kiiltävät siemenet jäävät pitkäksi aikaa kiinni kodan keskipylvääseen.
Nic Pizzolatto

Nic Pizzolatto (s. 18. lokakuuta 1975) on yhdysvaltalainen kirjailija, televisiokäsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten luomastaan televisiosarjasta "True Detective".
Ura.
Romaanit ja novellit.
Pizzolatto kirjoitti kaksi novellia, jotka myytiin "The Atlantic" -lehteen, vuonna 2004. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Galveston" julkaistiin kesäkuussa 2010. Hän voitti ranskalaisen "Prix du Premier Roman Étranger" -palkinnon parhaasta ulkomaisesta debyyttiromaanista.
Televisiokäsikirjoitus.
Hän käsikirjoitti kaksi jaksoa televisiosarjaan "Jälkiä jättämättä" vuonna 2011. Hän loi oman televisiosarjansa, "True Detectiven", vuonna 2012 ja myi sen HBO:lle. Sen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin keväällä 2014. Pizzolatto on sarjan vastaava tuottaja, käsikirjoittaja ja sarjan pyörittäjä.
Lapinkosken voimalaitos

Lapinkosken voimalaitos on Rauman kaupunkiin liitetyn entisen Lapin kunnan keskustassa oleva vuonna 1994 uudelleen rakennettu yksityisomistuksessa oleva pienvesivoimalaitos.
Lapinjoen vesistöalueeseen kuuluvassa koskessa on ennen vuonna 1922 rakennettua nykyistä patoa ollut kolme myllyä ja kaksi sahaa. Yhdistämällä kolme pientä koskea saatiin 8,5 metrin pudotuskorkeus, ja Sähkö O.Y. Lappi -niminen osakeyhtiö rakensi padon yhteyteen sähkölaitoksen.
Kolme vaaka-akselista "Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus osake-yhtiön" (Tampella C-sarja No: 10) turbiinia eivät kuitenkaan ilman liian arvokkaana pidettyä pyörimisnopeuden säätäjää tuottaneet kylälle kovin tasalaatuista sähköä, ja liitäntä suurempaan verkkoon rakennettiin nopeasti. Sittemmin turbiineilla pyöritettiin lähinnä sahan raameja. Viimeinen sahalaitos paloi vuonna 1992 ja alue jäi raunioksi.
Uuden voimalan rakentamista varten vuonna 1994 perustettu Lapijoen Sähkö Oy vuokrasi voimalapaikan myllylahkolta, ja uusi voimalaitos käynnistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995.
Vic Wild

Victor Ivan "Vic" Wild (; s. 23. elokuuta 1986 White Salmon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen venäläinen lumilautailija ja olympiavoittaja. Wild on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa. 
Wild on erikoistunut paripujotteluihin. Hän voitti kultaa vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista sekä parierikoispujottelusta että parisuurpujottelusta. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia parisuurpujottelusta. Pyeongchangissa 2018 hän oli parisuurpujottelussa kymmenes. Hän saavutti myös MM-pronssia vuoden 2013 MM-kisoista Stonehamista parisuurpujottelusta. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa lisäksi parisuurpujottelussa neljänneksi 2019, kuudenneksi 2017, seitsemänneksi 2015 ja kymmenenneksi 2011 sekä paripujottelussa seitsemänneksi 2015 ja kahdeksanneksi 2017.
Lumilautailun maailmancupissa vuodesta 2004 kilpaillut Wild on saavuttanut maailmancupin osakilpailuista kaksi voittoa, yhden kakkossijan ja kolme kolmossijaa. Hän sijoittui parisuurpujottelun cupissa toiseksi kaudella 2014–2015.
Wild kilpaili uransa alussa synnyinmaansa Yhdysvaltain joukkueessa, mutta Yhdysvaltain lopetettua alpine-lumilautailutoimintansa Wild vaihtoi Venäjän joukkueeseen. Hän sai maan kansalaisuuden mentyään naimisiin lumilautailija Aljona Zavarzinan kanssa. Zavarzina on maailmanmestari ja olympiapronssimitalisti.
Demokraattisten sosialistien liike

Demokraattisten sosialistien liike (, myös Το Κίνημα, "To Kínima", ”Liike”) (lyh. ΚΙΔΗΣΟ, "KIDISO") on kreikkalainen sosiaalidemokraattinen puolue. Se on perustettu vuonna 2015. Vuodesta 2018 puolue toimii osana Muutosliikettä (KINAL).
Demokraattisten sosialistien liikkeen perusti Pasokista eronnut entinen pääministeri Geórgios Papandréou. Puolue osallistui vuoden 2015 tammikuun parlamenttivaaleihin, mutta ei ylittänyt äänikynnystä 2,46 prosentin kannatuksellaan. Se ei osallistunut syyskuun 2015 vaaleihin. Puolueella on kaksi paikkaa Kreikan parlamentissa vuoden 2019 parlamenttivaalien jälkeen osana muutosliikkeen 22 paikkaa. 
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamenttivaaleissa ovat:
Triyatno

Triyatno (s. 20. joulukuuta 1987 Metro, Lampung) on indonesialainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Triyatno voitti olympiahopeaa 69-kiloisissa vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa nostettuaan yhteensä 333 kiloa. Triyatno voitti myös vuonna 2008 olympiapronssia 62-kiloisissa Pekingissä nostettuaan tuolloin 298 kiloa.
MM-kilpailuista Triyatno on saavuttanut yhteistuloksessa kaksi pronssia 69-kiloisista vuodelta 2009 Goyangista ja vuodelta 2010 Antalyasta. Lisäksi hän sai pronssia työntönostomuodossa 2009 ja tempauksessa 2010. Aasian kisoissa 2010 hän sai 69-kiloisissa pronssia. Hän voitti Aasian-mestaruuden 69 kg:n sarjassa 2009. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai 62-kiloisissa pronssia 2006 ja 2007.
Hän on 161 senttimetriä pitkä ja painaa 62 kilogrammaa.
Ilmari Tiitinen

Ilmari Tiitinen (s. 1983) on outokumpulainen säveltäjä, muusikko ja äänisuunnittelija. Hän on säveltänyt musiikkia peleihin, teattereihin ja mainoksiin. Hän toimii myös Pokkumifilms-indie-elokuvayhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 2014 taiteen edistämiskeskus myönsi Tiitiselle kolmikuukautisen taiteilija-apurahan.
Sävellyksiä.
Pelimusiikki
Mainos- ja promomusiikki
Trailer- ja teasermusiikki:
Äänisuunnittelu:
Teatterimusiikki:
Michael Jamieson

Michael Jamieson (s. 5. elokuuta 1988 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen uimari ja olympiamitalisti. Hän kilpailee pääasiassa 200 metrin rintauinnissa.
Jamieson voitti 200 metrin rintauinnista olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Lyhyen radan MM-kilpailuista Jamieson on voittanut myös yhden hopean, vuodelta 2012 Istanbulista 200 metrin rintauinnista. Lyhyen radan EM-kilpailuista hänellä on yksi hopea vuodelta 2013 ja yksi pronssi vuodelta 2013. Jamieson on osallistunut yksiin kesäolympialaisiin.
Kansainyhteisön kisoissa Jamieson edustaa Skotlantia. Hän on voittanut kisoista kaksi hopeamitalia, vuodelta 2010 Delhistä ja vuodelta 2014 hänen kotikaupungistaan Glasgow'sta. Molemmat mitalit tulivat 200 metrin rintauinnista.
Jamieson on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 81 kilogrammaa. Hän edustaa seuratasolla Edinburgh Universityä.
Duffelitakki

Duffelitakki eli duffeli on paksusta ja karkeasta villakankaasta eli "duffelikankaasta" tehty päällystakki, jossa on huppu. Takin erityispiirteenä on sen sulkemiseen nappien sijasta käytettävät koristeelliset luu- tai puupuikot ja nahkalenkit. Duffelitakki oli alun perin polvipituinen, mutta lyheni pian puolireiteen ulottuvaksi.
Duffelitakin ja duffelikankaan nimi tulee belgialaisesta Duffelin kaupungista lähellä Antwerpenia. Myös merimiessäkin englanninkielisen nimen "duffel bag" arvellaan tulevan Duffelin kaupungista, ja säkit ehkä alun perin tehtiin duffelikankaasta.
Duffelitakki huppuineen muistuttaa vuosisatoja käytössä ollutta munkinkaapua, mutta varmuudella takin esimuotona voidaan pitää niin sanottua "puolalaistakkia" 1800-luvun alusta, jossa myös käytettiin puikko-lenkki-kiinnitystä. Monien miestentakkien tavoin duffelikin on yleistynyt sotilaskäytön kautta: sen otti ensimmäisessä maailmansodassa käyttöön Britannian kuninkaallinen laivasto. Toisessa maailmansodassa duffelin käyttäjänä tuli tunnetuksi sotamarsalkka Montgomery. Ranskassa duffelitakeista tuli suosittuja koululaisten, opiskelijoiden ja intellektuellien parissa varsinkin sodan jälkeen, jolloin niitä tuli edullisesti markkinoille armeijan ylijäämävarastoista. Britanniassa Gloverall-niminen yritys tuli tunnetuksi aluksi armeijan ylijäämätakkien markkinoijana ja sitten duffelitakkien valmistajana. Suomessa duffelitakkeja valmisti 1950-luvun lopulta alkaen muun muassa turkulainen Teiniasu.
Duffelitakin etumuksen agraffia muistuttavalle suljentatavalle puikoin ja lenkein ei tiedetä alkusyytä eikä edes varsinaista etua nappeihin verrattuna. Sanotaan sen olevan nappeja helpompi käyttää käsineet kädessä, mutta tästä ollaan myös päinvastaista mieltä. Alun perin puikot tehtiin puhvelinsarvesta, nykyisin myös puusta tai muovista. Lenkit ovat nahkaa tai punottua nyöriä.
Duffelin huppu on yleensä varsin pieni niin, että sen alle mahtuu vain baskeri tai muu matala päähine. Duffelitakin olkakappale on yleensä kaksinkertainen, jotta se suojaisi paremmin sateelta. Duffelitakissa on aina kaksi suurta päälleommeltua paikkataskua, joissa voi olla myös suljentaläpät.
Peter Whittingham

Peter Michael Whittingham (8. syyskuuta 1984 Nuneaton – 19. maaliskuuta 2020) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän pelasi urallaan Englannin Valioliigassa Cardiff Cityssä ja Aston Villassa. Vasenjalkaisen Whittinghamin pelipaikka oli hyökkäävä keskikenttä.
Ura.
Seurajoukkueet.
Whittinghamin kasvattajaseura on Aston Villa, jota hän edusti Valioliigassa vuodet 2003–2007. Debyytti Valioliigassa tapahtui huhtikuussa 2003 Newcastle Unitedia vastaan ja Villa-uran ainoa valioliigamaali tuli marraskuussa 2004 Portsmouth Unitedia vastaan. Whittingham pelasi seurassa 56 peliä ja teki yhden maalin. Vuonna 2005 hän kävi lainalla sekä Burnley FC:ssä että Derby Countyssä. Tammikuussa 2007 Whittingham siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen walesilaisseura Cardiff Cityyn. Whittingham on toiminut seuran kapteenina ja hänet on valittu kolmena kautena Mestaruussarjan tähdistöön. Vuonna 2012 Whittinghamin Barnsley FC:tä vastaan tekemänsä maali valittiin The Football Leaguen vuoden maaliksi. Whittingham pelasi kaudella 2013–2014 Valioliigaan nousseessa Cardiffissa 32 peliä, joissa hän onnistui kolmesti. Kauden 2013–2014 jälkeen Cardiff ja Whittingham putosivat takaisin Mestaruussarjaan. Monesti siirtoikkunan aikana suurseurat ovat olleet kiinnostuneita Whittinghamista, mutta hän on pysynyt silti Cardiffissa jo kahdeksan vuoden ajan. 
Maajoukkue.
Whittingham pelasi vuosina 2004–2007 Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Hän pelasi joukkueessa 17 peliä, joissa maaleja syntyi kolme kappaletta.
Kuolema.
Whittingham kaatui 7. maaliskuuta 2020 pubissa saaden vakavan päävamman, johon hän kuoli vajaat kaksi viikkoa myöhemmin.
Vilho Elomaa

Johan Vilhelm (Vilho) Elomaa (16. tammikuuta 1893 – 11. huhtikuuta 1926 Terijoki) oli suomalainen venäjän- ja saksankielisen kirjallisuuden suomentaja.
Senaatti myönsi 1500 mk venäjänkielen matka-apurahan vuonna 1915 oikeustieteiden ylioppilas Elomaalle kuuden kuukauden oleskelua varten Keisarikunnassa ja hänet nimitettiin vuonna 1916 Helsingin poliisilaitoksen kielenkääntäjäksi. Elomaa oli tällöin Helsingin poliisilaitoksen etsivä konstaapeli.
Elomaa toimi tällöin ja myöhemmin kielenkääntäjänä tehden käännöstöitä ja antaen kieltenopetusta ainakin Helsingissä, Raumalla, Jyväskylässä ja Terijoella. Elomaa esiintyi myös näyttämöllä erilaisissa tehtävissä tehden myös käännöksiä teattereille. Rauman näyttämölle ohjelmalliseen iltamaan Elomaa käänsi Anton Tsehovin näytelmän Joutsenlaulu.
Elomaan puoliso vuodesta 1916 oli Impi Martta Sofia Helminen (1894–1922).
Aleksander Sipelgas

Aleksander Sipelgas (24. kesäkuuta 1885 Pietari – 19. marraskuuta 1937 Rakvere, Viro) oli venäjän kielellä kirjoittanut virolainen kirjailija ja seikkailija joka asui Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomessa ja viimeksi Virossa. 
Suomessa emigranttina asunut Sipelgas oli mukana runoilija Eino Leinon aloitteesta vuonna 1920 perustetussa Pro Humanitate -klubissa, jonka jäsenet olivat Brondan kahvilaa kokoontumispaikkanaan pitäneitä suomalaisia ja ulkomaalaisia taiteilijoita. Klubin toiminta loppui keväällä 1921, kun paljastui, että sen kautta oli harjoitettu salakauppaa ja bolševikit olivat käyttäneet klubia hyväkseen vakoilutoiminnassa. Samassa yhteydessä Sipelgas karkotettiin Suomesta Viroon. Sipelgas kirjoitti Brondan kahvilaan kokoontuneista boheemitaiteilijoista myös kirjan "Ylä-Brondan ritarit".
Suomennettuja teoksia.
Nimimerkillä "A. Olsjanski":
Lodentakki

Lodentakki () on tiheästä ja paksusta villakankaasta eli "lodenkankaasta" valmistettu päällystakki. 
Se on leikkaukseltaan leveä ja väljän ”telttamainen”, ja väljyyttä lisää keskellä selkää oleva pystysuora vastalaskos. Pituudeltaan lodentakki on perinteisesti yli polvien ulottuva, mutta etenkin nuorille valmistetaan lyhyempiä ja vähemmän väljiä malleja. Karkean kankaansa vuoksi lodentakkia ei suositella hienojen pukujen kanssa käytettäväksi, vaan perinteisessä pukeutumisetiketissä sitä pidetään ”vapaa-ajantakkina”. Lodentakin alkuperä on tirolilaisten maanviljelijöiden, metsänhoitajien, metsästäjien ja lammaspaimenten takeissa, ja perinteisin väri on tummanvihreä.
Lodentakki on yleensä piilonapitettu. Takin kaksinkertainen kaulus voidaan nostaa pystyyn kaulan suojaksi, taskut ovat vinot ja selästä löytyy hyvin pitkä pystysuora vastalaskos, jossa kangas on taitettu. Lodentakin hihat ovat tavallisesti raglantyyppiset. Takissa ei usein ole lainkaan vuoria, mutta harteiden kohdalla kangas on kaksinkertainen lämmön vuoksi.
Lodenkangas.
Lodentakkien materiaali lodenkangas on tiuhasti kudottua karstalankaista villakangasta, joka on valmistettu vuoristolampaiden öljyisestä villasta. Mukaan voidaan kutoa kamelinkarvaa tai kašmirvillaa antamaan lisälämpöä. Kudonnan jälkeen lodenkangas kutistetaan vedellä noin kolmasosaan alkuperäisestä koostaan, minkä jälkeen pinta karstataan ja leikataan jopa kymmeniä kertoja, kunnes se alkaa muistuttaa huopaa. Tunnetuimpia lodenkankaan valmistajia ovat Mössmer Tuchfabrik ja Oberrauch Zitt.
Lodenkankaasta tehdään lodentakkien lisäksi perinteisiä tirolilaisia viittoja ja muita ulkoiluvaatteita.
Candace Crawford

Candace Crawford (s. 11. maaliskuuta 1994) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Crawford kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin pujottelussa lokakuussa 2014. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Kühtain pujottelussa joulukuussa 2014 oltuaan 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Soldeun alppiyhdistetyssä helmikuussa 2016. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Crawford saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Suurpujottelussa hän sijoittui 29:nneksi.
The Heart Wants What It Wants

The Heart Wants What It Wants on yhdysvaltalaisen laulajan Selena Gomezin kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä Gomezin "For You" -nimiseltä kokoelma-albumilta, joka julkaistiin 24. marraskuuta 2014. Single debytoi Billboard Hot 100 -listan sijalla 25. Parhaimmillaan se on sijoittunut listalla sijalle kuusi. Kappaleeseen tehty musiikkivideo julkaistiin internetissä 6. marraskuuta 2014.
Aiheesta muualla.
Virallinen musiikkivideo YouTubessa
Piece of My Heart

”Piece of My Heart” on Jerry Ragovoyn ja Bert Bernsin tekemä kappale, jonka Erma Franklin levytti ensimmäisenä vuonna 1967. Kappale nousi laajempaan suosioon kun Big Brother &amp; The Holding Company teki siitä cover-version Janis Joplinin laulamana vuonna 1968. Kappaleesta coverin on tehnyt myös muun muassa Faith Hill vuonna 1994 ja Melissa Etheridge vuonna 2005. 
Vuonna 2004 "Rolling Stone" -lehti nosti Big Brother &amp; The Holding Companyn version kappaleesta 500 parhaan kappaleen listalle sijalle 353.
Jack Eichel

John "Jack" Eichel (s. 28. lokakuuta 1996 Chelmsford, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka pelaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsissa.
Ennen NHL-uraansa Eichel pelasi NCAA-yliopistokiekkoa Bostonin yliopiston joukkueessa. Vuonna 2015 hän voitti parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Hobey Baker Awardin kaikkien aikojen toisena ensimmäisen vuoden pelaajana. Eichel voitti Stanley Cupin vuonna 2023 pelatessaan Vegas Golden Knightsin joukkueessa. Lokakuussa 2025 Eichel solmi Golden Knightsin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 108 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Ammattilaisura.
Eichel varattiin vuoden Buffalo Sabresiin heti toisena pelaajana kanadalaisen Connor McDavidin jälkeen, jonka varasi Edmonton Oilers.
Maajoukkueura.
Vuosina 2012–2014 Eichel kuului Yhdysvaltain jääkiekkoliiton pelaajakehitysohjelmaan USNTDP:hen, ja voitti U18-ikäluokan maailmanmestaruuskisoissa yhden kullan ja yhden hopean. Hän toimi Yhdysvaltain U20-maajoukkueen kapteenina nuorten maailmanmestaruuskisoissa 2015.
Eichel valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen 18-vuotiaana vuoden 2015 miesten maailmanmestaruuskisoihin, joissa joukkue saavutti pronssia. Eichel teki kymmenessä ottelussa tehot 2+5=7.
2. maaliskuuta 2016 Stan Bowman ja Peter Chiarelli valitsivat Eichelin ensimmäisten pelaajien joukossa edustamaan Pohjois-Amerikan alle 23-vuotiaiden yhdistelmäjoukkuetta vuoden 2016 maailmancupiin.
Tuomas Viertola

Tuomas Viertola (s. 31. toukokuuta 1990 Riihimäki) on suomalainen koripalloilija.
Riihimäen Kolmoskorin kasvatti Viertola on edustanut Korisliigassa Forssan Koripoikia, Lappeenrannan NMKY:tä ja Kobria. Kaudella 2013–2014 hän kärsi sormivammasta. Hän on pelannut nuorisomaajoukkueissa.
Opintonsa päätökseen saanut Viertola teki heinäkuussa 2016 jatkosopimuksen Kobrien kanssa. Hänellä on tutkinto urheilumarkkinoinnista.
Kauden 2017–2018 jälkeen Viertola siirtyi M1DB:n Äänekosken Huimaan, missä hän pelaamisen lisäksi työskentelee edustusjoukkueiden yritys- ja yhteistyökoordinaattorina.
Milos Dobras

Milos Dobras (s. 1. elokuuta 1987 Jugoslavia) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti Korisliigassa KTP-Basketia jossa saavutti SM-pronssia vuosina 2011 ja 2015. Syksyllä 2009 hän pelasi serbialaisessa Vojvodinassa, jossa hänen kautensa päättyi loukkaantumiseen joulukuussa.
Dobras syntyi nykyisen Serbian alueella. Hänelle myönnettiin Suomen kansalaisuus kauden 2007–2008 aikana.
Toukokuussa 2016 Dobras nimettiin Suomen miesten maajoukkueryhmän naprapaatiksi.
Vesa Heinonen

Vesa Heinonen (s. 21. toukokuuta 1991 Heinola) on suomalainen koripalloilija. Hän on edustanut Korisliigassa kasvattajaseuransa Namika Lahden lisäksi KTP-Basketia ja Korihaita. Keväällä 2013 hänet valittiin kauden kehittyneimmäksi pelaajaksi.
Heinosen synnyinpaikaksi mainitaan joko Heinola tai Lahti.
Savon Kinot

Savon Kinot Oy on elokuvateatteriketju, joka toimii viidellä itäsuomalaisella paikkakunnalla. Yritys on Suomen kolmanneksi suurin elokuvateatteriketju ja suurin täysin suomalaisomistuksessa oleva elokuvateatteriketju. Savon Kinot oy on perheyritys ja se on perustettu vuonna 1986. Savon Kinojen elokuvateattereissa käy vuosittain noin 300 000 katsojaa. Yritys työllistää kymmenen vakituista työntekijää sekä joitakin kymmeniä osa-aikaisia työntekijöitä.
Historia.
Savon Kinojen perustaja on Aarne Peltonen, joka aloitti elokuvauransa 16-vuotiaana Outokummussa. Ensimmäisen elokuvateatterinsa Peltonen perusti Sääksmäelle valmistuttuaan elokuvakoneenhoitajaksi. 1950-luvulla Peltonen siirtyi harjoittamaan elokuvateatteritoimintaa Punkaharjun Putikkoon ja lähialueille. Vuonna 1958 Peltonen perusti Kiteen nuorisoseurantalolle elokuvateatterin yhdessä tuoreen vaimonsa Helli Peltosen kanssa. Kiteeltä toiminta laajeni Tohmajärvelle ja Nurmekseen. Kiteellä toiminta siirtyi uusiin Kiteen Kino-Hovin tiloihin vuonna 1977. Myöhemmin Peltosten elokuvateatterikanta laajeni ympäri Itä-Suomea. 
Vuonna 1986 perustettiin nykymuotoinen Savon Kinot Oy. Yritys saa nimensä siitä, että ensimmäiset sen omistamat elokuvateatterit sijaitsivat Varkaudessa ja Savonlinnassa. Nykyisin yrityksen toiminnasta vastaavat Aarne ja Helli Peltosen lapset.
Elokuvateatterit.
Savon Kinoilla on kuusi elokuvateatteria viidellä paikkakunnalla. Olavi-elokuvateatteri Savonlinnassa lopetti toimintansa vuoden 2018 jälkeen, sillä sen vuokrasopimus muiden saman kiinteistön yritysten tavoin irtisanottiin. Savon Kinot jatkaa kuitenkin Savonlinnassa kahdella teatterilla, sillä yritys on vuokrannut Killa-elokuvateatteria vastapäätä sijaitsevan Kisalinnan, jossa on aiemmin toiminut Savonlinnan Teatteri. Uusi Kuvalinna-niminen elokuvateatteri avattiin keväällä 2019.
Jessica Sula

Jessica Bianca Sula (s. 3. toukokuuta 1994 Gorseinon, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Grace Bloodina "Skins – liekeissä" -televisiosarjassa.
Nuoruus.
Sula syntyi Walesissa. Hänen trinidadilainen äitinsä on puoliksi afroamerikkalainen ja puoliksi kiinalainen ja isänsä puoliksi saksalainen ja puoliksi virolainen. Sula keskitti opintonsa espanjaan, ranskaan ja teatteritaiteeseen Gorseinon Collegessa.
Ura.
Sula esiintyi televisiossa ensi kertaa vuonna 2011 näytellen Grace Bloodia "Skins – liekeissä" -sarjassa, jossa hänet nähdään 5. ja 6. tuotantokaudella. Myöhemmin hän sai roolin ITV-kanavan draamakomediasarjassa "Love and Marriage" vuonna 2013.
Sulan ensimmäinen merkittävä päärooli valkokankaalla oli vuonna 2014 elokuvassa "Honeytrap", joka kertoo 15-vuotiaasta Laylasta, joka järjestää häneen rakastuneen pojan murhan.
Yksityiselämä.
Sula soittaa kitaraa ja harrastaa karatea.
Ludvig V

Ludvig V (, noin 967 – 21. toukokuuta 987) oli Länsifrankkien valtakunnan eli suunnilleen nykyisen Ranskan alueen kuningas ja viimeinen karolingi-kuninkaista. 
Isä Lothair kruunautti Ludvigin kanssahallitsijakseen vuonna 978. Ludvig meni vuonna 982 eli noin 15-vuotiaana naimisiin 40-vuotiaan lesken, Akvitanian Adélaïden kanssa. Liitto oli kuitenkin onneton ja vuonna 984 vaimo jätti Ludvigin, meni uusiin naimisiin ja Ludvig jäi ilman puolisoa. Isän kuoltua 986 Ludvig oli kiistaton kuningas. Hän sai kuitenkin surmansa ratsastusonnettomuudessa metsästysretkellä seuraavana vuonna. Hänellä ei ollut perijää, joten suku sammui, ja hänen seuraajakseen tuli Hugo Capet, joka aloitti Kapeting-hallitsijasuvun.
Eino Reivinen

Eino Toivo Reivinen (23. heinäkuuta 1904 Heinola – 15. kesäkuuta 1990) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.
Reivinen kävi kadettikoulun 1925–1927 ja palveli kouluttajana Tampereen rykmentissä 1927–1928 sekä reserviupseerikoulussa 1928–1929. Komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 3:ssa hän toimi 1930-1931. Sotakoulussa kouluttajana hän työskenteli 1932–1936. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1936–1938 ja sai yleisesikuntaupseerin arvon juuri ennen sotaa 1939. Sodan aikana hän toimi mm. II. armeijakunnan esikunnan huoltopäällikkönä 1940–1941. Toimistopäällikkönä päämajassa sekä pääesikunnassa Reivinen oli 1941–1944 sekä 1945–1949. Tämän jälkeen hän toimi puolustusministeriössä mm. sotilasasiainosaston päällikkönä 1949–1959. 
Ylennykset: reservivänrikki 1925, vänrikki 1927, luutnantti 1929, kapteeni 1934, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1951.
Olavi Haikala

Olavi Haikala (7. huhtikuuta 1912 Lappee – 14. kesäkuuta 1994) oli Suomen merivoimien kommodori, joka muun muassa sodan aikana palveli panssarilaivoilla ja useissa merenkulun ja meriupseerien luottamustehtävissä.
Haikala suoritti Merisotakoulun 1933 ja palveli koululaiva "Suomen Joutsenen" vahtiupseerina 1933-1936. Tämän jälkeen hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi rannikkolaivastoon 1936-1939. Hän kävi laivaston tykistökurssin Britanniassa 1937. Talvisodassa Haikala oli panssarilaiva "Ilmarisen" tykistöupseerina 1939-1941. Jatkosodassa hän oli 1941-1943 laivueenkomentajana Äänisen laivastossa. Panssarilaiva "Väinämöisen" ensimmäisenä upseerina hän oli 1944.
Sodan jälkeen hän palveli pitkään merivoimien esikunnassa toimisto- ja osastopäällikkönä 1945-1964. Tämän jälkeen Haikala oli merivoimien esikuntapäällikkönä 1964-1966, Laivastolippueen komentajana 1966-1968 ja Merisotakoulun johtajana 1969-1971. 
Lisäksi Haikala toimi myös ase- ja laivahankintoihin liittyvänä asiantuntijana. Suomen soutuliiton toiminnanjohtajana hän toimi 1947-1954. Meriupseeriyhdistyksen puheenjohtajana hän oli 1966-1967. Hän toimi myös oikeudellisissa tehtävissä. 
Ylennykset: aliluutnantti 1933, meriväenluutnantti 1935, kapteeniluutnantti 1940, komentajakapteeni 1943, komentaja 1954, kommodori 1964.