tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hr. Ms. Witte de With (F813)

Hr. Ms. Witte de With (runkonumero F813) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jacob van Heemskerck -luokan ohjusfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 15. joulukuuta 1981. Alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1984 ja se valmistui 17. syyskuuta 1986.
Palvelus.
Alus myytiin 2005 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Capitán Prat".
Hr. Ms. De Zeven Provinciën (F802)

Hr. Ms. De Zeven Provinciën (runkonumero F802) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1998. Alus laskettiin vesille 8. huhtikuuta 2000 ja valmistui 26. huhtikuuta 2002.
Palvelus.
Alus on palveluksessa 2012.
On the 13th Day

On the 13th Day on hard rock -yhtye Magnumin studioalbumi. Albumi julkaistiin Euroopassa 19.–24. syyskuuta 2012 ja Pohjois-Amerikassa 2. lokakuuta 2012. Albumista julkaistiin kolme eri versiota: tavallinen CD, rajoitettu bonus-CD:n sisältävä erikoispainos ja tupla-LP.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Maija-Leena Noppari

Marja Helena Noppari, o. s. "Pitkänen", kirjailijanimi Maija-Leena Noppari (31. elokuuta 1896 Huittinen – 3. heinäkuuta 1983 Huittinen) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja lastenkirjailija.
Noppari kuuli lapsuudessaan lastenhoitajaltaan kertomuksia metsissä ja luolissa asuvasta Pentahittisestä. Myöhemmin koululaisena hän sai kuulla hieroja- ja kupparimummo Vuorenpään Kustaavalta kansantarinan Huittisten kirkosta ja Pyölönvuoresta jossa sijaitsi tarinan mukaan hiisien linna. Näiden tarinoiden pohjalta Noppari kirjoitti myöhemmin vuorenkuningas Pentahittisestä kerovat lastenkirjansa.
Erien kanava

Erien kanava () on 584 kilometrin pituinen kanava, joka yhdistää Atlanttiin laskevan Hudsonjoen Isojenjärvien Eriejärveen Albanyn ja New Yorkin välillä Yhdysvalloissa. Kanavaa ehdotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1807 ja sen rakennustyöt aloitettiin 1817. Kanava avattiin virallisesti 26. lokakuuta 1825. Kanavaa laajennettiin ja uudistettiin useaan kertaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Kanava on yhä käytössä.
Rakentaminen.
Pohjois-Amerikan itärannikon Appalakkien vuoristo muodostaa kulkemiselle länteen suurehkon esteen, koska vuorten yli ei ole juuri yhtäkään käyttökelpoista solaa. Appalakit muodostivat pitkään esteen raskaammalle liikenteelle ja vuorijonoa kierrettiin Mississippijoen ja Floridan kautta. Vuonna 1810 New Yorkin kaupungin pormestari DeWitt Clinton alkoi ajaa kanavan rakentamista osavaltion läpi Isoillejärville. Pitääkseen kaupan painopisteen etelässä presidentti James Madison kielsi antamasta liittovaltion apua hankkeelle. Lisäksi ongelmana oli, että Yhdysvalloissa ei silloin ollut hankkeen suunnitteluun ja johtoon tarvittavaa osaamista. Hanke oli suurin koskaan siihen mennessä rakennettu kanava. New York päätti itse rahoittaa kanavan ja sitä varten perustettiin tuomareista ja opettajista koostunut neljän henkilön ryhmä hankkeen saamiseksi käyntiin. Ryhmä onnistui tekemään pääsuunnitelmat opettelemalla itse kanavan rakentamista. Yhtenä ongelmana oli vedenkestävän laastin hankkiminen. Löytyi vapaaehtoinen, Canvass White, joka tarjoutui omalla kustannuksellaan matkustamaan Eurooppaan ja selvittämään asiaa. Englantilainen keksijä James Parker oli vuonna 1791 saanut patentin sementille, jota Parker ja hänen serkkunsa Charles Wyatt valmistivat ja markkinoivat roomalaisen sementin nimellä. White tutustui tähän ja palattuaan Yhdysvaltoihin hän kehitti oman sementtinsä, joka oli parempaa kuin Parkerin sementti. Whiten sementin avustamana Erien kanava avattiin vuonna 1825.
Kanavan vaikutus New Yorkin kehittymiselle.
Kanava otettiin käyttöön useita vuosikymmeniä ennen kuin rautatiet rakennettiin. Ensimmäisenä vuonna kanavaa käytti 13 000 alusta. Rahtikustannukset putosivat niin, että tonnin jauholastin laivaaminen New Yorkiin maksoi enää kuusi dollaria, kun se aikaisemmin maksoi 120 dollaria, ja kuljetusaika supistui viikkoon eli noin kolmasosaan aikaisemmasta. Tällä oli valtava vaikutus New Yorkin kehittymiselle. Kaupungin osuus Yhdysvaltojen viennistä nousi vuoden 1800 alle kymmenestä prosentista yli 60 prosenttiin vuosisadan puolivälissä. Samaan aikaan kaupungin väkiluku kasvoi kymmenestä tuhannesta puoleen miljoonaan. Isoillejärville on käynti myös St Lawrence -joen kautta Kanadan alueella, ja todennäköisesti ilman Erien kanavaa taloudellinen painopiste olisi siirtynyt sinnepäin.
Nurmivieras

Nurmivieras eli apilanvieras ("Cuscuta epithymum") on lehtivihreätön loiskasvi, joka elää useimmin kanervan ("Calluna vulgaris"), euroopanpiikkiherneen ("Ulex europaeus") ja apiloiden ("Trifolium") varsiin kietoutuneena. Se on kotoisin Euroopasta ja Länsi-Aasiasta, mutta se on myös levinnyt ympäri maailmaa.
Nurmivieraan varsi on hento, haarova ja tavallisesti punertava. Kukinnot ovat tavallisesti tiheitä sykeröitä, joiden leveys on enintään yhden senttimetrin. Kukat ovat lyhytperäisiä. Teriössä on viisi siirottavaa liuskaa, jotka ovat jokseenkin valkoisia. Emin vartalot ovat tavallisesti kotaa selvästi pitempiä, niissä on rihmainen, vartalonpaksuinen luotti.
Elli-Marja Ilkka

Elli-Marja Ilkka (16. lokakuuta 1896 Suodenniemi – 1993) oli suomalainen maatalon emäntä, pakinoitsija ja uskonnollinen kirjailija.
Ilkka kävi Hämeenlinnan kiertokoulunopettajaseminaarin 1913–1914 ja toimi opettajana Kangasalla 1914–1920. Maatilan emäntänä hän oli vuodesta 1928 lähtien. Ilkka toimi Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen julkaisujen avustajana 1925–1950 ja hän oli "Pellervo"-lehden pakinoitsijana 1948–1965.
Luettelo Valakian hallitsijoista

Valakia (; ) oli historiallinen ruhtinaskunta nykyisen Romanian eteläosassa 1200-luvun lopulta vuoteen 1859. Ruhtinaskuntaa hallittiin aluksi Târgoviștesta, kunnes ruhtinas Gheorghe Ghika siirsi vuonna 1659 pääkaupungin Bukarestiin.
Nykyisin Valakia luetaan yhdeksi Romanian historiallisista alueista. Maantieteellisesti se rajoittuu etelässä, lännessä ja idässä Tonavaan sekä pohjoisessa Etelä-Karpaatteihin. Oltjoki jakaa Valakian kahteen osaan, Munteniaan eli Isoon-Valakiaan idässä ja Olteniaan eli Vähään-Valakiaan lännessä.
Suuri Turkin sota

Suuri Turkin sota (), myös pyhän liigan sota (), oli Euroopan valtioiden muodostaman pyhän liigan ja Osmanien valtakunnan välinen sota vuosina 1683–1699. Turkkilaiset kärsivät tappi
on johtaneesta Wienin piirityksestä vuonna 1683.
Taustaa.
Bohdan H’melnytskyin käymien sotien seurauksena Ukrainan kasakat liittoutuivat ottomaanien kanssa Venäjää vastaan. Kasakkapäällikkö Petro Dorošenko halusi irrottaa Ukrainan Puolasta ja liittää sen ottomaanien hallitsemaan Krimin kaanikuntaan. Buczaczin rauhansopimuksessa Puola luopui eduistaan Ukrainassa ja sitoutui maksamaan korvauksia sulttaanille.
Sota.
Muutaman vuoden kestäneen rauhan jälkeen Osmanien valtakunta hyökkäsi Habsburgien Itävaltaan. Turkkilaiset olivat melkein valloittaneet Wienin, mutta kristittyjen liittoumaa johtanut Juhana III Sobieski voitti turkkilaiset Wienin taistelussa. Tappio heikensi osmanien valtaa Kaakkois-Euroopassa.
Pyhä liiga.
Paavi Innocentius XI perusti Vuonna 1684 uuden pyhän liigan, joka käsitti Habsburgien Itävallan johtaman Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, Puola-Liettuan sekä Venetsian tasavallan. Myös Moskovan Venäjä liittyi mukaan vuonna 1686. Mohácsin taistelussa vuonna 1687 osmanit kärsivät toisen murskaavan tappion. Turkkilaiset kuitenkin onnistuivat sotatoimissaan Puola-Liettuaa vastaan ja pystyivät säilyttämään Podolian hallussaan taistelujen aikana.
Moskovan Venäjän osallistuminen liigaan oli ensimmäinen kerta, kun maa virallisesti liittoutui eurooppalaisten valtioiden kanssa. Suuri Turkin sota merkitsi alkua sarjalle venäläis-turkkilaisia sotia, jotka jatkuivat pitkälle 1800-lukua. Krimin ja Azovin taistelut johtivat siihen, että Venäjä valtasi osmanien omistaman Azovin linnoituksen Mustanmeren itärannikolta.
Sodan murskaavin tappio osmaneille käytiin vuonna 1697 Zentassa. Pääosin Zentan taistelusta johtuen, mutta myös seuranneiden pienempien taistelujen (esim. Pidhaitsin taistelu 1698) jälkeen liiga voitti sodan vuonna 1699.
Karlowitzin rauha.
Osmanien valtakunta joutui allekirjoittamaan raskaan Karlowitzin rauhansopimuksen, jossa turkkilaiset menettivät alueita vastustajilleen.. Ottomaanit luovuttivat useimmat Unkarin, Transilvanian ja Slavonian alueensa Habsburgeille samalla, kun Podolia palasi Puolan omistukseen. Useimmat Dalmatian alueista siirtyivät Venetsialle, yhdessä Peloponnesoksen niemimaalla sijaitsevan Morean kaupungin kanssa. 1700-luvun alun sodissa osmanit valloittivat takaisin osia menettämistään alueista, kuten Azovin Moskovan Venäjältä ja Morean Venetsialta.
Portugalin laivasto

Portugalin laivasto ( tai ) on meripuolustuksesta vastaava Portugalin asevoimien puolustushaara. Laivasto osallistuu myös kansainväliseen puolustusyhteistyöhön kuten Naton toimintaan sekä erilaisiin siviilihankkeisiin. Laivastolla on kaksi erilaista päätehtävää maan itsemääräämisoikeuden ylläpito ja kansainvälisten sitoumuksien täyttäminen sekä aluevesillä merivartiostona toimiminen. 
Historia.
Portugalin laivasto ensimmäinen tunnettu taistelu on vuodelta 1180 maan ensimmäisen hallitsijan Alfonso I:n aikana, jolloin Fuas Roupinhon johtama Portugalin laivasto torjui muslimilaivaston lähellä Espichelin niemimaata. Laivasto teki hänen johdollaan myös vuosina 1181 ja 1182 iskut Ceutaan. Roupinho sai surmansa jälkimmäisessä iskussa yrittäessään vallata Ceutan.
1200-luvulla laivasto valtasi rannikkokaupunkeja kuten Alcácer do Salin, Silvesin ja Faron. Se kävi myös taisteluita Kastilian laivastoa vastaan Galician ja Andalusian hallinnasta käytyjen sotien aikana sekä osallistui kristittyjen laivastoon taisteltaessa muslimeja vastaan. Dinis I antoi 1317 määräyksen vakinaisen laivaston muodostamisesta ja hän kutsui Manuel Pessanhan sen ensimmäiseksi amiraaliksi. Vuonna 1321 laivasto hyökkäsi menestyksellisesti muslimien hallinnoiman Pohjois-Afrikan satamiin.
Vuodesta 1990 alkaen.
Vuodesta 1990 alkaen laivasto on osallistunut erilaisiin kaukaisiin operaatioihin, joissa se on tehokkaasti ajanut maan ulkopoliittisia etuja. Erityisen aktiivisesti laivasto on osallistunut rauhanpakottamistehtäviin, joihin osallistunut niin aluksia, lentokalustoa kuin merijalkaväkeäkin, kuten evakuoitaessa siviilejä Saharan eteläpuolisilta alueilta. Merkittävimpiä tehtäviä ovat olleet: Bolama Guinea-Bissaussa 1990, Luanda Angolassa 1992 ja Bissau Guinea-Bissaussa 1998 ja uudelleen 1999. Laivasto on myös osallistunut rauhanturvaamistehtäviin yhdessä muiden Natomaiden joukkojen kanssa, YK:n mandaatilla tai Euroopan unionin osastona.
Persianlahden sodassa 1990-1991 laivaston huoltoalus "NRP São Gabriel" tuki liittoutuneiden joukkoja. Jugoslavian hajoamissodissa laivasto osallistui YK:n ja Naton alaisuudessa sotatoimiin lähettämällä 1991-2000 Adrianmerelle fregatin ja sen mukana merijalkaväen osaston. Laivaston upseeri oli operation Active Endeavourin komentajana Välimerellä joulukuusta 2001 tammikuuhun 2002. Maan partioalukset ovat tukeneet Espanjaa siirtolaisvirran rajoittamisessa.
Organisaatio.
Laivaston komentajana on laivaston esikuntapäällikkö (), joka on samalla ainoa aktiivipalveluksessa oleva amiraali. Hallitus esittää CEMA:n tehtäväänsä ja presidentti hyväksyy. Hän on samalla myös kansallisen meritoiminnan johtaja, vaikka sen toiminnot ovatkin erotettu laivastosta vuonna 2014.
CEMA:n lisäksi laivastoon kuuluvat:
Kalusto.
Laivaston alusten nimiin liittyy etuliite NRP, "Navio da República Portuguesa" (Portugalin tasavallan alus).
Portugalin laivaston tärkein kalusto on:
Iso-Britannia olympialaisissa

Iso-Britannia on yksi niistä neljästä maasta, jotka ovat osallistuneet kaikkiin olympialaisiin.
Nimestään huolimatta joukkue edustaa koko Yhdistynyttä kuningaskuntaa sekä sen erillisalueita (Jersey, Guernsey ja Mansaari) ja merentakaisia alueita lukuun ottamatta Bermudaa, Brittiläisiä Neitsytsaaria ja Caymansaaria, jotka osallistuvat olympialaisiin omilla joukkueillaan. Vaikka Irlannin olympiakomitea edustaa koko Irlannin saarta, pohjoisirlantilaiset urheilijat saavat valita itse, osallistuvatko he olympiakisoihin Ison-Britannian vai Irlannin joukkueessa.
Monista muista maista poiketen Yhdistynyt kuningaskunta ei maksa rahallista korvausta olympiamitaleita voittaneille urheilijoille sen mukaan, onko mitali pronssinen, hopeinen tai kultainen. Sen sijaan maa myöntää mitaleita voittaneille stipendejä, jotka on tarkoitettu harjoitteluun ja kilpailuun.
Kaarina Lönn

Alma Kaarina Vaher (sukunimi vuoteen 1935 "Lönn", 8. lokakuuta 1896 Jyväskylä – 23. elokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen runoilija. Hän syntyi sokeana, mutta lapsena tehty silmäleikkaus antoi hänelle kohtalaisen heikon näkökyvyn. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917. Sen jälkeen hän kävi Jyväskylän seminaarin ja täydensi opintojaan Helsingin yliopistossa. Työuransa hän teki Helsingin sokeainkoulun opettajana vuosina 1928–1963.
Vaher oli arkkitehti Wivi Lönnin veljentytär.
Teoksia.
Nimellä "Kaarina Lönn":
Nimellä "Kaarina Vaher":
Eero Eräsaari

Eero Johannes Eräsaari (22. toukokuuta 1920 Viitasaari – 20. elokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen eversti. 
Henkilöhistoria ja sotilasura.
Eräsaaren vanhemmat olivat opettaja Väinö Eräsaari ja Ida Hämeenaho. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Heli Pitkäpaasi (k. 1996). Eräsaari tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1939 ja suoritti varusmiespalveluksensa Keski-Suomen rykmentissä Kouvolassa 1940. 
Jatkosodassa Eräsaari toimi 2. Jääkäriprikaatin Jääkäripataljoona 7:n joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä, lyhyen aikaa Jalkaväkirykmentti 56:ssa ja komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 5:ssä vuoteen 1944 asti. Eräsaari suoritti Kadettikoulu 27. kadettikurssin 1943–1944. Lapin sodassa Eräsaari toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 5:ssä ja Jääkäripataljoona 4:ssä. Eräsaari haavoittui jatkosodassa kolme kertaa, Ristisalmella ja Mundjärvellä 1941 ja Talissa 1944.
Sotien jälkeen Eräsaari toimi Jääkäripataljoona 4:ssä eli Hämeen jääkäripataljoonassa komppanian päällikkönä ja koulutusupseerina, Taistelukoululla hän suoritti kapteenikurssin 1947 ja Sotakorkeakoulun yleisesikuntaupseerikurssin 1951–1952. Kevyen prikaatin aliupseerikoulun johtajana Eräsaari toimi 1950, Panssariprikaatin koulutus- ja järjestelyupseerina 1953, Panssarikoulun koulutusupseerina 1954, Pääesikunnan jalkaväkitoimiston toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1955–1957, Sotakorkeakoulun taktiikan opettajana 1958–1961, Panssarivaunupataljoonan komentajana 1961–1965, Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkönä 1965–1966, Aliupseerikoulun johtajana 1966–1971 ja Pohjan prikaatin komentajana Leo Saressalon jälkeen vuodesta 1971 vuoteen 1975, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. 
Eräsaari ylennettiin vänrikiksi 1940, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1954, majuriksi 1955, everstiluutnantiksi 1961 ja everstiksi 1966. 
Julkaisutoiminta.
Eräsaari toimi "Kansa taisteli – Miehet kertovat" -lehden päätoimittajana kymmenen vuotta, 1976–1986. Tähän työhön liittyen hän toimitti teokset:
Eräsaari oli myös "Panssari"-lehden päätoimittaja 1953–1954 ja 1961–1965.
Kalastuksenvalvoja

Kalastuksenvalvoja on koulutuksen saanut julkista valtaa käyttävä henkilö, jonka vesialueen omistaja on valtuuttanut valvomaan oman vesialueensa kalastusta. Suomessa ELY-keskus hyväksyy koulutuksen saaneet hyvämaineiset ja tehtävään soveltuvat henkilöt kalastuksenvalvojiksi. Valtion mailla kalastuksen valvontaa suorittavat Metsähallituksen erätarkastajat ja erävalvojat.
Vaatimus koulutuksesta tuli kalastuslakiin vuonna 2012, ja siinä pääpaino on lain ja asetuksen tuntemisessa. Laki astui voimaan 4. huhtikuuta 2012, ja kalastuslain täytäntöönpanoasetus 5. huhtikuuta 2012. 
Kalastuksenvalvoja voi pysäyttää kalastukseen käytettävän vesikulkuneuvon ja tarkistaa kalastajien henkilöllisyyden. Valvojalla on oikeus takavarikoida kalastusvälineet ja kalasaalis, jos henkilöillä ei ole asianmukaista lupaa kalastamiseen kyseisellä vesialueella, kuten vesialueen omistajan pyydysmerkkejä tai valtion kalastonhoitomaksun suorittamisesta kuittia.
HMS Norfolk (F230)

HMS Norfolk (viirinumero F230) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 29. lokakuuta 1984 Scotstounista Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 14. joulukuuta 1985. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1987 ja otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1990.
Palvelus.
Alus myytiin 2005 Chilelle, minkä jälkeen se huollettiin Portsmouthissa ennen luovutusta. Chile liitti sen laivastoonsa 2008 nimellä "Almirante Cochrane".
Chilen laivasto tilasi toukokuussa 2017 aluksen modernisoinnin, joka valmistui lokakuussa 2019. ASMARin kanadalaisen Lockheed Martin Canadan kanssa toteuttamassa modernisoinnissa alukselle asennettiin CMS 330 taistelunjohtojärjestelmä, joka oli asennettu aiemmin Kanadan laivaston Halifax-luokan aluksille. Järjestelmään liitettiin Hensoldt TRS-4D monitoimitutka ja Sea Captor -ilmatorjuntaohjukset. Lisäksi alukselle asennettiin Link16 ja Link22 viestijärjestelmät.
Kansainvälinen romanipäivä

Kansainvälistä romanipäivää, aiemmin nimellä romanien kansallispäivä, vietetään vuosittain 8. huhtikuuta. Vuonna 1971 Lontoossa pidettiin ensimmäinen kansainvälinen romanikongressi ja hyväksyttiin romanien lippu. Kongressin avajaispäivää on vuodesta 1990 vietetty romanien kansallispäivänä. 
Suomessa Helsingin yliopiston almanakkatoimisto hyväksyi vuonna 2012 romanien kansallispäivän 8. huhtikuuta mukaan almanakkaan vuodesta 2014 alkaen. Vuonna 2024 almanakkatoimisto päivitti päivän nimen Romaniasiain neuvottelukunnan suosittelemaan muotoon kansainväliseksi romanipäiväksi. Suomessa päivä on suositeltu liputuspäivä. Tällöin valtion virastot ja laitokset liputtavat Suomen lipulla ja jos lipputankoja on useampia, niin voi liputtaa romanien lipulla Suomen lipun rinnalla.
Phyllis Johnson

Phyllis Wyatt Johnson (o. s. Squire, 8. joulukuuta 1886 Royal Tunbridge Wells – 2. joulukuuta 1967 Tonbridge) oli brittiläinen taitoluistelija ja olympiamitalisti. 
Squire voitti Englannissa paikallisia kilpailuja vuosina 1902–1904 ja meni 18-vuotiaana naimisiin hiilikaivoksen omistaneen James Johnsonin kanssa. Pari luisteli yhdessä ja voitti Lontoon olympialaisissa 1908 hopeamitalin. Samana vuonna he myös saavuttivat MM-kilpailuissa hopeamitalin, jonka pari kirkasti kullaksi 1909. Johnson voitti MM-kilpailuissa miehensä kanssa vielä yhden pronssisen ja yhden kultaisen mitalin. 
Avioparin yhteisen luistelu-uran katkaisivat Jamesin terveysvaikeudet, mutta Phyllis jatkoi vielä. Hän voitti yksinluistelussa kolme MM-mitalia ja otti pariluistelussa kumppanikseen Basil Williamsin. Johnson ja Williams kilpailivat vuoden 1920 olympialaisissa ja voittivat pronssia, jonka lisäksi Johnson sijoittui yksinluistelussa neljänneksi. James Johnsonin kuoleman jälkeen Phyllis meni uusiin naimisiin ja eli 80-vuotiaaksi asti.
James Johnson (taitoluistelija)

James Henry Johnson (1874 – 15. marraskuuta 1921 Paddington) oli brittiläinen taitoluistelija ja olympiamitalisti. 
Johnson tuli perheestä, joka oli rikastunut hiilikaivostoiminnalla ja pystyi omistamaan paljon aikaa luistelemiselle. Hän oli naimisissa Phyllis Johnsonin kanssa, ja pari luisteli yhdessä useissa arvokilpailuissa. He voittivat vuonna 1908 hopeaa sekä olympia- että MM-kisoista ja saivat seuraavana vuonna maailmanmestaruuskultaa. Johnsonit voittivat MM-kilpailuissa vielä pronssia 1910 ja kultaa 1912, mutta Jamesin huono terveydentila esti häntä jatkamasta uraansa. Myös yksinluistelussa kohtuullisesti menestynyt Johnson kuoli vain 46 vuoden iässä 1921.
HMS Marlborough (F233)

HMS Marlborough (viirinumero F233) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1986 Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 22. lokakuuta 1987. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1989 ja otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta 1991.
Palvelus.
Alus myytiin 2005 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa 2008 nimellä "Almirante Condell". Alus saapui Valparaisoon 21. lokakuuta.
HMS Grafton (F80)

HMS Grafton (viirinumero F80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 23. tammikuuta 1992 Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 13. toukokuuta 1993. Alus laskettiin vesille 3. joulukuuta 1994 ja otettiin palvelukseen 29. toukokuuta 1997.
Palvelus.
Alus myytiin 2005 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa 2008 nimellä "Almirante Lynch".
Dirk Verbeuren

Dirk Verbeuren (s. 1975 Wilrijk, Antwerpen) on belgialainen heavy metal -rumpali, joka tunnetaan parhaiten ruotsalaisen melodisen death metalin yhtyeen Soilworkin entisenä rumpalina. Lisäksi hän on soittanut ranskalaisessa teknisen death metalin yhtyeessä Scarve.
Heinäkuussa 2016 Megadeth ilmoitti, että Dirk Verbeuren ylennetään kiertuerumpalista yhtyeen vakituiseksi jäseneksi.
James Johnson (painija)

James Evan Johnson (s. 7. huhtikuuta 1954 Cokato) on yhdysvaltalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hänen seuransa oli saintpaulilainen Minnesota Golden Gophers. 
Johnson osallistui Montréalin olympialaisissa 1976 alle 90-kiloisten sarjaan, jossa hän sijoittui jaetulle seitsemännelle tilalle. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa hopeaa 1991 alle 100 kilon painoluokassa ja oli samassa sarjassa MM-kilpailuissa viides 1993. Johnson sijoittui viidenneksitoista vuoden 1994 MM-kisoissa.
Seppo Putkinen

Seppo Putkinen (29. maaliskuuta 1933 Viipuri – 10. kesäkuuta 1990 Iisalmi) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja, elokuvaohjaaja, animaattori ja käsikirjoittaja.
Seppo Putkinen opiskeli Ateneumissa ja Vapaassa taidekoulussa. Hän toimi aluksi kuvataiteilijana ja oli 1960-luvulta 1970-luvulle kuvaamataidon ja veiston opettajana Liperin yhteiskoulussa.
Putkisen 1960-luvulla Liperiin perustama animaatiostudio Atelje Seppo Putkinen &amp; Kni teki yhteistyössä Yleisradion kanssa monta kotimaista animaatiosarjaa, kuten "Ötökkä" (1967), "Matti ja Miisu" (1967–1988), "Joulukalenteri" (1974), "Hölmöläistarinat" (1976), "Linnun elämää" (1978), "Kirjainsatu" (1979), "Karjalaisia kertomuksia" (1982), "Meidän polku" (1982) ja "Taruja Pohjolan jumalista" (1993).
Putkinen ohjasi vuonna 1978 ensi-iltansa saaneen elokuvan "Lintumies", joka kertoo varhaisesta suomalaisesta ilmailun pioneerista Adam Walliuksesta.
Taitolentoa harrastanut Seppo Putkinen kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1990. Ateljee Seppo Putkinen &amp; Kni lopetti toimintansa 1994.
Seneslau

Seneslau, joka tunnetaan myös nimellä Seneslav tai Stănislau, oli Valakian "voivodi". Hänet mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjassa, jonka on myöntänyt kuningas Béla IV 2. heinäkuuta 1247. Asiakirjassa myönnettiin alueita Baanaatista ja Unkarista Johanniitain ritarikunnalle. Asiakirjan mukaan kuningas sai alueita Oltjoen länsipuolelta, lukuun ottamatta "voivodi" Seneslaun alueita.
Sesaslaun voivodi kuntaan kuului keski- ja eteläinen Muntenia, mikä tarkoitti käytännössä Argeș- ja Dâmbovițajokien varrella olevia alueita. Romanialaisen historioitsijan Ioan Aurel Popin mukaan Seneslau oli verrattain autonominen Unkarin kuninkaasta.
Koltajärvi

Koltajärvi () on nelisen kilometriä pitkä järvi Pohjois-Norjassa Omasvuonon kunnassa. Järven pinnankorkeus on 489 metriä merenpinnasta.
Länsipäästä lähtee lasku-uoma kohti Singalanjokea (), joka laskee Isoonvuonoon. Suomen Matkailijayhdistyksen matkareittikuvauksessa mainitaan myös vähäisempi lasku-uoma kaakkoon Kuokkimajärveen (nyk. maastokartassa Kuohkimajärvi) ja edelleen Kilpisjärveen. Lasku-uoma Kilpisjärveen mainitaan myös "Tietosanakirjassa" nimellä "Rajajoki" ("Radjejohka"). Nykyisessäkin Suomen vesistöaluejaossa Koltajärvi on merkitty jakautumaan Tornionjoen vesistön ja Singalanjoen vesistön valuma-alueiden kesken.
Pienellä tekosaarella Koltajärven itäpäässä sijaitsee Suomen, Ruotsin ja Norjan yhteinen Kolmen valtakunnan rajapyykki. Koltajärvi ulottuu siis myös Suomen ja Ruotsin puolelle joitain kymmeniä metrejä.
Antivety

Antivety on antimateriasta koostuva vetyä vastaava alkuaine. Antivety koostuu negatiivisesti varautuneesta antiprotonista ja sitä kiertävästä positiivisesti varautuneesta positronista. Antivedyllä on siten tavalliselle vedylle vastakkaiset sähkövaraukset ja kvanttiluvut. 
Ensimmäisen kerran antivetyä luotiin mahdollisesti hiukkaskokeissa vuonna 1995, mutta niin lyhyeksi ajaksi, ettei siitä voitu tehdä tarkempaa tutkimusta. Vuonna 2011 CERNin hiukkaskiihdyttimessä antivetyä vangittiin noin 15 minuutin ajaksi. CERNin ALPHA-kokeessa antivedyn sähkövaraukseksi mitattiin nolla kahdeksan merkitsevän numeron tarkkuudella. Tulos vastaa odotuksia sillä tavallisen vedyn varaus on nolla.
Salmijärvi (Yykeänperänjoen vesistö)

Salmijärvi () on Yykeänperänjoen (, ) vesistöön kuuluva järvi Enontekiöllä Suomessa. Järven pinta-ala on 0,848 km² ja sen korkeus merenpinnasta on eri tiedoissa 713,5 tai 712,3 metriä.
Järveen laskee idästä Bahtasgophejávri eli Jágonajávri. Järvi laskee pohjoispäästään luoteen suuntaan Saarijärveen, joka edelleen laskee Norjan ja Suomen rajalla sijaitsevaan Čoahpejávriin.
Hermann Broch

Hermann Broch (1. marraskuuta 1886 Wien, Itävalta-Unkari — 30. toukokuuta 1951 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) oli itävaltalainen kirjailija, yksi saksankielisen modernismin keskeisistä edustajista.
Elämänvaiheet.
Hermann Broch syntyi juutalaisen tehtailijan Josef Brochin (1852–1933) ja Johanna o.s. Schnabelin (1863–1942) perheeseen. Isänsä toiveiden mukaisesti hän opiskeli tekstiilitekniikkaa Wienissä ja Mühlhausenissa ja työskenteli isänsä kutomossa mutta harrasti omin päin kirjallisuutta. Hän kääntyi juutalaisuudesta katolisuuteen vuonna 1909 avioituessaan Franziska von Rothermann kanssa. Avioliitto päätyi eroon vuonna 1923.
Broch myi kutomon vuonna 1927 ja alkoi opiskella matematiikkaa, filosofiaa ja psykologiaa Wienin yliopistossa.
Brochin ystäväpiiriin kuuluivat muiden muassa Karl Kraus, Robert Musil, Rainer Maria Rilke, Elias Canetti ja Franz Blei. Brochin varsinainen kirjallinen ura alkoi vasta noin 40 vuoden iässä. Hänen romaanitrilogiansa "Unissakulkijat" ("Die Schlafwandler") ilmestyi vuosina 1930–1932. Romaaneissaan hän kuvaa arvojen ja persoonallisuuden hajoamista modernissa yhteiskunnassa.
Kun Itävalta liitettiin natsi-Saksaan (Anschluss), Broch pidätettiin, mutta kansainvälisten vetoomusten jälkeen hänet vapautettiin ja hän sai muuttaa maasta – ensin Isoon-Britanniaan, sitten Yhdysvaltoihin. Vetoomuksen allekirjoittajiin kuului myös James Joyce. Kansallissosialistisessa Saksassa hänen tuotantonsa kiellettiin.
Broch viimeisteli romaaninsa "Der Tod des Vergil" ('Vergiliuksen kuolema') maanpaossa, ja se julkaistiin englanninkielisenä käännöksenä sekä saksaksi vuonna 1945. Elias Canettin lailla hän ryhtyi valmistelemaan laajaa tutkielmaa joukkoilmiöistä, mutta käsikirjoitus jäi keskeneräiseksi, kun Broch kuoli Yhdysvalloissa vuonna 1951.
Brochin kootut teokset (10 nidettä) julkaistiin Sveitsissä vuosina 1952–1961 ja kriittinen editio (13 nidettä) Saksassa vuosina 1974–1981.
Tommy Cooper

Thomas Frederick ”Tommy” Cooper (19. maaliskuuta 1921 Caerphilly, Wales, Iso-Britannia – 15. huhtikuuta 1984 Lontoo) oli brittiläinen koomikko ja taikuri, jonka ohjelmistoon kuuluivat taidokkaasti epäonnistuvat taikatemput sekä päähineenä punainen fetsi.
Tommy Cooper syntyi Walesissa sotilasisän poikana, mutta perhe muutti Devoniin, kun Tommy oli kolmivuotias. Poika oppi siellä Länsi-Englannin murteen, joka sittemmin kuului osana hänen esityksiinsä. Kahdeksanvuotiaana Tommy sai tädiltään taikurin välineet ja innostui harjoittelemaan temppuja.
Koulun jälkeen Tommy Cooper työskenteli laivanrakentajana, ja toisessa maailmansodassa hän palveli ratsusotilaana Egyptissä. Sittemmin hän liittyi viihdytysjoukkoihin. Fetsin käytön hän omaksui sattumalta Egyptissä, kun hän oli unohtanut hellekypärän, jota sketsissä tarvittiin, ja nappasi ohi kulkeneelta tarjoilijalta fetsin päähänsä.
Vapauduttuaan sotilaspalveluksesta Cooper lähti viihdealalle vuonna 1947 ja alkoi esiintyä teattereissa. Vaikka hänen esityksensä perustuivat epäonnisiin taikatemppuihin, hän oli itse asiassa taitava taikuri ja The Magic Circle -järjestön jäsen. Televisioesiintymiset BBC:ssä tekivät hänestä kuuluisan, ja hän alkoi esiintyä omissa ohjelmissaan, joihin kuuluivat muiden muassa "It's Tommy Cooper" kaudella 1969–1970 ja "Cooper's Half Hour" 1980-luvulla.
Tupakointi ja alkoholi rasittivat Cooperin terveyttä, ja hän sai sydänkohtauksen vuonna 1977 esiintyessään Roomassa. Vuonna 1980 Thames Television peruutti hänen TV-sarjansa, ja sen jälkeen hän esiintyi vierailijana eri viihdeohjelmissa.
Vuonna 1984 Cooper sai sydänkohtauksen ja kuoli suorassa TV-lähetyksessä yleisön edessä Her Majesty's Theatressa. Häntä jäivät kaipaamaan vaimo Gwen Cooper (o.s. Henty) ja heidän kaksi lastaan.
Sifonkikakku

Sifonkikakku on makea kasviöljypohjainen leivonnainen. Se valmistetaan sekoittamalla vatkatut kananmunat kasviöljyn, vehnäjauhon, sokerin ja leivinjauheen kanssa. Munien valkuaiset ja keltuaiset vatkataan yleensä erikseen. Valmiina kakku on hyvin kevyt ja ilmava. Se on myös suhteellisen kostea suuren öljypitoisuutensa vuoksi. Sifonkikakku voidaan maustaa ja koristella monin tavoin, lisäksi se voidaan myös täyttää. 
Sifonkikakun kehitti losangelesilainen Harry Baker. Baker oli muuttanut Hollywoodiin Ohiosta vuonna 1923. Hän oli jättänyt taakseen vaimon ja lapsensa kun hänet oli paljastettu homoseksuaalisesta suhteesta toiseen mieheen. Ammatiltaan Baker oli alkujaan vakuutusmyyjä, mutta epäonnistuessaan työssään hän alkoi valmistaa ensin fudgea ja myöhemmin kakkuja. Baker asetti tavoitteekseen kehitellä kosteamman ja makeamman version enkelikakusta. Hän kokeili satoja eri reseptejä, kunnes hän päätyi "salaiseen" ainesosaan, kasviöljyyn. Näihin aikoihin oli Wishire Boulevardin varrella oli avautunut tuon ajan Hollywood tähtien suosima Brown Derby -ravintola. Baker toi näytteen kakustaan ravintolalle, jossa siitä tuli lopulta hitti. 1920-luvun aikana Bakeristä itsestäänkin tuli tunnettu hahmo eri tähtien leipurina. Reseptinsä suhteen hän tuli myös tunnetuksi salailusta. Baker esimerkiksi valmisti kakkunsa aina kotitalonsa ylimääräisessä makuuhuoneessa, jonne oli asennettu 12 uunia. Baker myös hävitti käyttämänsä kasviöljypullot kaukana kotoaan, jotta niitä ei yhdistettäisi hänen kakkunsa salaiseen reseptiin.
Vuonna 1947 Baker suostui viimein myymään reseptinsä General Mills -yhtiölle. General Mills julkaisi reseptin "suurimpana keittiöuutisena sataan vuoteen" mainostettuna pamflettina "Better Homes and Gardens" -lehdessä. 1950-luvulla yhtiö järjesti esimerkiksi sifonkikakun leivontakisoja. Lopulta sifonkikakku jäi kuitenkin sokerikakkujen varjoon.
Tuhlari

Tuhlari on Laura Närhen 26. lokakuuta 2012 julkaistu toinen sooloalbumi. Se myi kultalevyyn oikeuttavan määrän levyjä neljässä päivässä. Sitä on myyty tähän mennessä 16 223 kappaletta. Tuhlari debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3, ja se pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa.
Albumin ensimmäinen varsinainen single "Tuhlari" sai radioensisoittonsa 21. kesäkuuta ja se tuli digitaaliseen myyntiin 6. heinäkuuta 2012. Kappale nousi parhaimmillaan Latauslistan viidennelle sijalle ja oli Music Control -radiolistan toiseksi soitetuin kappale. Albumin toisena singlenä julkaistiin yhdessä Erinin kanssa levytetty duetto "Siskoni".
Albumin kappale "Hetken tie on kevyt" on alun perin Tehosekoitin-yhtyeen single vuodelta 2001. Närhen esittämä versio oli alkuvuodesta 2012 ensi-iltansa saaneen Vuosaari-elokuvan tunnuskappale. Versiosta tuli yksi alkuvuoden suurimmista hiteistä: se oli sekä single- että latauslistan kärjessä ja oli parhaimmillaan radioiden neljänneksi soitetuin kappale.
Fosforyylifluoridi

Fosforyylifluoridi (POF3) on myrkyllinen fosforin, hapen ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus.
Fosforyylifluoridi on huoneenlämpötilassa väritön kaasu. Yhdiste reagoi veden kanssa muodostaen seoksen erilaisia fluorifosforihappoja. Tavallisin tapa valmistaa yhdistettä on fosforyylikloridin reaktio vetyfluoridin, sinkkifluoridin, hopeafluoridin, lyijyfluoridin, arseenitrifluoridin tai antimonitrifluoridin kanssa. Yhdistettä voidaan valmistaa myös useilla muilla tavoilla esimerkiksi piitetrafluoridin ja fosforipentoksidin välisellä reaktiolla. Fosforyylifluoridia muodostuu myös liuotettaessa fosforipentafluoridia veteen.
Drupella

Drupella on meressä elävien kotiloiden suku. Siihen kuuluu kuusi lajia.
Tähän sukuun kuuluvat kotilot syövät koralleita, mieluiten "Acroporidae" -heimon lajeja. Kotiloiden massaesiintymiset voivat aiheuttaa laajamittaista tuhoa koralliriutoilla.
Palythoa

 
Palythoa on Zoanthidea -lahkoon kuuluvien korallien suku. Siihen kuuluu satakunta lajia. Koralleja elää sekä Atlantilla että Tyynellä valtamerellä.
Palythoa-korallien polyypit ovat lyhytvartisia ja muodostavat mattomaista kasvustoa. Niiden keskusta on laaja kiekko, ja sen reunoilla on lyhyitä tai pitempiä lonkeroita. Tyypillisiä värejä ovat kerman ja ruskean sävyt. Yksittäiset polyypit kasvavat kiinni pohjamatossa, jonka kudoksen joukossa on hiekkaa tai muuta pohjasedimenttiä jotta yhdyskunta olisi tukevampi. Yhdyskunta kasvaa halkaisijaltaan 10–30 cm:n kokoiseksi.
Palythoa-korallien kudoksessa elää zooksantelli-leviä, jotka huolehtivat suurimmasta osasta koralliin ravinnontarpeesta. Ne pyydystävät lonkeroillaan myös ohileijuvaa planktonia ja muuta syötävää.
Eräissä Palythoa-koralleissa on voimakkaita hermomyrkkyjä jotka voivat aiheuttaa hengenahdistusta. Sitä on käytetty nuolimyrkkynä halvaannuttamassa vihollisia ja saaliseläimiä.
Palythoa-koralleita kasvatetaan riutta-akvaarioissa. Voimakkaassa valossa ne kasvavat nopeasti ja lisääntyvät voimakkaasti. Ne pärjäävät vähemmälläkin valolla, mutta kasvu on silloin hitaampaa.
Erkki Sallinen

Erkki Sallinen (1680–1758) oli suomalainen sissipäällikkö pikkuvihan aikana. 
Sallisen vanhempia ei tunneta, mutta hänen kotitalonsa tiedetään sijainneen Kiihtelysvaaran Keskijärvellä. Sallisen puoliso oli Briita Kukkonen. Pikkuvihan aikana 10. maaliskuuta 1742 Kiteen pappilassa käydyssä taistelussa upseerit jättivät talonpojat ylivoimaisen venäläisjoukon armoille. Talonpojat alkoivat tästä sydämistyneenä ryhtyä itse vastarintaan. Sallinen oli yksi heidän valitsemistaan sissipäälliköistä, jonka apulaisena toimivat aika ajoin muun muassa Lauri Roivas ja Olli Haapalainen. Jonkin aikaa Kiteen taistelun jälkeen Sallinen johti joukkonsa rankaisuretkelle rajan taakse. Sieltä palatessaan hän joutui perimätiedon mukaan 200–300 miehensä kanssa vastakkain ylivoimaisen vihollisen kanssa Tuupovaaran Öllölässä 7. huhtikuuta 1742. Viholliselle tuotettiin ankaria tappioita ja se joutui vetäytymään omalle puolelleen. Seuraavana kesänä Sallisen mainitaan olleen mukana Sortavalaa vastaan tehdyllä retkellä.
Alvar Outakka

Alvar Abraham Outakka (17. marraskuuta 1897 Uusikaupunki – 26. tammikuuta 1951 Enontekiö, alkujaan Alvar Lind) oli suomalainen taidemaalari, joka eli ja vaikutti Lapissa suurimman osan elämästään. 
Alvar Abraham Lind syntyi Uudessakaupungissa 17. marraskuuta 1897. Hänen vanhempansa olivat tullivartija Emil Sigfrid Lind ja hänen vaimonsa Mathilda Wilhelmina os. Stenros. 
Hän kävi taidekoulunsa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1916–1919 ja debytoi taiteilijana vuonna 1919. Hän kävi hakemassa taiteellista kokemusta myös Lontoosta ja Pariisista 1920-luvulla. Vuonna 1934 hän asettui Enontekiölle, jossa hän alkoi maalata työkseen. Outakka maalasi akvarelleja ja öljymaalauksia, joiden aiheina ovat Enontekiön maisemat, ihmiset, rakennukset ja eläimet. Hänen maalaustapansa oli usein naivistinen, johon oli yleensä syynä hänen alkoholisoitumisensa. Outakan tunnetuimpia teoksia ovat hänen tekemänsä pienikokoiset akvarellit saamelaisten kasvoista. Nämä olivat etenkin Lapin-turistien suosiossa 1930-luvulla. Myös hänen öljymaalauksensa Lapin maisemista ovat tunnettuja. 
Hänen teoksensa on signeerattu yleensä nimellä Lind tai Outakka.
Dimi Mint Abba

Loula Bint Sidati Ould Abba eli Dimi Mint Abba ( ‎; 25. joulukuuta 1958 Tidjikja – 4. kesäkuuta 2011 Rabat) oli mauritanialainen laulaja ja ardinin (paikallisen harpun) soittaja. Hänestä tuli modernin mauritanialaisen musiikin kasvo.
Abba syntyi muusikkosukuun ja sai äidiltään opetusta pienestä pitäen. Hän debytoi Mauritanian radiossa vuonna 1976, ja samana vuonna hän voitti kultapalkinnon Umm Kulthumin kunniaksi järjestetyllä festivaalilla Tunisiassa. Hän kävi esiintymässä festivaaleilla myös Irakissa, Algeriassa ja Marokossa. Abban maine kasvoi World Circuitin julkaiseman "Moorish Music from Mauritania" -levyn (1990) myötä. Levyllä esiintyi myös laulajan toinen mies, Khalifa Ould Eide. Abbaa kuultiin Yhdysvalloissa ja Australiassa; lisäksi Euroopassa hän esiintyi muun muassa Womad-festivaalilla.
Abba kuoli sairaalassa Marokossa 27. toukokuuta 2011 sattuneen tapaturman jälkeen. Mauritanian presidentti Mohamed Ould Abdel Aziz kuvasi hänen kuolemaansa "kansalliseksi menetykseksi". Ali Farka Tourén on kerrottu pitäneen häntä Afrikan suurimpana laulajana.
Arantila

Arantila on taajama Nakkilan kunnassa. Se on osa kunnan keskustaajamaa ja sijaitsee sen itäpuolella, Kokemäenjoen etelärannalla. Lähinnä pientaloista muodostuvaan Arantilaan kuuluvat myös aivan joen tuntumassa olevat Hohtarin ja Penttalan asuinalueet.
Kokemäenjoessa virtaava Arantilankoski on yksi lounaisen Suomen suosituimmista perhokalastuspaikoista. Joen ylittää sen kohdalla vuonna 1990 valmistunut Arantilan silta. Sillan tuntumassa sijaitsee uimaranta, kajakkivuokraamo sekä tilausravintola.
Arantila on vanhastaan kuulunut 1400-luvulla perustetun Villilän kartanon maihin.
Minäkö isä!

Minäkö isä! on Valentin Vaalan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1954. Elokuva pohjautuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Margaret Mayon näytelmään "Baby Mine" (1904).
Elokuva on väärinkäsityskomedia, jonka alussa on aiheeton mustasukkaisuusepäily. Lapsuudenystävät Kati Jorma (Toini Vartiainen) ja Jalmari Karvi (Sakari Jurkka) eivät paljasta epäileväisille puolisoilleen aiempia tapaamisiaan.
Arviot.
Aikalaisarvioissa todettiin, että elokuva vahvistaa Vaalan asemaa Suomen ainoana todellisena komediaelokuvan ohjaajana. Käsikirjoitusta pidettiin onnistuneena. Musiikkikin sai huomiota, ja George de Godzinskyn sävellysten arvioitiin pysyvän onnistuneesti elokuvallisten musiikkiefektien linjassa.
Myöhemmässä Arto Pajukallion kritiikissä komediaa pidetään nasevasti kynäiltynä ja vauhdikkaana. Toisessa televisioesityksen arviossa kuitenkin sanotaan, että kyseessä on Vaalan heikoimpiin kuuluva teos. Tarinaa pidetään tolkuttomana, näyttelijät mellastavat miten tahtovat.
Tarhakäenkaali

Tarhakäenkaali eli sarvikäenkaali ("Oxalis corniculata") on käenkaalien suvun laji, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Lajia käytetään koristekasvina.
Tarhakäenkaalin varsi kasvaa rennosti alustanmyötäisenä kymmenestä 50:een senttimetriä pitkäksi. Varsi on haarova ja juurehtii nivelistään. Varren lehdet ovat pitkäruotisia ja tavallisesti kolmisormisia. Kasvi on yleensä vihreälehtinen, mutta voi joskus olla kokonaan punaruskea. Kukinto on yhdestä seitsemään kukkaa sisältävä huiskilo. Terälehdet ovat kirkkaankeltaisia ja noin 15 millimetriä pitkiä. Hedelmä on liereä viisilokeroinen kota, jonka perä kaartuu alas sen kypsyessä.
Purppuratulikukka

Purppuratulikukka ("Verbascum phoeniceum") on tulikukkalaji, jota esiintyy Euroopassa Kaakkois-Euroopassa ja itäisessä Keski-Euroopassa. Lajia käytetään koristekasvina.
Purppuratulikukka on tavallisesti monivuotinen ja kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä korkeaksi. Ruusukkeena kasvavat aluslehdet ovat ruodillisia, niiden lapa on soikea ja ehytlaitainen tai matalasti hammaslaitainen. Varressa kierteisesti kasvavat varsilehdet ovat pieniä. Kukinto on tavallisesti haaraton, pitkä kerrannaiskukinto. Kukan lähes säteittäinen teriö on sinipunainen, kahdesta kolmeen senttimetriä leveä. Heteiden palhot ovat sinipunakarvaisia.
Kortenaer-luokka

Kortenaer-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahdentoista ohjusfregatin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin De Scheldessä ja Wilton-Fijenoordilla Alankomaissa 1978–1982. Aluksista myytiin kaksi Kreikkaan jo ennen valmistumista, missä ne muodostivat Kreikan laivaston Elli-luokan. Myydyt alukset korvattiin Jacob van Heemskerck -luokan ilmatorjuntafregateilla.
Kahdeksan saman kaltaista alusta valmistettiin Saksassa Saksan laivastolle Bremen-luokkana. 
Suunnittelu.
Luokan alukset oli suunniteltu yleisfregateiksi, joiden tuli soveltua taisteluun pinta-aluksia, sukellusveneitä ja ilmauhkaa vastaan. Niiden voimanlähteenä oli COGOG-voimansiirto.
Kiiltotädyke

Kiiltotädyke ("Veronica polita") on yksivuotinen pienikokoinen tädykelaji, jota esiintyy Euroopassa. Se on peltotädykkeen ("Veronica agrestis") kaltainen rentovartinen ja osin karvainen ruoho. Sen lyhytruotisten lehtien lapa on pitkähampainen ja usein pituuttaan leveämpi. Lehdet ovat päältä tummanvihreitä ja kiiltäviä. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Verhiön liuskat ovat leveänpuikeita, karvalaitaisia, mutta muuten kaljuja ja tyviosasta toisiaan peittäviä. Pienikokoinen teriö on sininen. Kota on karvainen ja sen kärkilovi leveä.
Margaret Mayo

Margaret Mayo, alk. Lillian Elizabeth Slatten (19. marraskuuta 1882 Bornsville, Yhdysvallat - 25. helmikuuta 1951 Ossining, New York, Yhdysvallat), oli yhdysvaltalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.
Mayo näytteli teatterissa 1896-1903, mutta luopui näyttelemisestä keskittyäkseen näytelmien kirjoittamiseen. Hänen varhaisimpia menestyksiään olivat romaanisovitukset "The Marriage of William Ashe" (1905) ja "The Jungle" (1907). Parhaiten muistetaan kuitenkin hänen omat näytelmänsä, kuten "Polly of the Circus" (1907), "Baby Mine" (1910), "Twin Beds" (1914) ja "Seeing Things" (1920), jonka hän kirjoitti Aubrey Kennedyn kanssa. Hän sovitti muutamia näytelmiään mykkäelokuvan käyttöön. Hänen näytelmänsä "Polly of the Circus" ensimmäinen Goldwyn Companyn tuottama elokuva, vuodelta 1917. Hän itse kuului yhtiön perustajiin entisen puolisonsa Edgar Selwynin kanssa. Näytelmä sovitettiin elokuvaksi jälleen 1932, ja Suomessa sen pohjalta on Valentin Vaala tehnyt elokuvan "Minäkö isä!".
Näytelmää "Baby Mine" on esitetty suomeksi nimillä "Mistä minä lapsen saisin, Minun vauvani, Poikaa etsimässä, Lapsiautomaatti, En enää valehtele, Valheen kengillä" ja "Lainavauvat".
Hr. Ms. Tromp (F803)

Hr. Ms. Tromp (runkonumero F803) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 1999. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 2001 ja valmistui 14. maaliskuuta 2003.
Palvelus.
Alus on palveluksessa 2012.
Hr. Ms. De Ruyter (F804)

Hr. Ms. De Ruyter (runkonumero F804) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 2000. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 2002 ja valmistui 22. huhtikuuta 2004.
Palvelus.
Alus vieraili 23. syyskuuta 2013 alkaen muutaman päivän Helsingissä ja se oli edelleen palveluksessa 2016.
Murattitädyke

Murattitädyke ("Veronica hederifolia") on yksivuotinen matalakasvuinen tädykelaji, jota esiintyy Euroopassa. Sen alalajeja on peltomurattitädyke ("Veronica hederifolia" subsp. "hederifolia") ja tarhamurattitädyke ("Veronica hederifolia" subsp. "lucorum").
Murattitädykkeen varsi on rentokasvuinen, karvainen ja kasvaa kymmenestä 40:een senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat ruodillisia. Niiden lapa on melkein pyöreä, kolmesta seitsemään liuskaan halkoinen. Kärjen liuska on suurin. Melko lyhytperäiset kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Verhiön liuskat ovat herttamaisen puikeita, pitkäkarvaisia ja runsaskarvaisia. Tarhamurattitädykkeellä ne ovat kokonaan karvaisia ja peltomurattitädykkeellä vain laidoiltaan karvaisia. Teriö on sininen tai sinipunainen.
Keijo Jääskeläinen

Keijo Eero Jääskeläinen (4. tammikuuta 1934 Mikkeli – 2. lokakuuta 2012 Rovaniemi) oli suomalainen kokoomusta edustanut poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1987–1991.
Vuonna 1954 Jääskeläinen valmistui ylioppilaaksi ja vuonna 1959 kauppatieteiden kandidaatiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän työskenteli vuosina 1959–1961 kirjanpidon ja kustannuslaskennan lehtorina Seinäjoen kauppaoppilaitoksessa ja vuosina 1961–1996 Rovaniemen kauppaoppilaitoksen rehtorina sekä kirjanpidon ja kustannuslaskennan lehtorina. Vuonna 1996 Jääskeläiselle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi.
Jääskeläinen oli Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1973–1996, josta valtuuston puheenjohtajana vuodet 1975–1988. Rovaniemen kirkkovaltuuston jäsen hän oli vuosina 1971–1983. Jääskeläinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978 ja 1988 vaaleissa. Hän vaikutti myös Rovaniemen (kaupungin)teatterin hallinnossa ja sai vuonna 1996 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton ansiomerkin. 
Jääskeläinen kuoli sairauskohtaukseen 78-vuotiaana lokakuussa 2012.
Hr. Ms. Evertsen (F805)

Hr. Ms. Evertsen (runkonumero F805) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 2001. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 2003 ja valmistui 10. kesäkuuta 2005.
Palvelus.
Alus vieraili 23. syyskuuta 2013 alkaen Helsingissä ja se oli edelleen palveluksessa kesällä 2016.
Ripsialpi

Ripsialpi ("Lysimachia ciliata") on "Lysimachia"-sukuun kuuluva monivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Pohjois-Amerikassa. Lajia käytetään koristekasvina.
Ripsialpi on kuin 30:stä sataan senttimetriä kasvava tarha-alpi ("Lysimachia punctata"), mutta lähes tai kokonaan kaljuvartinen. Lehdet ovat pitkähköruotisia ja ruoti pitkäripsinen. Lehtilavoissa on kapeneva kärki. Ne ovat kaljuja paitsi laidoilta lyhytripsisiä. Perälliset kukat kasvavat ryhminä lehtihangoissa. Teriö on ratasmainen ja keltainen, sen keskellä on punainen rengas. Terälehdet ovat vastapuikeita, usein nipukkakärkisiä.
Idännukki

Idännukki ("Androsace filiformis") on nukkien ("Androsace") sukuun kuuluva yksivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Sen lehdet kasvavat tiiviinä maanmyötäisenä ruusukkena. Ne ovat selvästi ruodillisia, lehtilapojen muoto vaihtelee puikeasta soikeaan. Hennot vanat kasvavat kolmesta enintään 20:een senttimetriä korkeaksi. Ne ovat pystyjä tai kaarevia, kaljuja tai yläosasta harvaan karvaisia. Kukinto on hyvin harsu sarja, jonka tyvellä on hyvin pieniä tukilehtiä. Kukkaperät ovat pitkiä ja harvaan nystykarvaisia. Vähän verhiötä pidempi teriö on leveydeltään kahdesta kolmeen millimetriä. Kota on pallomainen, hyvin runsassiemeninen ja vähän verhiötä pidempi.
Peltonukki

Peltonukki ("Androsace elongata") on nukkien sukuun kuuluva yksivuotinen esikkokasvi, jota esiintyy Euroopassa. Se on kuin ketonukki ("Androsace septentrionalis"), joka voi kasvaa 40 senttimetriä korkeaksi, mutta tavallisesti enintään kymmenen senttimetriä. Sen hennoista tiheäkarvaisista vanoista ainakin suuri osa kasvaa kaarevassa tai vaaka-asennossa. Lehdet kasvavat tiiviinä maanmyötäisenä ruusukkeena. Lehtilapojen muoto vaihtelee suikeasta kapeanpuikeaan, ja tyveltä ne ovat leveähköjä. Kukinto on harsu sarja, jonka tyvellä on kolmesta kahdeksaan millimetriä pitkiä tukilehtiä. Kukan teriö ja kota ovat lyhyempiä kuin verhiö, ja kota on niukkasiemeninen.
De Ruyter (täsmennyssivu)

De Ruyter tarkoittaa useimmiten alankomaalaista amiraalia Michiel de Ruyteria.
Hr. Ms. De Ruyter on ollut kahdeksan Alankomaiden kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Rikkakeltalemmikki

Lännenkeltalemmikki ("Amsinckia menziesii", syn. "A. micrantha") on yksivuotinen lemmikkikasvi, jota esiintyy läntisessä Pohjois-Amerikassa. Lajin siirottavakarvainen varsi kasvaa kymmenestä 30:een senttimetriä korkeaksi. Lehtien lavat ovat suikeita ja karvaisia. Kukinto on haarainen kiemura eli toispuolinen viuhko. Verhiö on lähes tyveen asti liuskoittunut munanmutoisiksi liuskoiksi. Torvimainen teriö on keltainen ja noin viisi millimetriä leveä.
Lännenkeltalemmikki esiintyy alkuperäisenä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa. Suomessa lajia esiintyy harvinaisena uusulokkaana.
Livingstone

Livingstone voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikkoja:
Henkilöitä:
Muuta: