tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Scott Henderson

Scott Henderson (s. 1954) on yhdysvaltalainen jazzkitaristi, säveltäjä ja Tribal Tech -yhtyeen keulahahmo. Uransa aikana Henderson on soittanut muun muassa Joe Zawinulin, Jean-Luc Pontyn ja Chick Corean yhtyeissä. Scott Hendersonin soittotyyliä leimaa yksinkertaisten blueskuvioiden yhdistely harmonisesti monimutkaisiin melodioihin.
Vuonna 1984 Henderson perusti basisti Gary Willisin kanssa yhtyeen Tribal Tech, jonka kokoonpanoon kuuluu lisäksi pianisti Scott Kinsey ja rumpali Kirk Covington. Tribal Tech on julkaissut kymmenen levyä, joista uusin on vuonna 2000 ilmestynyt "Rocket Science".
Scott Henderson on soittanut myös Vital Tech Tones -triossa, johon kuuluu hänen lisäkseen rumpali Steve Smith ja basisti Victor Wooten.
Gini

Gini on viina, joka tislataan viljasta ja maustetaan katajanmarjoilla ja muilla kasveilla. Maustaminen voidaan tehdä tislauksessa, hauduttamalla tai sekoittamalla. Gini on nykyaikana suosittua etenkin juomasekoituksissa kuten martinissa. Suomessa giniä käytetään alkuperäisen lonkeron ainesosana.
Katajanmarjat antavat ginille sen tunnistettavan ominaismaun. Nimensä gini onkin saanut latinan katajaa tarkoittavasta sanasta "juniperus". Perinteisen ginin maku on hyvin kuiva. Englannissa kuiva gini tunnetaan nimellä "London dry gin" erotukseksi "Plymouth ginistä", joka on makeampaa.
Historia.
Gini keksittiin 1600-luvulla Englannissa hollantilaisen katajanmarjaviina geneverin muunnelmana.
Vuonna 1690 Britanniassa tuli voimaan laki, jolla pyrittiin rohkaisemaan kansallista viinantuotantoa lakkauttamalla monopoli ja alentamalla brittiläisten alkoholijuomien veroja. Lainmuutoksen seurauksena ginistä tuli maassa nopeasti hyvin suosittua. Vuonna 1729 Englannissa tuotettiin jo yli neljä miljoonaa gallonaa giniä. Kaupunkiköyhälistön suosima juoma oli usein huonolaatuista, ja se saatettiin maustaa katajanmarjojen sijaan tärpätillä.
1700-luvun jälkipuoliskolta alkaen Britannian parlamentti onnistui hillitsemään ginin kulutusta lainmuutoksilla, rajoituksilla ja tuotannon valvonnalla. Juomaa sai kutsua giniksi vain, jos se oli maustettu katajanmarjoilla, eikä se ollut liian makeaa tai yli 50-prosenttista. Vähittäiskauppiaat kuitenkin usein tislauttivat juoman uudelleen ennen myyntiä ja makeuttivat sen itse. Makua voimistettiin pippurilla ja muilla mausteilla.
1800-luvun puolivälissä, kun tislausmenetelmät kehittyivät, brittiläinen gini menetti viljan maun, joka geneverissä yhä oli. Maku giniin saatiin nyt mausteista. Ginistä tuli aiempaa laadukkaampaa, ja aiemmin lähinnä köyhien suosiman juoman käyttö yleistyi tavallisenkin kansan keskuudessa.
Vuonna 1879 ginin vähimmäisvahvuudeksi määrättiin 37 prosenttia. Britanniassa ja sen imperiumissa sekä Pohjois-Amerikassa suosioon nousivat brändit kuten Gordon’s, Booth’s, Seager and Evans, Tanqueray, Nicholson, Coates ja Burnett. Kuluttajat alkoivat suosia kevyempää ja kuivempaa giniä. Koska ginin perusmaku oli neutraali, juomaa ei enää makeutettu aiempaan tapaan, ja mausteetkin olivat vakiintuneet, ginistä oli tullut homogeenista. Katajanmarjojen ohella mausteena käytettiin etenkin karhunputkea, korianteria ja "orris rootia", mutta toisinaan myös eksoottisempia mausteita.
1900-luvulla kevyt ja neutraali gini oli suosittua juomasekoituksissa. 1970-luvulla votka ohitti kuitenkin ginin juomasekoitusten suosituimpana perustana. Ginin suosio on 2000-luvulla kääntynyt uuteen nousuun.
Rafael del Riego

Rafael del Riego y Flórez (9. toukokuuta 1784 – 7. marraskuuta 1823) oli espanjalainen kenraali ja liberaali poliitikko.
Del Riego syntyi Santa Maria de Tuñasissa, Asturiassa. Oviedon yliopistosta valmistumisensa jälkeen vuonna 1807 hän muutti Madridiin, jossa hän liittyi armeijaan. Espanjan itsenäisyyssodan aikana vuonna 1808 Ranska otti hänet vangiksi Escorialiin, josta hän myöhemmin karkasi.
Marraskuun 10. päivänä hän osallistui "Espinosa de los Monterosin" taisteluun, jossa hänet jälleen kerran otettiin vangiksi. Kolme päivää myöhemmin hänet lähettiin Ranskaan, ja hänet lopulta vapautettiin. Hän matkusti ympäri Englantia ja Saksaa, ja vuonna 1814 palasi Espanjaan liittyen jälleen armeijaan everstiluutnanttina.
Kuuden vuoden absolutismin aikana hän liittyi vapaamuurareihin ja liberaaleihin salaliitossa kuningas Ferdinand VII:tä vastaan. Vuonna 1819 kuningas muodosti 10 pataljoonaa taistelemaan eteläamerikkalaisia vastarintaliikkeitä vastaan. Riego otti Asturian pataljoonan komennon. Kuitenkin Cádiziin saapumisen jälkeen hän aloitti muiden upseerien kanssa kapinan 1. tammikuuta 1820, ja vaati vuoden 1812 perustuslain palauttamista. Tätä konfliktia kutsuttiin Espanjan sisällissodaksi, 1820–1823. Riegon joukot marssivat Andalusian kaupunkien läpi kuninkaallisvastaisen kansannousun syntymisen toivossa, mutta paikallinen väestö oli lähinnä väliinpitämätöntä. Kansannousu kuitenkin aloitettiin Galiciassa, josta se nopeasti levisi ympäri Espanjaa. 7. maaliskuuta 1820 Madridin kuninkaallinen palatsi piiritettiin kenraali Ballesteroksen alaisten sotilaiden toimessa, ja 10. maaliskuuta kuningas suostui palauttamaan perustuslain.
Vuonna 1823 Ranskan armeija hyökkäsi Espanjaan ja palautti Ferdinand VII:n absoluuttiseen valtaan. Del Riego vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Madridissa.
Bourbon (viski)

Bourbon on yhdysvaltalainen, etupäässä maissista valmistettava viskilaatu.
Viskiä alettiin valmistaa Yhdysvalloissa maissista, koska eurooppalaisten mukanaan tuoma ohra ei kasvanut Amerikassa kunnolla. 1700-luvulla bourbonia valmistettiin eniten nykyisten Kentuckyn ja Tennesseen osavaltioiden alueella, sillä siellä oli sopiva vesi ja maaperä. Kieltolain aikana 1920-luvulla bourbonin tislausperinne hiipui, ja juoman valmistus lähti merkittävään nousuun vasta 1900-luvun lopulla.
Nimitys "bourbon" tulee Kentuckyn osavaltion Bourbonin piirikunnasta, josta viskin valmistus on lähtenyt. Suurin osa bourbonviskistä valmistetaan edelleen Kentuckyssä. Tunnetuin bourbon on Jim Beam, jota on valmistettu 1700-luvulta saakka.
Määräysten mukaan bourbonin raaka-aineista vähintään 51 prosenttia on oltava maissia. Tisle täytyy kypsyttää sisältä voimakkaasti hiilletyssä ja uudessa tynnyrissä, joka on tehty amerikkalaisesta tammesta. Raakatisleen vahvuus ei saa ylittää 80 prosenttia, eikä tynnyreihin laitetun tisleen vahvuus saa ylittää 62,5 prosenttia.
Jos tislettä on kypsytetty tynnyreissä yli kaksi vuotta, juomaa saa kutsua nimellä "Straight Bourbon". Ikä on merkittävä etikettiin, jos kypsytysaika on alle neljä vuotta; sitä vanhemmissa tuotteissa ikää ei tarvitse merkitä.
Bourbon valmistetaan ja kypsytetään samalla tavalla kuin muutkin viskit. Bourbon-viskit säilötään uusiin tammitynnyreihin. Maissiviski on huomattavasti nopeammin kypsyvää kuin mallasviskit. Monet bourbon-viskit saavuttavat parhaan makunsa huomattavan nuorina, jopa 4–6-vuotiaina. Nuorten bourbon-viskien suurin ero skotti- tai irlantilaisviskeihin on makeus. Bourbon-viskien makeus jakaa mielipiteitä, mutta myös iäkkäät bourbonit saavuttavat kuivan, lähes "puisevan" maun viimeistään 8–10 vuodessa.
Suurin osa skottiviskin kypsyttämisessä käytetyistä tynnyreistä laivataan sinne Yhdysvalloista, koska bourbon-tynnyriä saa käyttää vain kerran bourbonin kypsyttämisessä, minkä jälkeen se myydään pois halvalla.
Äänes

Äänes on tietyntaajuuksinen ääni, jolla ei ole harmonisia komponentteja. Äänes on siis sinimuotoista värähtelyä, joka voidaan määritellä sen taajuudella (yksikkö hertsi, Hz). Ääneksestä käytetään joskus myös nimitystä siniääni. Äänes on aaltoliikkeen yksinkertaisin muoto. Osaäänekset ovat taajuudeltaan perusääneksen moninkertoja. Esimerkiksi jos perusäänes on 440 Hz, osaääneksiä ovat 880 Hz, 1 320 Hz ja niin edelleen. Osaäänes on myös äänes. Nimitystä osaäänes käytetään havainnollistamaan sitä, että itse ääni koostuu monista ääneksistä. Äänekset muodostavat yhdessä sävelen ja sävelet soinnin.
Käyttö.
Ääneksiä käytetään muun muassa joissakin herätyskelloissa herätysäänenä. Näppäinpuhelimissa jokaisesta näppäimestä kuuluu erilainen ääni, kun niitä painaa. Numeroiden valinta perustuu DTMF-numeroiden ("Dual-tone multi-frequency") välitystapaan. Siinä kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan ääneksen muodostamaksi ääneksi. Tällä pyritään välttämään virheelliset numerovalinnat.
Fourier-muunnos.
Fourier-muunnoksen avulla mikä tahansa jaksollinen aaltomuoto voidaan hajottaa äänesten summaksi. Tällöin jokainen äänes on taajuudeltaan aaltomuodon perustaajuuden (jaksonajan käänteisluku) kokonaislukukerrannainen. Hajotelmassa jokaisella ääneksellä on oma amplitudinsa ja vaiheensa.
Bokken

Bokken (jap. 木剣 : "bokken" / 木刀 : "bokutō") ("puumiekka") on puusta valmistettu harjoittelumiekka, joka on muotoiltu japanilaisen yksiteräisen, kaarevan miekan, katanan mukaan. Bokkenit ovat käytössä harjoittelumiekkoina japanilaisissa taistelu- ja budōlajien harjoituksissa, kuten esimerkiksi kenjutsussa, aikidossa sekä iaidossa.
Bokkenia ei pidä sekoittaa shinaihin, joka on bambumiekka jota käytetään kendossa harjoituksissa. Kendossakin bokkenia kyllä käytetään kendo kata- ja perustekniikoiden kihon-harjoitteluun. 
Bokkentyypit.
Bokkeneita on eri tyyppejä;
Historia.
"Bokken" on yhtä vanha kuin muutkin japanilaiset miekat, ja niitä käytettiin harjoittelumiekkana. Bokken voi kuitenkin olla myös tappava ase; "Maa, vesi, tuli, tuuli ja tyhjyys" -kirjan kirjoittanut kenjutsumestari Miyamoto Musashi tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hän taisteli täysin varustautuneita vastustajia vastaan pelkästään yhdellä tai kahdella bokkenilla varustautuneena.
Käyttö.
Bokken on harjoittelumiekka, jota käytetään koska se on teräsmiekkaan verrattuna turvallisempi käyttää.
Iaidossa bokkenia käytetään alkeistasolla, kun harjoittelijalla ei ole käytössään iaitoa tai hän ei vielä ole saavuttanut tasoa, jossa metallinen iaito olisi harjoittelussa turvallinen. Joissakin katoissa, jotka suoritetaan kontaktissa, veteraani-iaidokatkin voivat käyttää bokkenia turvallisuussyistä.
Myös muissa lajeissa, kuten kenjutsussa, aikidossa ja ninjutsussa bokkeneita käytetään harjoituksissa.
Kaliumpermanganaatti

Kaliumpermanganaatti, KMnO4, on permangaanihapon kaliumsuola.
Kaliumpermanganaattia käytetään hapettimena elektroniikassa piirilevyjen valmistuksessa, metallien pintakäsittelyssä sekä lääke- ja kemianteollisuudessa, hapetus- ja valkaisuaineena, reagenssina analyyttisessä ja synteettisessä orgaanisessa kemiassa, valokuvauskemikaalina, desinfiointiaineena, hajunpoistossa, levänestoaineena vedenkäsittelyssä, värjäysaineiden valmistuksessa, raudan ja mangaanin poistamiseen liuoksista ja parkituksessa.
Kaliumpermanganaatti on terveydelle haitallista. Sen nieleminen aiheuttaa polttavaa tunnetta, vatsakipua, ripulia, pahoinvointia, oksentelua, šokin tai tajuttomuuden. Huumausainelainsäädäntöön kesän 2002 aikana tulleen muutoksen jälkeen kaliumpermanganaatti on siirretty lähtöaineiden luettelosta III luetteloon II. Kaliumpermanganaatin käyttö heroiinin ja kokaiinin valmistuksessa on vaikuttanut rajoitusten tiukentumiseen.
Kaliumpermanganaatti hajoaa lämmitettäessä se 240 °C. Lopputuotteena on happea ja mustaa jauhetta, joka koostuu kaliummanganaatin ja mangaanidioksidin seoksesta.
2 KMnO4 → K2MnO4 + MnO2 + O2
Lääketieteellinen käyttö.
Kaliumpermanganaatin vesiliuoksella on antiseptisiä ja fungisidisia ominaisuuksia. Sitä on etenkin aiemmin käytetty ulkoisesti eräiden rakkulaisten ihotautien, vetistävien sieni-infektioiden, alaraajahaavojen ja kynsivallintulehduksen hoitoon . Liuoksen tahraavuuden vuoksi käyttö on nykyään vähentynyt.
James Randi

James Randi (7. elokuuta 1928 – 20. lokakuuta 2020) oli Kanadasta lähtöisin ollut yhdysvaltalainen taikuri, skeptikko ja pseudotieteen vastustaja. Hänet tunnettiin taiteilijanimellä "The Amazing Randi" (”hämmästyttävä Randi”).
Randi oli amerikkalaisen skeptikkojärjestö CSICOPin perustajajäseniä, mutta hän erosi järjestöstä, kun häntä oikeusjuttujen pelossa pyydettiin olemaan kommentoimatta julkisuudessa Uri Gelleriä. Randi kuitenkin oli hyvissä väleissä CSICOPin kanssa ja kirjoitti eroamisensa jälkeenkin usein järjestön "Skeptical Inquirer" -lehteen.
Vuonna 1974 Randi oli mukana Alice Cooperin lavashowssa, jossa hän esitti sadistista hammaslääkäriä ja pyöveliä. Randi myös suunnitteli ja rakensi osan show’n lavasteista, muun muassa käyttämänsä giljotiinin.
Randi tunnetaan myös James Randi Educational Foundationin (JREF) perustajana. JREF sponsoroi tunnettua miljoonan dollarin haastetta.
Täytettyään 81 vuotta Randi kertoi olevansa homoseksuaali.
James Randi Educational Foundation.
Vuonna 1996 Randi perusti James Randi Educational Foundationin (JREF). Randi lupaa miljoona Yhdysvaltain dollaria henkilölle, joka JREF:n valvomissa olosuhteissa kykenee tuottamaan paranormaalin ilmiön. JREF etsii myös oma-aloitteisesti paranormaaleiksi kutsuttuja ilmiöitä ja tutkii niitä. Mustalle listalle joutuneita ja valheeksi todistettuja ilmiöitä ovat esimerkiksi kuolleista heränneet ihmiset ja itsestään ilmestyneet kullatut hampaat. Toistaiseksi selittämätöntä ilmiötä ei ole löytynyt ja Randi on saanut pitää rahansa.
James Randin miljoonan dollarin haaste muuttui 1. huhtikuuta 2007. Syyksi on ilmoitettu, että JREF on joutunut vuosittain käsittelemään valtavan määrän hakemuksia, jotka ovat hyvin epäselviä. Työntekijöiden on täytynyt olla kirjeenvaihdossa haasteeseen vastaajan kanssa vain jotta he saisivat tietää mikä kyky on kyseessä ja miten tarkasti hakija pystyy tekemään paranormaalin ilmiön.
Uudistuneessa haasteessa hakijan täytyy olla jonkinlainen julkisuuden henkilö ja hänen kyvylleen täytyy olla jonkinlainen akateeminen suositus. Tulevaisuudessa JREF aikoo haastaa aktiivisemmin julkisuudessa esiintyviä ja esiintymisellään ansaitsevia paranormaaleja henkilöitä todistamaan kykyjään.
Haasteen sääntöjä lievennettiin 8. maaliskuuta 2011, jotta useammilla olisi mahdollisuus hakea. Hakijan yleistä tunnettuutta ei enää edellytetä ja hakemuksen tueksi pitää nyt esittää vain joko lehtileike, video tai jonkin akateemisen tahon kirje.
Arvostelua.
Suunnitteluinsinööri ja kirjailija Richard Milton kritisoi Randia saksalaisen Rico Kolodzeyn hakemuksen hylkäämisestä. Kolodzey väitti kesäkuussa 1999 olleensa syömättä vuodesta 1998 lähtien, ja Randi torjui hänen hakemuksensa tylysti:
Toukokuussa 2006 Randi ilmoitti Kolodzeylle tekevänsä poikkeuksen JREF:n käytäntöön olla testaamatta breatharianistien ”tyhmiä ja hengenvaarallisia” väitteitä, ja hyväksyvänsä hänen hakemuksensa. Osapuolet eivät kuitenkaan ole päässeet yksimielisyyteen testausmenetelmistä. Randi vertasi tätä toiseen tapaukseen, jossa henkilö nimeltä Lou Gentile oli nostanut mekkalan hylätystä hakemuksesta, mutta perääntynyt Randin näytettyä testille vihreää valoa.
Allan Holdsworth

Allan Holdsworth (6. elokuuta 1946 – 16. huhtikuuta 2017) oli brittiläinen jazz-kitaristi ja säveltäjä. Holdsworth tunnettiin parhaiten virtuoosimaisen nopeasta soittotekniikastaan, erilaisista dissonanteista sävellajeista ja SynthAxe-kitarasyntetisaattorin käyttämisestä. Holdsworthin tuotanto koostui pääosin instrumentaalisoololevyistä, vaikka hän esiintyi myös muun muassa Level 42 -yhtyeessä. Holdsworth tuli 1970-luvulla tunnetuksi soittaessaan muun muassa Tony Williamsin, Nucleusin, Tempestin, Gongin, U.K.:n, Bill Brufordin ja Jean-Luc Pontyn levyillä.
Holdsworthia pidettiin yhtenä modernin kitaransoiton uudistajista ja hänen soittotyylinsä poikkesi huomattavasti perinteisestä jazztyylistä. Holdsworthin soitto perustui kitaran otelaudan näkemiseen joukkona symmetrisiä kuvioita, joita hyödyntämällä hän kehitti oman nopeatempoisen, molempia käsiä tehokkaasti hyödyntävän soittotyylinsä, jossa oli huomattavan paljon vaikutteita virtuoosisaksofonistien kuten John Coltranen soitosta.
Musiikin ohella Holdsworth oli intohimoinen olutharrastaja, pyöräilijä ja keksijä. Oman tuotantonsa suhteen Holdsworth oli äärimmäisen kriittinen ja on täysin tyytyväinen vain pieneen osaan aikaansaannoksistaan.
Sveanmaa

Sveanmaa (myös Sveeanmaa, ruots. "Svealand") on keskimmäinen Ruotsin kolmesta pääalueesta. Muut pääalueet ovat Götanmaa ja Norlanti. Sveanmaan maapinta-ala on 81 012,4 neliökilometriä. Vuoden 2011 lopussa alueella oli 3 785 534 asukasta, joten alueen väentiheys oli 46,7 asukasta neliökilometriä kohti.
Sveanmaan nimi esiintyy ensimmäistä kertaa vasta 1400-luvulla. Se perustuu muinaisskandinaavisen svealaisten heimon nimeen, joka esiintyy erilaisissa kirjoitusmuodoissa kuitenkin jo antiikin kirjallisuudessa.
Sveanmaa koostuu kuudesta maakunnasta, jotka ovat
Makeinen

Makeiset eli karkit ovat syötäviä elintarvikkeita, joiden keskeinen ainesosa on sokeri tai muu makeutusaine. Makeisia ei syödä ravinnoksi, vaan lähinnä makeuden tuottaman mielihyvän vuoksi. Makeisten muita aineksia voivat olla esimerkiksi maito, hunaja, rasvat, tärkkelys, kaakao, hedelmät, pähkinät, manteli, liivate, lakritsi, arabikumi ja eräät hapot, kuten sitruunahappo. Makeisissa käytetään yleensä runsaasti lisäaineita kuten väriaineita ja luontaisen kaltaisia aromeja. Makeisia myydään sekä valmiiksi pakattuina että irtomakeisina.
Makeislaadut.
Makeiset voidaan jakaa ryhmiin niiden ominaisten tuotantoprosessien mukaisesti:
Makeisvalmistajat Suomessa.
Suomessa on muutamia isoja makeisvalmistajia sekä useita pieniä paikallisia valmistajia, jotka keskittyvät yhteen tai muutamaan tuotteeseen. Suomen ja samalla Pohjoismaiden suurin makeisvalmistaja oli ruotsalais–suomalainen Cloetta Fazer, joka kuului Fazer-konserniin. Cloetan ja Fazerin tiet erosivat vuonna 2009. Fazerin menestystuotteita ovat Fazerin Sininen, Dumle, Ässä-makeiset, Pantterit, Geisha, Omar ja Pihlaja.
Myös norjalaisomisteinen Panda valmistaa makeisia Suomessa. Se tuottaa erilaisia lakritsi- ja suklaamakeisia. Pandan tuotemerkkejä ovat Panda Lakritsi, Pepe, LakuMix ja Juhlapöydän konvehdit.
Ruotsalaisomisteinen Cloetta Suomi on kolmas Suomessa makeisia valmistava yritys. Pääosa sen tuotteista valmistetaan ulkomailla; Suomessa tehdään ainoastaan valumakeisia eli lähinnä hedelmäkarkkeja. Cloettan kansainvälisiä tuotemerkkejä ovat muun muassa Jenkki (purukumi), Mynthon (kurkkupastilli), Lauantaipussi, TV-karkkipussit ja Tupla.
Makeisten valmistus kotona.
1900-luvun loppupuolelle saakka makeisia valmistettiin yleisesti myös kotioloissa. Valmistus tapahtuu yleisimmin karamellisoimalla sokeria ja käyttämällä muina aineksina vettä, kermaa ja siirappia sekä elintarvikevärejä ja mausteita kuten mantelia, kaakaojauhetta, etikkaa, vaniljaa, inkivääriä, mallasmehustetta ja marjamehuja. Valmis seos muotoillaan makeisiksi joko käsin tai kaadetaan uunipellille tai muulle tasaiselle, voidellulle alustalle ja leikataan annospaloiksi ennen kuin se ehtii kovettua.
Aiheesta muualla.
Suomessa toimivien makeisvalmistajien kotisivuja:
Suklaasta:
Turkkilainen van

Turkkilainen van (, ) on kissarotu, joka on kotoisin Turkin Vanjärven seuduilta. Se on yksi harvoista kissaroduista, jotka pitävät vedessä uimisesta. Rodulla ilmenee usein silmien erivärisyyttä.
Rodun jalostus alkoi Englannissa 1950-luvulla, ja se sai virallisen hyväksynnän 1969. Suomeen ensimmäiset turkkilaiset vanit tulivat 1980-luvun puolivälissä. Turkkilaisilla vaneilla on erityinen karvapeitteen kuviointi, jota ei ole muilla kissaroduilla.
Turkkilaiset vanit ovat tunnettuja siitä, että ne pitävät vedestä ja hakeutuvat aktiivisesti veteen.
Hoito.
Omistajat kuvaavat turkkilaista vania rakastettavaksi ja älykkääksi kissaksi, jolla on taipumus kiintyä vain yhteen ihmiseen. Sillä on kokoonsa nähden varsin suuri ruokahalu.Turkin hoito on helppoa, ja kampaaminen on kahdesti tai kolmesti viikossa suositeltavaa.
Karjalan tasavallan hymni

Karjalan Tasavallan valtiohymni () on Aleksandr Beloborodovin säveltämä. Venäjänkieliset sanat ovat kirjoittaneet Armas Mišin ja Ivan Kostin ja suomenkieliset sanat Armas Mišin. Hymnin teksti on kirjattu Karjalan tasavallan perustuslain 14. artiklaan. Osa hymnistä noudattaa perinteisen suomalaisen kansanlaulun "Karjalan kunnailla" säveltä. Karjalankieliset sanat kirjoitti Aleksandr Volkov.
Kodirandu — Karjalu!
Igäine kaunis meijän mua.
Heimokanzat yhteh suat,
Karjalu!
Tuo kuunnelkua järvet dai mečät, suot
Kui sydämeh oma mua pajuo tuou.
Se mäin piälpäi selvembi nähtä voi —
Vie parembi kaikkii mua meijän roih.
Kodirandu — Karjalu!
Ozan kel elä igä kai.
Ryndähis meijän yksi vai —
Karjalu!
Tiä runoloin rohkiembat poijat vie
Kai eletäh salolois, järvien ies.
Pajo lennä, kandeleh helkieh lyö,
Kiitä Karjalua kaikkie muadu myö.
Kodirandu — Karjalu!
Runot dai pajot elos piet.
Nägyy tiä päivännouzu vies,
Karjalu!
Päiväzen nouzu nägyy vies,
Karjalu!
Kotimaamme Karjala!
Ikivanha kaunis maa.
Veljeskansat yhteen saa
Karjala!
Nuo järvet ja vaarat ja hongikot –
ne huomisen kutsua kuunnelkoot!
Seisoin vaaran harjalla paljain päin
ja suljin syliini mitä näin. 
Kotimaamme Karjala!
Ikivanha laulumaa.
Työllään etsii kunniaa
Karjala!
Ne urhot ja sankarit laulujen –
ne asuvat täällä entiselleen.
Soita, soma kantele, jatku, työ!
Soi, laulu, sydämen liekki, lyö. 
Kotimaamme Karjala!
Rahvas rehti, ahkera
töin ja lauluin ikuistaa
Karjalaa!
Töin ja lauluin ylistää
Karjalaa!
Край родной — Карелия!
Древняя мудрая земля.
Братских племён одна семья,
Карелия!
Звените, озера, и пой, тайга!
Родная земля, ты мне дорога.
Высоко на сопках твоих стою
И песню во славу тебе пою.
Край родной — Карелия!
Ты мне навек судьбой дана.
Здравствуй в веках, моя страна,
Карелия!
Герои былин средь лесов и гор
Живут на земле нашей до сих пор.
Лейся, песня! Кантеле, звонче пой
Во имя карельской земли святой!
Край родной — Карелия!
Рун и былин напев живой.
Вижу рассвет лучистый твой,
Карелия!
Вижу рассвет лучезарный твой,
Карелия!
Illuusio

Illuusio eli havaintoharha on hahmotusvirhe joka syntyy, kun aistiärsykkeen osat vääristävät kokonaisuuden. Illuusioksi kutsutaan myös taideteoksen, esityksen tai muun vastaavan synnyttämää todellisuusvaikutelmaa.
Havaintoharha on väärin tulkittu aistimus, siinä on siis todellinen ulkoinen aistiärsyke, joka tulkitaan väärin. Hallusinaatiossa eli aistiharhassa harhan sen sijaan tuottaa keskushermosto, eikä ulkoista aistiärsykettä ole. Illuusion kaltainen tila taas on ilmailufysiologiassa hallusinaatioksi kutsuttu harha-aistimus.
Jokainen aisti voidaan erehdyttää havaintoharhalla, tunnetuimpia ovat näköön liittyvät harhat. Osa havaintoharhoista on henkilökohtaisia. Joku voi kokea ne eri tavalla kuin toinen, jotkut taas eivät ollenkaan.
Trompe l’œil.
Trompe l’œil on maalaustaiteen keino, jolla pyritään harhauttamaan katsojaa illuusion keinoin. Ranskankielinen termi merkitsee suomeksi "silmää harhauttavaa".
Karamelli

Karamelli on sokeria kuumentamalla eli karamellisoimalla valmistettu ruskea sulate. Sitä käytetään erilaisissa vanukkaissa ja muissa jälkiruuissa sekä makeisissa.
Karamellia käytetään myös elintarvikkeiden väriaineena (E150a, sokerikulööri).
Valmistettaessa karamellia sokeri kuumennetaan hitaasti n. 170 °C lämpötilaan, kunnes väri muuttuu halutuksi (vaalean ruskeasta tumman ruskeaan). Kuumennettaessa sokerin molekyylit hajoavat ja muodostavat uusia yhdisteitä, joilla on karamellille tyypillinen väri ja aromi.
Puhekielessä karamelli-nimitystä käytetään usein mistä hyvänsä makeisista.
Sidosenergia

Sidosenergia on energiamäärä, joka tarvitaan kokonaisuuden purkamiseksi yksittäisiin osiin. Sidotulla systeemillä on matalampi potentiaalienergia kuin sen rakenneosilla, mikä vastaa positiivista sidosenergiaa pitäen systeemin kasassa.
Atomiydintasolla sidosenergia vastaa energiamäärää, joka tarvitaan atomiytimen purkamiseksi neutroneiksi ja protoneiksi. Ytimen sidosenergia on nettoseuraus protonien välisestä repulsiivisesta Coulombin vuorovaikutuksesta ja kaikkia nukleoneja yhteen sitovasta vahvasta vuorovaikutuksesta.
Atomitasolla sidosenergia johdetaan sähkömagneettisesta vuorovaikutuksesta ja se vastaa energiamäärää, joka tarvitaan atomin purkamiseksi elektroneiksi ja atomiytimeksi.
Astrofysiikassa tähtitieteellisen kappaleen painovoiman sidosenergia vastaa energiaa, joka tarvitaan ko. kappaleen hajottamiseksi avaruuspölyksi. Tätä ei pidä sekoittaa painovoiman potentiaalienergiaan, joka erottaa esimerkiksi avaruuskappaleen ja satelliitin toisistaan äärettömälle etäisyydelle, säilyttäen molemmat muutoin ennallaan.
Ytimien sidosenergia.
Keveimmillä alkuaineilla vedystä natriumiin on kasvava sidosenergia ydinhiukkasta kohti atomimassan kasvaessa. Sidosenergia pysyy stabiilina alkuaineilla magnesiumista ksenoniin. Tätä raskaammilla alkuaineilla sidosenergia vähenee ydinhiukkasta kohti atomimassan kasvaessa. Rauta on stabiilein ja lujimmin sitoutunut alkuaine. Fuusio tuottaa energiaa yhdistämällä kevyitä alkuaineita vakaammiksi, lujemmin sitoutuneiksi alkuaineiksi kuten vetyä heliumiksi. Fissio puolestaan tuottaa energiaa halkaisemalla raskaita alkuaineita kuten uraania tai plutoniumia tiukemmin sitoutuneiksi stabiileiksi alkuaineiksi.
Sidottu systeemi on alemmalla energiatasolla, joten sen massan täytyy olla pienempi kuin sen muodostavien yksittäisten ei-sidottujen osien massojen summa. Ytimen sidosenergia voidaan laskea ytimen massan ja sen muodostavien protoneiden ja neutroneiden massojen erotuksena. Kun tämä massavaje tiedetään, voidaan Einsteinin kaavaa (E = mc²) käyttäen laskea minkä tahansa ytimen sidosenergia.
Energiamäärä, joka joko vapautuu tai sitoutuu fuusio- tai fissioreaktiossa, on reaktiossa käytetyn polttoaineen sidosenergian ja fuusio-/fissiotuotteiden sidosenergioiden erotus.
Deuteronin sidosenergia 2H.
Deuteroni on deuteriumatomin ydin ja se koostuu yhdestä protonista ja yhdestä neutronista. Rakenneosien massat ovat:
 "m"protoni = 1.007276 u (u on atomimassayksikkö)
 "m"neutroni= 1.008665 u
 mprotoni + mneutroni = 1.007276 + 1.008665 = 2.015941 u
Deuteronin massa on deuteriumin massa vähennettynä elektronin massalla:
 Atomimassa 2H = 2.013553 u - 5.4858*10^-4 u
Massan erotus = 2.015941 - 2.013553 = 0.002388 u, ja muunnos lepomassan ja energian välillä on 931.494MeV/u, joten deuteronin sidosenergia on
 0.002388 × 931.494 MeV/u = 2.224 MeV.
Toisin ilmaistuna sidosenergia on 0,1 % massaa vastaavasta kokonaisenergiasta, eli 90 TJ/kg.
Yleisiä sidosenergioita.
Taulukko yleisimmistä sidosenergioista ja niiden pituuksista:
Juha Salminen

Juha Salminen (s. 27. syyskuuta 1976) on suomalainen endurokuljettaja. 
Salminen on voittanut enduron MM-sarjassa 13 maailmanmestaruutta, joista kahdeksan on luokkamestaruuksia (125cc 1999 ja 2000, 250cc 2001, 400cc 2002, 500cc 2003, E2 2004, E1 2007 ja E1 2011) ja viisi yleiskilpailun voittoja (2000–2004). Enduron joukkuemaailmanmestaruuden ("International Six Days Enduro") hän on voittanut Suomen joukkueessa seitsemän kertaa. Hän on myös yhdysvaltalaisen GNCC-sarjan mestari vuosilta 2005 ja 2006.
Salmisella on eniten osakilpailuvoittoja enduron MM-sarjassa. Hän voitti urallaan 96 osakilpailua. Voittotilaston kärkeen hän nousi heinäkuussa 2008 ohitettuaan 77 osakilpailuvoittoa urallaan saavuttaneen Kari Tiaisen. 
Vuosina 1996–2008 Salminen ajoi KTM-tallissa. Kauden 2008 jälkeen hän siirtyi BMW:lle. 2010 BMW ja sen ostama Husqvarna liitettiin MM-endurossa yhdeksi kilpatalliksi, päämerkkinään Husqvarna. Kaudella 2011 Salminen ajoi historialliseen 8. henkilökohtaiseen MM-enduromestaruuteen BMW Husqvarna Motorsport -tiimin Husqvarnalla.
Salminen lopetti uransa kauden 2013 jälkeen.
Historia Augusta

Historia Augusta on kokoelma Rooman keisarien ja joidenkin vallananastajien elämäkertoja vuosilta 117–284. Elämäkertoja on yhteensä 30. Ne alkavat Hadrianuksesta ja päättyvät Carinukseen ja Numerianukseen. Se on ainoa yhtenäinen teos tämän ajan keisareista, vaikkakin välissä on vuodet 244–259 käsittävä aukko. Nykyisen nimensä se sai 1600-luvulla.
"Historia Augusta" on monella tapaa omalaatuinen, jopa kummallinen teos. Keisarielämäkertojen yhteydessä on esitetty niiden kirjoittajat ja kirjoitusvuosi, mutta on syytä epäillä, että koko kirjan on kirjoittanut ilmoitettua myöhemmin mahdollisesti yksi ainoa henkilö. Kirjoitusajankohta lienee 300-luvun loppu tai 400-luvun alku. Kirjoittajiksi ilmoitettuja henkilöitä ei välttämättä ole ollut olemassakaan. Tästä kaikesta ei voida kuitenkaan olla varmoja. 
"Historia Augustan" elämäkerrat sisältävät runsaasti selvästikin tarunomaista materiaalia. Monet annetuista tiedoista ovat ristiriitaisia muiden lähteiden kanssa. Edelleen epäillään kirjan sisältävän runsaasti perättömiä ja keksittyjä väitteitä. Tästä huolimatta Historia Augusta on tärkeä lähde ajan tapahtumista, sillä muita lähteitä on varsin niukasti. Teoksen alkupuolta on pidetty sen loppua luotettavampana.
"Historia Augusta" nimeää myös "Kolmekymmentä tyrannia" ("Tyranni triginta"), jotka ovat sen vallananastajiksi luokittelemia henkilöitä. Näiden joukossa on myös naisia (esimerkiksi Zenobia), ja kirjoittaja valittaakin, kun hänet on maailman rappion takia pakotettu kertomaan myös naisten elämästä. Tyranniluettelo viittaa Ateenan kolmenkymmenen tyrannin luetteloon.
Kari Tiainen

Kari Tiainen (s. 26. elokuuta 1966 Riihimäki) on suomalainen endurokuljettaja ja seitsenkertainen maailmanmestari. Hänellä on toiseksi eniten enduron MM-osakilpailuvoittoja, 77 kappaletta. Enemmän voittoja on vain Juha Salmisella, joka voitti 78. osakilpailunsa heinäkuussa 2008. 
Kari Tiainen aloitti kilpailemisen vuonna 1979. Seuratasolla hän edustaa Riihimäen Moottoripyöräkerho Kahvakoplaa. Huippu-uransa aikana hän on ajanut Suzukin, Husqvarnan ja KTM:n pyörillä.
Hän ajoi Dakar-rallin seitsemän kertaa, joista toiseksi viimeisimmällä kerralla 2001 ajoi ensimmäistä kertaa maaliin sijalle 25.
Kari Tiaisen veli Olli Tiainen on keilailun MM-mitalisti.
Kansainvälinen menestys.
Kari Tiaisella on seitsemän maailmanmestaruuden lisäksi neljä MM-hopeaa. Hän on 1990-luvun suurimpia endurokuljettajia ja oli MM-mitalilla 12 vuotta peräkkäin.
 6 osakilpailuvoittoa
 8 osakilpailuvoittoa
 5 osakilpailuvoittoa
 7 osakilpailuvoittoa
 5 osakilpailuvoittoa
 9 osakilpailuvoittoa
 6 osakilpailuvoittoa
 8 osakilpailuvoittoa
 8 osakilpailuvoittoa
 7 osakilpailuvoittoa
 7 osakilpailuvoittoa
 1 osakilpailuvoitto
Coasen pingviini

Coasen pingviini (engl. "Coase's penguin, or Linux and the Nature of the Firm") on Yochai Benklerin essee vuodelta 2002, jossa esitellään perinteisen taloudellisen toiminnan kolmas muoto, yhteismaa-perustainen vertaistuotanto, sekä tekijänoikeuslain merkitys sen kannalta.
Kirjoitus on Ronald Coasen "Nature of the firm" -esseen mukaan nimetty, joka toi ensimmäistä kertaa hintasignaalien ohjaaman markkinatoiminnan rinnalle johdon ohjaaman yritystoiminnan. Essee pyrki selittämään, miksi jos hintainformaatio on paras tapa allokoida resursseja, markkinatalous ei koostu pelkästään yksityisyrittäjistä vaan myös sisäisesti suunnitelmataloutta harjoittavista yrityksistä - Coase keksi uusklassisen taloustieteen yritysteorian pohjana toimivat transaktiokustannukset, eli hintainformaation käyttökustannukset.
Yhteismaaperustainen vertaistuotanto on esimerkki taloudellisesta tuotannosta, jossa suuren määrän ihmisiä luova toiminta koordinoidaan isoihin, merkityksellisiin projekteihin, lähinnä ilman rahallista kompensaatiota. Esimerkkejä ovat Linux sekä Wikipedia-tietosanakirja.
Benklerin lopullinen teesi kirjoituksessaan on, että tekijänoikeus- ja patenttilainsäädäntö haittaavat suurelta osin tällaista tuotantoa saavuttamaan täyden potentiaalinsa. Koska yhteismaaperustainen vertaistuotanto on niin tehokas tapa tuottaa tietoa, Benkler väittää, saattaisi olla hyvä idea miettiä uudelleen ovatko tekijänoikeuslainsäädännöstä saadut hyödyt haittojen arvoisia.
Hän huomauttaa transaktiokustannustaloustieteiden olevan hyödyllinen työkalu erilaisiin analyyseihin, mutta toteaa Wikipedian kaltaisissa projekteissa olevan myös muunlaisia kuin suoria taloudellisia kannustimia. Tällaisia kannustimia ovat tutkineet mm. sosiologia ja kokeellinen taloustiede.
Keskustellessaan Wikipediasta, Benkler erityisesti kiinnittää huomiota -periaatteeseen, ja yhteisön itsekriittiseen kykyyn tuottaa sosiaalisia normeja objektiiviseen kirjoittamiseen. Analyysi muistuttaa universalismiperiaatetta.
Hammaspeikko

Hammaspeikko on satuolento, jonka kerrotaan tekevän reikiä hampaisiin. Hammaspeikolla selitetään lapsille kariesbakteerien toimintaa ja suuhygienian perusteita. Makeisten kerrotaan houkuttelevan pelottavia hammaspeikkoja, jotka poraavat ja hakkaavat reikiä hampaisiin. Hammasharja voi pelottaa hammaspeikot pois ja säännöllisellä hampaiden harjauksella pidetään hammaspeikot poissa.
Hammaspeikkojen isänä voinee pitää norjalaista Thorbjørn Egneriä, jonka satukirja "Karius og Baktus" julkaistiin vuonna 1949. Kirja on käännetty monille eri kielille; suomenkielinen "Satu hammaspeikoista" ilmestyi ensi kertaa vuonna 1961. Egnerin hammaspeikot Karius ja Baktus saivat suomentajalta nimet Möö ja Paa.
Esimerkiksi 1960- ja 1970-luvuilla hammaspeikko-hahmoa käytettiin laajalti apuna esimerkiksi Suomen kansa- ja peruskoululaisille ja heidän vanhemmilleen suunnatussa suuhygienian valistuksessa. Eräänä keinona tähän olivat lapsille jaetut hampaidenpesumukit, joihin oli painettu loru&lt;br&gt;
"Harjaa hampaat"
"huuhdo suu"
"hammaspeikko lannistuu."
Aivan ensimmäisiä lajissaan Egnerin hammaspeikot eivät olleet, vaikka nimenomaan niiden ansiosta hammaspeikoista tuli laajalti tunnettuja. Aili Somersalon vuonna 1927 ilmestyneessä "Terveyssatuja"-kirjassa hammaspesun tärkeyteen opastettiin hammassärkypeikkojen avulla.
Entisaikaan monien kipujen ja sairauksien, myös hammaskivun aiheuttajaksi ovat myös aikuiset uskoneet erilaisia olentoja. Suomessa on vielä 1800-luvulla arveltu hammassäryn aiheuttajaksi hammasmatoa.
Hammaspeikko-hahmoa on käytetty runsaasti useissa 1960-lukua uudemmissa lastenmusiikkikappaleissa ja -kirjallisuudessa (esimerkiksi ).
Bukefalos

Bukefalos ("härkäpäinen") oli Aleksanteri Suuren hevonen. Plutarkhoksen tarinan mukaan Bukefalos pelkäsi omaa varjoaan. Aleksanteri huomasi tämän ja onnistui kesyttämään hevosen itselleen. Hevoskauppias oli yrittänyt myydä hevosen Aleksanterin isälle Filippos II:lle 2 talentilla, mutta tämä oli kieltäytynyt. 
Aleksanteri ratsasti Bukefaloksella monissa taisteluissa. Bukefalos kuoli pian Hydaspesjoen taistelun jälkeen. Plutarkhos kertoo, ettei se kuollut taisteluissa tai edes niissä saamiinsa vammoihin vaan vanhuuteen. Arrianoksen mukaan kerrottiin, että Aleksanterin ylitettyä joen käytiin kiivas taistelu, jossa Poroksen poika haavoitti Aleksanteria ja Bukefalosta ennen kuin kaatui itse. Arrianos kertoo myös Ptolemaios Lagoksen pojan version tapahtumista, jota pidetään luotettavampana, koska poika oli Aleksanterin henkivartija ja luultavasti itse paikalla. Erään toisen tarinan mukaan Bukefalos kaatui myöhemmin taistelussa Porosta vastaan. Justinuksen versiossa Poros ja Aleksanteri kävivät kaksintaistelun, jossa Bukefalos haavoittui. Aleksanteri putosi maahan ja pelastui vain henkivartijoidensa nopean toiminnan ansiosta. Curtiuksen mukaan Aleksanteri ajoi takaa pakenevaa Porosta, mutta Bukefalos haavoittui vakavasti ja kaatui. Gellius taas kertoo haavoittuneen Bukefaloksen kantaneen Aleksanterin turvaan taistelusta ennen kaatumistaan kuolleena maahan. Kaikki tarinat Bukefaloksen kuolemasta taistelussa saamiinsa haavoihin ovat lähtöisin Kleitarkhoksen Aleksanterin elämäkerrasta. 
Aleksanteri perusti hevosensa kunniaksi uuden kaupungin "Bukefalian". Kaupungin sijaintia ei tiedetä. Erään tarinan mukaan se perustettiin samalle paikalle, josta Aleksanteri oli ylittänyt joen Bukefaloksen selässä. Arrianos sijoittaa kaupungin joen länsirannalle, mistä Aleksanteri oli lähtenyt ylittämään jokea. Toisten versioiden mukaan kaupunki perustettiin paikalle, jossa Aleksanteri taisteli ylitettyään joen ja jossa Bukefalos haavoittui.
Bukefalos on useiden taideteosten aiheena. Yksi Rooman Piazza del Quirinale -aukiolla sijaitsevan patsasjoukon hevosista on nimetty Bukefaloksen mukaan.
E.164

E.164 on ITU:n standardi kansallisille ja kansainvälisille puhelinnumeroille. Sen ensimmäinen versio vuodelta 1988 oli tarkoitettu käytettäväksi ISDN-lankapuhelimissa, mutta vuoden 1997 versiosta alkaen se on ollut suositus kansainväliseen numerointiin.
Numerointi.
Standardi määrittelee kuinka puhelimet, palvelut ja verkot voidaan tunnistaa numeroilla.
Puhelinnumerot ja Internet.
Puhelinnumero voidaan muuntaa tarvittaessa IP-osoitteeksi (esimerkiksi IP-puhe, SIP) käyttämällä erikoisella tavalla Internetin DNS-nimipalvelua. Tällöin verkkotunnus
palauttaa puhelinnumeroa +358 40 12345678 vastaavan IP-osoitteen. Tämä järjestelmä ei ole vielä yleisesti käytössä.
Booli

Booli on alkoholiton tai alkoholia sisältävä juomasekoitus. Sen perinteiset pääraaka-aineet ovat hedelmämehut, kivennäisvesi ja alkoholipitoisessa boolissa myös alkoholijuoma, kuten valkoviini, vermutti, likööri tai votka. Tavallisesti boolia tarjoillaan juhlissa. Booli tarjoillaan usein boolimaljasta tai -kannusta. Boolimaljassa on kauha, jolla boolia annostellaan juomalaseihin. 
Boolien valmistaminen.
Boolin ainesosat ovat: 
Käytettyjä aineosia ovat esimerkiksi vodka, liköörit, viinit, siiderit, makusiirapit, virvoitusjuomat, mehut, kivennäisvedet, hedelmät ja marjat. Usein booli valmistetaan yhdistämällä happamia aineosia makeisiin.
Valmistamisen perustana käytetään yleensä maustamatonta alkoholia, johon sekoitetaan eri aineosia (katso yllä). Alkoholia sisältävä booli tehdään usein sekoittamalla kirkasta viinaa ja valkoviiniä tai likööriä.
Fylogenetiikka

Fylogenetiikka (kreik. "phylon" 'rotu' + "geneia" 'alkuperä') on lajien polveutumishistoriaa eli fylogeniaa selvittävä evoluutiobiologian tutkimushaara. Fylogeneettinen systematiikka eli kladistiikka puolestaan tarkoittaa eliöiden luokittelua niiden polveutumishistorian perusteella.
Lajien polveutumista eli fylogeniaa kuvaavia sukupuita laadittaessa käytetään fossiilien lisäksi nykyisin elävien eliöiden rakennetuntomerkkien vertailua ja yhä enenevässä määrin niiden geenien sisältämää informaatiota (DNA-sekvensointi). Eri seikkojen perusteella laaditut sukupuut ovat aina hieman erilaisia. 
Fylogenioiden rekonstruointiin on kehitetty suuri joukko loogisia ja tilastollisia laskentamenetelmiä.
Zope

Zope on pääosin Pythonilla ja osittain C++:lla toteutettu vapaa ja avoin sovelluspalvelin, joka on saatavilla useimmille käyttöjärjestelmille. Zope sisältää ZODB-oliotietokannan sekä Medusa-http-palvelimen eli toimii itsenäisesti, mutta voidaan kytkeä tavanomaiseen relaatiotietokantaan sekä http-palvelimeen. Zopen toiminnallisuutta voidaan laajentaa kymmenillä valmiilla tuotteilla ja sisältöä voidaan tuottaa useilla markup-tekniikoilla, Python-skriptillä sekä omilla Python-luokilla. Oliopohjaisuutensa vuoksi Zopea voidaan kutsua myös oliojulkaisujärjestelmäksi.
Historiaa.
Zope-oliojulkaisujärjestelmän alkuperäinen kehittäjä on yhdysvaltalainen Digital Creations -yhtiö, joka sittemmin muutti nimensä ja tunnetaan nykyisin nimellä Zope Corporation. Yhtiö kehitti Principia- ja Bobo-nimisiä WWW-järjestelmäkehitystyökaluja sekä Aqueduct-nimistä relaatiotietokantaan kytkeytymiseen tarkoitettua integrointiohjelmistoa, jotka vuonna 1998 päätettiin koota yhdeksi järjestelmäksi ja tarjota sitä avoimen lähdekoodin lisenssillä vapaasti käytettäväksi. Järjestelmälle annettiin uudeksi nimeksi Zope, ”Z Object Publishing Environment”.
Suomessa järjestelmän käyttäjiä on ollut ainakin vuodesta 2000, jolloin Concrete Illusions -niminen uusmediayritys käytti sitä asiakasprojekteissaan.
Scheme

Scheme on funktionaalinen ohjelmointikieli ja eräs Lisp-murteista. Schemen kehittivät Guy L. Steele ja Gerald Jay Sussman 1970-luvulla. Schemen alkuperäinen nimi oli "Schemer", mutta käytetty ITS-käyttöjärjestelmä rajoitti tiedostojen nimet kuuteen merkkiin, joten lyhyempi nimi jäi käyttöön.
Scheme keskittyy minimaalisuuteen. Kielessä itsessään on mahdollisimman vähän toimintoja ja kaikki muu jätetään kirjastoille. Tätä kuvastaa hyvin se, että Schemen spesifikaatio, "Revised5 th Report on the Algorithmic Language Scheme" (R5RS), on noin 50 sivua verrattuna Common Lisp -spesifikaatioon, joka on noin 1 300 sivua.
Kieli käyttää latentiksi tyypitykseksi kutsuttua tyyppijärjestelmää.
Scheme ohjelmointikielen pohjalta on kehittynyt Racket-murre.
Esimerkkejä.
Yhteenlasku:
 ;; tämä on kommentti
 (+ 5 5)
Funktion määrittely ja kutsu:
 (* tunnit tuntipalkka))
Funktionaalisille ohjelmointikielille hei maailma -ohjelman vastine on kertomafunktio. Scheme-versio:
 (define (kertoma n)
 (cond
 ((zero? n) 1)
 (else (* n (kertoma (- n 1))))))
Atlanta Thrashers

Atlanta Thrashers oli vuosina 1999–2011 NHL:ssä pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka pelasi kotiottelunsa Georgian Atlantassa. Seura pelasi itäisen konferenssin kaakkoisdivisioonassa yhdessä Carolina Hurricanesin, Florida Panthersin, Tampa Bay Lightningin ja Washington Capitalsin kanssa.
Atlanta Thrashersin liittymisestä NHL:ään sovittiin 25. kesäkuuta 1997. Samaan aikaan liigaan hyväksyttiin myös Nashville Predators, Columbus Blue Jackets ja Minnesota Wild. Nimen Thrashers joukkue julkaisi 16. helmikuuta 1998. Samana vuonna kesäkuun 23. päivänä toiminnanjohtajaksi (general manager) palkattiin Don Waddell.
Keväällä 2011 kanadalainen miljonääri David Thomson osti Atlanta Thrashersin ja joukkue vaihtoi paikkaa Atlantasta Manitobaan, Winnipegiin. Seuran uudeksi nimeksi ilmoitettiin yhteydessä Winnipeg Jets. Näin ollen Winnipeg sai jälleen oman NHL-joukkueen sitten edellisen Winnipeg Jetsin, joka muutti vuonna 1996 Phoenixiin. Tämä oli jo toinen kerta kun Atlanta menetti NHL-joukkueensa Kanadan puolelle. Ensimmäisen kerran näin tapahtui vuonna 1980, jolloin Atlanta Flames siirtyi Calgaryyn. 
Joukkueen nimi "Thrashers" on viittaus Georgian osavaltionlintuun ruostesirppimatkijaan ().
Pelaajavarauksia.
Atlanta Thrashersin ensimmäinen pelaajahankinta oli maalivahti Damian Rhodes Ottawa Senatorsista. Vuonna 1999 joukkueella oli oikeus tehdä ensimmäinen varaus, joka käytettiin tšekkiläisen Patrik Štefanin varaamiseen. Seuraavana vuonna joukkueella oli ensimmäisellä kierroksella varausnumero kaksi, jolla varattiin kanadalainen Dany Heatley. Vuonna 2001 joukkueella oli jälleen ensimmäinen varausvuoro, joka käytettiin venäläisen Ilja Kovaltšukin varaamiseen. Samana vuonna numerolla 189 valittiin suomalainen maalivahti Pasi Nurminen. Seuraavana vuonna ensimmäisellä kierroksella numerolla kaksi varattiin myös suomalaismaalivahti Kari Lehtonen.
Kausien tapahtumia.
Atlanta Thrashers liittyi NHL:ään kaudella 1999–2000. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa 2. lokakuuta 1999 kotihallissaan Philips Arenassa 18 545 katsojan edessä New Jersey Devilsiä vastaan, häviten 4–1. Joukkueen ensimmäisen maalin NHL:ssä teki silloinen kapteeni Kelly Buchberger. Ensimmäisen pisteensä Atlanta sai NHL:ssä 9. lokakuuta 1999 pelatessaan Buffalo Sabresia vastaan tasapelin 5–5. Ensimmäisen kauden aikana joukkue voitti vain 14 ottelua.
Thrashers ylsi pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa kaudella 2006–2007, mutta nuori joukkue on vielä rakennusvaiheessa. Toistaiseksi joukkueen peli on nojannut paljon Dany Heatleyn ja Ilja Kovaltšukin varaan. Kaudella 2002–2003 joukkueen ykkösmaalivahtina vakiinnutti paikkansa Pasi Nurminen. Seuraavalla kaudella asema edelleen vankistui. Kauden 2003–2004 aikana tulevaisuuden lupaus Kari Lehtonen pelasi NHL:ssä neljä ottelua voittaen ne kaikki torjuntaprosentin ollessa 95,3.
Ennen kauden 2003–2004 alkua joukkue sai runsaasti kyseenalaista julkisuutta Dany Heatleyn ajaman auto-onnettomuuden johdosta, jonka seurauksena joukkuetoveri Dan Snyder menehtyi myöhemmin saamiinsa vammoihin. Heatley itsekin loukkaantui ja oli poissa suurimman osan kautta Kovaltšukin kantaessa pelillistä vastuuta lähes yksin.
Marathónas

Marathónas (; ) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Μαραθώνος, "Dímos Marathónos" tai Δήμος Μαραθώνα, "Dímos Marathóna"), joka sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 226,6 neliökilometriä ja väkiluku 33 423. Varsinaisen Marathónaksen kaupungin väkiluku on 7 170 (vuonna 2011).
Marathónaksen kaupunki on perinyt nimensä sen alueella sijainneesta antiikin aikaisesta Marathonin kaupungista sekä Marathonin tasangosta. Ne tunnetaan lähinnä tasangolla käydystä Marathonin taistelusta.
Historia.
Antiikki.
Antiikin Marathonin kaupunki sijaitsi oletettavasti nykyiseen Marathónaksen kuntaan kuuluvan Vranáksen kylän lähellä. Antiikin Marathon tunnetaan Marathonin tasangolla vuonna 490 eaa. käydystä Marathonin taistelusta, jossa Ateenan armeija kukisti persialaiset. Tarinan mukaan taistelun jälkeen sotilas nimeltä Feidippides juoksi Ateenaan kertomaan voitosta. Perillä hän huudahti ”νενίκαμεν” ("nenikamen", ”olemme voittaneet”) ja kuoli. Matka Marathonista Ateenaan olisi ollut noin 40 kilometriä. Tästä juontuu nykyinen urheilulaji maratonjuoksu.
Antiikin aikana nykyisen Marathónaksen kunnan alueella sijaitsi myös muun muassa Rhamnuksen kaupunki.
Nykyinen kaupunki ja kunta.
Vuosina 1925–1930 Marathónaksen yläpuoliseen laaksoon rakennettiin Ateenan vedensaannin turvaamiseksi pato, jonka kautta muodostui Marathónaksen tekojärvi. Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat Marathonin taistelun paikan ja siellä olevien hautojen lisäksi muut antiikin Marathonin löydökset sekä Marathonin arkeologinen museo. Marathónaksen Schiniáksessa sijaitsee Ateenan vuoden 2004 olympialaisten soutustadion. Schiniáksen rannalla järjestettiin olympialaisten purjehdustapahtuma ja Marathónaksesta lähtivät sekä miesten että naisten maratonjuoksut.
Nykyinen Marathónaksen kunta muodostui, kun Marathónas, Grammatikó, Néa Mákri ja Varnávas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunnan suurin asutus on Néa Mákrin kaupunki.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Marathónaksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Loppuvastus

Loppuvastus, loppupomo tai päävihollinen on videopeleissä tekoälyn ohjaama vihollinen, jonka voitettuaan pelaaja on läpäissyt pelin tai tietyn osion pelistä. Loppuvastus sijaitsee yleensä tason lopussa ja se on tyypillisesti huomattavasti vahvempi kuin muut vastukset, joita pelaaja on siihen mennessä kohdannut. Loppuvastukset ovat usein suurikokoisia vihollisia, jotka voivat vaatia tietyn taktiikan niiden voittamiseen. Esimerkiksi voi olla, että vastusta voi vahingoittaa vain iskemällä sitä tiettyyn heikkoon kohtaan.
Tunnettuja loppuvastuksia ovat muun muassa Bowser eli Kuningas Koopa "Super Mario" -peleistä, Dr. Wily "Mega Man" -sarjan ensimmäisistä peleistä, Ganondorf "The Legend of Zelda" -sarjan peleistä, tohtori Ivo ”Eggman” Robotnik "Sonic the Hedgehog" -sarjan peleistä, Neo Cortex "Crash Bandicoot" -sarjan peleistä, Kuningas K. Rool "Donkey Kong Country" -sarjan peleistä, Ripto "Spyro"-sarjan peleistä ja Gruntilda "Banjo-Kazooie" -sarjan peleistä. Yksi varhaisimmista loppuvastuksen sisältävistä peleistä on Taito-yhtiön vuonna 1980 julkaistu "Phoenix".
Alakäsitteitä.
Välivastus.
"Välivastus", "välipomo" tai "minipomo" () tarkoittaa yleisesti kesken tason ilmestyvää tavanomaista haastavampaa vastusta, joka on kuitenkin loppuvastusta heikompi. Välipomon voittamisesta saatetaan palkita usein uudella aseella tai esineellä, joka on yleensä tärkeä tason varsinaisen loppuvastuksen voittamisessa.
Superpomo.
Joissain peleissä on myös niin sanottuja "superpomoja" tai "bonuspomoja" (). Superpomot ovat erittäin vahvoja, mutta niitä vastaan taisteleminen on valinnaista. Niitä ei tarvitse voittaa pelin tarinan läpäisemistä varten. Ne on yleensä tarkoitettu äärimmäiseksi haasteeksi pelaajille, jotka ovat valmiita käyttämään peliin enemmän aikaa ja vaivaa. Superpomot voivat olla hyvin piilotettuja, ja vaatia että tietyt ehdot on täytetty, ennen kuin pelaaja voi haastaa sen. Tällaisia pomoja esiintyy usein tietokone- ja konsoliroolipeleissä.
Pomoryntäys.
Boss rush viittaa peleissä tilanteisiin, joissa pelaajan tulee taistella peräkkäin useita pomoja vastaan. Esimerkiksi voi olla, että pelin loppupuolella pelaajan tulee taistella uudelleen aiemmin voitettuja pomoja vastaan (muodostunut perinteeksi mm. "Mega Man" -pelisarjassa). Boss rush voi olla myös oma erillinen pelitilansa.