tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heimtalin kartano

Heimtalin kartano (, ) on kartano Viljandin kunnassa, Viljandimaalla Virossa.
Historia.
Kartano mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 1528. Se kuului vuodesta 1789 aina maareformiin asti von Sievers -suvulle. Nimen kartanolle antoi Peter Reinhold von Sievers rakastettunsa Luise Heimenthalin mukaan. Päärakennuksen suunnitteli sama mies saatuaan ensin kirjeitse J.W. Goetheltä vihjeitä arkkitehtuuriin liittyvästä kirjallisuudesta. Rakennus valmistui vuonna 1855. Aikoinaan kartanoon kuului yli 40 sivurakennusta. Nykyisin päärakennuksessa toimii Heimtalin koulu.
Heimtalin entinen kehätalli.
Lähes raunioina ollut kehänmuotoinen kivestä ja tiilestä vuosina 1858-1861 pystytetty tallirakennus korjattiin 2010-luvulla. Pyöreän rakennuksen läpimitta on lähes 200 metriä. Nykyään siellä sijaitsee urheilusali, kirjasto ja hevoskasvattamo.
Heimtalin entinen juustola.
Kartanon entisessä puistossa on ulkonäöltään mielenkiintoinen rakennus, jota usein on kutsuttu metsästyslinnaksi tai viinapolttimoksi. Se on kuitenkin rakennettu kartanon juustolaksi vuosina 1857-1858. Sveitsiläinen juustomestari Johann Hoferin johdolla täällä valmistettiin juustoa tiettävästi aina vuoteen 1938 saakka.
Suorakaiteen muotoisen rakennuksen neljässä kulmassa on suuret massiiviset pyöreät tornit, jotka on tehty harmaasta kivestä. Juustola, joka kunnostettiin ravintolaksi 1980-luvulla, on nykyisin yksityisomistuksessa.
Gegharot

Gegharot (, myös Gekharot ja vuoteen 1945 "Keshishkend") on kaupunki Armeniassa Aragatsotnin maakunnassa.
Siellä on vuodesta 2003 tutkittu muinaisen linnoituksen suojista löytyneitä temppeleitä, joille on arvioitu iäksi 3 300 vuotta. Temppelit tuhoutuivat ajan valtataisteluissa oltuaan käytössä noin sata vuotta.
Sallan sohvalla

Sallan sohvalla – suomalaisen psykiatrian menestystarinoita on suomalainen lyhytelokuva vuodelta 1998. Teoksen on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Anssi Mänttäri. Aiheena on näyttelijän käynti psykiatrin vastaanotolla.
Synopsis.
Psykiatri Salla Kohtavaara on palkannut pikkusiskonsa Hillan vastaanottoapulaisekseen. Alussa Salla ja Hilla käyvät keskustelua. Hetken päästä asiakkaaksi tulee kuuluisa näyttelijä Jukka-Pekka Palo, joka ensin miettii, onko sohvalla makaaminen psykiatrin vastaanotolla peräti naurettavaa. Hän alkaa kertoa näyttelijäntyönsä kipupisteistä. Näyttelijä vapautuu pikkuhiljaa ja alkaa siteerata tunnettuja näytöskappaleita sekä analysoida suomalaisen näyttämötaiteen tilaa ylipäätään. Kun näyttelijä pääsee vauhtiin, Salla ei juuri saa suunvuoroa. Teoksen loppuminuutit ovat Palon monologia. Aivan lopussa mies huutaa "nainen", mistä Salla säikähtää.
Huomioita.
"Sallan sohvalla" on julkaistu draamaelokuvan "Kello" DVD-laitoksen lisämateriaalina. Elokuvan alkukuvassa nähdään Tom Wentzel cameona. Rooliin ei kuulu vuorosanoja. Teoksessa on kolme näytelmäsitaattia Palon tulkitsemina: Aleksis Kiven "Nummisuutarit" sekä William Shakespearen "Hamlet" ja "Richard III".
Taageperan kartano

Taageperan kartano (, ) on kartano Tõrvan kunnassa Valgamaalla Virossa.
Historia.
Tagaperan kylässä oli kartano jo 1500-luvulla. Vuosina 1674–1796 se kuului Stackelbergeille, joiden sukunimestä johtuu kartanon ja kylän nykyinen nimi. Vuosina 1819–1919 kartano kuului von Stryk -suvulle.
Vuonna 1922 sinne perustettiin keuhkoparantola. Neuvostokaudella Taageperassa toimii alkoholistiparantola. Vuodesta 2002 lähtien päärakennuksessa on toiminut hää-, seminaari- ja metsästyshotelli sekä ravintola.
Kartanon päärakennus.
Riiansaksalaisen Otto Wildaun piirustusten mukainen nykyinen päärakennus eli Taageperan linna rakennettiin vuosina 1907–1912. Vanha päärakennus oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 1905. Uusi päärakennus oli aikoinaan varustukseltaan moderni, sillä sinne rakennettiin heti sähkövalaistus, vesi ja viemäröinti. Rakennukseen tuli 97 huonetta, jotka kaikki ovat erilaisia. Wildaun jugend on lähellä suomalaista kansallisromantiikkaa, mikä näkyy mm. runsaana graniitin käyttönä. Korkeahkolle kummulle rakennetussa rakennuksessa on 40-metrinen torni. Sisätilat ovat vain osin säilyneet alkuperäisessä asussaan, esimerkiksi portaat, takat ja valaisimet.
Parantolan rakennus.
Arkkitehtien Alar Kotlin ja Johannes Fuksin 1930-luvun lopussa suunnittelema, mutta vasta sodan aikana vuonna 1942 valmistunut parantolan funkkistyylinen lisärakennus aiotaan kunnostaa kylpyläksi.
Muut nähtävyydet.
Tagaperassa kannattaa kiinnittää huomiota kartanon komeaan aitaan ja portteihin sekä kauniiseen tilanhoitajan taloon ja vesimyllyyn. Kartanon ympärillä on hieno puistoalue, jonne on nyt pystytetty kartanon viimeisen omistajan Hugo von Styrkin patsas.
Prokópis Pavlópoulos

Prokópios ”Prokópis” Pavlópoulos (, s. 10. heinäkuuta 1950 Kalamáta, Kreikka) on kreikkalainen juristi ja poliitikko, joka toimi Kreikan presidenttinä 13. maaliskuuta 2015 – 13. maaliskuuta 2020. Hän on toiminut aiemmin myös Kreikan sisäministerinä.
Elämä ja ura.
Pavlópoulos syntyi Kalamátassa Peloponnesoksella vuonna 1950. Hän aloitti opinnot Ateenan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1968, josta hän valmistui vuonna 1973. Pavlópoulos suoritti jatko-opintonsa Université Paris-Panthéon-Assas'ssa Pariisissa, ja valmistui vuonna 1974. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1977. Pavlópoulos opetti Ateenan yliopistossa lakia vuodesta 1982. Hän toimi yliopiston apulaisprofessorina vuodesta 1982 ja professorina vuodesta 1989. Hän toimi myös vierailevana professorina Pariisissa vuodesta 1986.
Pavlópoulos toimi presidentti Michaíl Stasinópouloksen sihteerinä vuosina 1974–1975 sekä presidentin hallinnon toimissa, muun muassa lainopillisen toimiston johtajana, vuosina 1989–1995. Tämän jälkeen hän toimi Uusi demokratia -puolueen puheenjohtajana vuosina 1995–1996. Pavlópoulos valittiin Kreikan parlamenttiin vuonna 1996, ja hän toimi parlamentaarikkona vuoteen 2014 saakka. Kreikan sisäministerinä Pavlópoulos toimi Kóstas Karamanlísin hallituksessa vuosina 2004–2009.
Parlamentti valitsi Pavlópouloksen Kreikan presidentiksi presidentinvaalissa 18. helmikuuta 2015. Hän sai tuolloin 233 ääntä 300:sta. Pavlópoulos astui virkaan 13. maaliskuuta.
Simon Child

Simon Child (s. 16. huhtikuuta 1988 Auckland) on uusiseelantilainen maahockeypelaaja, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa NHL:ssä pelaavaa Southern Auckland -seuraa. Child on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa. 
Child debytoi Uuden-Seelannin maajoukkueessa vuonna 2005 Malesiaa vastaan. Vuonna 2007 hän saavutti hopeaa Champions Challenge -turnauksesta. Child on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, vuonna 2008 Pekingissä ja vuonna 2012 Lontoossa. Seitsemänteen sijaan päättyneessä Pekingin turnauksessa Child teki kuudessa pelissä neljä maalia ja yhdeksänteen sijaan päättyneessä Lontoon turnauksessa hän teki kuudessa pelissä kolme osumaa.
Mink van der Weerden

Mink van der Weerden (s. 19. lokakuuta 1988 Geldrop) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Van der Weerden edustaa seuratasolla kotimaansa pääsarjan Oranje Zwartia ja pelaa myös Alankomaiden maahockeymaajoukkueessa. 179 senttimetriä pitkän ja 82 kilogrammaa painavan van der Weerdenin pelipaikka on puolustaja.
Van der Weerden saavutti olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua tehden kahdeksan maalia, joilla hän oli myös olympiaturnauksen paras maalintekijä. MM-kilpailuista van der Weerden on saavuttanut hopeaa vuodelta 2014 Haagista. EM-kilpailuista van der Weerdenillä on yksi kulta ja yksi pronssi. Champions Trophystä hänellä on kaksi pronssia.
Seuratasolla van der Weerden on edustanut vuodesta 2008 lähtien kotimaansa pääsarjan Oranje Zwartia. Hän on voittanut kerran maan mestaruuden, vuonna 2013. Van der Weerden on rangaistuslaukausspesialisti.
Matteo Gamba

Matteo Gamba (s. 19. lokakuuta 1979 Bergamo) on italialainen ralliautoilija. Hän kilpailee rallin MM-sarjassa Fordin autolla. Siviiliammatiltaan Gamba on liikemies.
Nuorena myös kartingissa kilpaillut ja ensimmäisen rallikilpailunsa vuonna 1998 ajanut Gamba debytoi rallin MM-sarjassa vuoden 2014 Monte Carlo -rallissa Peugeotilla. Hän sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi saavuttaen heti ensimmäiset MM-pisteensä. Kaudella 2014 Gamba ajoi Peugeotilla myös Ranskan rallissa, keskeyttäen sen. Kaudella 2015 Gamban ensimmäinen kilpailu oli Monte Carlo -ralli, jossa hän ajoi Fordilla keskeyttäen kilpailun. Gamban kartanlukijana toimii Nicola Arena.
Frances Sheridan

Frances Sheridan (o.s. Chamberlaine, 1724 Dublin – 26. syyskuuta 1766 Blois) oli angloirlantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija.
Elämä.
Frances Chamberlainen isä, Dr. Phillip Chamberlaine, työskenteli anglikaanisen kirkon palveluksessa. Vuonna 1747 hän nai näyttelijä Thomas Sheridanin. Samoihin aikoihin hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan "Eugenia and Adelaide". Sheridanin pariskunta muutti pysyvästi Lontooseen 1758. Lontoossa Frances Sheridan tapasi Samuel Richardsonin, joka rohkaisi häntä kirjailijanuralle. Frances Sheridanin menestynein romaani "Memoirs of Miss Sidney Bidulph" (1761) on päiväkirjamuotoinen. Se on saanut vaikutteita Richardsonin teoksesta "Pamela". Sittemmin Frances Sheridan siirtyi näytelmäkirjallisuuteen; kaksi hänen näytelmistään esitettiin lontoolaisessa Drury Lane -teatterissa 1760-luvulla.
Frances Sheridan oli kuuluisan näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin äiti, ja hänen poikansa varhaistuotanto sai runsaasti vaikutteita äidin näytelmistä. Frances Sheridan kuoli 42-vuotiaana Blois'issa Ranskassa. Hänen pojantyttärensä Alicia LeFanu julkaisi hänen elämäkertansa 1824.
Kaisa Pylkkänen

Kaisa Pylkkänen (s. 1974 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja stand up -koomikko. 
Pylkkänen on ollut luomassa muun muassa televisiosarjoja "Uutishuone", "Käenpesä" ja "Pientä laittoa" sekä kirjoittamassa poliittisia satiireja "YleLeaks" ja "Itse valtiaat" sekä saippuasarjaa "Salatut elämät". Hänen sarjoihinsa kuuluu myös "Matkaoppaat". Pylkkänen on lisäksi esiintynyt "Nelosen Stand up!" -ohjelman toisella ja kolmannella kaudella sekä vakiovieraana keskusteluohjelmissa "Jälkiviisaat" ja "Popkult". Pylkkänen on kirjoittanut televisiolle vuodesta 1998 ja tehnyt stand upia vuodesta 2010. Hän ”roastasi” Keskustaa "Krissen vaaligrilli" -ohjelmassa vuoden 2011 eduskuntavaalien alla.
Pylkkänen oli All Female Panel -koomikkokollektiivin perustajajäsen mutta ei enää kuulu siihen. Hän on toiminut myös Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat ry:n ja sen alajaoston Käsikirjoittajien Killan hallituksissa.
Kirjailija Oiva Paloheimo oli Pylkkäsen isoisä.
Juho Kosonen

 Antti Juho (A. J.) Kosonen (7. joulukuuta 1888 Kerimäki – 26. heinäkuuta 1962 Joensuu) oli suomalainen päätoimittaja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Kososen vanhemmat olivat kirvesmies Antti Kosonen ja Maija Liisa Makkonen. Hän kävi kansakoulua ja työskenteli sitten vuoteen 1913 saakka saha-, maa- ja sementtityöläisenä sekä muutamina kesinä laivamiehenä Savonlinnassa ja Säämingissä. Kosonen oli Vapaus-lehden Savonlinnan toimistonhoitajana ja toimittajana 1913–1921. Hän oli Suomen sisällissodan jälkeen vangittuna poliittisista syistä 1918–1919. Kosonen toimi sittemmin Kansan Voima-lehden toimistonhoitajana ja toimittajana 1921–1942, Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä Joensuussa 1921–1942 ja viimeksi hän oli Kansan Voiman päätoimittajana 1942–1957. Kosonen sai kunnallisneuvoksen arvon 1958.
Kosonen oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1930–1939 ja 1944–1945 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan jälkimmäiselle kaudelleen marraskuussa 1944 kuolleen kansanedustaja Albin Koposen tilalle. Kosonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän toimi Pielisensuun kunnanvaltuuston ja Joensuun kaupunginvaltuuston puhemiehenä ja oli Joensuun sos.dem. piirin puheenjohtajana.
Joffrey Lauvergne

Joffrey Lauvergne (s. 30. syyskuuta 1991 Mulhouse) on ranskalainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Lauvergne edusti vuosina 2009–2012 kotimaansa Élan Chalonia. Tämän jälkeen hän pelasi Espanjassa, Serbiassa ja Venäjällä. Memphis Grizzlies varasi hänet 55. vuorolla NBA:han . Lauvergne on edustanut NBA:ssa Denver Nuggetsia 2015–2016, Oklahoma City Thunderia 2016–2017, Chicago Bullsia kevätkaudella 2017 sekä San Antonio Spursia kaudella 2017–2018. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi turkkilaisseura Fenerbahçeen. Urallaan Lauvergne on voittanut Ranskan, Serbian ja Adrianmeren liigan mestaruudet sekä Ranskan cup-mestaruuden.
Ranskan maajoukkueessa Lauvergne on voittanut pronssia vuoden 2014 MM-kilpailuista, Euroopan mestaruuden Sloveniasta 2013 ja EM-pronssia vuonna 2015.
Ivar Eriksen

Alf Ivar Eriksen (s. 7. maaliskuuta 1942 Hamar) on entinen norjalainen pikaluistelija. Eriksen oli maailman parhaita keskimatkojen (1 000–3 000 metriä) luistelijoita 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa.
Ivar Eriksen aloitti pikaluistelu-uransa kaudella 1958–1959 synnyinseudullaan Hamarissa. Myöhemmin hän siirtyi edustamaan oslolaisseuraa. Eriksen nousi pinnalle vuonna 1963, kun hän teki Oslon Bislettillä maailmanennätyksen 3 000 metrillä ajalla 4.33,0. Seuraavan vuoden olympialaisissa Innsbruckissa tuli kuudes sija 1 500 metrillä. Vuoden 1968 olympialaisissa Grenoblessa hän saavutti ainoan kansainvälisen palkintosijansa saavuttaessaan hopean 1 500 metrillä. Seuraava vuonna Eriksen teki vielä ME:n 1 000 metrillä Inzellissä ajalla 1.19,5.
Pikaluistelussa tapahtui 1960-luvun lopulla merkittäviä muutoksia. Vuonna 1970 pidettiin ensimmäiset sprintterien MM-kisat Yhdysvaltain West Allisissa. Eriksen sijoittui kisoissa neljänneksi. Seuraavan vuoden sprintterien MM-kisoissa Saksan Inzellissä.
Luistelun ammattimaistumisen myötä sprintteriluistelijat itse alkoivat suunnitella omaa ammattilaissarjaa lyhenteellä ISSL. Ivar Eriksen liittyi siihen. Ammattilaisliiga pyöri Euroopassa kaksi talvikautta päättyen keväällä 1974 rahoitusvaikeuksiin. Sen jälkeen Eriksen on toiminut luisteluvalmentajana Oslossa.
Hemmi Lindqvist

Juho Hemming (Hemmi) Lindqvist (12. kesäkuuta 1895 Iitti – 3. joulukuuta 1979 Iitti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1951–1958 ja 1962–1966. Kielletyssä SKP:ssä vaikuttanut Lindqvist oli poliittisen toimintansa vuoksi vankilassa yli 10 vuoden ajan. Hän vaikutti 1920-luvulla myös teatterinäyttelijänä.
Elämä.
Iitin Myllylässä syntyneen Lindqvistin vanhemmat olivat torppari Juho Lindqvist (s. 1867) ja Ida Maria Salonen (s. 1871). Kansakoulua käytyään Lindqvist työskenteli sekatyömiehenä ja rautatieläisenä. Sisällissodan aikana hän toimi muun muassa Mankalan aseman komissaarina ja jäi valkoisten vangiksi toukokuun alussa. Riihimäen vankileirille päätynyt Lindqvist sai 6 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksestaa, mutta hänet armahdettiin jo 1919. 
Vapauduttuaan Lindqvist työskenteli sahatyömiehenä vuoteen 1924, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi Lahden Työväen Teatteriin. Lindqvist oli mukana kommunistisessa liikkeessä toimien Sosialistisen nuorisoliiton sekä Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijäin Vaalijärjestön piirisihteerinä. Viranomaisten puututtua SNL:n toimintaan Lindqvist sai helmikuussa 1927 yli vuoden pituisen tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Marraskuussa 1930 Lindqvist sai jälleen 4 vuoden kuritushuonerangaistuksen. Samassa yhteydessä tuomittiin muun muassa entinen kansanedustaja Väinö Hannula. Lindqvist kärsi rangaistustaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, jossa hän osallistui kesän 1933 nälkälakkoon. Lehtitietojen mukaan Lindqvist oli erittäin huonossa kunnossa.
Vapautumisensa jälkeen Lindqvist johti Lahdessa toiminutta kommunistien maanalaista opiskeluryhmää ja lähti syksyllä 1935 Neuvostoliittoon opiskellakseen Moskovan Lenin-koulussa. Hän palasi Suomeen puolentoista vuoden kuluttua ja sai syyskuussa 1939 lähes neljän vuoden tuomion valtiopetoksen valmistelusta. Rangaistuksen päätyttyä hän oli jatkosodan loppuun turvasäilössä.
Lokakuussa 1944 Lindström osallistui Helsingissä pidettyyn salaiseen kokoukseen, jossa SKP käynnisti laillisen toimintaansa. Vuodesta 1945 lähtien Lindvist toimi SKP:n Lahden piirin piirisihteerinä, kunnes hänet vuonna 1951 valittiin kansanedustajaksi. Lindqvist oli myös Iitin kunnanvaltuuston ja Lahden kaupunginhallituksen jäsen sekä toimi Lahden kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa.
Niels Neergaard

Niels Thomasius Neergaard (27. kesäkuuta 1854 – 2. syyskuuta 1936) oli tanskalainen historioitsija ja poliitikko, joka toimi Tanskan pääministerinä vuosina 1908–1909 ja 1920–1924. Hän oli myös useasti valtiovarainministerinä. Hän edusti ensin Moderate Venstreä ja vuodesta 1910 Venstre-puoluetta.
Elämäkerta.
Neergaard opiskeli historiaa ja valtiotieteitä. Hän toimitti 1884–1892 "Tilskueren"-nimistä aikakauslehteä sekä vuoteen 1897 "Aarhus amtstidendea". Hän oli edustajana kansankäräjillä 1887–1889 ja 1892–1932. Hänestä tuli käytännössä Moderate Venstren johtava edustaja Frede Bojsenin jätettyä politiikan vuonna 1901. Neergaard toimi Tanskan valtiovarainministerinä heinäkuusta lokakuuhun 1908 ja pääministerinä lokakuusta 1908 lokakuuhun 1909 sekä samanaikaisesti puolustusministerinä elokuuhun 1909 ja sen jälkeen valtiovarainministerinä hallituksensa eroon asti. Hän oli jälleen valtiovarainministerinä Klaus Berntsenin hallituksessa heinäkuusta 1910 kesäkuuhun 1913. Neergaard oli keskeisenä henkilönä laatimassa Berntsenin hallituksen lokakuussa 1912 antamaa esitystä uudeksi perustuslaiksi, joka astui lopulta voimaan 1915. Vuonna 1919 hän oli yksi Tanskan valtuutetuista Pariisin rauhankonferenssissa, jossa käsiteltiin Slesvigin kohtaloa. Neergaard oli vielä uudelleen pää- ja valtiovarainministerinä toukokuusta 1920 huhtikuuhun 1924. Hän oli sen jälkeen vielä kerran pääministerinä Thomas Madsen-Mygdalin hallituksessa 1926–1929.
Historioitsijana Neergaard kirjoitti laajan esityksen Tanskan poliittisesta historiasta vuosilta 1848–1866. Se ilmestyi nimellä "Under junigrundloven" kahdessa osassa vuosina 1892 ja 1916.
Edwin Jackson

Edwin Jackson (s. 18. syyskuuta 1989 Pau) on ranskalainen koripalloilija.
Heittävänä takamiehenä pelaava Jackson edusti vuosina 2007–2014 ranskalaisia seurajoukkueita. Vuonna 2014 hän siirtyi Espanjaan.
Ranskan maajoukkueessa Jackson on voittanut pronssia vuoden 2014 MM-kilpailuista. Hän oli mukana myös vuoden 2010 MM-kilpailuissa.
Bruneck

Bruneck (, , ladin. "Bornech" t. "Burnech") on kaupunki ja kunta Etelä-Tirolissa Italian pohjoisosassa. Se sijaitsee Pustertalin laaksossa Ahr- ja Rienz-jokien yhtymäkohdassa. Bruneckin historia ulottuu 1200-luvulle. Nykyisin se on Pustertalin keskuskaupunki ja asukasluvultaan Etelä-Tirolin viidenneksi suurin kaupunki. Kaupunki on nimetty perustajansa Brixenin piispa Bruno von Kirchbergin mukaan.
Vuoden 2021 alussa kaupungissa oli 16 944 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 45,07 neliökilometriä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan asukkaista 83,14 % oli saksankielisiä, 15,24 % italiankielisiä ja 2,29 % ladininkielisiä.
Bruneckilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Kim Tillie

Kim Tillie (s. 15. heinäkuuta 1988 Cagnes-sur-Mer) on ranskalainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä pelaava Tillie edusti vuosina 2006–2010 Utahin yliopiston joukkuetta, minkä jälkeen hän on pelannut ranskalaisissa ja espanjalaisissa seurajoukkueissa.
Ranskan maajoukkueessa Tillie on voittanut pronssia vuoden 2014 MM-kilpailuista.
Brunelliaceae

Brunelliaceae on pieni trooppinen puuheimo koppisiemenisten Oxalidales-lahkossa. Heimon ainoa suku on "Brunellia".
Tuntomerkit.
"Brunellia"-lajit ovat puita tai pensaita, joiden versoissa on solukarvojen muodostama ruskea karvoitus. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja ovat tavallisesti pääteparisia ja melko pienikorvakkeisia; lehdykät ovat sahalaitaisia ja niissäkin on korvakkeet (stipellit). Kukat ovat pieniä, 4–8-lukuisia, teriöttömiä, ja niissä on kaksikiehkurainen hetiö ja mesiäinen. Erillisiä emejä on 2–8, joista kussakin on kaksi siemenaihetta; luotit ovat johteisia. Kukat ovat toisinaan yksineuvoisia: hedekukissa on emiön jäänne ja emikukissa joutoheteitä. Hedelmäseinän sisäkerros eli endokarppi irtoaa helposti muusta hedelmäseinästä, ja hedelmistö koostuu erillisistä karvaisista tuppiloista; tuppiloryhmään ympäröi verhiö. Siemenet ovat kiiltäviä ja niiden arpi (raphe) on turvonnut vaippamaiseksi ja on punainen. Siemenessä on jauhomainen ravintovarasto eli endospermi.
Levinneisyys.
Suku kasvaa Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Antilleilla enimmäkseen vuoristoalueilla.
Luokittelu.
Brunelliaceae-heimon ainoassa suvussa on 55 lajia.
Vincent Collet

Vincent Collet (s. 6. kesäkuuta 1963 Sainte-Adresse) on ranskalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän on toiminut vuodesta 2009 Ranskan maajoukkueen päävalmentajana.
Collet pelasi vuosina 1980–1998 ranskalaisissa seurajoukkueissa. Vuodesta 2000 lähtien hän on työskennellyt valmentajana ranskalaisissa seurajoukkueissa. Vuodesta 2009 hän on toiminut Ranskan maajoukkueen päävalmentajana.
Woodward–Hoffmann-säännöt

Woodward–Hoffmann-säännöt ovat Robert Burns Woodwardin ja Roald Hoffmannin laatimia sääntöjä, jotka kuvaavat perisyklisissä reaktioissa kuten sykloadditioissa, sigmatrooppisissa reaktioissa ja elektrosyklisissä reaktioissa muodostuvien tuotteiden stereokemiaa. Nämä säännöt perustuvat molekyyliorbitaalien suotuisan symmetrian säilymiseen reaktioissa ja reaktiot voidaan jakaa Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan sallittuihin ja kiellettyihin reaktioihin. Kielletytkin reaktiot voivat tapahtua, mutta niiden aktivoitumisenergia on huomattavasti sallittuja reaktioita korkeampia.
Woodward–Hoffmann-sääntöjen periaate.
Vuonna 1965 julkaistussa Woodward ja Hoffmann muotoilivat perisyklisten reaktioiden orbitaalien valintasäännöt eli Woodward–Hoffmann-säännöt seuraavasti:
Sitova vuorovaikutus molekyyliorbitaalien välille voi muodostua joko molekyylien symmetria-akselin samalta puolelta tai vastakkaisilta puolilta. Jos tämä tapahtuu samalta puolelta akselia, on kyseessä suprafasiaalinen sitoutuminen ja vastakkaisilta puolilta kyseessä on antarafasiaalinen sitoutuminen. Woodward–Hoffmann-sääntöjen mukaan kaikissa termisesti sallituissa perisyklisissä reaktioissa reaktioon osallistuvien suprafasiaalisten (4q+2)-komponenttien (piielektronien määrä muotoa 4q+2, q on kokonaisluku, esimerkiksi eteeni) ja antarafasiaalisten (4r)-komponenttien (piielektronien määrä muotoa 4r, r on kokonaisluku, esimerkiksi butadieeni) summan on oltava pariton. Fotokemiallisesti sallituissa reaktioissa antarafasiaalisten (4q+2)-komponenttien ja suprafasiaalisten (4r)-komponenttien summan on oltava pariton.
Kiista Woodward–Hoffmann-sääntöjen kehittäjistä.
Vuonna 2004 Elias J. Corey väitti Priestley-palkinnon vastaanottopuheessaan ehdottaneensa vuonna 1964 Woodwardille perisyklisten reaktioiden tuotteiden muodostumisen syyksi molekyyliorbitaalien symmetrian säilymistä, mikä on Woodward–Hoffmann-sääntöjen tärkeimpiä periaatteita. Hän myös sanoi keskustelleensa aiheesta aktiivisesti Woodwardin kanssa tästä lähtien ja katsoi, että hänen vaikutuksensa ei ole saanut sille kuuluvaa tunnustusta. Hoffmann kysyi Coreyltä vuonna 2004 kemian alan huomattavassa julkaisussa Andgewandte Chemiessä julkaistussa vastineessaan miksi Corey toi asian esille vasta nyt, mihin Corey sanoi ettei halunnut vaatia prioriteettia keksinnöstä aikaisemmin, jottei likaisi Harvardin yliopiston, jossa Woodward ja Hoffmann toimivat, mainetta.
Phillip Bellingham

Phillip Bellingham (s. 24. helmikuuta 1991 Mount Beauty) on australialainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Birkebeiner Nordic Ski Clubia. Bellingham on erikoistunut sprintteihin.
Bellingham debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2012 Milanon vapaan hiihtotavan sprintissä sijoittuen sijalle 67. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on Szklarska Poręban vapaan sprintin 37:s sija tammikuulta 2014. Bellingham on osallistunut myös kahdelle Tour de Skille. 
Bellingham oli mukana vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa hän oli parhaimmillaan joukkuesprintin 21:s ja vapaan sprintin 55:s. Hän on ollut mukana myös kaksissa MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2015. Henkilökohtaisella matkalla hän on ollut parhaimmillaan 64. vuonna 2015 Falunin perinteisen sprintissä. Falunin joukkuesprintissä Bellingham oli Callum Watsonin kanssa 23:s. Bellingham johti alkueräänsä jonkin aikaa ja teki hienon hiihdon.
Scuderia Toro Rosso STR10

Scuderia Toro Rosso STR10 on Italialaisen Formula 1 -talli Toro Rosson käyttämä auto kaudella 2015. Autoa ajoivat tulokaskuljettajat Max Verstappen ja Carlos Sainz, jotka olivat F1-historian nuorin kuljettajakaksikko.
Yhteenveto.
Auto julkistettiin Jerezissä 31. tammikuuta ensimmäisten talvitestien alkaessa. Barcelonassa ajettuihin viimeisiin testeihin auto sai ensimmäiset merkittävät uudistuksensa. Kaiken kaikkiaan talli testasi uutta autoa yli 5500 kilometriä 12 testipäivän aikana.
Kauden ensimmäisessä kilpailussa Australian GP:ssä talli sai heti pisteitä Sainzin sijoituttua yhdeksänneksi. Verstappen keskeytti moottorivikaan. Malesiassa molemmat autot ajoivat pisteille. Verstappen löi Sainzin kuljettajien sijoittuessa 7:nneksi ja 8:nneksi. Myös molemmat emotalli Red Bullit jäivät Toro Rosso -kuljettajien taakse.
Mark Knowles (maahockeypelaaja)

Mark Knowles (s. 3. lokakuuta 1984 Rockhampton, Queensland) on australialainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän edustaa Queensland Bladesia ja Australian maahockeymaajoukkuetta. Knowles on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Knowles voitti Australian maajoukkueen kanssa olympiakultaa vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta. Lisäksi hänellä on kaksi olympiapronssia vuosilta 2008 ja 2012. MM-kilpailuista Knowles on saavuttanut kultaa vuodelta 2004 Haagista, jolloin hänet valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Champions Trophyn Knowles on voittanut kahdesti, vuosina 2005 ja 2012. Hän debytoi maajoukkueessa jo vuonna 2004. 
Seuratasolla Knowles edustaa kotimaansa Queensland Bladesia. Aiemmin hän on pelannut muun muassa Alankomaissa HC Rotterdamin riveissä. Vuonna 2007 Knowles valittiin maailman parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Knowlesin joukkuetoveri, olympiavoittaja Jamie Dwyer on hänen lankonsa.
Juliane Seyfarth

Juliane Seyfarth (s. 19. helmikuuta 1990 Eisenach) on saksalainen mäkihyppääjä ja joukkuemäen maailmanmestari. Hän edustaa WSC 07 Ruhlaa. Seyfarth on 160 senttimetriä pitkä ja painaa 48 kilogrammaa.
Seyfarth debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2011 Lillehammerissa sijoittuen sijalle 15. Näin ollen hän saavutti heti myös uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Rasnovissa helmikuussa 2015. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti Lillehammerissa marraskuussa 2018. Hän voitti myös kahdesti Nižni Tagilissa ja kerran Tšaikovskissa maaliskuussa 2019. Hän oli samalla kaudella toinen ja kolmas Sapporon kilpailuissa, kolmas Râșnovissa, toinen Hinzenbachissa, kolmas Ljubnossa sekä toinen Oberstdorfissa, Oslossa, Trondheimissa ja Tšaikovskissa. Hän sijoittui kolmanneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa, voitti Russia Blue Bied -kiertueen ja oli Raw Airin kokonaiskilpailussa kolmas. 
Continental Cupissa Seyfarth on saavuttanut kymmenen voittoa ja ollut 21 kertaa palkintokorokkeella.
Seyfarth sijoittui olympialaisissa kymmenenneksi Pyeongchangissa 2018 ja 19:nneksi Pekingissä 2022. Hän on osallistunut viisiin MM-kilpailuihin. Oslossa 2011 hän sijoittui normaalimäessä 31:nneksi ja Falunissa 2015 sijalle 14. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Seyfarth oli mukana voittamassa historian ensimmäistä naisten joukkuemäkeä. Hän voitti kultaa myös sekajoukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä neljänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä kymmenes, normaalimäessä 21:s ja joukkuemäessä viides. Trondheimissa 2025 hän saavutti pronssia joukkuemäessä sekä oli suurmäessä 13:s ja normaalimäessä 27:s. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2006.
Alice Ball

Alice Augusta Ball (24. heinäkuuta 1892 Seattle, Washington – 31. joulukuuta 1916) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka kehitti lepran hoidossa pitkään käytetyn öljyuutteen. Ballin kehittämää niin kutsuttua Ballin metodia käytettiin lepran hoitoon aina 1930-luvun lopulle saakka, jolloin sulfalääkkeet syrjäyttivät sen.
Elämä.
Alice Augusta Ball syntyi 24. heinäkuuta 1892 Seattlessa Washingtonissa. Hänen vanhempansa olivat James Presley ja Laura Louise (Howard) Ball. James Presley oli toimittaja, valokuvaaja ja asianajaja, ja perhe kuului ylempään keskiluokkaan. Ballin isoisä James Ball Sr. oli myös kuuluisa valokuvaaja ja yksi ensimmäisistä afroamerikkalaisista varhaista valokuvausmenetelmää dagerrotypiaa käyttäneistä henkilöistä. James Ball Sr. muutti Havaijille vuonna 1903, mutta hän kuoli seuraavana vuonna ja perhe muutti takaisin Seattleen vuonna 1905. 
Vuonna 1915 Ball kehitti "Hydnocarpus wightianus" -puun öljystä uutteen, joka auttoi lepran hoidossa. Ball kuoli pian keksintönsä jälkeen joulukuussa 1916, ollessaan vain 24-vuotias. Ballin kuolinsyy on jäänyt epäselväksi. Kuolintodistuksessa Ballin on kerrottu kuolleen tuberkuloosiin. Aikalaislehdessä Ballin kerrottiin joutuneen juuri ennen kuolemaansa onnettomuuteen, jossa hän altistui laboratoriossa kloorikaasulle. Ballin työnantajana toiminut yliopisto on kuitenkin kiistänyt lehden väitteen.
Lahmusen kartano

Lahmusen kartano (, ) on kartano Põhja-Sakalan kunnassa Viljandimaalla Virossa.
Kartanon historia tunnetaan 1590-luvulta alkaen, kun se oli puolalaisen Trojanowski-suvun hallussa. 1700–1800-luvuilla kartano kuului pitkään von Krüdener -suvulle ja 1885–1919 von Bockeille. Vuodesta 1926 alkaen rakennuksessa on ollut koulu, nykyiseltä nimeltään Lahmuse Kool. Toisen maailmansodan lopussa kartanon tiloissa toimi lyhyehkön aikaa Tallinnan konservatorio.
Kartanon päärakennus valmistui vuonna 1838. Myöhäisklassismia edustavan pääosin yksikerroksisen rakennuksen keskiosassa on kaksi kerrosta. Ullakkotilat ovat tosin nykyisin rakennuksen osalta hyötykäytössä.
Lahmusen kartanosta on säilynyt päärakennuksen ohella myös useita kartanon sivurakennuksia, jotka olivat 2010-luvulla hienosti kunnostettu palvelemaan koulun sekä sen oppilaiden ja opettajien tarpeita: punatiilinen tilanhoitajan talo, harmaakivinen suuri vilja-aitta, urheilutilaksi kunnostettu talli-vaunuvaja, paja ja nykyinen käsityötalo. Rakennukset ovat pääosin 1800-luvun puolivälistä.
Lumokkikasvit

Lumokkikasvit (Velloziaceae) on enimmäkseen trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Pandanales-lahkossa. Heimoon kuuluvat muun muassa lumokit ("Vellozia") ja toivukit ("Xerophyta").
Tuntomerkit.
Lumokkikasvit ovat kuiviin kasvupaikkoihin sopeutuneita kserofyyttejä, joilla on putkiloita myös varsissa ja lehdissä (yksisirkkaisilla niitä on yleensä vain juurissa) ja joiden varren kuoriosa (korteksi) on jakautunut kolmeen syysoluesiintymien jakamaan vyöhykkeeseen. Kasvit ovat ainavihantia, joskus puumaisia, joskin runko muodostuu pääasiassa versojuurista. Lehdet sijaitsevat tavallisesti kolmena rivinä, ovat piikkireunaisia ja niiden kuihduttua kannat jäävät jäljelle varteen. Kookkaat kukat sijaitsevat näennäisesti lehtihankoihin kiinnittyvissä kukinnoissa (lienevät oikeasti terminaalisia); usein kukinto on surkastunut yksikukkaiseksi. Kehälehdet ovat violetinvärisiä ja terälehtimäisiä, ja kukassa voi olla myös lisäteriö. Kukkapohjus on maljamainen; sen reunaan heteet kiinnittyvät. Sikiäin on kehänalainen ja siinä on kaksiosaiset, varrelliset ja pallomaiset istukat, joissa on paljon siemenaiheita. Vartalo on pitkä. Hedelmä on selkäluomaisesti avautuva. Siemenessä on proteiinipitoista aleuronisolukkoa ja tärkkelyspitoinen endospermi (tilanne muistuttaa heinäkasvien jyvää).
Levinneisyys.
Lumokkikasvien kotiseutua ovat Etelä-Amerikka, Afrikka, Madagaskar ja Arabian niemimaan lounaisosa. Lisäksi on yksi laji Kiinassa.
Luokittelu.
Lumokkikasvien heimossa on viisi sukua ja 240 lajia. Alaheimoja erotetaan kaksi.
Alaheimo Acanthochlamydoideae P.C.Kao.
"Acanthochlamys bracteata" on alaheimonsa ainoa laji. Se kasvaa Tiibetin kaakkoisosassa ja Lounais-Kiinassa ja on juurakollinen ja vanallinen ruoho. Lehdet kiinnittyvät vanaan kierteisesti ja niissä on vain yksi johtojänne ja kookas tyvikieleke, joka ympäröi varren. Vanan päähän kehittyy kukinto, joka kerrannainen: osakukinnot ovat mykerömäisiä. Kehälehdet ovat yhtyneitä, heteenponnet ja palhot lyhyitä. Siemenessä on kookas tai keskikokoinen alkio.
Alaheimo Vellozioideae Rendle.
Kasvit ovat puu- tai ruohovartisia, ja niiden jälkijuuret kasvavat usein pysyvien lehtikantojen läpi. Kasvit ovat karvaisia. Lehdet sijaitsevat kolmena rivinä ja niissä on vahva keskisuoni ja tavallisesti piikkiset reunat. Kukinto on usein surkastunut yksikukkaiseksi. Kukkapohjus voi olla maljamainen ja kehälehdet ovat enimmäkseen erillisiä ja väriltään violetteja. Heteitä on kuusi tai enemmän; niiden palhot ovat lieriömäisiä ja ponnet pitkiä. Sikiäimessä on mesiäisiä, ja luotit ovat kookkaita, pystyjä tai siirottavia, pallomaisia. Hedelmä on toisinaan reikäluomainen. Siemenessä on keskikokoinen tai lyhyt alkio.
Alaheimossa on neljä sukua ja 240 lajia, jotka kasvavat Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Madagaskarilla ja Arabian niemimaan lounaisosassa.
Suvut.
Lumokkikasveihin kuuluvat seuraavat suvut:
Juho Timonen (toimittaja)

Juho (Jussi) Timonen (24. joulukuuta 1890 Kiuruvesi – 26. elokuuta 1977 Lontoo) oli suomalainen toimittaja.
Elämä.
Kiuruveden Luupuvedeltä kotoisin ollut Timonen suoritti oppikoulun kolmessa ja puolessa vuodessa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa filosofiaa ja estetiikkaa ja valmistui filosofian maisteriksi 1919. Timonen matkusteli sitten Euroopassa ja asettui lopulta pysyvästi asumaan Lontooseen. Hän oli Uusi Suomi -lehden ulkomaantoimittajana ja kirjeenvaihtajana vuodesta 1929 ja toimi lehden Lontoon-kirjeenvaihtajana vuodesta 1932 aina sotavuosiin saakka.
Timonen käänsi kirjallisuutta, kirjoitti lehtiartikkeleita ja julkaisi muun muassa Leninin elämäkerran, jonka hän käänsi myös englannin kielelle ja kirjoitti teokseen englanniksi jatko-osia. Timonen hallitsi eurooppalaisten kielten ohella myös ainakin sanskriittia, arabiaa, esperantoa, bengalia ja idoa. Uskontojen ja filosofian ohella hän oli kiinnostunut atomifysiikasta, kosmologiasta, genetiikasta, neurologiasta sekä psykofyysisistä ilmiöistä. Näistä aiheista hän suunnitteli pääteostaan "The True Function of Brain".
Viimeksi Timonen oli tutkijana British Museumissa. Tampereen yliopiston kirjaston käsikirjoitusarkistossa säilytetään Timosen ystävälleen tohtori Kalle Soraiselle vuosina 1917-1966 suomeksi ja englanniksi kirjoittamia kirjeitä.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Juho Timosen lehtiartikkeleista
Line Jahr

Line Jahr (s. 16. tammikuuta 1984) on norjalainen mäkihyppääjä ja MM-mitalisti. Hän edusti Vikersund IF -seuraa.
Jahr debytoi Mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2011 Lillehammerin osakilpailussa sijoittuen sijalle 28. Näin ollen Jahr saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Jahrin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on neljäs sija, jonka hän on saavuttanut kolmesti; helmikuussa 2012 Zaōssa, maaliskuussa 2014 Planicassa ja helmikuussa 2015 Râșnovissa. Continental Cupista Jahr on saavuttanut kolme voittoa ja 22 palkintosijaa.
Jahr kilpaili vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, jossa hän oli normaalimäen kilpailun yhdeksäs. 
MM-kilpailuihin hän on osallistunut neljästi, vuosina 2009, 2011, 2013 ja 2015. Vuonna 2015 hän saavutti sekajoukkuekilpailun hopeaa Falunista. Paras henkilökohtainen sijoitus on vuoden 2009 kilpailuiden normaalimäen yhdeksäs sija Liberecistä.
Keltaputket

Keltaputket ("Ferula") on sarjakukkaiskasveihin kuuluva suku. Siihen kuuluu 170 lajia vankkoja, ruohovartisia, aromaattisia, monivuotisia kasveja, joita esiintyy Välimereltä Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. Pirunkeltaputkea ja pihkakeltaputkea käytetään lääkekasveina, välimerenkeltaputkea koristekasvina.
Sammakonputket

Sammakonputket ("Hydrocotyle") on kasvisuku, joka aiemmin on luokiteltu sarjakukkaiskasveihin, mutta kuuluu uusimman tiedon mukaan araliakasvien heimoon. Sammakonputkiin kuuluu 75 lajia, joita esiintyy Euraasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa. Ne ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka kasvavat kosteilla paikoilla tai vedessä. Sammakonputkien kasvutapa on usein suikertava, niillä on pyöreät lehdet ja huomaamattomat kukat pienissä sarjoissa.
Muutamia sammakonputkilajeja viljellään akvaario- ja vesikasvina. Rohtosammakonputkea käytetään myös mauste- ja lääkekasvina.
Daniel (futsalpelaaja)

Daniel Ibañes Caetano (eli Daniel; s. 6. heinäkuuta 1976 São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen espanjalainen uransa päättänyt futsalpelaaja. Pelipaikaltaan Daniel oli ala eli laitapelaaja. Hän on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Daniel voitti Espanjan futsalmaajoukkueen kanssa MM-kultaa vuonna 2000 Guatemalasta. Hän saavutti myös MM-hopeaa vuonna 2008 Brasiliassa. EM-kilpailut Daniel voitti Espanjan joukkueessa neljästi vuosina 2001, 2005, 2007 ja 2010. Hän lopetti uransa vuonna 2010.
Seuratasolla Daniel edusti vuodet 2002–2010 Inter Movistaria, jonka kanssa hän voitti neljä Espanjan-mestaruutta, kaksi UEFA Futsal Cupia ja neljä Espanjan cupia. Vuodet 1996–2002 hän edusti Caja Segoviaa, jonka kanssa hän voitti kerran Espanjan-mestaruuden, kerran UEFA Futsal Cupin ja kolmesti Espanjan cupin. Hän voitti myös urallaan kolmesti Intercontinental Cupin.
Sofja Tihonova

Sofja Dmitrijevna Tihonova (; s. 16. marraskuuta 1998 Pietari) on venäläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Saint-Petersburg KOR1 Dinamo -seuraa.
Tihonova debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2013 Lillehammerissa sijoittuen kilpailussa sijalle 33. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2014 oltuaan Tšaikovskin kilpailussa 22:s. Tihonovan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on neljäs sija, jonka hän saavutti joulukuussa 2014 Lillehammerista. Tämän jälkeen hän on sijoittunut kymmenen parhaan joukkoon kerran kaudella 2016–2017, kolme kertaa kaudella 2018–2019, ja kahdesti kaudella 2019–2020. Continental Cupissa Tihonova debytoi jo 12-vuotiaana vuonna 2010.
Tihonova kilpaili ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan vuoden 2015 MM-kilpailuissa Falunissa. Hän oli normaalimäen 20:s ja sekajoukkuemäen viides. Helmikuussa 2015 Tihonova saavutti kultaa henkilökohtaisesta ja hopeaa joukkuekilpailusta nuorten MM-kilpailuista ja saman vuoden tammikuussa niin ikään kultaa henkilökohtaisesta ja hopeaa joukkuekilpailusta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta. Vuonna 2016 hän saavutti nuorten MM-kilpailujen normaalimäessä pronssia ja nuorten talviolympialaisten normaalimäessä hopeaa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä 26:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti joukkuemäessä hopeaa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäessä 25:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli normaalimäessä 20:s ja sijoittui naisten joukkuemäessä viidenneksi sekä sekajoukkuemäessä seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 23:s, normaalimäessä 24:s ja naisten joukkuemäessä kuudes. Pekingin olympialaisissa 2022 Tihonova sijoittui normaalimäessä 26:nneksi.
Pustertal

Pustertal (, , ladin. "Val de Puster") on laakso Etelä- ja Itä-Tirolissa Alpeilla. Pustertalin taajamat sijaitsevat 750-1180 metrin korkeudella. Suurimpia taajamia Pustertalin länsialueella ovat Toblach, Welsberg, Olang ja Bruneck; itäalueella suurimpia ovat Innichen, Sillian ja Mittewald.
Pustertalin alueella sijaitsee Pustertalin piirikunta (saks. "Bezirksgemeinschaft Pustertal", ital. "Comprensorio della Val Pusteria"), joka perustettiin vuonna 1969. Siihen kuuluu 26 kuntaa ja sen kokonaispinta-ala on 2 071 neliökilometriä. Piirikunnan asukasluku on 73 000 ja sen keskuskaupunki on Bruneck. Vuoden 2001 väestölaskennan mukaan 80,96 prosenttia asukkaista puhuu saksaa, 13,40 prosenttia ladinia ja 5,64 prosenttia italiaa äidinkielenään.
Linnunsilmät

Linnunsilmät ("Chrysosplenium") on rikkokasveihin kuuluva suku, jossa on noin 55 lajia yksi- ja monivuotisia ruohokasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kaksi linnunsilmälajia, kevätlinnunsilmä ja lapinlinnunsilmä kasvavat luonnonvaraisina Suomessa. Linnunsilmiä voidaan viljellä myös perennoina.
Olustveren kartano

Olustveren kartano (, ) on kartano entisen Suure-Jaanin kunnan, nykyisen Põhja-Sakalan kunnan Olustveren kylässä Viljandimaalla Virossa.
Olustveressä oli kartano jo keskiajalla, mutta nykyiselle paikalleen kartano siirtyi vuonna 1632, kun siitä tuli Valentin Schillingin läänitys. Vuodesta 1742 kartano kuului von Ferseneille. Fersenit olivat sotilaita ja merkittäviä hovimiehiä Pietarissa. Heidän omistuksessa Olustvere oli maareformiin saakka. Vuonna 1920 kartanoon tuli maatalouskoulu, ja nykyisin siellä toimii Olustveren palvelu- ja maaseudun talousalan opisto sekä museo.
Kartanon nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1903. Sen suunnitteli ilmeisesti skotlantilainen Archibald MacPherson. Omana aikana huippumoderni talo (mm. sähkö. puhelin, juokseva vesi) muistuttaa rakennustyyliltään Englannin maaseudun kartanoita. Rakennus on valmistuttuaan tyylikäs ja on yhä nykyäänkin Viron muista kartanoista poikkeava ja edelleen hyvässä kunnossa.
Myös 1800-1900-luvun taitteessa valmistuneet sivurakennukset, kuten sepänpaja, viinanpolttimo, viljakuivuri ja muut ovat tutustumisen arvoisia. Kartanon puiston suunnitteli vuonna 1903 aikakauden tunnettu ammattilainen, maisema-arkkitehti Georg Kuphaldt Riiasta.
Ale-Einari Riipinen

Juho Ale-Einari Riipinen (28. lokakuuta 1902 Mikkelin maalaiskunta – 7. kesäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen Kauppalehden päätoimittaja.
Riipisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Riipinen ja Iida Maria Hovinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1928. 
Riipinen on tamperelaisen Aamulehden toimittajana 1930–1951 ja Kauppalehden päätoimittajana vuodesta 1951 alkaen.
Dimitri Qvintus

Dimitri Qvintus (s. 1987 Iisalmi) on suomalainen yritysjohtaja ja poliitikko, joka on toiminut myös pitkään politiikassa muun muassa pääministereiden erityisavustajana. Qvintus on SDP:n puoluehallituksen jäsen.
Elämä ja ura.
Pohjois-Savossa syntynyt Qvintus on kertonut olevansa evakkoisovanhempiensa kautta taustaltaan sekä identiteetiltään osaksi karjalainen ja ortodoksi. Qvintus on työskennellyt toimittajana muun muassa "Suomen Golflehdessä" sekä kirjoittanut vapaana toimittajana "Suomen Kuvalehteen" ja "HS Metroon". Hän on myös ollut "Iltalehden" ja "Uuden Suomen" bloggaaja.
Vuosina 2011–2020 Qvintus työskenteli sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän viestintäsihteerinä, valtiovarainministeri Jutta Urpilaisen mediasuhteista vastaavana erityisavustajana, peruspalveluministeri Maria Guzeninan avustajana, pääministeri Antti Rinteen erityisavustajana, pääministeri Sanna Marinin erityisavustajana, poliittisena neuvonantajana ja viestintävastaavana sekä viimeksi kehitysyhteistyö- ja ulkomaankauppaministeri Ville Skinnarin erityisavustajana. Qvintus on myös toiminut Finlands Svenska Socialdemokraterin puheenjohtajana vuodesta 2021 lähtien. Vuosina 2020–2022 Qvintus työskenteli Bayerin suomalaisen tytäryhtiön yhteiskuntasuhdepäällikönä ja yhteiskuntasuhdejohtajana, ja 2022–2023 Bayer Nordicin viestintä-, yhteiskuntasuhde- ja vastuullisuusjohtajana. Syksyllä 2023 hän siirtyi Kreabin palvelukseen strategisesta viestinnästä, mediasuhteista ja vastuullisuudesta vastaavaksi johtajaksi.
Muuta.
Dimitri Qvintus on esiintynyt vuosina 1994–2010 ääninäyttelijänä piirros- ja animaatioelokuvissa ja -sarjoissa. Hänen roolejaan ovat Pärsky ("Pieni merenneito"), Kikero ("101 dalmatialaista"), Skippy ("Animaaniset"), Nalle ("Franklin"), Jaska ("Ipanat"), Ruma ankanpoikanen (nimirooli), Kippo ("Kaunotar ja hirviö – Lumottu joulu"), Sivuäänet ("Etsivä Gadget"') sekä Mainio Manu (nimirooli).
Tuxtla Gutiérrez

Tuxtla Gutiérrez on Chiapasin osavaltion pääkaupunki Meksikossa. Vuonna 2014 siellä oli 585 400 asukasta.
Kaupunki sijaitsee 530 metrin korkeudessa vajaat 400 km Oaxacasta itään. Se on osavaltiossaan paitsi hallinnollinen, myös kaupan ja teollisuuden keskus. Kun Chiapasin kaakkoisosasta löytyi öljyä ja maakaasua 1900-luvun lopulla, Tuxtlan taloudellinen merkitys kasvoi.
Tellima

Tellima ("Tellima grandiflora") on rikkokasveihin kuuluva monivuotinen kasvi, joka on ainoa laji suvussaan. Se kasvaa luonnonvaraisena läntisessä Pohjois-Amerikassa Kaliforniasta Alaskaan kosteissa metsissä. Tellimaa viljellään myös puutarhaperennana.
Tellima kasvaa 80 senttimetriä korkeaksi ja 30 cm leveäksi. Sillä on viisi- tai seitsenliuskaiset karvaiset lehdet, jotka muodostavat ruusukkeen. Kukintona on pystyn varren päähän kehittyvä terttu, jossa on harvasti 15–30 kappaletta vihertävänvalkoisia ja 9 millimetriä pitkiä kukkia.
Kuvia tellimasta:
Toluca

Toluca on Estado de Méxicoin osavaltion pääkaupunki Meksikossa. Vuonna 2014 siellä oli 520 800 asukasta.
Kaupunki sijaitsee noin 50 km liittovaltion pääkaupungista Méxicosta länteen. Se sijaitsee laaksossa 2680 metrin korkeudessa Nevado de Toluca -tulivuoren juurella.
Kormikit

Kormikit ("Lallemantia") on huulikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on viisi lajia. Kormikkeja voidaan viljellä yksivuotisina koristekasveina.
Suomen Lajitietokeskuksen luokittelussa suku yhdistetään ampiaisyrtteihin ("Dracocephalum").
Ampiaisyrtit

Ampiaisyrtit ("Dracocephalum") on huulikukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on 50 lajia. Ne ovat yksi- ja monivuotisia ruohovartiskasveja tai pieniä ainavihreitä pensaita. Suurin osa lajeista esiintyy Euraasiassa, muutamat Pohjois-Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Ampiaisyrttien lehdet ovat usein aromaattisen tuoksuiset. Neljä eri ampiaisyrttilajia, ketoampiaisyrtti, amerikanampiaisyrtti, isoampiaisyrtti ja siperianampiaisyrtti esiintyvät Suomessa luonnonvaraisina, ne ovat tulokaskasveja tai viljelyjäänteitä.
Lukuisia ampiaisyrttilajeja viljellään monivuotisina koristekasveina. Yksivuotista tuoksuampiaisyrttiä käytetään mausteyrttinä.
Lajeja.
Suomen Lajitietokeskuksen taksonomiassa (2023) ampiaisyrtteihin yhdistetään muista suvuista myös lajit:
Dinosaurusten koot

Dinosaurusten koot vaihtelivat alle 170 gramman painoisista jopa 100 tonnin painoisiin.
Suurimmat.
Suurimmat dinosaurukset ovat suurimpia maalla koskaan eläneitä eläimiä. Kaikkein suurimpia niistä olivat pitkäkaulaiset, kasveja syöneet sauropodit. Useimpien paleontologien mielestä suurin dinosaurus oli "Argentinosaurus", joka painoi karkeasti arvioituna 88–110 tonnia ja oli noin 35 metriä pitkä. Arviot "Argentinosauruksen" painosta vaihtelevat paljon, koska siitä on säilynyt vain vähän fossiileja, lähinnä selkärangasta, kylkiluista ja jalan alaosasta. Titanosaurusten joukossa on muitakin lajeja, joista jotkin saattavat olla vielä "Argentinosaurustakin" suurempia, mutta niistäkin on säilynyt vain hyvin vähän fossiileja. "Brachiosaurusta" pidettiin aikoinaan 80 tonnin painoisena ja kaikkein painavimpana dinosauruksena, mutta nykyisin sen arvioidaan olleen korkeintaan 50-tonninen.
Yksi pisimpiä dinosauruksia oli myös "Supersaurus vivianae", mahdollisesti noin 34 metriä. Korkein oli mahdollisesti "Sauroposeidon proteles". Se ylsi arviolta 17 metrin korkeuteen, mutta arvio on fossiilien vähäisyyden johdosta tehty sitä muistuttavan "Giraffatitan brancain" pohjalta.
Pienin.
Jos lintuja ei lasketa mukaan, pienin maalla liikkuva dinosaurus oli mahdollisesti "Parvicursor", joka oli 38 senttimetriä pitkä ja painoi alle 170 grammaa.