tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helmiahvenet

Helmiahvenet (Glaucosomatidae) on lyhtyahvenkalojen lahkoon kuuluva pieni kalaheimo, joka esiitnyy Intian valtameren itäosissa ja Tyynessämeressä.
Lajit ja anatomia.
Helmiahventen heimoon kuuluu vain yksi suku Glaucosoma ja siihen neljä lajia. Ne ovat tukevahkoja, soikeahkoja ja litteitä kaloja, suurimmillaan 70–90 cm:n pituisia. Pää ja suu ovat kookkaat. Helmiahvenilla on yksi selkäevä, niidn pyrstöevä on suora tai kuunsirpinmuotoinen. Suomut ovat tyypillisesti hopeanharmaita tai ruskehtavia. Päässä on usein pystyraitoja ja selässä selkäevän takaosan kohdalla on tumma tai hopeanvärinen laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Helmiahvenet ovat merikaloja. Kolme lajia elää endeemisinä Australian läheivesissä, mutta "Glaucosoma buergerin" levinneisyys ulottuu Australiasta Japaniin. Ne elävät riutoilla ja kivikkopohjilla useimmiten melko syvissä vesissä, mutta myös matalammissa. Kalat syövät merenpohjan pieniä selkärangattomia eläimiä. Helmiahvenet ruokailevat erityisesti hämärän aikaan iltaisin ja aamuisin. Niiden liha on vaaleaa ja ne ovat hyviä ruokakaloja. Australiassa ne luetaan arvokkaimpien ruokakalojen joukkoon.
Puoskarilaki

Puoskarilaki oli Suomessa suunnitteilla ollut laki, jolla oli tarkoitus rajata vaihtoehtoisten hoitojen antamista. Lain valmistelusta kuitenkin luovuttiin syksyllä 2010. Kohutun lain valmistelu aloitettiin 2009, mutta se todettiin tarpeettomaksi ja asia päätettiin hoitaa muuta lainsäädäntöä kehittämällä.
Ruotsissa on olemassa puoskarilaiksi ("kvacksalverilagen") sanottu laki, joka tosin itsessään on kumottu vuoden 1999 alusta alkaen. Nykyisin lain pääkohdat sisältyvät Ruotsissa potilasturvallisuuslakiin.
Lyhyesti sanottuna laissa määrätään, että henkilöiden, joilla ei ole laillista ammattia, ei tulisi:
Spica-luokka (torpedovene)

Spica-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston alusluokka, johon kuului kolmekymmentäkaksi torpedovenettä. Aluksista kaksi myytiin Ruotsin merivoimille, jossa ne muodostivat Romulus-luokan.
Suunnittelu.
Luokan alukset perustuivat ajatukseen valmistaa Washingtonin laivastosopimuksen ulkopuolelle jääneen alle 600 tonnin alustyyppi. Niiden suunnittelu alkoi 1932 ja prototyypit "RN Spica" ja "RN Astore" valmistettiin. Alusten runko oli 80 metriä pitkä ja niiden uppouma oli noin 720 tonnia eikä alle 600 tonnia kuten laivastosopimuksessa määritettiin. Niiden voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketyt turbiinimoottorit, joihin kumpaankin oli kytketty kaksi Yarrow-kattilaa.
Alusten aseistuksena oli kolme 102 millimetrin tykkiä yksiputkisina asennuksina. Tykeistä yksi oli etukannella ja kaksi takana. Aluksille oli asennettu lisäksi neljä 450 millimetrin torpedoputkea, joiden kantama ja tuhovaikutus oli pienempi kuin yleisesti käytössä olevilla 533 millimetrin torpedoputkilla.
ORP Dzik (1942)

ORP Dzik oli Puolan laivaston U-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se oli alunperin Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS P52", jonka Britannia lainasi Puolalle "ORP Jastrząbin" tuhouduttua 2. toukokuuta 1942 Norjan rannikolla.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen Puolan laivastossa. Se oli aluksi koulutettavana Holy Lochissa. Koulutuksen päätyttyä alus liitettiin Dundeehin sijoitettuun Britannian kuninkaallisen laivaston 7. sukellusvenelaivueeseen, jossa se aloitti operaatiot Norjan rannikolla. Alus siirrettiin vuoden 1943 alkupuolella Maltalle Välimeren laivaston 10. sukellusvenelaivueeseen.
Aluksen laukaisemat torpedot vaurioittivat 24. toukokuuta 1943 Cape Spartiventon edustalla Italian merivoimien suojaamaa tankkeri SS "Carnaroa". Iskun jälkeen sukellusvene joutui suojana olleiden kahden korvetin syvyyspommien maaliksi, mutta se pääsi poistumaan alueelta.
Alus laukaisi 15. elokuuta neljän torpedon viuhkan italialaisiin kauppa-laivoihin SS "Citta di Speziaan" ja SS "Goggiamiin" 12 merimailia Barista itään. Jälkimmäiseen aluksista osui ja ajettiin rantaan uppoamisen estämiseksi. Alus laukaisi 21. syyskuuta torpedonsa Bastian satamaan ja upotti saksalaisen tankkerin SS "Nikolausin" sekä hinaajan SS "Kraftin". Alus upotti vielä 17. marraskuuta tykkitulella purjealuksen Kreikan rannikolla.
Sukellusvene laukaisi tuloksetta torpedonsa 7. tammikuuta 1944 saksalaiseen tankkeriin "Brunhildeen" Tenedoksen eteläpuolella. Seuraavana päivänä alus upotti Lesboksen edustalla kreikkalaisen purjealuksen "Elleniin" tykkitulella. Alus palasi 8. huhtikuuta Plymouthiin suoritettuaan 12 partiomatkaa Välimerellä. Se siirrettiin telakalle huollettavaksi, jonka jälkeen alus siirrettiin koulutustehtäviin.
Aluksen päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Tanskan laivastossa.
Puola palautti 25. heinäkuuta 1947 sukellusveneen Britannialle, joka siirsi sen vielä heinäkuun aikana Tanskalle. Alus nimettiin Tanskan laivaston sukellusveneenä "KDM U 1:ksi" ja edelleen 1950 "KDM Springereniksi". Alus palautettiin Britannialle lokakuussa 1957. Se romutettiin huhtikuussa 1958.
Pehr Junnelius (1696–1753)

Pehr (Matts Junnan poika) Junnelius (1696 Tervola – 27. huhtikuuta 1753 Oulu) oli suomalainen laivanvarustaja ja kauppias.
Elämä.
Lapsuus.
Pehr Junnelius syntyi 4-lapsiseen perheeseen. Pehr vietti lapsuutensa Junnan tilalla, joka sijaitsee Tervolassa Kemijoen Kirkkosuvannon kohdalla. Pehr Junneliuksen isä oli tervolalainen Matts Junna ja äiti Brita o.s. Sotisaari. Pehr Junnelius tuli Tervolasta Ouluun veljensä Johan Junneliuksen kehotuksesta vuonna 1737.
Perhe.
Ouluun tultuaan Junnelius avioitui porvariperheeseen kuuluneen kauppias Jacob Hoffrénin tyttären Marian kanssa. Heille syntyi kolme lasta, joista nuorin poika sai kasteessa isänsä nimen Pehr Junnelius. Oulussa heitä puhuteltiin yleisesti myös nimillä Petteri vanhempi ja Petteri nuorempi. Perhe asusti Oulun IV kaupunginosassa tontilla 25, jossa he harjoittivat kaupankäynnin lisäksi maanviljelystä. Tilaan kuului useita talousrakennuksia sekä peltoja kaupungin ulkopuolelta.
Ura.
Junneliuksen alkuperäiseksi ammatiksi oli vuonna 1727 merkitty lukkari. Hän sai kauppaporvarin oikeudet Oulussa vuonna 1737. Hän aloitti suvun yritystoiminnan, joka on kantanut 2000-luvulle asti. Junneliuksesta käytettiin Oulussa nimitystä Lapin-kauppias. Oulun maistraatti oli asettanut Junneliukselle ehdoksi kauppaporvarin oikeudelle, että tämän tuli naida porvaristoon kuuluvasta perheestä tytär tai leski. Ehdon mukaan hänen tuli myös harjoittaa kauppaa Lapissa. Tämän vuoksi Junnelius joutui perustamaan Oulun lisäksi Kemiin kauppaliikkeensä varastot. Hän oli edesauttamassa ja osakkaana nuorimman poikansa Pehrin laivahankinnoissa.
Näädät

Näädät ("Martes") on näätäeläinten heimoon kuuluva nisäkässuku.
Ulkonäkö.
Näädät ovat kärppiä suurempia ja pitempiraajaisia ja alapuolen vaalea väri yltää korkeintaan rintaan. Kynnet pääsevät osittain piiloon, mikä pitää ne terävinä. Tuuhean hännän päässä ei ole mustaa karvaa.
Levinneisyys.
Näätiä tapaa pohjoisella pallonpuoliskolla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Lajit.
Näätien sukuun kuuluu kahdeksan lajia, joista kaikilla lukuun ottamatta nilgirinnäätää on useita alalajeja:
Erityistä.
Sana ”weasel” suomennetaan yleensä virheellisesti näädäksi, vaikka amerikanenglannissa se tarkoittaa mitä tahansa kärppien suvun lajia ja brittienglannissa lumikkoa. Näädistä käytetään englannin kielessä nimeä ”marten”.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (kirja)

Seitsemän vuotta Tiibetissä. Elämäni Dalai Laman hovissa () on Itävaltalaisen vuorikiipeilijän Heinrich Harrerin vuonna 1952 julkaisema kirja. Harrer kuvailee kirjassaan pakoaan Peter Aufschnaiterin kanssa vankileiriltä Brittiläisestä Intiasta ja kokemuksistaan Tiibetissä 1944–1951, jossa tämä ystävystyi nuoren Dalai Laman kanssa ja ryhtyi tämän henkilökohtaiseksi opettajaksi.
Kirjasta tuli Yhdysvalloissa bestselleri vuonna 1954. Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa. Varhaisempi brittiläinen Hans Nieterin ohjaama 79 minuuttinen dokumenttielokuva vuodelta 1956. Jean-Jacques Annaudin ohjaama ja Brad Pittin ja David Thewlisin tähdittämä elokuva "Seitsemän vuotta Tiibetissä" julkaistiin vuonna 1997.
Lipstick Building

Lipstick Building, joka tunnetaan myös nimillä 885 Third Avenue ja 53rd at Third, on 138 metriä korkea, pohjakaavaltaan soikea pilvenpiirtäjä lähellä Citigroup Centeriä, Third Avenuella, 53. ja 54. kadun välissä Manhattanilla, New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Rakennus valmistui vuonna 1986.
Lipstick Building on saanut nimensä huulipunapuikkoa muistuttavasta muodostaan. Rakennuksen pintamateriaalina on käytetty punaista graniittia ja harjattua ruostumatonta terästä. Pilvenpiirtäjän katutason ala-aulaa ympäröi graniittipylväiden kehä.
Rakennuksen ovat suunnitelleet John Burgee Architects ja Philip Johnson. Pilvenpiirtäjän rakennuttaja, Gerald D. Hines Interests, halusi rakennuksen, joka erottuisi muista ja jonka ”jokainen toimisto olisi kulmatoimisto”. Arkkitehti Philip Johnson suunnitteli ylöspäin kapenevan postmodernistisen 34-kerroksisen rakennuksen, jossa on päällekkäin kolme pohjaltaan ellipsin muotoista rakennusmassaa.
Derek Chisora

Derek Chisora (s. 29. joulukuuta 1983 Harare, Zimbabwe) on zimbabwelaissyntyinen englantilainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja entinen Britannian raskaansarjan mestari.
Ura.
Chisora otteli Euroopan mestaruudesta raskaassa sarjassa suomalaista Robert Heleniusta vastaan Helsingin Hartwall Arenalla 3. joulukuuta 2011. Ottelun panoksena oli Euroopan nyrkkeilyliiton (EBU) avoin mestaruus. Chisora hävisi ottelun tuomaripistein 2–1. Jotkut pitivät kuitenkin Chisoraa ottelun todellisena voittaja; esimerkiksi "The Ring" kuvaili ottelun tulosta "lahjaksi" Heleniukselle ja pudotti Heleniuksen maailmanmestari Volodymyr Klytškon viidennen haastajan paikalta kuudenneksi. Myös Chisoran nostaminen maailman kymmenen parhaan raskassarjalaisen joukkoon oli keskustelun alla.
Heleniuksen jälkeen Chisora pääsi ottelemaan maailmanmestaruudesta Vitali Klytškoa vastaan, mutta hävisi yksimielisesti pisteillä. Ottelun jälkeisessä lehdistötilaisuudessa Chisora ja David Haye ajautuivat kahakkaan, jonka seurauksena Ison-Britannian nyrkkeilyliitto asetti Chisoran toistaiseksi voimassa olevaan kilpailukieltoon ja saksalainen nyrkkeilyliitto langetti hänelle 75 000 euron sakot käytöksestä. Myöhemmin WBC ensimmäisenä suurista nyrkkeilyliitoista asetti Chisoran elinikäiseen kilpailukieltoon. 
Kaikesta huolimatta Chisora onnistui hankkimaan itselleen lisenssin Luxemburgin nyrkkeilyliiton kautta. Liitto järjesti David Hayen ja Chisoran välille sovitun ottelun Lontoon Upton Parkissa. Britannian nyrkkeilyliitto pettyi Luxemburgin menettelyyn. Ottelussa Chisora joutui kärsimään jo kolmannen perättäisen tappionsa kun Haye tyrmäsi hänet viidennessä erässä.
Maaliskuussa 2013 Britannian nyrkkeilyliitto kumosi Chisoran kilpailukiellon. Loppuvuoden aikana Chisora otteli yhteensä neljä ottelua tyrmäten kaikki vastustajansa. Vuoden 2013 ottelussa Ondrej Palaa vastaan Chisora voitti WBA international ja WBO international liittojen mestaruudet. Chisora tyrmäsi Palan keskeytysvoitolla kolmannessa erässä. Vuonna 2014 Chisora puolusti mestaruuksia Kevin Johnsonia vastaan menestyksekkäästi voittaen ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä täysien erien jälkeen. Saman vuoden marraskuussa Chisora menetti Ison-Britannian- ja Euroopan mestaruusvyöt Tyson Furylle luovuttamalla ottelun kymmenen erän jälkeen. Vuonna 2016 Chisora pääsi ottelemaan Euroopan mestari Kubrat Pulevia vastaan mutta hävisi hajaäänituomiolla.
Eek-A-Mouse

Eek-A-Mouse (oikealta nimeltään Ripton Joseph Hylton, s. 19. marraskuuta 1957 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen muusikko ja yksi Jamaikan tunnetuimmista reggaeartisteista. Hän oli uransa huipulla 1980-luvulla ja on yksi singjay-tyylin edelläkävijöistä. Hänellä on vuosittain yli 200 keikkaa Amerikassa ja Karibialla.
Eek-A-Mousen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Ganja Smuggling”, ”Wa-Do-Dem”, ”Anarexol” ja ”Assassinator”.
Villa Helena

Villa Helena on Jarowskijn tuottama suomalainen draamakomediasarja, joka esitettiin Nelosen maksukanavalla Nelonen Kinolla 1. joulukuuta – 11. joulukuuta 2011. Sarja uusittiin kanavalla vielä samana vuonna. "Villa Helena" on parodinen saippuasarja, jossa seurataan seurapiiriperheen elämää perheenjäseniä yhdistävän keskushenkilön, laulaja-liikemies Jyrki Salojärven (Veeti Kallio), kuoleman jälkeen.
Nelonen esitti sarjan tiistaisin 1. tammikuuta 2013 alkaen. Sarjan kolme ensimmäistä osaa esitettiin kello 22, mutta jo 22. tammikuuta Nelonen myöhäistä sen esitysaikaa keskiviikon alkuyöhön., sillä se ei tavoittanut kanavan sille asettamaa tavoitetta. Sarjan ensimmäistä osaa katsoi Nelosella 95 000 katsojaa.
Eric Junnelius (1784–1836)

Eric (Erikinpoika) Junnelius (22. huhtikuuta 1784 Ylitornio – 4. huhtikuuta 1836 Tornio) oli suomalainen laivanvarustaja, kauppias ja merikapteeni.
Lapsuus.
Erik Junneliuksen vanhemmat olivat lukkari Erik Junnelius ja Margharetha Junnelius (o.s. Mörtberg). Erik syntyi 9-lapsiseen perheeseen nuorimpana. Isänsä opissa Eric oppi kaupanteon alkeet.
Ura.
Oulun palossa tuhoutuneiden asiakirjojen vuoksi Ericin koulutus ei ole selvinnyt. Myös opinnäytejaksoa kauppaporvarin- sekä laivurinporvarin oikeudelle puuttuvat, jotka olivat edellytys ko. nimitysten saannille. Historian kirjoituksesta selviää kuitenkin, että hän sai laivuriporvarinoikeudet Oulussa 1811, jotka uusittiin Oulussa 1828. Eric harjoitti myös kauppaliikettä Torniossa (luvan myöntämisvuosi puuttuu).
Laivat.
Junnelius omisti laivoja
Purjehti Jugemannina laivoissa Redligheten 1807. Konstaapelina laivoissa Diana 1806, Novo Conto 1807–1808. Perämiehenä Pompej 1808, Palemon 1810 sekä 1811–1814. Oli kapteenina laivoissa Argo 1828–1829, Palemon, Superbe 1815–1817, Anette 1828–1832 ja Madea 1821. Toimi kapteenina laivassa, jolla keisari Aleksanteri I matkusti Oulun jokisuistosta Pikisaaren rantaan.
Perhe-elämä.
Oli naimisissa Brita Törnbomin kanssa. Heille syntyi kuollut lapsi 1821, eikä muita perillisiä ollut. Omisti tontin nro 2 I-korttelissa Rantakadun varressa Torniossa. Lisäksi hänellä oli Sellön tila Torniossa ja Puuluodon tila Alatorniossa. Perhe asui ajoittain Oulussa, mutta etupäässä Torniossa.
Sufentaniili

Sufentaniili on voimakas täyssynteettinen opioidiryhmään kuuluva lyhytvaikutteinen kipulääke. Sitä käytetään sairaaloissa laskimoon annettuna sekä bukkaalisesti resoriblettina. Sufentaniilia käytetään joko nukutuksessa kivunlievitykseen tai yksinään nukutusaineena. Leikkauksenjälkeisen kivun tai synnytyskipujen hoidossa sitä käytetään epiduraalipuudutuksessa. Sen vaikutusaika on 30–60 minuuttia.Se on 5–10 kertaa voimakkaampaa kuin analoginsa fentanyyli ja on siis 500–1 000 kertaa morfiinia voimakkaampaa. Sufentaniili on tällä hetkellä voimakkain ihmisille annettavista kipulääkkeistä. Karfentaniili on vieläkin voimakkaampaa (10 000 kertaa morfiinia voimakkaampi), mutta sitä käytetään vain suurten eläinten nukutuksessa, eikä sitä anneta ihmisille.
Sufentaniilin syntetisoi belgialainen Janssen Pharmaceutica vuonna 1974; sama yhtiö syntetisoi myös fentanyylin.
Joissain maissa sufentaniilia on saatavissa myös kivunlievityslaastareina kroonisen kivun hoitoon fentanyylilaastareiden tapaan. Sufentaniililaastari vaikuttaa viikon ajan.
Suomessa sufentaniililla on myyntilupa valmistenimillä Dzuveo, Sufenta ja Sufentanil Hameln.
Finne

Finne on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Entisenä sukunimenä:
Torres

Torres on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kuvitteellisia henkilöitä.
–
Karfentaniili

Karfentaniili (R-33799) on täyssynteettinen fentanyylijohdos, joka on voimakkain tunnetuista käytössä olevista opioideista. Se syntetisoitiin ensi kerran 1974 Belgiassa. Se on voimakkuudeltaan noin 10 000 kertaa morfiinia ja sata kertaa fentanyylia voimakkaampaa; 1 mikrogramma riittäisi ihmisen kivunlievitykseen. Sitä markkinoidaan nimellä Wildnil suurten eläinten tainnuttamiseen. Sen vastalääkkeenä käytetään diprenorfiinia.
Karfentaniili luokiteltiin huumausaineeksi Suomessa vuonna 2017 ja Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksessa vuonna 2018.
Yhdysvaltain terveysviranomaisten mukaan karfentaniili voi imeytyä ihon läpi, mutta puhdasta ainetta tarvitaan suuri määrä ja altistusajan pitää olla pitkä. Täten ihon läpi imeytymistä ei pidetä kovin todennäköisenä altistusreittinä. Todennäköisimpänä altistusreittinä pidetään ilmaan pölähtäneen jauheen joutumista hengitysteihin. 
Aikuisen ihmisen tappava annos karfentaniilia on noin 0,03 milligrammaa. Esimerkiksi aikuisen tappava annos heroiinia on 30 milligrammaa.
Vuonna 2017 Suomen poliisi tiedotti, että ainetta on myyty Suomessa mahdollisesti heroiinina, ja sitä on löytynyt vainajista Sisä-Suomen poliisilaitoksen alueella.
Moskovan teatterikaappaus.
Vuonna 2002 tapahtuneessa Moskovan teatterikaappauksessa kaappaajien tainnutukseen väitetään käytetyn Kolokol-1-aerosolia, joka sisältää joko karfentaniilia tai vastaavaa 3-metyylifentanyyliä.
Mega Man Zero 3

 
Mega Man Zero 3 (Japanissa Rock Man Zero 3) on japanilaisen peliyhtiö Capcomin julkaisema tasohyppelypeli, joka on julkaistu Game Boy Advancelle. Megaman Zero 3 on Megaman Zero sarjan kolmas osa.
Göteborg-luokka (hävittäjä)

Göteborg-luokka oli Ruotsin merivoimien kuuden hävittäjän muodostama alusluokka.
Lower Manhattan Development Corporation

Lower Manhattan Development Corporation (lyhenne LMDC) on heinäkuussa 2002 perustettu yhdysvaltalainen, New Yorkin osavaltion ja kaupungin alainen korporaatio, jonka tehtäviin kuuluvat New Yorkin Lower Manhattanin kaupunginosan uudelleenrakentamisen suunnittelu ja rahoitus valtion varoilla vuoden 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. Korporaation perustivat New Yorkin kuvernööri George Pataki ja pormestari Rudy Giuliani, ja sen toimintaa johtaa 16 jäsenestä koostuva hallitus. LMDC:n ensimmäisenä puheenjohtajana toimi John C. Whitehead, joka aiemmin oli toiminut Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä ja Goldman Sachs -pankin johtajana. Nykyisenä korporaation johtajana toimii Avi Schick. 
Helmikuussa 2003 LMDC valitsi uuden World Trade Centerin suunnittelukilpailun voittajaksi Daniel Libeskindin.
Iván Menczel

Iván Menczel (14. joulukuuta 1941 Karancsalja – 26. marraskuuta 2011) oli unkarilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. 
Menczel pelasi Unkarin jalkapallomaajoukkueessa, jonka jäsenenä hän voitti olympiakultaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Hän teki olympiaturnauksessa kolme maalia, joista yhden loppuottelussa Bulgariaa vastaan. Lisäksi Menczel edusti Unkaria vuoden 1962 MM-kilpailuissa Chilessä. Seuratasolla hän edusti unkarilaista Salgótarjáni BTC:tä.
Menczel menehtyi 26. marraskuuta 2011, noin kuukautta ennen 70-vuotissyntymäpäiväänsä.
200 Liberty Street

200 Liberty Street (aiemmin 1 World Financial Center, lyhenne 1 WFC) on New Yorkin Lower Manhattanilla sijaitseva pilvenpiirtäjä, joka on osa Brookfield Place -toimistorakennuskompleksia. Vuonna 1985 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti César Pelli. Sen kattokorkeus on 176 metriä ja kerroslukumäärä 40.
Rakennuksessa toimivia merkittäviä yrityksiä ovat Cadwalader, Wickersham &amp; Taft, Deloitte Touche Tohmatsu, Dow Jones &amp; Company, Fidelity Investments ja The Wall Street Journal. Rakennus vaurioitui syyskuun 11. päivän iskuissa West Street -kadun toisella puolella sijainneiden World Trade Centerin kaksoistornien romahdettua.
Kriittinen alue

Kriittinen alue () on sellainen osa tietokoneohjelmaa, joka käsittelee jonkin toisen prosessin tai säikeen kanssa yhteistä muistipaikkaa tai muuta resurssia.
Jos vähintään kaksi eri prosessia tai säiettä muuttaa samaa muistipaikkaa yhtä aikaa, päivityksen tulos on usein väärä. Siksi on tärkeää tunnistaa tällaiset ohjelman osat eli kriittiset alueet ja tarvittaessa suojata ne poissulkemisen () avulla. Ongelma esiintyy vain silloin, jos muuttujaa päivitetään, sillä monenkaan prosessin tekemä yhtäaikainen lukeminen ei aiheuta virhetoimintoja.
Kriittisen alueen ei tarvitse olla monimutkainen. Muuttujan arvon kasvattaminen yhdellä (ohjelmointikielellä siis a := a+1) on ilman poissulkemista altis ongelmille. Jos kuvittelemme, että meillä on kaksi suoritinta, jotka ajavat a:ta kasvattavan ohjelmakoodin täsmälleen yhtä aikaa, huomaamme, että päivitys ei toimi oikein. Jos a:n arvo on alussa vaikkapa 1, pitäisi kahden lauseen a := a+1 jälkeen arvon olla 3, mutta jos nämä lauseet suoritetaan täsmälleen yhtä aikaa, kumpikin suoritin lukee a:n arvoksi yksi, kasvattaa sitä sen jälkeen yhdellä ja tallettaa a:ksi kaksi.
Ongelmaan ei tarvita kahta suoritinta, sillä jos prosessia tai säiettä vaihdetaan kesken kriittisen alueen suorituksen, voidaan päätyä samaan tulokseen. Käyttöjärjestelmän ytimessä sama ongelma esiintyy myös siinä muodossa, että ydin käsittelee jotain muuttujaa, jota jokin keskeytyspalvelu päivittää.
Myös muut resurssit kuin muisti on altis ongelmalle. Esimerkiksi jos kaksi prosessia pääsee yhtä aikaa ohjaamaan tulostinta, on tuloste käyttökelvoton.
L. A. Reid

Antonio ”L.A.” Reid (s. 7. kesäkuuta 1956 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet on palkittu kolmesti Grammy-palkinnolla.
Yhtenä LaFace Recordsin perustajajäsenistä Reid on ollut tekemässä levytyssopimusta ja auttanut Mariah Careytä, Pinkiä, Justin Bieberiä, Rihannaa, Kanye Westiä, Avril Lavignea, Toni Braxtonia, TLC:tä, Usheria, Ciaraa, OutKastia ja Didoa saavuttamaan moninkertaisen platinalevyn. Hän toimi Epic Recordsin toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuosina 2011–2017.
Reid oli yksi "X Factor USA" -televisiosarjan tuomareista ensimmäisellä ja toisella kaudella vuosina 2011–2012.
Ja niin joulu tulla saa

Ja niin joulu tulla saa on Kirsi Rannon joululevy, joka julkaistiin 1. lokakuuta 2011. Albumi sisältää perinteisiä joululauluja sekä kaksi Rannon omaa kappaletta.
Don Black

Don Black, oik. Donald Blackstone (s. 21. kesäkuuta 1938 Lontoo), on englantilainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa James Bond -tunnuskappaleiden sanoittamisesta sekä hänen työstään brittiläisen säveltäjä Andrew Lloyd Webberin kanssa.
Elämä ja ura.
Lontoon Hackneystä kotoisin oleva Black aloitti uransa stand up -koomikkona. Sanoittajana hänen debyyttinsä oli John Barryn West End -musikaali "Billy". Vuonna 1966 Barryn ja Blackin kappale ”Born Free” voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon. Michael Jacksonin esittämä vuoden 1972 kappale ”Ben” nousi Britanniassa listaykköseksi ja palkittiin seuraavana vuonna parhaan laulun Golden Globe -palkinnolla.
Black sanoitti Lloyd Webberin musikaalit "Tell Me on a Sunday", "Sunset Boulevard" ja "Aspects of Love". "Sunset Boulevardista" hän voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan sanoituksen Tony-palkinnot.
Black sanoitti musiikkia yhdysvaltalaisen Quincy Jonesin säveltämälle "Riehakas ryöstö" (engl. "The Italian Job") -elokuvan musiikkiraidalle vuonna 1969. Yhteensä hän on sanoittanut urallaan yli sata elokuvamusiikkikappaletta. Muita Blackin musiikkia sisältäviä elokuvia ovat muun muassa "Kova kuin kivi" (1969), "Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen" (1976), "Minun Afrikkani" (1985) ja "Tanssii susien kanssa" (1990). Hän on sanoittanut tunnuskappaleet viiteen "James Bond" -elokuvaan: "Pallosalama" (1965), "Timantit ovat ikuisia" (1971), "007 ja kultainen ase" (1974), "Huominen ei koskaan kuole" (1997) ja "Kun maailma ei riitä" (1999).
James Bland

James Bland (22. lokakuuta 1854 Flushing – 5. toukokuuta 1911 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan muun muassa Virginian osavaltion tunnuslaulun ”Carry Me Back to Old Virginny” säveltäjänä.
Elämä ja ura.
Bland syntyi vuonna 1854 Flushingissa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä Allan M. Bland oli ollut yksi ensimmäisistä collegen suorittaneista mustista Yhdysvalloissa. Uramahdollisuudet olivat kuitenkin rajoitetut, ja Jamesin syntymän aikaan isä työskenteli räätälinä. Perhe muutti Philadelphiaan vuonna 1961 Jamesin ollessa kuusivuotias. Vuonna 1968 hänen isänsä sai työpaikan Washingtonissa sijaitsevasta patenttitoimistosta. 
Suoritettuaan high schoolin loppuun James Bland hakeutui opiskelemaan lakia Howardin yliopistoon Washingtonissa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa myöhemmin päätettyään haluavansa musiikkiuralle. Hän liittyi bostonilaiseen minstrel-ryhmään nimeltä Original Black Diamonds ja esiintyi useissa muissakin minstrel-kokoonpanoissa.
Vuodesta 1880 eteenpäin Bland esiintyi ryhmässä, jonka nimi oli aluksi Haverly’s Genuine Colored Minstrels ja myöhemmin Haverly’s European Minstrels. He esiintyivät Euroopassa ja saivat siellä paremman vastaanoton kuin Yhdysvalloissa. Lontoossa he esiintyivät muun muassa kuningatar Viktorialle. Bland kirjoitti Euroopassa lukuisia kappaleita ja alkoi esiintyä ilman minstrel-esityksille tyypillistä blackface-maskeerausta. Taloudellisesti Bland menestyi hyvin Euroopassa esiintymisellä, ansaiten 10 000 dollaria vuodessa, mutta huolimattoman rahankäytön vuoksi hän joutui 1890-luvun alussa palaamaan Yhdysvaltoihin varattomana.
Vaudevillen syrjäytettyä minstrel-show’t Yhdysvaltojen suosituimpana viihdemuotona Bland ei onnistunut enää löytämään suosiota kotimaassaan. Hän kuoli tuberkuloosiin 5. toukokuuta 1911 Philadelphiassa. Hänen hautansa oli merkitsemätön vuoteen 1939 asti, jolloin ASCAP pystytti paikalle muistomerkin Blandin kunniaksi.
Tuotanto.
Vuonna 1878 Bland kirjoitti tunnetuimman kappaleensa ”Carry Me Back to Old Virginny”. Virginian osavaltiosta kertova kappale otettiin vuonna 1940 osavaltion viralliseksi tunnuslauluksi. Vuonna 1997 Virginian kongressi kuitenkin poisti nimityksen pitäen laulun sanoja loukkaavina afroamerikkalaisia kohtaan.
Vuonna 1881 syntyi toinen Blandin parhaiten tunnetuista kappaleista, ”O Dem Golden Slippers”.
Ralph Blane

Ralph Blane, alk. Ralph Uriah Hunsecker (26. kesäkuuta 1914 – 13. marraskuuta 1995 Broken Arrow), oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän ja Hugh Martin tekivät pitkään yhteistyötä ja saavuttivat menestystä Tin Pan Alleyllä. Blane sanoitti useihin Broadway-näytelmiin sekä joihinkin musikaalielokuviin, mukaan lukien vuoden 1944 "Tyttö ja kosija". Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluvat muun muassa ”Buckle Down, Winsocki”, ”Have Yourself a Merry Little Christmas” ja ”Girls Were Meant to Take Care of Boys”. Martinin lisäksi Blane teki musiikkia muun muassa Harry Warrenin, Harold Arlenin ja Kay Thompsonin kanssa.
Elämä ja ura.
Ralph Uriah Hunsecker syntyi Broken Arrow’ssa Oklahomassa vuonna 1914. Hän opiskeli Northwestern Universityssä ja muutti myöhemmin New Yorkiin opiskelemaan musiikkia. Hän muutti nimensä Ralph Blaneksi ja alkoi sanoittaa musiikkia ja esiintyä laulajana Broadwaylla. Blanen teatteridebyytti oli vuoden 1936 musikaalinäytelmä "New Faces", ja vuonna 1937 hän esiintyi musikaalissa "Hooray for What?"
Laulunkirjoittajana Blane teki vähän aikaa yhteistyötä Harry Warrenin kanssa sanoittaen muun muassa jalkapalloaiheisen kappaleen ”Buckle Down, Winsocki”. Blanen kanssa "Hooray for What?" -näytelmässä esiintyneestä säveltäjä Hugh Martinista tuli sanoittajan pitkäaikaisin musiikillinen yhteistyökumppani. He perustivat laulukvartetin nimeltä The Four Martins, joka esiintyi New Yorkin yökerhoissa ja lauloi Fred Allenin isännöimässä radio-ohjelmassa. Martin ja Blane työskentelivät myös lauluosuuksien sovittajina useissa musikaalinäytelmissä, ja vuonna 1941 sai ensi-iltansa heidän ensimmäinen oma Broadway-musikaalinsa "Best Foot Forward". Blanen ja Martinin musiikillisiin yhteistyökumppaneihin kuuluivat muun muassa Cole Porter, Richard Rodgers ja Irving Berlin.
Teatterimusikaalien lisäksi Martin ja Blane tekivät musiikkia Hollywoodin elokuviin. Heidän musiikkiaan käytettiin muun muassa elokuvissa "Tyttö ja kosija" (1944), "Jaettu morsian" (1949), "Athena" (1954), "Las Vegasin uhkapelurit" (1955) ja "Jazzityttö" (1957). "Tyttö ja kosija" -elokuvan musiikkiraitaan kuulunut kappale ”The Trolley Song” oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi. Blane ja Martin sovittivat elokuvan teatterimusikaaliksi vuonna 1989, ja Broadwaylla esitetty musikaali voitti neljä Tony-palkintoa.
Blane meni 1947 naimisiin Emajo Stagen kanssa ja sai tämän kanssa pojan. Blane kuoli 13. marraskuuta 1995 kotikaupungissaan Broken Arrow’ssa.
Lew Brown

Lew Brown, alk. Louis Brownstein (10. joulukuuta 1893 Odessa – 5. helmikuuta 1958 New York) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti yhteistyöstään B. G. DeSylvan ja Ray Hendersonin kanssa 1920- ja 1930-luvulla.
Elämä ja ura.
Louis Brownstein (, Luis Braunštein) syntyi vuonna 1893 Odessassa, Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin Louisin ollessa viisivuotias. Hän sanoitti jo teini-ikäisenä Albert Von Tilzerin hittikappaleen ”I’m the Loneliest Gal in Town” (1912). Vuonna 1916 hän sanoitti suosituksi tulleen laulun ”If You Were the Only Girl”. Myös vuoden 1921 ”Dapper Dan” -kappaleesta tuli hitti.
Lew Brownin uran menestynein aika alkoi vuonna 1922, kun hän alkoi kirjoittaa lauluja yhdessä pianisti Ray Hendersonin kanssa. Heidän ensimmäinen yhteinen kappaleensa oli ”Georgette” vuoden 1922 näytelmästä "Greenwich Village Follies". Kolme vuotta myöhemmin mukaan liittyi sanoittaja B. G. DeSylva. Miehet kirjoittivat yhdessä Broadway-musikaaleja, mukaan lukien "Good News" (1927), "Manhattan Mary" (1927), "Hold Everything" (1928), "Follow Thru" (1929), "Flying High" (1930) ja useita näytelmiä jokavuotiseen "George White’s Scandals" -sarjaan.
Vuonna 1929 Brown, Henderson ja DeSylva muuttivat Hollywoodiin. He kirjoittivat musiikkia 20th Century Foxin elokuviin "Sonny Boy" (engl. "The Singing Fool", 1928), "Sano se lauluin" (engl. "Say It with Songs", 1929) ja "Yllätyksiä v. 1980" (engl. "Just Imagine", 1930). Vuonna 1931 DeSylva jäi Hollywoodiin työskentelemään elokuvatuottajana, ja Brown jatkoi musiikin tekemistä Hendersonin kanssa.
Brown kirjoitti DeSylvan lähdön jälkeen musiikin muun muassa teatterinäytelmiin "Calling All Stars" (1934) ja "Yokel Boy" (1939). Hän tuotti myös elokuvia Hollywoodissa ja teki yhä toisinaan yhteistyötä DeSylvan ja Hendersonin kanssa. Vuonna 1956 Brownin, Hendersonin ja DeSylvan urasta tehtiin elokuva "Kaikki riippuu sinusta" ().
Lew Brown kuoli New Yorkissa 5. helmikuuta 1958.
Frank Loesser

Frank Henry Loesser (29. kesäkuuta 1910 – 26. heinäkuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä ja sanoittaja. Hän kirjoitti musiikkia Broadway-näytelmiin ja useisiin 1940-luvun musikaalielokuviin. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti sota-aiheisia lauluja, joista tunnetuimmaksi on tullut ”Praise the Lord and Pass the Ammunition”.
Loesser voitti vuonna 1949 Oscar-palkinnon kappaleella ”Baby, It’s Cold Outside” elokuvasta "Ahdin tytär" (engl. "Neptune’s Daughter"). Hänen vuoden 1950 Broadway-musikaalinsa "Guys and Dolls" voitti parhaan musikaalin Tony-palkinnon. Vuonna 1961 Loesser palkittiin Pulitzerilla ja toisella Tony-palkinnolla musikaalista "How to Succeed in Business Without Really Trying".
Suomennettuja kappaleita.
Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.
Jimmie Noone

Jimmie Noone (23. huhtikuuta 1895 – 19. huhtikuuta 1944) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti muun muassa Freddie Keppardin ja King Oliverin yhtyeessä ja johti 1920-luvulla omaa yhtyettään Chicagon Apex Clubilla. 1940-luvulla hän soitti Kid Oryn orkesterissa. Noone oli yksi jazzmusiikin merkittävimmistä klarinetisteista 1920-luvulla, mutta ei saavuttanut myöhemmällä urallaan vastaavaa menestystä.
Noone syntyi vuonna 1895 Cut-Offissa Louisianan osavaltiossa lähellä New Orleansia. Hän aloitti musiikin opettelun kitaralla ja vaihtoi teini-iässä klarinettiin, johon hän sai opetusta Lorenzo Tio Jr:lta ja Sidney Bechet’ltä. Hän soitti New Orleansissa Freddie Keppardin ja Buddy Petit’n yhtyeissä ja perusti lyhyeksi ajaksi myös oman yhtyeensä ennen muuttamistaan monien neworleansilaisten jazzmuusikoiden tavoin Chicagoon vuonna 1917.
Chicagossa Noone soitti Keppardin yhtyeessä, minkä jälkeen hän liittyi kahdeksi vuodeksi King Oliverin kokoonpanoon. Lopulta hän päätyi Doc Cooken yhtyeeseen, joka soitti Chicagon Dreamland-tanssisalissa. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1920–1926 ja alkoi saada mainetta taitavana klarinetistina.
Noone perusti vuonna 1927 oman yhtyeen ja pääsi soittamaan vakituisesti Chicagon Apex Clubille. Hänen yhtyeessään soittivat muun muassa pianisti Earl Hines ja saksofonisti Joe Poston. Yhtyeessä ei ajalle epätyypillisesti ollut lainkaan trumpettia. Tänä aikana Noone nauhoitti yhtyeensä kanssa Vocalion-yhtiölle muun muassa kappaleen ”Four or Five Times” sekä oman tunnuskappaleensa ”Sweet Lorraine”. Vuonna 1928 hän säesti Louis Armstrongin kanssa studiossa laulaja Lillie Delk Christiania.
1930-luvun laman myötä Noonen menestys alkoi heikentyä, vaikka hän jatkoi esiintymistä ja hankki yhtyeeseensä muun muassa trumpetisti Charlie Shaversin ja nuoren laulajalupauksen Joe Williamsin. 1940-luvulla pitkään Chicagossa asunut Noone lähti yhtyeensä kanssa kiertueelle Omahaan, Nebraskaan ja Texasiin päätyen lopulta Los Angelesiin vuonna 1943. Siellä Noone päätti hajottaa yhtyeen ja liittyä Kid Oryn orkesteriin. Hän nauhoitti Oryn yhtyeessä, soitti radiossa ja esiintyi vuoden 1944 elokuvassa "The Block Busters".
Jimmie Noone kuoli sydänkohtaukseen Los Angelesissa vuonna 1944, 48-vuotiaana. Hänen poikansa Jimmie Noone Jr. on soittanut 1980-luvulla klarinettia ja tenorisaksofonia The Cheathams -yhtyeessä.
Noonea pidetään yhtenä 1920-luvun jazzin tärkeimmistä klarinetisteista Sidney Bechet’n ja Johnny Doddsin ohella. Hänellä oli tärkeä vaikutus Benny Goodmaniin sekä useisiin muihin klarinetisteihin, mukaan lukien Irving Fazolaan, Jimmy Dorseyhin, Omer Simeoniin ja Darnell Howardiin.
Yrjö Hjelt

Yrjö Hjelt (s. 1953) on suomalainen säveltäjä ja sovittaja. Hän on säveltänyt niin klassista konserttimusiikkia kuin viihde- ja rockmusiikkiakin. Hjelt on tehnyt myös tilaussävellyksiä, muun muassa elokuvamusiikkia mykkäelokuviin Yleisradiolle ja eri orkestereille, teattereille ja lastenmusiikkiproduktioihin. Hän on työskennellyt erityisesti Jukka-Pekka Sarasteen ja Sakari Oramon kanssa. Hänen musiikkinsa tunnetaan taitavasta orkestroinnista ja vivahteikkaasta äänen väreillä nautiskelusta. Hjelt on toiminut myös orkesterin- ja kuoronjohtajana. Hän johti Esbo Kammarköriä vuosina 1985–1895 ja Tapiolan Viihdeorkesteria vuosina 1988–1995. Hjeltille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Hjelt on säveltänyt musiikin mykkäkauden elokuviin "Mustalaishurmaaja" (1929) ja "Elämän maantiellä."
Berlingske

Berlingske on tanskalainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti. Sitä kustantaa Berlingske Media.
Se on perustettu vuonna 1749. Vuodesta 1916 yhtiö on julkaissut myös tabloidkokoista "B.T."-iltapäivälehteä Lehden nimi oli vuoteen 2011 asti Berlingske Tidende. Sen levikki vuonna 2011 on noin 152 000 ja poliittinen kanta keskustaoikeistolainen.
Jamie Baker (jääkiekkoilija)

Jamie Baker (s. 31. elokuuta 1966 Nepean, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Baker aloitti ammattilaisuransa vuonna 1989, mitä ennen oli pelannut neljän vuoden ajan St. Lawrence Universityn jääkiekkojoukkueessa yliopistosarja ECAC:ssä. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 1989–1990 Quebec Nordiquesissa, joka oli varannut hänet numerolla kahdeksan vuoden 1988 , mutta suurin osa ensimmäisestä ammattilaiskaudesta, kuten myös toisesta, kului kuitenkin farmijoukkue Halifax Citadelsissä AHL:ssä. Kausi 1991–1992 oli ensimmäinen, jolla hän pelasi yli puolet kaudesta NHL:ssä.
Baker siirtyi kaudeksi 1992–1993 vapaana pelaajana silloiseen tulokasseuraan Ottawa Senatorsiin, jossa teki NHL-vuosiensa yhden kauden piste-ennätyksen, 48 tehopistettä, 19 maalia ja 29 syöttöpistettä, 76:ssa ottelussa. Hän oli tuolla kaudella joukkueensa toiseksi paras pistemies puolustaja Norm Maciverin jälkeen. Kahden suunnan hyökkääjänä tunnettu Baker siirtyi vuonna 1993 San Jose Sharksiin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa, kaudella 1993–1994, hän teki uransa tunnetuimman maalin, jatkoaikamaalin Presidents’ Trophy -voittaja Detroit Red Wingsiä vastaan pelatun pudotuspelisarjan seitsemännessä ottelussa, joka ratkaisi historiansa ensimmäistä kertaa pudotuspeleissä pelanneen Sharksin pääsyn niiden toiselle kierrokselle. Kaudella 1995–1996, joka oli pisteiden valossa hänen NHL-vuosiensa toiseksi paras, Baker sijoittui NHL:n alivoimamaalitilaston jaetulle toiselle sijalle Mario Lemieux'n jälkeen kuudella alivoimamaalillaan. 
Kesäkuussa 1996 Baker siirtyi Toronto Maple Leafsiin pelaajakaupassa, jossa Maple Leafs sai hänen lisäkseen Sharksin viidennen kierroksen varausvuoron , ja jossa Sharksiin siirtyi puolustaja Todd Gill. Hän pelasi Torontossa kaksi kautta, joista kauden 1996–1997 vielä kokonaan NHL:ssä, mutta seuraavan kauden suurimmaksi osaksi IHL:n Chicago Wolvesissa. Hän oli voittamassa vuonna 1998 IHL:n mestaruutta eli Turner Cupia. Hän palasi tuon vuoden syyskuussa vapaana pelaajana San Jose Sharksiin, jossa pelasi kaudella 1998–1999 kuitenkin vain yhden NHL-ottelun. Hän oli pelaamatta yli kolme kuukautta, kunnes teki tammikuussa 1999 sopimuksen SM-liigassa pelaavan Helsingin IFK:n kanssa. Hän pelasi SM-liigakaudella 1998–1999 11 runkosarja- ja kuusi pudotuspeliottelua, ja oli voittamassa kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän lopetti pelaajauransa tuon kauden jälkeen. 
Baker pelasi NHL-urallaan yhteensä 404 runkosarja- ja 25 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 150 tehopistettä, 71 maalia ja 79 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä yhdeksän tehopistettä, viisi maalia ja neljä syöttöpistettä. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut usean vuoden ajan asiantuntijakommentaattorina San Jose Sharksin otteluiden radiolähetyksissä. Hän on esiintynyt myös televisiossa Comcast SportsNet Californian ohjelmissa "Sharks Pregame Live" ja "Sharks Postgame Live".
Jesse Williams (yleisurheilija)

Jesse Williams (s. 27. joulukuuta 1983 Modesto) on yhdysvaltalainen korkeushypyn maailmanmestari.
Williams sijoittui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 neljänneksi tuloksella 221 cm. Hän karsiutui MM-kilpailujen loppukilpailusta Helsingissä 2005 ja Osakassa 2007. Hän sijoittui Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 kuudenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas ja .
Williams sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Daegussa 2011 tuloksella 235. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ja Lontoon olympialaisissa yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
Williams on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 2008, 2010 ja 2011 sekä hallissa 2010, 2011 ja 2012. NCAA:n mestaruuden hän voitti sekä sisä- että ulkoradoilla 2005 ja 2006. Hän hyppäsi ennätyksensä 237 cm Eugenessa kesäkuussa 2011. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 236 Banská Bystricassa helmikuussa 2009.
Helsingin aluetoimisto

Helsingin aluetoimisto oli yksi kolmesta Etelä-Suomen sotilasläänin aluetoimistosta.Helsingin aluetoimiston asiakaspalvelutilat sijaitsivat Helsingin Lauttasaaressa.
Vuosina 2012–2015 toimeenpannussa Puolustusvoimauudistuksessa sotilasläänit lakkautettiin ja silloiset aluetoimistot siirrettiin joukko-osastojen alaisiksi. Puolustusvoimauudistuksessa Helsingin aluetoimisto, Raaseporissa sijainnut Uudenmaan aluetoimisto sekä Tuusulassa sijainnut Itä-Uudenmaan aluetoimisto yhdistettiin vuonna 2015 nykyiseksi Uudenmaan aluetoimistoksi joka toimii Kaartin jääkärirykmentin alaisuudessa Helsingin Santahaminassa. Nykyinen Uudenmaan aluetoimisto, joka vastaa muun muassa Uudenmaan alueen asevelvollisten asioiden hoidosta.
Itä-Uudenmaan aluetoimisto

Itä-Uudenmaan aluetoimisto oli Puolustusvoimien aluetoimisto, jonka toiminta-alue käsitti entisen Itä-Uudenmaan maakunnan kuntien lisäksi Tuusulan, Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän, Nurmijärven ja Pornaisen.
Aluetoimisto sijaitsi Tuusulassa ns. Taistelukoulun entisellä varuskunta-alueella.
Itä-Uudenmaan aluetoimisto lakkautettiin puolustusvoimauudistuksen yhteydessä. Sen alueella sijainneet kunnat kuuluvat nykyään Uudenmaan aluetoimiston alaisuuteen..
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö.
Aluetoimiston vastuualueella toimivat seuraavat ns. maakuntajoukot:
Etelä-Karjalan aluetoimisto

Etelä-Karjalan aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Lappeenrannassa vuosina 2008-2014.
Historia.
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Lappeenrannassa maasotakoululla toiminta-alueenaan Etelä-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuussektori. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Maasotakoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Etelä-Karjalan aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.
Päälliköt.
Aluetoimiston päälliköinä olivat:
Etelä-Savon aluetoimisto

Etelä-Savon aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Mikkelissä vuosina 2008-2014. Se liitettiin 1. tammikuuta 2015 Karjalan prikaatiin, jolloin se lakkasi olemasta itsenäinen joukko-osasto.
Historia.
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Mikkelissä toiminta-alueenaan Etelä-Savon maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Mikkelin sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Etelä-Savon maakunnasta vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa operatiivinen ja henkilöstösektori sijoitettiin Mikkelin keskustaan entiseen Suomen Pankin rakennukseen. Karkialammella entisellä Savon prikaatin varuskunta-alueella oli vielä Savon sotilassoittokunta sekä Mikkelin komendantin toimisto.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Etelä-Savon aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja liitettiin seuraavana päivänä Karjalan prikaatiin.
Päälliköt.
Aluetoimiston päälliköinä olivat:
Kymenlaakson aluetoimisto

Kymenlaakson aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Haminassa vuosina 2008-2014.
Historia.
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Haminassa reserviupseerikoulun rakennukseen numero 2 toiminta-alueenaan Kymenlaakson maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuus- ja reserviläissektorit, joissa kummassakin oli yksi upseeri ja yksi opistoupseeri. Lisäksi asevelvollisuussektorissa oli yksi siviilityöntekijä ja reserviläissektorissa kaksi. Yhteensä aluetoimiston vahvuus oli siten kahdeksan henkeä. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Reserviupseerikoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkönä oli aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Kymenlaakson aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.
Päälliköt.
Aluetoimiston päälliköinä olivat:
Pohjois-Karjalan aluetoimisto

Pohjois-Karjalan aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Joensuussa vuosina 2008-2014.
Historia.
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Joensuussa Pohjois-Karjalan prikaatin esikuntaan toiminta-alueenaan Pohjois-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Pohjois-Karjalan sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Pohjois-Karjalan maakunnasta vuoden 2007 loppuun. Pohjois-Karjalan prikaatin esikunnan operatiivisen osaston päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Pohjois-Savon aluetoimisto liitettiin 31. joulukuuta 2014 osaksi Kainuun prikaatia.
Päälliköt.
Aluetoimiston ainoana päällikkönä oli eversti Jouni Mattila.
Pohjois-Savon aluetoimisto

Pohjois-Savon aluetoimisto oli Savo-Karjalan sotilasläänin esikunnan ja vuodesta 2010 Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Kuopiossa vuosina 2008-2014.
Historia.
Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Kuopiossa toiminta-alueenaan Pohjois-Savon maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kuopion sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Pohjois-Savon maakunnasta vuoden 2007 loppuun.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Pohjois-Savon aluetoimisto liitettiin 31. joulukuuta 2014 osaksi Kainuun prikaatia.
Päälliköt.
Aluetoimiston päälliköinä olivat:
Kaari (laki)

 
Kaari () on Ruotsissa ja Suomessa keskiajalta saakka käytössä ollut termi, jolla alun perin tarkoitettiin yleisen lain pääosastoja, mutta nykyisin sana esiintyy myös eräiden jotakin tiettyä oikeusalaa käsittelevien laajojen lakien nimissä.
Nimitys esiintyi jo keskiaikaisissa maakuntalaeissa sekä myöhemmin Maunu Eerikinpojan maanlaissa ja vuoden 1734 laissa. Vuoden 1734 lain yhdeksästä kaaresta ovat kauppakaari ja rakennuskaari yhä eräiltä osin voimassa sekä Ruotsissa että Suomessa, Suomessa lisäksi oikeudenkäymiskaari (lyhenne OK), joskin useita kertoja suuresti muutettuna. Muut kaaret on molemmissa maissa korvattu uudemmilla laeilla, joista eräiden nimissä kuitenkin yhä esiintyy Ruotsissa ja jonkin verran Suomessakin sana kaari. Nimityksellä ei ole selvää oikeudellista merkitystä, mutta se ilmaisee, että kyseiseen lakiin on koottu jotakin oikeudenalaa koskevat keskeisimmät säännökset.
Suomessa säädettiin vuonna 2014 täysin uusi kaari, sähköistä viestintää koskeva tietoyhteiskuntakaari tietoyhteiskunnan korostuneen merkityksen sekä säädösten aiemman hajautuneisuuden vuoksi. Kesäkuussa 2018 tietoyhteiskuntakaaren nimi vaihtui laiksi sähköisen viestinnän palveluista. Myös vielä hallituksen esityksessä 161/2016 esiintyneestä liikennekaari-nimestä luovuttiin ja lain nimeksi tuli laki liikenteen palveluista.
Suomessa ovat nykyään voimassa vuonna 1965 säädetty perintökaari, vuonna 1994 säädetty maakaari ja vuonna 2007 säädetty ulosottokaari. Vastaavan nimiset lait on säädetty myös Ruotsissa, jossa nykyisin ovat voimassa myös rikoslakia vastaava "brottsbalken" (rikoskaari) vuodelta 1962, "föräldrabalken" (vanhempainkaari) vuodelta 1949 ja "miljöbalken" (ympäristökaari) vuodelta 1998.
Futsal-Kolmonen

 Futsal-Kolmonen on Suomen futsalin neljänneksi korkein sarjataso.
Lichfieldin tuomiokirkko

Lichfieldin tuomiokirkko on ainoa englantilainen katedraali, jossa on kolme tornia. Se sijaitsee Lichfieldissa Englannissa. Tuomiokirkko kärsi pahoja vaurioita sisällissodassa, jolloin kaikki lasimaalaukset tuhoutuivat.
Historia.
Katedraalin historian katsotaan alkavan piispa Chad Mercialaisesta, joka siirsi piispanistuimen Lichfieldiin. Hänet on haudattu nykyisen rakennuksen alla sijaitsevaan anglosaksien aikaiseen kirkkoon.
Ligue Professionnelle 1 -kausi 2011–2012

Ligue Professionnelle 1 -kausi 2011–2012 on Tunisian jalkapallon pääsarjan 57. kausi. Kausi alkoi 4. marraskuuta 2011 ja päättyi 3. lokakuuta 2012. Hallitsevana mestarina kaudelle lähti Espérance, joka myös voitti pääsarjan neljä pistettä ennen Bisertaa. Sarjan laajentumisen myötä edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet AS Gabès ja ES Hammam-Sousse säilyivät sarjassa. Ligue 2:sta pääsarjaan nousivat US Monastir ja ES Beni Khalled.
Edellisen kauden keskeydyttyä Tunisian vallankumouksen myötä, se loppui vasta heinäkuussa. Tämän myötä kyseinen kausi aloitettiin marraskuussa, koska aikaisemmin sarja on alkanut heinäkuussa.
Futsal-ykkönen (naiset)

 Naisten Futsal-Ykkönen on naisten futsalin toiseksi korkein sarjataso.