Karl vom Stein

Heinrich Friedrich Karl vom und zum Stein, tunnettiin nimellä paroni vom Stein (26. lokakuuta 1757 Nassau an der Lahn, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 29. kesäkuuta 1831 Cappenbergin linna, Westfalen, Preussin kuningaskunta) oli saksalainen aatelinen, vapaaherra, valtiomies, joka toimi Preussin pääministerinä vuossina 1807–1808 maan ollessa Napoleonin joukkojen miehittämä. 
Noin vuoden kestäneen virkakautensa aikana vom Stein käynnisti Preussissa monia merkittäviä yhteiskunnallisia ja taloudellisia uudistuksia, kuten maaorjien vapautuksen.
Suku ja koulutus.
Karl vom Stein kuului ikivanhaan frankkilaiseen saksalaiseen aatelissukuun, jolla oli harvinainen valtakunnanparonin ("Reichsfreiherr") arvo. Hänen isänsä vapaaherra Karl Philipp Freiherr vom Stein oli Mainzin arkkipiispan hovimarsalkka. Hänen äitinsä oli Henriette Karoline Langwerth von Simmern (k. 1783). Perheeseen kuului yhdeksän lasta, joista hän oli toiseksi nuori, kuusi sisarusta eli aikuiseksi asti. Veli Johann Friedrich von und zum Steinistä tuli preussilainen eversti, Friedrich Ludwigista tuli keisarillinen everstiluutnantti, sisar Marianne vom und zum Stein oli abbedissana Wallensteinin luostarissa Hombergissa (Efze) ja toinen sisar oli kreivitär Johanna Luise von Werthern.
Hänen isänsä oli ankara ja ärtyisä mies, jonka hänen paljon kuuluisampi poikansa peri, ja lisäksi hänellä oli älyllisiä lahjoja, joita isältä kokonaan puuttui. Perhe kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ritarikuntaan, joka sijoittui keskelle suvereeneja ruhtinaita ja valtakunnan alamaisia. He omistivat omat alueensa ja olivat uskollisia vain keisarille, mutta heillä ei ollut äänioikeutta valtiopäivillä. 
Vanhuudessaan hän ilmaisi kiitollisuutensa vanhemmilleen "heidän uskonnollisen ja aidosti saksalaisen ja ritarillisen esimerkkinsä vaikutuksesta". Hän lisäsi: "Näkemykseni maailmasta ja ihmiskunnan asioista keräsin poikana ja nuorukaisena maaseudun yksinäisyydessä, muinaisesta ja nykyaikaisesta historiasta, ja erityisesti minua kiehtoivat Englannin vaiheikkaan historian tapahtumat." 
Englantilaisten aatteiden vaikutus, joka oli voimakas tekijä Voltairen, Rousseaun, Talleyrandin ja monien muiden elämässä 1700-luvulla, vaikutti myös voimakkaasti vom Steinin uran alkuvaiheessa. Hän ei näytä käyneen mitään koulua; mutta vuonna 1773 hän meni yksityisopettajansa kanssa Göttingenin yliopistoon Hannoveriin, missä hän opiskeli oikeustiedettä, mutta löysi myös aikaa jatkaa opintojaan Englannin historiassa ja politiikassa, jolloin, kuten hän kirjoitti, "mieltymykseni tuota kansakuntaa kohtaan vahvistui".
Karl varttui Reininmaalla ja opiskeli vuosina 1773–1777 lakia Göttingenin yliopistossa, tähtäimessään tuomarinura. Vuosina 1777–1780 hän perehtyi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tuomioistuinlaitokseen Wetzlarissa ja Wienissä sekä valtiopäiviin Regensburgissa. Vom Stein ei kuitenkaan ryhtynyt luomaan uraa keisarikunnan oikeuslaitoksessa, vaan meni vuonna 1780 virkamieheksi Preussin kaivosministeriön palvelukseen. 
Hän toimi vuosina 1784–1786 Westfalenin alueen kaivostoimen johtajana sekä vuosina 1787–1793 Kleven ja Markin alueiden kruununtilojen johtajana. Vuonna 1786 hän vieraili Englannissa ja tutki sen instituutioita sekä kaivostoimintaa, ja hänen kokemuksensa kantoivat hedelmää myöhemmin hänen ohjatessaan Preussin asioita. Vuodesta 1796 lähtien Karl vom Stein oli Preussin länsiosien hallinnon johtaja ("oberkammerpräsident"), ja osoittauitui hallintomiehenä aikaansaavaksi. Vuonna 1802 hän sai tehtäväkseen vastata Lunévillen rauhassa Preussille päätyneiden sekulaarien Paderbornin ja Münsterin hiippakuntien hallinnollisesta yhdistämisestä valtakuntaan.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Karl vom Stein avioitui 8. kesäkuuta 1793 kreivitär Wilhelmine Magdalene von Wallmodenin (1772–1819) kanssa, joka oli hannoverilaisen kenraali Johann Ludwig von Wallmoden-Gimbornin, Ison-Britannian kuningas Yrjö II:n aviottoman pojan ja tämän ensimmäisen puolison Charlotte Christiane Auguste Wilhelmine von Wangenheimin tytär. 
Heille syntyi kaksi lasta:
Vallassa.
Karl vom Stein nimitettiin lokakuussa 1804 Preussin kauppa- ja veroministeriksi. Hän lakkautti Preussin sisäiset tullit. Jenan taistelussa vuonna 1806 kärsityn tappion jälkeen vom Stein kuului hallituksen sisäiseen vähemmistöön, joka toivoi kuningas Fredrik Vilhelm III:n jatkavan sotaa Ranskaa vastaan. Kun hänelle pian sen jälkeen tarjottiin sisäministerin paikkaa, hän asetti ehdoksi toivomiensa hallinnollisten uudistusten hyväksymisen, jonka jälkeen kuninkaan henkilökohtainen kabinetti ei enää voisi puuttua maan hallituksen toimintaan. Kuningas ei hyväksynyt tätä, ja erotti vom Steinin tammikuun 1807 alussa. 
Tämän jälkeen vom Stein vetäytyi tiluksilleen, jossa hän laati Nassaun muistiona tunnetun suunnitelman Preussissa tarvittavista reformeista. Hän oli ajatusmaailmaltaan uudistusmielinen konservatiivi, jonka mielestä kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekoon oli lisättävä, jotta valtion ja kansan välillä säilyisi terve suhde. Hän oli saanut vaikutteita varsinkin Englannin paikallisesta itsehallinnosta.
Tilsitin rauhan jälkeen kesällä 1807 Fredrik Vilhelm III joutui Napoleonin vaatimuksesta erottamaan johtavan ministerinsä ("leitender minister") Karl August von Hardenbergin. Niin ikään Napoleonin suosituksesta kuningas nimitti taitavana hallintomiehenä tunnetun vom Steinin Hardenbergin tilalle hallituksen johtoon 4. lokakuuta 1807. Poikkeuksellisessa tilanteessa kuningaskin ymmärsi suurten muutosten olevan välttämättömiä, varsinkin kun rauhansopimus asetti Preussin valtiolle hankalasti täytettäviä raskaita velvoitteita. Stein sai siten vapaat kädet uudistusohjelmansa toteuttamiseen. Jo 9. lokakuuta hän antoi niin sanotun lokakuun ediktin, jolla talonpojat vapautettiin maaorjuudesta, aatelin perintömaiden myyminen vapautettiin säätyrajoituksista ja elinkeinovapaus toteutettiin. Toinen merkittävä vom Steinin toteutama reformi oli 19. marraskuuta 1808 annettu kaupunkiasetus ("städteordnung"), jolla luotiin kaikille kaupunkialueille kunnallinen, edustuksellinen itsehallinto. Vom Stein uudisti myös Preussin keskushallintoa erottamalla hallituksen politiikkaan sekaantuneet kuninkaan neuvonantajat sekä lakkauttamalla Fredrik Vilhelm I:n aikana perustetun päädirektorion ("Generaldirektorium"), jonka tilalle luotiin ulko-, sisä-, valtiovarain-, oikeus- ja sotaministeriöt. Aluehallintoa uudistettiin perustamalla "oberpräsidentin" virat, jotka olivat suoraan keskushallinnon alaisia aluejohtajia. Samaan aikaan Preussin armeijassa toteutettiin uudistuksia kenraali Schanhorstin ja kenraali Gneisenaun johdolla.
Kun Espanjassa nousi kesällä 1808 kapina Napoleonin joukkoja vastaan, vom Stein alkoi elätellä toivoa myös Saksan vapautumisesta. Elokuussa 1808 Napoleonin agentit sieppasivat vom Steinin kirjoittaman kirjeen, jossa hän mainitsi uuden sodan Ranskaa vastaan olevan mahdollinen. Tämän jälkeen Ranska painosti kuningasta erottamaan hänet, mikä tapahtui 24. marraskuuta. Napoleon julisti vom Steinin 16. joulukuuta lainsuojattomaksi, jolloin hän joutui pakenemaan Itävaltaan. Suuri osa vom Steinin suunnittelemista maatalouden ja talouselämän uudistuksista jäi häneltä itseltään toteuttamatta, mutta hänen seuraajakseen tullut Karl August von Hardenberg vei niitä vuodesta 1810 alkaen taas eteenpäin. Suunnitelmiin, joita vom Stein ei itse ehtinyt toteuttaa, kuuluivat muun muassa kansallisen edustuslaitoksen luominen, aatelin etuoikeuksien karsiminen ja yleisen asevelvollisuuden käyttöönotto.
Viimeiset vuodet.
Toukokuusta 1812 vuoteen 1815 saakka vom Stein toimi Venäjän keisari Aleksanteri I:n henkilökohtaisena neuvonantajana Pietarissa. Napoleonin epäonnistuneen Moskovan-sotaretken jälkeen hänet asetettiin johtamaan hallintoa Venäjän miehittämällä Länsi- ja Itä-Preussin alueella, jossa hän auttoi nostattamaan ranskalaisvastaista mielialaa sekä kokoamaan sotajoukkoja. Vom Stein myös neuvotteli Venäjän puolesta vuoden 1813 Kaliszin sopimuksen, jolla Preussi liittoutui Venäjän kanssa Ranskaa vastaan. 
Tämän jälkeen hän toimi puheenjohtajana neuvostossa, jonka Preussi ja Venäjä yhdessä asettivat tilapäisesti johtamaan Pohjois-Saksan hallintoa, ja lokakuussa 1813 käydyn Leipzigin taistelun jälkeen hänestä tuli kaikkien liittoutuneiden Saksassa miehittämien alueiden hallinnon johtaja. Vom Stein osallistui myös Wienin kongressiin keisari Aleksanterin neuvonantajana. Stein olisi halunnut luoda yhtenäisen Saksan sodan jälkeen, mutta varsinkin Itävallan konservatiivinen ulkoministeri Klemens von Metternich teki nämä suunnitelmat tyhjiksi, ja Saksan jako pikkuvaltioihin palautettiin.
Vuodesta 1816 lähtien vom Stein asui tiluksillaan Westfalenissa Cappenbergin linnassa. Viimeisinä vuosinaan hän johti vuonna 1819 perustettua Saksan vanhemman historian seuraa ("Gesellschaft für ältere deutsche Geschichtskunde"), joka julkaisi vuodesta 1826 alkaen merkittävää keskiajan lähdejulkaisusarjaa "Monumenta Germaniae Historica". Lisäksi hän toimi vuosina 1823–1832 Westfalenin maapäivien maamarsalkkana.
Karl vom und zu Stein kuoli 73-vuotiaana kesäkuussa 1831 Cappenbergin linnassa Wesfalenissa.