tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eksokuu

Eksokuu on aurinkokunnan ulkopuolella sijaitseva eli ekstrasolaarinen luonnollinen satelliitti, joka kiertää jotain muuta ekstrasolaarista taivaankappaletta. Yhtään varmistettua tapausta eksokuusta ei ole toistaiseksi löydetty. 
Kuiden tutkimuksista aurinkokunnassa on päätelty eksokuidenkin olevan yleisiä muissa planeettakunnissa. Valtaosa havaituista eksoplaneetoista on jättiläisplaneettoja ja Aurinkokunnassa olevilla jättiläisplaneetoilla on runsaasti kuita (Katso Jupiterin kuut, Saturnuksen kuut, Uranuksen kuut ja Saturnuksen kuut). Tämän perusteella vaikuttaa järkeenkäyvältä otaksua, että eksokuut ovat yhtä yleisiä. 
Perinteisesti kuiden ymmärretään kiertävän planeettaa, mutta IAU:n 2022 eksoplaneetta suosituksen mukaan ruskea kääpiö ja ruskea alikääpiö eivät ole planeettoja. Kuitenkin näillä taivaankappaleilla on kuita, joten eksokuun ei tarvitse kiertää planeettaa.
Vuonna 2014 on ehkä voitu alustavasti löytää eksokuun kaltainen taivaankappale. Ongelmana eksokuilla on toisinaan vuorovesivoimista johtuva ylikuumeneminen, joka kuiden elinkelpoisuuden kannalta tarkasteltuna vähentää elämän syntymistä. Myös vuonna 2015 on havaittu mahdollinen ehdokas eksokuuksi. Kuitenkin ne vaativat lisätutkimuksia, koska eksokuiden löytäminen perinteisillä eksoplaneettojen etsintämenetelmillä on hyvin vaikeaa, koska kuut ovat kooltaan ja massaltaan pieniä.
Calais’n viidakko

Calais’n viidakko oli ranskalaisen Calais’n kaupungin liepeillä sijaitseva siirtolaisten leiri. Se oli hökkelikylä, jossa oli tuhansia asukkaita.
Vuonna 2016 Ranskan hallinto päätti tyhjentää leirin ja leiri oli täysin tyhjä lokakuussa 2016.
Calais’n viidakko oli olemassa vuodesta 1999 lähtien. Siirtolaisilla oli leirissä baareja, kauppoja ja parturikampaamoja. Leirin asukkaat yrittivät päästä Britanniaan. Joka yö satoja leirin asukkaita yritti päästä aitojen läpi ja rekan kyytiin, junan katolle tai lauttaan. Euroopan pakolaiskriisin myötä rajavalvonta kiristyi ja Britanniaan oli hyvin vaikea päästä, joten siirtolaiset jäivät jumiin Calais’n viidakkoon. Leirille tulevat ihmiset eivät usein tienneet, että Britanniaan jatkaminen oli vaikeaa. Siirtolaiset halusivat Britanniaan, koska monella oli siellä sukulaisia ja ystäviä ja myös koska he uskoivat, että Britanniassa oli paremmat mahdollisuudet saada työpaikka kuin Ranskassa.
Suurin osa Calais’n viidakon asukkaista oli Afrikasta ja Lähi-idästä tulleita nuoria miehiä. Leirissä asui noin 4 000 asukasta, pääosin lauta- ja pressuhökkeleissä. Leirin asukkaat tulivat toimeen lähinnä lahjoitusten avulla. Lapsiperheille lahjoitettiin asuntovaunuja. Brittiläinen hyväntekeväisyysjärjestö Human Relief Foundation tuki leiriä, mutta loppuvuodesta 2015 se totesi, että suurin osa leirin asukkaista oli elintasopakolaisia, minkä vuoksi järjestö harkitsi lahjoitusten lopettamista.
Ykkösen kausi 2016

Ykkösen kausi 2016 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 44. kausi. Kausi pelattiin kymmenen joukkueen kolminkertaisena sarjana. Ykkösen voittaja nousi seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan ja toiseksi sijoittunut karsi liigapaikasta Veikkausliigan toiseksi viimeisen kanssa. Kaksi huonoiten sijoittunutta joukkuetta putosi Kakkoseen. Kausi alkoi 24. huhtikuuta 2016 ja se päättyi 22. lokakuuta 2016.
Sarjataulukko.
Sijoituksen määrittäminen: 1) Pisteet; 2) Maaliero; 3) Tehdyt maalit.
Tilastot.
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2016 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella,: Aristote Mboma (AC Oulu)
Manuel Puig

Juan Manuel Puig Delledonne (28. joulukuuta 1932 General Villeges, Argentiina – 22. heinäkuuta 1990 Cuernavaca, Meksiko) oli argentiinalainen kirjailija.
Lapsuutensa Puig vietti pienessä kylässä pampalla mutta muutti 13-vuotiaana opiskelemaan Buenos Airesiin. Puig oli jo lapsena kiinnostunut erityisesti yhdysvaltalaisista elokuvista ja muutti vuonna 1957 Roomaan opiskelemaan elokuvaohjausta mutta oleskeli myös Tukholmassa ja Lontoossa. Hänen elokuvakäsikirjoituksensa eivät kuitenkaan saaneet hyvää vastaanottoa Buenos Airesissa, ja hän päätyi kirjoittamaan myös kirjoja.
Puigin osittain omaelämäkerrallinen esikoisromaani "La traición de Rita Hayworth" ilmestyi vuonna 1968. Hänen toinen romaaninsa "Särkyneen sydämen tango" ("Boquitas pintadas") ilmestyi vuonna 1969 ja kolmas romaani "The Buenos Aires Affair" vuonna 1973. Puigin tunnetuin teos on vuonna 1976 ilmestynyt neljäs romaani "Hämähäkkinaisen suudelma" ("El beso de la mujer araña"), jonka pohjalta on Héctor Babenco ohjannut samannimisen elokuvan (1985). Kirja oli pitkään kielletty Kuubassa.
Puig muutti pois Argentiinasta 1970-luvun puolivälissä pettyneenä Perónien hallintoon. Hän asui Meksikossa, New Yorkissa ja Brasiliassa. Hän kuoli Meksikossa 57-vuotiaana 22. heinäkuuta 1990.
DeVante Parker

DeVante Parker (s. 20. tammikuuta 1993 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa New England Patriotsia.
Ura.
Parker edusti Louisvillen yliopistoa neljän kauden ajan. Avauskaudellaan 2011 Parker pelasi yksitoista ottelua, joissa hän kirjautti 18 syötön vastaanottoa ja kaksi maalia. Toisena vuotenaan Parker pelasi kaikissa kolmessatoista ottelussa ja keräsi 40 syötön vastaanottoa, joista kymmenen johti maaliin. 
Miami Dolphins.
Parker oli Dolphinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2015 . Hän pelasi avauskaudellaan neljätoista ottelua, joista Parker oli avauskokoonpanossa neljästi. Hän onnistui saamaan kauden aikana yhteensä 26 syötön vastaanottoa ja kolme maalia. Näistä ensimmäinen syntyi marraskuussa 2015 New York Jetsiä vastaan.
Luettelo James Bond -kirjoista

Luettelo James Bond -kirjoista sisältää James Bond -aiheiset romaanit.
Flemingin tarinat.
Ian Fleming, hahmon luoja, kirjoitti kaksitoista Bond-romaania (sulkeissa suomalainen kustantaja, ilmestymisvuosi, alkuperäinen nimi ja alkuperäinen ilmestymisvuosi):
Häneltä julkaistiin postuumisti kaksi novellikokoelmaa:
Novelli "007 in New York" ilmestyi erikseen 1964 ja liitettiin vasta 2004 "Octopussy"-kokoelmaan. "007 in New York" on viimeinen suomentamaton Fleming-Bond.
Muiden kirjoittamat Bond-tarinat.
Flemingin kuoleman jälkeen "Bond"-kirjasarjaa ovat jatkaneet Kingsley Amis (1968), Christopher Wood (1977–1979), John Gardner (1981–1996), Raymond Benson (1997–2002), Sebastian Faulks (2008), Jeffery Deaver (2011), William Boyd (2013), Anthony Horowitz (2015–2022) ja Charlie Higson (2023-).
Kingsley Amisin Bond-kirjat (salanimellä Robert Markham):
John Pearsonin Bond-kirjat:
Christopher Woodin Bond-kirjat:
John Gardnerin Bond-kirjat:
Raymond Bensonin Bond-kirjat:
Sebastian Faulksin Bond-kirjat:
Jeffery Deaverin Bond-kirjat:
William Boydin Bond-kirjat:
Anthony Horowitzin Bond-kirjat:
Charlie Higsonin Bond-kirjat:
Sinun suuri seikkailusi -sarjan Bond-kirjat.
Sinun suuri seikkailusi -sarja oli sarja pelikirjoja, joita julkaistiin 80-luvun puolivälistä loppupuoleen. Kirjoja oli yhteensä seitsemäntoista, joista neljä perustui James Bondiin, ja muihin 13 kirjaan kuuluivat Indiana Jones ja Morgan Swift. Nämä neljä kirjaa perustuivat elokuvaan 007 ja kuoleman katse, ja jokaisen kannessa oli Roger Mooren esittämä James Bond. Kolme ensimmäistä kirjaa laajeni elokuvan tapahtumiin, kun taas neljäs esitti täysin alkuperäisen juonen.
Sarjaan kuuluvat kirjat: 
Nuori James Bond -kirjat.
Vuonna 2004 Ian Fleming Publications ilmoitti uudesta ”Harry Potter -kohderyhmälle” suunnatusta sarjasta, jossa pääosassa seikkailee 13-vuotias James Bond. Sarjan ensimmäinen teos ilmestyi suomeksi vuonna 2006. Yritys tehdä Bondista teini ei ollut ensimmäinen.
RD Mascotin (salanimi, oikea henkilöllisyys ei tiedossa) James Bond Junior -kirjat:
Charlie Higsonin Young Bond -kirjat:
Steve Colen Young Bond -kirjat:
The Moneypenny Diaries -sarja.
Vuonna 2005 julkaistiin ensimmäinen kirja trilogiasta, jonka pääosassa seikkailee M:n sihteeri Moneypenny. Ajallisesti tarinat sijoittuvat Flemingin kirjojen väliin.
Samantha Weinbergin (salanimellä Kate Westbrook) "Moneypenny Diaries" -kirjat:
Double O -sarja.
Vuonna 2022 alkoi Kim Sherwoodin kirjoittama "Double O" -trilogia, jossa James Bond on kadonnut tai kaapattu pahaenteisten palkkasotilaiden toimesta. Tämän johdosta nuoremmat agentit lähtevät etsimään häntä. Romaaneissa agentteina toimivat Bondin vanha ihastus Johanna Harwood (003) sekä Joseph Dryden (004) ja Sid Bashir (009).
Kadeisha Buchanan

Kadeisha Buchanan (s. 5. marraskuuta 1995 Toronto, Ontario) on kanadalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Chelseaa. Pelipaikaltaan Buchanan on puolustaja. Hän on pelannut ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua Kanadan naisten jalkapallomaajoukkueessa 131 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Buchanan debytoi Länsi-Virginian yliopiston Mountaineers-joukkueessa vuonna 2013. Vuonna 2013 hän pelasi lisäksi Toronto Lady Lynxin ja vuonna 2014 Ottawa Furyn paidassa W-Leagueta. Vuonna 2017 hän siirtyi ranskalaisseura Olympique Lyoniin, jossa hän pelasi yli viisi kautta ennen siirtymistään Chelseaan.
Buchanan pelasi Kanadan alle 17-vuotiaiden maajoukkueen paidassa vuoden 2012 ikäluokan MM-kilpailuissa. Kanadan naisten jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi seuraavana vuonna. Vuoden 2015 MM-kotikilpailuissa Buchanan pelasi viidessä ottelussa ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi Kanadan kaikki neljä ottelua alusta loppuun ja teki alkulohko-ottelussa Kamerunia vastaan ottelun ainoan maalin. Olympialaisisssa Buchanan saavutti pronssia Rio de Janeirossa 2016 ja voitti kultaa Tokiossa 2021.
Buchananin molemmat vanhemmat ovat syntyneet Jamaikalla. 
Saavutukset.
Henkilökohtainen
Christoph Sieber

Christoph Sieber (s. 9. tammikuuta 1971 Wels) on itävaltalainen uransa päättänyt kilpapurjehduksen olympiavoittaja. 177 senttimetriä pitkä ja 68 kilogrammaa painava Sieber edusti urallaan UYC Wolfgangee -seuraa.
Sieber saavutti olympiakultaa purjelautailun mistral-luokasta vuoden 2000 kesäolympialaisista Sydneystä. Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa hän sijoittui samassa luokassa viidenneksi. EM-kilpailuista Sieberillä on yksi pronssi vuodelta 1994.
Sieber ilmoitti uransa loppumisesta vuonna 2002.
Marcos Pérez Jiménez

Marcos Pérez Jiménez (25. huhtikuuta 1914 Michelena, Venezuela – 20. syyskuuta 2001 Madrid, Espanja) oli ammattisotilas ja Venezuelan presidentti 1952–1958.
Pérez Jiménez valmistui Venezuelan sotilasakatemiasta. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1944. Pérez Jiménez osallistui vallankaappauksiin lokakuussa 1945 ja marraskuussa 1948. Toisen vallankaappauksen jälkeen hän oli osa Venezuelaa hallinnutta sotilasjunttaa. Vuonna 1952 hänet nimitettiin presidentiksi ja vuonna 1953 perustuslakia säätävä kokous valitsi hänet tehtävään viisivuotiskaudelle vuoteen 1958 saakka.
Pérez Jiménezin kautta leimasi poliisin mielivalta, vastustajien tukahduttaminen, sensuuri ja korruptio. Valtio sai tuloja öljystä ja rakennutti varoilla teitä, hotelleja, toimistorakennuksia, tehtaita ja patoja. Maa kärsi kuitenkin korkeasta inflaatiosta ja työttömyydestä. Pérez Jiménez pakotettiin luopumaan vallasta tammikuussa 1958, minkä jälkeen hän pakeni Yhdysvaltoihin. Vuonna 1963 Yhdysvallat luovutti hänet Venezuelaan oikeudenkäyntiä varten. Pérez Jiméneziä syytettiin valtion varojen kavaltamisesta. Suoritettuaan viiden vuoden vankilatuomion hän muutti Espanjaan vuonna 1968.
Vuonna 1969 Pérez Jiménez valittiin poissaolevana Venezuelan senaattiin, mutta valinta hylättiin, koska hän ei ollut kirjoilla Venezuelan äänestysrekisterissä. Maaliskuussa 1972 hän ilmoitti Madridista käsin asettuvansa ehdolle Venezuelan presidentinvaaleissa. Toukokuussa 1972 Pérez Jiménez palasi vielä kerran Caracasiin, mikä johti mielenosoituksiin ja hän palasi Espanjaan.
Sinaloa (kartelli)

Sinaloan kartelli (espanjaksi "Cártel de Sinaloa", CDS) on Meksikossa perustettu kansainvälinen rikollisjärjestö, joka harjoittaa huumekauppaa, rahanpesua ja muuta rikollisuutta. Se on ollut pitkään Meksikon merkittävin huumekartelli. Järjestön johtajana toimi pitkään Joaquín "El Chapo" Guzmán.
Nimitys, alue, toiminta.
Sinaloan kartelli tunnetaan myös nimillä "Guzmán-Loeran järjestö", "Tyynenmeren kartelli", "Liitto", "Veriliitto" ("La Alianza de Sangre"). Sinaloan kartelli salakuljettaa ja myy muun muassa Kolumbian kokaiinia, Meksikon marijuanaa, Kaakkois-Aasian heroiinia sekä metamfetamiinia ja MDMA:ta Yhdysvaltoihin.
Culiacánia keskuspaikkanaan pitävä kartelli toimii pääosin Baja Californiassa, Durangossa, Sonorassa ja Chihuahuassa, mutta myös muualla Meksikossa. Sinaloan kartelli on tehnyt monia väkivaltaisia hyökkäyksiä kilpailevia kartelleja, poliiseja, sotilaita, viranomaisia ja lehtimiehiä vastaan. 
Järjestö on pyrkinyt vahvistamaan asemaansa myös lahjonnalla. Sinaloan kartellilla uskotaan olevan monia kytköksiä Meksikon hallintoon: poliisiin, armeijaan ja muihin viranomaisiin. Toisaalta sekä Meksikon että Yhdysvaltain viranomaiset ovat tehneet monia operaatioita Sinaloan kartellia vastaan.
Historia.
Sinaloan kartelli on tuonut Yhdysvaltoihin vuodesta 1990 suuren määrän heroiinia ja kokaiinia. Sinaloassa toiminut huumekartelli lienee ollut Meksikon suurin jo 1980-luvun lopulla. Vuonna 1995 järjestö lienee ollut Kolumbian Medellínin kartellin kokoluokkaa. Sinaloan kartelli liittoutui Juarezin kartellin kanssa, mutta soti Meksikonlahden kartellin ja Tijuanan kartelleja vastaan. Myös Los Zetas kartelli on Sinaloan kilpailija. Aluksi järjestöä johti Héctor Luis Palma Salazar, jonka poliisi pidätti vuonna 1995.
Joaquín "El Chapo" Guzmán pakeni 2001 vankilasta ja alkoi johtaa järjestöä yhdessä Ismael Zambada Garcían kanssa. Järjestö nousi Meksikon mahtavimmaksi huumekauppaorganisaatioksi 2003, kun Meksikonlahden kartellin johtaja Osiel Cardenas pidätettiin. Vuonna 2006 Sinaloan kartelli eliminoi kilpailijat laajalla alueella, kun paikalliset Milenion (Michoacán), Guadalajaran, Sonoran ja Coliman kartellit olivat liittyneet siihen.
Sinaloan kartelli hajosi 2008 keskenään taisteleviin ryhmiin.Seuranneesta väkivallasta saattoi aiheutua kerrallaan kymmenittäin kuolleita. "Liitto" hajosi, kun sitä johtanut Héctor Beltrá Leyva ja hänen veljensä Alfredo, Arturo ja Carlos irtautuivat ja perustivat oman. Vankilaan passitettu Héctor Beltrá Leyva kuoli 2018 sydänpysähdykseen. Turvallisuusjoukot surmasivat Arturo Beltrán Leyvan vuonna 2009.
Joaquín "El Chapo" Guzmán pidätettiin vuonna 2016, luovutettiin Yhdysvaltoihin 2017 ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen 2019. Vuodesta 2019 kartellin johtajana on ollut Ismael "El Mayo" Zambada. Kartellia on osaksi hallinnut myös El Chapo Guzmánin poika Ovidio Guzmán Lopez. Poliisi yritti vuonna 2019 pidättää Ovidion. Mutta Sinaloan kartellin jäsenet saartoivat Ovidion pidättäneet poliisit. Lisäksi he hyökkäsivät kaupungissa poliisia ja sotilaita vastaan konekiväärein. Pari kuoli, kymmeniä loukkaantui. Hallitus päätti vapauttaa Ovidion ettei kuolleita tulisi lisää.
Eero Lappalainen

Eero Lappalainen (12. toukokuuta 1889 Kuopion maalaiskunta – 7. toukokuuta 1962 Kuopio) oli suomalainen muusikko, josta tuli maalaisliittolaisten sanomalehtien toimittaja ja päätoimittaja yhteensä yli neljänkymmenen vuoden ajaksi.
Lappalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Lappalainen ja Johanna Qvick. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1915 oli Lyydi Korhonen (k. 1933) ja toinen vuodesta 1934 Lyydi Korhosen sisar Bertta Korhonen. Lappalainen oli musiikillisesti lahjakas. Hän meni 13-vuotiaana Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikouluun ja toimi sieltä valmistumisensa jälkeen kolme vuotta seuran orkesterissa, kunnes siirtyi 1912 Kuopion Musiikinystävien yhdistyksen orkesterin konserttimestariksi ja viulunsoiton opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opiskeluaan Pietarin konservatoriossa Jāzeps Vītolsin johdolla, mutta palasi Suomeen vuonna 1917 Venäjän vallankumouksen alettua. Seuraavan vuoden alusta hänestä tuli "Saarijärven Paavo" -lehden toimitussihteeri ja toimittaja Jyväskylässä. Maalaisliiton piirisihteerinä hän toimi Jyväskylässä 1922 ja piirin puheenjohtajana 1923-1926. Viimeksi mainittuna vuonna hän siirtyi "Maakansan" toimittajaksi Viipuriin. Lehden päätoimittaja hänestä tuli 1932. "Lapin Kansan" päätoimittajana Rovaniemellä Lappalainen työskenteli 1940-1943, mutta palasi Kuopioon vuoden 1943 alussa "Savon Sanomat" -lehden päätoimittajaksi. Lehdessä hän työskenteli aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1960. Lehti kohosi hänen johdollaan maakunnan ykköslehdeksi.
Mikko Pehkonen (kansanedustaja)

Mikko Pehkonen (2. kesäkuuta 1879 Pielisjärvi – 29. lokakuuta 1958 Polvijärvi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Pielisjärven Lieksassa syntyneen Mikko Pehkosen vanhemmat olivat maanvuokraaja Juhana Pehkonen (1848-1900) ja Margreta Toivanen (1849-1897).
Kansakoulun jälkeen hän työskenteli uittomiehenä ja tehdastyöläisenä, kunnes lähti Helsinkiin puusepän oppiin. Vuonna 1901 Pehkonen liittyi Helsingin työväenyhdistyksen puuseppien ammattiosastoon. Samalla hän paikkasi puuttuvaa koulusivistystään iltakursseilla ja ahkeralla itseopiskelulla. 
Vuosina 1903-1910 Pehkonen oli siirtolaisena Yhdysvalloissa, jossa hän työskenteli rakennuspuuseppänä. Pehkonen vaikutti myös amerikansuomalaisissa työväenjärjestöissä. Kotimaahan palattuaan hän ryhtyi maanviljelijäksi Polvijärven Kinahmoon. Sisällissodan aikana Pehkonen oli valkoisten vankina, mutta ei saanut syytettä. 
Pehkonen valittiin eduskuntaan vuonna 1919. Ainoaksi jääneen kansanedustajakautensa jälkeen hän lähti jälleen siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Pehkonen palasi Suomeen 1927 ja rakensi maatalon Viinijärven rannalle Polvijärven Sotkumaan. Hän oli Polvijärven kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja ja kuului Osuusliike Oma-Avun hallintoneuvostoon. Työväenliikkeessä Pehkonen tunnettiin erityisesti toiminnan miehenä. Hän avusti paikallisia työväenyhdistyksiä rahallisesti ja osallistui useiden työväentalojen rakennusprojekteihin. Pehkonen lahjoitti tontin työväentaloa varten myös kotikylänsä Sotkuman työväenyhdistykselle.
Perhe.
Mikko Pehkonen oli naimisissa vuodesta 1904 Emilia Kallion kanssa.
Antero Nyrkkö

Anders (Antero) Edvard Nyrkkö (26. helmikuuta 1889 Viipuri – 27. lokakuuta 1928 Viipuri) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922. Hän oli sisällissodan jälkeisten vuosien merkittävimpiä viipurilaisia sosialidemokraatteja.
Elämä.
Antero Nyrkön vanhemmat olivat viipurilainen työmies Matti Nyrkkö (1857-1926) ja Saara Makkonen (1858-1931). Kansakoulun jälkeen hän työskenteli muun muassa satamatyömiehenä. Nyrkkö hankki sivistystä itseopiskelulla ja liittyi 17-vuotiaana Talikkalan työväenyhdistykseen. Nyrkkö toimi aktiivisesti Suomen Sosialidemokraattisessa Nuorisoliitossa ja oli erityisen kinnostunut ajamaan uskonnonvapautta. Suoritettuaan Sosialidemokraattisen puolueopiston kurssin 1911-1912 hän siirtyi puoluetehtäviin toimien muun muassa kiertävänä puhujana. Nyrkkö vaikutti myös Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitossa ja oli Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton alaisen Viipurin Satamatyömiesyhdistyksen taloudenhoitaja. Hän pysyi erossa sisällissodan tapahtumista, mutta toimi punaisten valitseman Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana.
Syksyllä 1918 Nyrkkö oli käynnistämässä sodan lamauttamaan sosialidemokraattien puoluetoimintaa. Hän oli myös perustamassa sanomalehti "Kansan Työtä" ja kuului lehden johtokuntaan. Vuonna 1919 Nyrkkö valittiin sosialidemokraattien Viipurin läntisen vaalipiirin piirisihteeriksi ja samana vuonna hänestä tuli kansanedustaja. Nyrkkö oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa sekä Viipurin maalaiskunnan kunnavaltuuston puheenjohtaja ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen. Antero Nyrkkö kuoli Papulan sairaalassa pitkäaikaiseen keuhkotautiin lokakuussa 1928 vain 39-vuotiaana. Hän oli Viipurin seudun hautausmaayhdistyksen perustajana aktiivisesti puuhannut kaupunkiin uskonnotonta hautausmaata, joka valmistui syksyllä 1928 Viipurin maalaiskunnan Karhunsuolle Viipurin maaseurakunnan uuden hautausmaan viereen. Nyrköstä tuli ensimmäinen Sovintola-nimiseen hautausmaahan haudattu vainaja. 
Perhe.
Antero Nyrkön puoliso oli viipurilainen Sofia Seppänen (1888-1973), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1915. Heillä oli kaksi lasta.
P. A. Leskinen

Petter August Leskinen (20. helmikuuta 1876 Karttula – 7. elokuuta 1952 Kotka) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Karttulan Airakselassa syntyneen Petter August Leskisen vanhemmat olivat Kuopion pitäjän Kehvosta kotoisin ollut mäkitupalainen David Leskinen (1849-1928) ja Maria Henrika Airaksinen (1844-1881). Leskinen oli jo nuoresta pitäen muun muassa rautatietyömailla ja metsätöissä, kunnes muutti vuosisadan vaihteessa Haminaan. Hän työskenteli lautatarhoilla Haminassa ja Kotkassa sekä vuodesta 1938 lähtien kirvesmiehenä Haminassa. 
Vuonna 1905 Leskinen liittyi Haminan työväenyhdistykseen ja toimi sen puheenjohtajana 1912-1918. Vuonna 1914 hän oli perustamassa Haminan ja ympäristön Osuuskauppaa. Leskinen savustettiin ulos liikkeen hallintoneuvostosta sisällissodan jälkimainingeissä, jonka jälkeen hän hankki kaupunkiin edistysmielisen Kyminlaakson Osuusliikkeen myymälän. Leskinen kuului myös Kyminlaakson Osuusliikkeen edustajistoon.
Leskinen oli kansanedustajana vaalikauden 1919–1922. Vuonna 1926 hänet valittiin uudelleen Haminan työväenyhdistyksen puheenjohtajaksi. Leskinen oli myös Vehkalahden kunnanvaltuuston jäsen sekä Haminan kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja ja kaupunginhallituksen jäsen.
Perhe.
Pettar August Leskisen puoliso oli Pielavedessä syntynyt Maria Niskanen (1882-1958), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906. Kansanedustaja Martti Leskinen oli hänen velipuolensa.
Erkki Larkka

Erkki Juhani Larkka (9. maaliskuuta 1931 Helsinki – 30. tammikuuta 2013 Kauniainen) rakensi teekkarina ensimmäisen suomalaisen televisiolähettimen ja teki myös elämäntyönsä televisio- ja radiotekniikan parissa.
Larkan vanhemmat olivat varatuomari Edvin Lundström ja Martta Väkevä ja puoliso 1957–1977 Tuula Hämäläinen. Ylioppilaaksi Larkka tuli Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1950. Televisiosta tuli Larkan elämäntyö. Hän oli toinen kahdesta Teknillisen korkeakoulun opiskelijasta, jotka rakensivat kuvalähettimen Radioinsinööriseuran toteuttamaan Suomen ensimmäiseen televisiolähetykseen toukokuussa 1955. Valmistuttuaan vuonna 1956 Larkka jatkoi TV-tekniikan parissa. Hän toimi Tekniikan edistämissäätiön perustamassa TES-TV:ssä toiminnanjohtajana vuoteen 1959 asti. Toimittuaan Parava-yhtiön myyntipäällikkönä 1960–1963 Larkka tuli Yleisradion lähetinosastolle 1964. Yhtiön teknilliseksi apulaisjohtajaksi hänet nimitettiin 1970 ja tekniseksi johtajaksi 1975, missä tehtävässä hän toimi eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1997. Jo seuraavasta vuodesta hän toimi kuitenkin Elektroniikkainsinöörien seuran toiminnanjohtajana ja Elektroniikkainsinöörien säätiön asiamiehenä, aina vuoteen 2004 saakka. Radio- ja televisiotekniikka kehittyivät Larkan ammattiuran aikana merkittävästi, samoin kuin TV-vastaanottimien, -kanavien ja -lähetysten määrä Suomessa sekä kansainvälinen yhteistyö. Siihen Larkka osallistui muun muassa EBU:n teknisen komitean jäsenenä.
Jay Ajayi

Jay Ajayi (s. 15. kesäkuuta 1993 Lontoo, Englanti) on brittiläis-yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti NFL-liigassa Miami Dolphinsia ja Philadelphia Eaglesia.
Ura.
Ajayi syntyi Lontoossa nigerialaisille vanhemmille. Perhe muutti Yhdysvaltoihin Ajayin ollessa noin 7-vuotias. Hän pelasi Boisen osavaltionyliopistossa ensimmäisen yliopistokautensa 2012. Ajayi pelasi kauden aikana yksitoista ottelua ja juoksi 548 jaardia 82 juoksusta ja onnistui tekemään neljä maalia.
Miami Dolphins.
Ajayi oli Dolphinsin viidennen kierroksen varaus vuoden 2015 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän pelasi avauskaudellaan yhdeksän ottelua. Hän juoksi kauden aikana yhteensä 187 jaardia 49 juoksusta, joista yhdestä hän sai maalin. Maali syntyi joulukuussa 2015 San Diego Chargersia vastaan.
Jean Charles Galissard de Marignac

Jean Charles Galissard de Marignac (24. huhtikuuta 1817 – 15. huhtikuuta 1894) oli sveitsiläinen kemisti, joka tunnetaan työstään alkuaineiden ytterbium ja gadolinium löytäjänä, sekä tarkoista atomipainon mittauksistaan.
Marignac oli aikoinaan tunnettu tarkoista ja perinpohjaisista mittauksistaan alkuaineiden atomipainojen määrittämisessä. Hän mittasi atomipainot tarkasti 57 alkuaineelle. Uransa aikana hän tutki erityisesti harvinaisia maametalleja ja vuonna 1878 onnistui eristämään ytterbiumia näytteestä, jonka luultiin olevan puhdasta erbia-maalajia.
Vuonna 1880 Galissard de Marignac havaitsi spektroskopiatutkimuksissaan todisteita uudesta aineesta, josta hän alkoi käyttää alustavasti nimeä Yα. Hän tutki gadoliniittimineraalia. Kuusi vuotta myöhemmin ranskalainen kemisti Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran sai valmistettua näytteitä samasta aineesta, jota hän oli erottanut samarskiittimineraalista peräisin olleesta didymianäytteestä. Marignacin kanssa käydyn kirjeenvaihdon tuloksena Boisbaudran esitti Ranskan tiedeakatemialle vuonna 1886 Yα:ksi nimetyn aineen uudelleennimeämistä "gadoliniumiksi" ja kemialliseksi lyhenteeksi Gd.
Munzee

Munzee on maailmanlaajuinen peli, jossa mobiililaitteiden, ja satelliittipaikannuksen avulla etsitään ja piilotetaan ympäristöön sijoitettuja fyysisiä QR-koodeilla ja NFC-siruilla merkittyjä tarroja/tunnisteita tai virtuaalisia Munzee-tunnisteita. Munzeita etsitään älypuhelimilla. 
Munzeen sijainti ja mahdollinen kuvaus, ilmoitetaan sovelluksessa ja nettisivuilla. Maailmanlaajuisesti Munzeessa on jo yli 185 miljoonaa löytöä.
Pisteet.
Kun Munzeen löytää, saa pisteitä, joilla esimerkiksi kilpaillaan ryhmässä klaaneissa ja myös yksin tilastoissa. Myös Munzeen piilottaja saa Munzeen löytämisen yhteydessä tietyn määrän pisteitä. Pisteillä Munzeessa saa lisäksi myös uusia tasoja. 
Tavalliset karttamerkit.
Perusmerkki () on tavallinen Munzee-tunniste, jonka skannaamisesta saa 5 pistettä.
Motelli () on Munzee-tunniste, jossa on viisi huonetta. Ne varataan skannausjärjestyksessä. 30 päivän kuluttua huoneen varaamisesta, huone vapautuu automaattisesti. Mikäli motellissa on jäljellä huoneita, saa 5 pistettä ja huoneen. Jos huoneita ei ole jäljellä, saa 30 pistettä, mutta ei huonetta. Myös huoneen varanneet saavat pisteitä omistajan tavoin jokaisesta motellin skannauksesta.
Hotelli () on kuin motelli, mutta hotellissa on kymmenen huonetta, ja kaikki pisteet saa tuplana.
Lomaosake () on kuin motelli, mutta jokaisen uuden skannauksen jälkeen lomaosakkeen voi skannata uudestaan.
NFC toimii kuin perusmerkki, mutta NFC-munzeessa ei lueta QR-koodia, vaan viedään puhelin NFC-sirun lähelle.
Esteetön () toimii kuin perusmerkki, mutta omistaja on määritellyt Munzeen olevan pyörätuolilla löydettävä.
Premium on merkki, jonka premiumjäsen saa piilottaa kerran jäsenyydensä aikana. Erittäin harvinainen tyyppi. Skannatessa saa 10 pistettä.
Business on yritysten tapa mainostaa Munzeen kautta. Skannatessa saattaa saada esimerkiksi etukuponkeja. 
Tapahtumapaikka () on merkki joka ilmoittaa Munzeehen liittyvien tapahtumien sijainnin.
Kivi, Sakset, Paperi () on merkki, jonka skannauksen jälkeen tulee pelata tietokonetta vastaan Kivi, Sakset, Paperia. Voittaessa tietokoneen, saa 20 pistettä, hävitessä 10 pistettä, ja tasapelin tullessa 15 pistettä.
Reitti () on tyyppi, jonka merkit johdattavat pelaajia näkemisen arvoisiin paikkoihin. Kaikki yhden reitin merkit eivät näy heti, vaan seuraava merkki tulee näkyviin, kun ensimmäinen merkki skannataan, ja kun toinen merkki on skannattu, esiin tulee kolmas. Reitti jatkuu näin viidenteen merkiin asti. Reitillä pisteitä saa vaihtelevasti viidestä kolmeenkymmeneen.
Hajaantuja () on merkki, joka jakautuu skannauksen jälkeen neljään lähistöllä olevaan merkkiin. Hajaantujan skannauksesta saa 35 pistettä.
Hajaantunut () on merkki, joka on jakautunut Hajaantujasta. Skannauksesta saa 10 pistettä.
Onnenpyörä () on merkki, josta saa joko 20-100 pistettä, tai krediitin ja 10 pistettä.
Jälleenmyyjä () on merkki, joita voi ostaa vain jälleenmyyjiltä. Jälleenmyyjän skannauksesta saa 10 pistettä.
Apila () on merkki, joita voi ostaa rajoitettuina ajankohtina Munzeen kaupasta. Apilat keräävät todennäköisemmin myyttisiä olentoja, kuin muut merkit.
Tomi Rautio

Tomi Rautio (s. 18. maaliskuuta 1996 Kouvola) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa.
Ura.
Rautio on KooKoon kasvatti. Hän vietti kauden 2012–2013 Tampereen Ilveksen B2- ja B-nuroissa, mutta palasi taas KooKoohon kaudeksi 2013–2014. Kaudella 2014–2015 Rautio debytoi miesten peleissä pelattuaan yhden ottelun II-divisioonajoukkue KooKoo-65:ssä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin KooKoon A-nuorissa. Joukkue nousi kauden jälkeen A-nuorten Mestiksestä SM-liigaan, kun seuran miesten joukkue nostettiin Mestiksestä SM-liigaan.
Kaudella 2015–2016 Rautio nousi KooKoon SM-liigajoukkueeseen. Hän nousi joukkueen kokoonpanoon tammikuussa 2016, kun Juha Järvenpää loukkaantui. Rautio teki liigadebyyttinsä 9. tammikuuta 2016 Saimaan Palloa vastaan, kun hänet vaihdettiin KooKoon maalille Frédéric Cloutierin tilalle ajassa 29.15. Rautio torjui ottelussa yhdeksän kertaa ja päästi kolme maalia. Joukkue hävisi ottelun SaiPalle lopulta murskalukemin 1-8. Helmikuussa 2016 KooKoo lainasi hänet loppukaudeksi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen, kun Joonas Kuuselan kausi päättyi loukkaantumiseen. Rautio toimi selkeänä kakkosmaalivahtina Denis Godlalle ja pelasi kaksi runkosarja- ja yhden playoff-ottelun.
Toukokuussa 2016 Rautio solmi KooKoon kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2016–2017 taas seuran A-nuorissa. Rautio puki kauden aikana neljään SM-liigaotteluun, mutta hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa, vaikka KooKoon maalivahtiosasto koki kauden aikana loukkaantumisia. Runkosarjan lopulla, maaliskuussa 2017 seura lainasi hänet loppukaudeksi Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin, kun Sami Väliharju siirtyi vahvistamaan Oulun Kärppien A-nuoria. Rautio jäi selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Tuukka Smuralla ja esiintyi yhteensä vain 28 minuutin verran kahdessa Mestiksen karsintasarjan ottelussa.
Huhtikuussa 2017 Rautio teki Hokin kanssa uuden, vuoden mittaisen sopimuksen kaudeksi 2017–2018. Joukkue jäi kuitenkin ilman Mestis-lisenssiä, ajautui konkurssiin ja näin ollen Raution sopimus purettiin. Kesäkuussa 2017 hän teki vuoden mittaisen sopimuksen Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryn kanssa. Rautio jakoi varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Mikael Saaren kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Rautio valittiin Suomi-sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Tammikuussa 2018 Pyry vuokrasi hänet KooKoon SM-liigajoukkueeseen, kun Juha Järvenpää oli sivussa. Rautio puki kolmeen otteluun, mutta hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa.
Kaudeksi 2018–2019 Rautio pelasi 1+1-vuotisella sopimuksella Kajaanin Hokkiin pelaamaan Suomi-sarjaa. Hän puki kauden aikana myös Iisalmen Peli-Karhujen paidan lainalle kolmeen Mestis-otteluun marraskuussa 2018, mutta Rautio ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Hän voitti Hokissa Lari Kukkohovin aisaparina kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden. Joukkue nostettiin kauden jälkeen takaisin Mestikseen, kun Lempäälän Kisa jäi ilman sarjalisenssiä. Rautio jäi kaudella 2019–2020 Hokin selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Teemu Seppäselle ja hän pelasi vain kymmenessä ottelussa.
Jalmari Väisänen

Hjalmar (Jalmari) Väisänen (30. tammikuuta 1893 Kotka – 10. heinäkuuta 1983 Liperi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1929–1945 ja 1951–1954.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Väisäsen vanhemmat olivat Pieksämäessä syntynyt maanviljelijä Juho Väisänen (1861–1948) ja Lapinjärvestä kotoisin ollut Elisabeth Helenius (1862–1949). Väisäset muodostivat perinteisen karjalaisen suurperheen, johon kuului parikymmentä henkeä. He viljelivät Rantasalmella Voinsalmen kylässä sijainnutta Rantalan tilaa, kunnes isä osti vuonna 1916 Heposelän tilan Pälkjärven Anonniemestä. 
Politiikkaan.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Väisänen lähti työväenliikkeeseen jo 1910-luvun alussa. Sisällisodan aikana hän oli jonkin aikaa valkoisten vankina, mutta ei joutunut syytteeseen. Vuonna 1922 Väisänen valittiin Pälkjärven kunnanvaltuustoon ja 1929 hänestä tuli kansanedustaja. Syksyllä 1930 äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen kannattajat vaativat neljän sosialidemokraatin eroa Pälkjärven kunnanvaltuustosta kommunistisiksi väitettyjen mielipiteiden vuoksi. Väisänen kieltäytyi eroamasta ja ilmoitti vievänsä asian oikeuteen. Kunnanvaltuuston puheenjohtaja jätti tapauksen maaherra Gustaf Ignatiukselle, joka kehotti valtuustoa istumaan kokoonpanossaan vuodenvaihteeseen kestävän toimikautensa loppuun saakka. Vuosikymmenen alussa Väisänen muutti oman perheensä kanssa Pörkkölän kylästä hankkimalleen maatilalle. Ennen sotavuosia hän toimi myös Pälkjärven kunnanvaltuuston ja Iljalan työväenyhdistyksen puheenjohtajana. 
Sotavuodet.
Talvisodan päätyttyä Väisäset evakuoitiin Maaningalle. Välirauhan aikana Väisänen toimi Urho Kekkosen johtamassa Siirtoväen huollon keskuksessa, jossa hän vastasi Pohjois-Karjalan evakoiden asioista. Keväällä 1941 perhe muutti Liperiin pika-asutustilalle, josta he pääsivät jatkosodan sytyttyä palaamaan kotiinsa. Rauhan tultua Väisäset asettuivat Laihian kautta jälleen Liperiin. Väisänen putosi eduskunnasta kevään 1945 vaaleissa, jonka jälkeen hänet valittiin vielä yhdeksi kaudeksi vuonna 1951. Väisänen yritti paluuta kansanedustajaksi useaan otteeseen, mutta jäi valitsematta ja viljeli maatilaansa Liperissä vuoteen 1967 saakka.
Väisänen oli presidentin valitsijamies 1931, 1937, 1940 ja 1943. Vuoden 1962 presidentinvaaleihin Väisänen lähti Honka-liiton valitsijamiesehdokkaana, mutta Olavi Hongan luovuttua hän oli Rafael Paasion listoilla. Väisänen oli Liperin kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen jäsen sekä Pohjois-Karjalan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtaja ja kuului SDP:n puolueneuvostoon. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi. Väisänen kirjoitti myös pakinoita "Kansan Voimaan" ja "Pohjois-Karjalaan" vuosina 1923–1983 nimimerkillä ”Jussinpoika”.
Perhe.
Jalmari Väisäsen puoliso oli Josefina Pitkänen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1920.
Kansainvälinen judoliitto

Kansainvälinen judoliitto (engl. "International Judo Federation", "IJF") on kansainvälinen judojärjestö. Kansainvälinen judoliitto järjestää esimerkiksi Judon maailmanmestaruuskilpailut.
Eri maanosissa on omia järjestöjä kuten Euroopan judoliitto.
Kansainvälinen judoliitto perustettiin vuonna 1951. Lajin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tokiossa vuonna 1956. Kansainvälinen olympiakomitea hyväksyi judon mukaan Tokion olympiakisoihin vuonna 1964. Münchenin 1972 olympiakisoista lähtien se on kuulunut vakituisesti olympiaohjelmaan.
Medeja Džugeli

Medea Džuḡeli (, , 1. elokuuta 1925 Kutaisi, Transkaukasian SFNT – 8. tammikuuta 2016 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Džuḡeli voitti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa yhteisvoimistelusta. Joukkuekilpailussa hänen tuloksiaan ei laskettu mukaan joukkueen yhteistulokseen. Yksittäisillä telineillä Džuḡeli sijoittui parhaimmillaan hypyssä neljänneksi.
Džuḡeli oli ensimmäinen georgialainen olympiavoittaja. Hänen kuolemastaan 90-vuotiaana uutisoitiin 8. tammikuuta 2016.
Tapolca

Tapolca on noin 16 000 asukkaan kaupunki Unkarin länsiosissa. Se sijaitsee Veszprémin läänissä Balaton-järven pohjoispuolella. Kaupunki on tunnettu muun muassa maanalaisista tippukiviluolistaan ja juomavesivarannoistaan. Tapolcan suomalainen ystävyyskunta on Lempäälä.
Jekaterina Kalintšuk

Jekаterinа Illаrionovnа Kаlintšuk (o.s. Djomina, , 2. joulukuuta 1922 Žitovo, Venäjän SFNT – 13. heinäkuuta 1997 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Kаlintšuk voitti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kultaa hypystä ja joukkuekilpailusta sekä hopeaa yhteisvoimistelusta. Joukkuekilpailussa hänen tuloksiaan ei laskettu mukaan joukkueen yhteistulokseen.
Jaakko Frigård-Rautanen

Jaakko Frigård-Rautanen eli Friikooli (14. maaliskuuta 1843 Jalasjärvi – 25. toukokuuta 1913) oli suomalainen pelimanni ja seppä. Hänen sävelmänsä löydettiin uudelleen 1970-luvun alussa ja niitä koottiin muun muassa "Jalasjärven nuottikirjaan". Hänen sävelmiinsä perustuu "Friikoolin messu", joka on levytetty 1975. Hänestä on tehty myös pari näytelmää.
Elämä ja ura.
Jaakko Frigård-Rautanen syntyi jalasjärveläisen suurperheen neljänneksi lapseksi. Hänen isänsä Sameli oli alun perin sukunimeltään Köykkä, mutta muutti nimensä Frigårdiksi saadessaan Jalasjärven Luopajärveltä Haapalan torpan asuttavakseen. Jaakko Frigård taas muutti nimensä myöhemmin sepän ammattinsa myötä Rautaseksi.
Rautasen kerrotaan sepän töissään kehitelleen sävelmiä viheltelemällä ja menneen välillä tupaan kokeilemaan ”jotta kuinka se sopii fiulillen”. Hän kiersi viuluineen soittamassa häissä ja muissa juhlissa. Vaasalainen Eino Levón kiinnostui Rautasen sävelmistä ja vietti kesällä 1907 päiväkausia tämän luona nuotintamassa niitä.
Levón nuotinsi Rautaselta kaikkiaan 37 polskaa, kaksi ”minueeta” (menuettia), yhden ”enkeliskan”, kuusi marssisävelmää, 20 valssia, yhden masurkan ja kolme polkkaa, yhteensä 70 kappaletta. Perheen muilta jäseniltä hän tallensi lisäksi kymmenen kansanlaulua.
Jaakko Rautanen voitti soitollaan toisen palkinnon Etelä-Pohjanmaan nuorisoseurojen kesäjuhlassa Alavudella 1907. Maakunnan ensimmäisillä kotiseutupäivillä Vaasassa hän sai ylimääräisen palkinnon. Eino Levón arveli Pohjalainen-lehdessä ramppikuumeen aiheuttaneen sen, ettei Rautanen soittanut niin hyvin kuin tavallisesti. Vain kahta kuukautta myöhemmin Rautanen menehtyi keuhkokuumeeseen.
Monien muiden kansanpelimannien tavoin Frigård-Rautanen unohdettiin vuosikymmeniksi, kunnes hänet löydettiin uudelleen 1960- ja 1970-lukujen kansanmusiikki-innostuksen myötä. Levónin nuotinnokset löydettiin Tampereen yliopiston kansanmusiikkiarkistosta. Vuonna 1974 julkaistussa, professori Erkki Ala-Könnin toimittamassa "Jalasjärven nuottikirjassa" on tallennettuna noin 70 Frigård-Rautasen sävelmää. Parista niistä on syntynyt "Friikoolin messu", jota on esitetty Jalasjärvellä toista sataa kertaa, esiintyjinä Peliitat-kuoro, Hirvijärven kuoro ja Jalasjärven seurakunnan jousiyhtye. Tämä kokoonpano myös levytti messun Finnlevylle 1975. Jouko Tekoniemen kokoamaa ja Arvo Ylitalon sanoittamaa messua on esitetty muuallakin Suomessa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Toinen Friikooliin soitteista syntynyt teos on "Viulujen vesper".
Martti Peltomäki on tehnyt Frigård-Rautasesta useita radio-ohjelmia ja kirjoittanut hänestä näytelmän, jonka Veikko Uusimäki ohjasi televisionäytelmäksi. Hannu Salon kirjoittama musiikkinäytelmä Frigård-Rautasesta on nimeltään "Nuori Frigård". Sen musiikki on tallennettu CD-levylle.
Jalasjärven museoalueelle pystytettiin 1970-luvun lopulla Tauno Tantarimäen tekemä Jaakko Frigårdin muistomerkki.
Pelageja Danilova

Pelageja Aleksandrovna Danilova (o.s. Demirdžijan, , 4. toukokuuta 1918 Boroviki, Neuvosto-Venäjä – 30. heinäkuuta 2001 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Danilova voitti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa yhteisvoimistelusta. Yksittäisillä telineillä hän sijoittui parhaimmillaan eritasonojapuilla neljänneksi.
Kultainen legenda

Kultainen legenda () on italialaisen Jacobus de Voraginen vuoden 1260 tienoilla koostama pyhimyslegendakokoelma, josta tuli keskiajan Euroopan myyntihitti. Kultaisesta legendasta on säilynyt yli tuhat käsikirjoitusta, ja sen tarinat tulivat tärkeäksi osaksi Euroopan kristillistä kansankulttuuria.
Teoksessa on editiosta riippuen 178 lukua, joista 153 käsittelee jotakin pyhimystä. Pyhimyslegendat alkavat Jacobuksen laatimilla mielikuvituksellisilla etymologioilla kunkin pyhimyksen nimestä. Pyhimykset on esitetty "Kultaisessa legendassa" kirkkovuoden mukaan, omien juhlapyhiensä mukaisessa järjestyksessä. Teoksessa on myös omat lukunsa useille tärkeille kirkollisille pyhäpäiville, kuten pyhäinmiestenpäivälle ja adventille.
John Johnson (koripalloilija)

John Howard Getty ”J.J.” Johnson (18. lokakuuta 1947 Carthage, Mississippi – 7. tammikuuta 2016 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän oli NBA:n ensimmäisiä point forwardeja.
Cleveland Cavaliers varasi Johnsonin NBA:han seitsemännellä varausvuorolla . Cavaliersin lisäksi Johnson edusti NBA:ssa Portland Trail Blazersia, Houston Rocketsia ja Seattle SuperSonicsia. Cavaliersin-aikanaan hän pelasi vuosina 1971 ja 1972 ssa, ja SuperSonicsissa hän voitti sarjan mestaruuden vuonna 1979.
Johnson kuoli 68-vuotiaana 7. tammikuuta 2016 kotonaan Kalifornian San Joséssa.
Pekka Tonteri

Petter (Pietari, Pekka) Tonteri (22. lokakuuta 1880 Antrea – 23. syyskuuta 1953 Kokemäki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Pekka Tonterin vanhemmat olivat torppari Anders Tonteri ja Helena Tanskanen. Valmistuttuaan Elisenvaaran maanviljelyskoulusta Tonteri toimi tilanhoitajana Kurkijoella vuoteen 1902, jonka jälkeen hän oli Kaukolan pappilan vuokraviljelijänä. Myöhemmin Tonteri työskenteli Räisälän kartanon työnjohtajana sekä Räisälässä rakennusmiehenä ja maidon välittäjänä Pietariin. Vuodesta 1918 lähtien Tonteri oli itsenäisenä maanviljelijänä Räisälässä, josta hän jatkosodan jälkeen siirtyi evakkona maanviljelijäksi Kokemäelle.
Tonteri vaikutti torppariliikkeessä jo suurlakon jälkeen, mutta lähti politiikkaan vasta sisällissodan päätyttyä, jolloin hänet valittiin muun muassa Räisälän työväenyhdistyksen johtokuntaan. Kevään 1919 eduskuntavaaleissa Tonteri jäi varasijalle, mutta kesäkuussa hänestä tuli kansanedustaja Edla Lyytisen kuoltua. Vuoden 1922 vaaleihin Tonteri ei enää lähtenyt ehdolle. Hän oli myös pitkäaikainen Räisälän kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsen.
Perhe.
Pekka Tonterin puoliso oli Ristiina Rappe, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906.
T. A. Turtiainen

Toivo Antti Turtiainen (14. lokakuuta 1883 Savonranta – 12. syyskuuta 1920 Joensuu) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1920.
Elämä.
Savonrannan Vuokalassa syntyneen Toivo Antti Turtiaisen vanhemmat olivat seppä Antti Turtiainen (1857-1919) ja Serafina Kainulainen (s. 1862). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta 1899, mutta lähti akateemisen uran sijaan merille. Kotimaahan palattuaan Turtiainen työskenteli Valtionrautateiden palveluksessa veturinlämmittäjänä. Vuonna 1905 hän liittyi SDP:n jäseneksi ja toimi muun muassa Suomen Veturimiesten ja Lämmittäjäin Liiton Joensuun osaston sihteerinä. Sisällissodan aikana Turtiainen irtisanottiin rautateiltä, jonka jälkeen hän työskenteli viilarina.
Syksyllä 1918 Turtiainen oli elvyttämässä sodan lamauttamaa puoluetoimintaa. Turtiainen valittiin Joensuun työväenyhdistyksen puheenjohtajaksi ja sosialidemokraattisen piiritoimikunnan jäseneksi, jonka ohella hänet lähetettiin edustajaksi SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen. Vuoden 1918 kunnallisvaaleissa Turtiaisesta tuli myös Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen. Turtiainen ehti osallistumaan valtuuston kokouksiin kevään ajan, kunnes huomattiin ettei hän ollut vaalikelpoinen asuessaan vaalien aikana Pielisensuussa. SDP:n oikeistosiipeä edustanut Turtiainen valittiin kansanedustajaksi maaliskuun 1919 eduskuntavaaleissa. Hän oli myös Joensuussa toimineen Osuusliike Oma-Avun johtokunnan jäsen.
Elokuussa 1920 Turtiainen joutui Joensuun yleiseen sairaalaan äkillisen vatsakivun vuoksi. Häneltä ryhdyttiin leikkaamaan tulehtunutta umpisuolta, mutta pian havaittiin, ettei siinä ollutkaan vikaa. Toisessa leikkauksessa paljastui suoliston rikkonut kalanruoto. Turtiainen makasi sairaalassa parin viikon ajan osittain tajuttomana, kunnes viimein menetti henkensä. Hänet haudattiin Joensuun hautausmaalle. Lehtitietojen mukaan työväenyhdistyksen soittokunnan johtamaan surusaattueeseen osallistui 1 500 henkeä. Turtiaisen tilalle eduskuntaan nousi Anna Toivari.
Perhe.
Toivo Turtiaisen puoliso oli Ida Helena Hirvonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Pariskunta oli lapseton. Turtiaisen sisar oli Kominternin virkailija Aino Kuusinen, joka tunnetaan myös Otto-Ville Kuusisen puolisona. Heidän veljistään Eero Matti (1897-1918) ammuttiin Viipurin vankileirillä ja Tauno Ilmari (1893-1918) kuoli Tammisaaren vankileirillä. Kolmas veli Väinö Kangas (1903-1937) muutti 1930-luvulla Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli muun muassa Petroskoin maatalouskorkeakoulun rehtorina. Kangas teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä.
Bitdefender

Bitdefender on romanialainen kyberturvallisuuteen keskittyvä yritys. Sen perusti Florin Talpeș vuonna 2001. Bitdefenderin tietoturvaohjelmia oli asennettuna yli 500 miljoonaan laitteeseen vuoden 2014 loppupuolella.
Bitdefenderin virustorjuntaohjelmistot on suunniteltu torjumaan tietokoneuhkia, kuten viruksia, troijalaisia, rootkittejä, mainosohjelmia ja muita vastaavia.
Historia.
Julkaisunsa jälkeen vuonna 2001 Bitdefender korvasi SOFTWINin (aikaisemmin AntiVirus eXpert) virustorjuntaohjelmistot. 1996–2001 välillä toiminut AVX tarjosi internetselaimeen liitettävän ladattavien tiedostojen tarkistamistyökalun ja sille automaattisesti päivittyvät virustietokannat. AVX oli yksi ensimmäisistä yrityksistä, jotka tarjosivat ohjelmallisia palomuureja tietokoneille. Bitdefender irtautui SOFTWINista lopullisesti vuonna 2007.
Tuotteet.
Bitdefender tarjoaa ohjelmistoja kotikäyttäjille ja yrityksille. Ohjelmat on suunniteltu Microsoft Windows-, macOS-, Android- ja iOS-alustoille.
Toistaiseksi tuntemattomasta syystä

Toistaiseksi tuntemattomasta syystä on dokumentaarinen televisiosarja, jonka jokaisessa jaksossa käsitellään yhtä liikenneonnettomuutta.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV2-kanavalla 5. heinäkuuta 2010.
Toinen tuotantokausi.
Toinen tuotantokausi alkoi 11. heinäkuuta 2011.
Kolmas tuotantokausi.
Kolmas tuotantokausi alkoi 4. helmikuuta 2013.
Lasse Huittisista

Lasse Huittisista (myös "Lasse kyrkotjuv, stora kyrkotjuven", ”suuri kirkkovaras”; Huittinen – 1488 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen suurvaras, joka murtautui lukuisiin kirkkoihin Ruotsissa ja sai teoistaan kuolemantuomion.
Lassen syntymäaika ja vaiheet ennen muuttoa Lounais-Suomesta Ruotsiin ovat tuntemattomia, häntä koskevat tiedot ovat oikeudenkäyntiasiakirjoja syyskuulta 1488. Lasse saatiin kiinni kymmenistä murroista eri kirkkoihin ja tuomittiin kuolemaan hirttämällä. Lasse nimesi 36 kirkkoa, joihin hän oli murtautunut, ja kertoi vielä muista kirkoista, joita hän ei tiennyt nimeltä. Mahdollisesti murtokohteita oli yhteensä viitisenkymmentä. Vain kahdessa tapauksessa murtautuminen kirkkoon epäonnistui, Kalmarissa ja Lötissä, jotka molemmat sijaitsevat Uplannissa. Häntä kutsuttiinkin "suureksi kirkkovarkaaksi". Uplannin ohella Lasse teki murtomatkoja Mälarenia pitkin Södermanlandissa ja Västmanlandissa ja murtautui lisäksi yhteen kirkkoon Länsi-Götanmaalla ja kahteen kirkkoon Itä-Götanmaalla, samoin kuin useaan Tukholman ympäristön kirkkoon ja Uppsalan seudun kirkkoihin. Kaukaisin murtokohde oli Bettnan kirkko, joka sijaitsee Katrineholmin ja Nyköpingin välillä. Lassen järjestelmällisyyttä kuvaa, että hän murtautui kaikkiin välittömästi Strängnäsin länsipuolella oleviin kirkkoihin. Hänen läntisimmät kohteensa sijaitsivat lähellä Västeråsia. 
Lasse esiintyi ilmeisesti pyhiinvaeltajana ja varasti erityisesti maaseutukirkoista rahaa, hopeaesineitä ja muita pieniä arvotavaroita, jotka oli helppo kuljettaa ja myydä. Vain pieni osa varastetuista esineistä saatiin jäljitettyä ja palautettua, vaikkakin niiden myynti lienee ollut varsin hyvin organisoitua. Oikeudenkäynnissä Lasse väitti vaimonsa olleen tietämätön toiminnastaan, jota lienee kuitenkin jatkunut vuosikausia. Hänet tuomittiin varkauksista ja kirkkorauhan häpäisemisestä kuolemaan hirttämällä hirsipuun ylimmästä poikkipuusta. Tekojen todisteista ei tiedetä, mutta Lassen hirttopaikalla sielunsa pelastamiseksi tekemä tunnustus merkittiin muistiin.