tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Pesonen

Pekka Juhani Pesonen (s. 1. huhtikuuta 1947 Norrköping, Ruotsi) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston venäläisen kirjallisuuden professori 1998–2010. Hän teki tutkimus- ja opetustyön ohella lehtikritiikkiä venäläisestä kirjallisuudesta sekä radio-ohjelmia. Lisäksi hän on vetänyt suurelle yleisölle avoimia luento- ja keskustelusarjoja.
Pesonen valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1973, filosofian lisensiaatiksi 1975 ja filosofian tohtoriksi 1987. Hän oli Helsingin yliopistossa tuntiopettaja ja vt. assistentti 1970–1972, 1974 ja yleisen kirjallisuustieteen assistentti 1975–1980. Vuonna 1979 hän oli Oulun yliopistossa kirjallisuuden vt. apulaisprofessori. Vuosina 1981–1983 ja 1986–1987 hän oli Helsingin yliopistossa vt. apulaisprofessori, 1988–1997 apulaisprofessori ja 1998–2010 venäläisen kirjallisuuden professori.
Aiheesta muualla.
Pekka Pesonen 375 humanistia -sivusto 9.3.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Hu Zhengyan

Hu Zhengyan (, n. 1584–1674) oli kiinalainen taiteilija, kirjanpainaja ja julkaisija. Hän oli ensisijaisesti julkaisija, joka julkaisi tieteellisiä tekstejä, mutta myös omia teoksiaan. Lisäksi hän oli kalligrafi sekä taidemaalari ja toteutti kiinalaisia sinettejä.
Hu asui Nanjingissä Ming- ja Qing-dynastia-dynastioiden vaihteessa. Hu oli Ming-dynastian kannattaja ja hänelle tarjottiin paikkaa keisari Hongguangin hovissa, mutta hän kieltäytyi eikä ikinä toiminut merkittävässä poliittisessa virassa. Hän kuitenkin suunnitteli keisari Hongguangin henkilökohtaisen sinetin ja hän oli niin uskollinen dynastialle, että keisarin vangitsemisen ja kuoleman (v. 1645) jälkeen hän suurelta osin vetäytyi yhteiskunnasta. Hu omisti tieteellisen kustantamon, jossa valmistettiin monivärisiä ja kohokuvioituja painotuotteita. Useat Hun perheenjäsenet työskentelivät yrityksessä ja hän kehitti uusia tekniikoita värien painamiseen, joiden ansiosta pystyttiin painamaan tasaisia väriliukumia. 
Hu on parhaiten tunnettu maalaamista käsittelevästä oppaasta, jota painettiin n. 200 vuoden ajan. Kirjapainossa laadittiin myös sinettiluetteloita, tieteellisiä tekstejä, runoutta ja koristeellisia kirjoituspapereita.
Archaía Epídavros

Archaía Epídavros (; myös "Arhéa Epídavros"), aiemmin Palaiá Epídavros (Παλαιά Επίδαυρος; myös "Paleá Epídavros"), on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla. Se kuuluu hallinnollisesti Epídavroksen kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 618 (vuonna 2011).
Archaía Epídavroksen (”Antiikin Epidauros”) eli Palaiá Epídavroksen (”Vanha Epidauros”) nimi viittaa paikalla sijainneeseen antiikin aikaiseen Epidauroksen satamakaupunkiin. Nykyisen kylän alueella sijaitsivat muun muassa kaupungin akropolis eli linnavuori, satamat sekä pieni teatteri. Erityisesti Epidauros tunnetaan Asklepieionista ja suuresta Epidauroksen teatterista. Nämä arkeologiset kohteet sijaitsevat kylästä noin 8,5 kilometriä lounaaseen, lähellä Lygourióta. Nykyinen kylä on alun perin kalastajakylä. Sen nähtävyyksiin kuuluvat antiikin raunioiden lisäksi muun muassa bysanttilaiset kirkot. Pienemmällä teatterilla (samoin kuin Asklepieionin alueen suurella teatterilla) järjestetään kesäisin esityksiä.
Archaía Epídavros muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αρχαίας Επιδαύρου, "Topikí Koinótita Archaías Epidávrou"), johon kuuluvat varsinaisen Archaía Epídavroksen kylän lisäksi kylät Agía Paraskeví, Epáno Epídavros, Galáni, Panagía ja Panórama sekä Moní Kalamíou -luostari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 932.
Björn Pettersson

Björn Otto Petter Pettersson (29. joulukuuta 1919 Turku – 11. heinäkuuta 2002) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli Tampereen yliopiston pohjoismaisen filologian professori 1965–1982. Hänen tutkimusalaansa olivat kielenhuolto, tyylioppi ja suomenruotsi. Pettersson oli oppituolin ensimmäinen haltija, kun pohjoismaisen filologian professuuri perustettiin vuoden 1965 alusta Tampereen yliopiston edeltäjään Yhteiskunnalliseen Korkeakouluun. Hän väitteli 1959, ja väitöskirjan "Stilstudier i de svenska landskapslagarna" aiheena oli Ruotsin keskiaikaisten maakuntalakien stilistiikka.
Róbert Zimonyi

Róbert Zimonyi (s. "Róbert Zverzsina", 18. huhtikuuta 1918 Sárvár, Unkari – 2. helmikuuta 2004 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen, mutta myöhemmin yhdysvaltalaistunut soudun olympiavoittaja. Zimonyi oli 170 senttimetriä pitkä ja painoi 52 kilogrammaa.
Zimonyi saavutti perämiehellisestä kaksikosta pronssia yhdessä Antal Szendeyn ja Béla Zsitnikin kanssa vuoden 1948 kesäolympialaisista Lontoosta, toimien itse perämiehenä. Hän kilpaili Unkarin väreissä myös vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä.
Vuonna 1956 Zimonyi pakeni Unkarin kansannousun myötä Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden. 16 vuotta edellisestä olympiamitalistaan, Zimonyi saavutti kultaa kahdeksikon perämiehenä vuoden 1964 kesäolympialaisista Tokiosta. Yhdysvaltain riveissä hän saavutti myös kultaa nelikosta vuoden 1967 Pan-Amerikan kisoista Winnipegistä. 
Zimonyi kuoli 85-vuotiaana vuonna 2004.
Néa Epídavros

Néa Epídavros () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itäosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Epídavroksen kuntaan, Argoliksen alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 896 (vuonna 2011).
Néa Epídavroksen, suomeksi ”Uusi Epidauros”, nimi viittaa antiikin aikaiseen Epidauroksen kaupunkiin sekä sen paikalla nykyisin sijaitsevaan Archaía Epídavroksen (myös Palaiá Epídavros, ”Vanha Epidauros”) kylään. Néa Epídavros sijaitsee näistä noin viisi kilometriä luoteeseen. Kylä muistetaan ennen kaikkea siellä ajalla 20. joulukuuta 1821 – 16. tammikuuta 1822 kokoontuneesta Epídavroksen ensimmäisestä kansalliskokouksesta, jossa kokoontui joukko Kreikan itsenäistymiseen johtaneen kansannousun osanottajia. Kreikan varsinainen itsenäisyysjulistus annettiin ja ensimmäinen perustuslaki säädettiin Néa Epídavroksessa 1. tammikuuta 1822.
Néa Epídavros muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Νέας Επιδαύρου, "Topikí Koinótita Néas Epidávrou"), johon kuuluvat varsinaisen Néa Epídavroksen kylän lisäksi kylät Galanaíika ja Palaiochóri sekä Moní Taxiarchón -luostari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 987.
Buster Keaton (kappale)

Buster Keaton on alternative rock -yhtye Maj Karman Kauniiden Kuvien toinen singlejulkaisu yhtyeen vuoden 1998 studioalbumilta "Kaakao".
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Maj Karman Kauniit Kuvat.
Troizen

Troizen (, ) oli mykeneläisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio ("polis") Argoliissa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Troizinía-Méthanan kunnassa noin 1,5 kilometriä luoteeseen nykyisestä Troizínan kylästä.
Historia.
Troizen oli alun perin joonialaisten perustama. Sen varhaisia nimiä olivat "Oraia" ja "Althepia". Muiksi nimiksi mainitaan myös "Afrodisias", "Anthanis", "Apollonias", "Poseidonias" ja "Saronia". Myöhemmin kaupunki joutui Argoksen vallan alle ja oli osa Peloponnesolaisliittoa.
Kreikkalaisessa mytologiassa jumalat Athene ja Poseidon kilpailivat Troizenin omistuksesta samoin kuin Ateenassa. Troizenin tapauksessa he päätyivät toimimaan yhdessä kaupungin suojelijana. Siksi kaupungin kolikoissa oli kuvattu sekä Athene että Poseidonin kolmikärki. Myyteissä Troizen oli Ateenan kuningas Theseuksen äidin Aithran kotipaikka. Kaupunki liittyi myös Theseuksen pojan Hippolytoksen ja toisen vaimon Faidran traagiseen tarinaan.
Ateenalla ja Troizenilla oli läheiset yhteydet historiallisestikin. Kaupungista on löydetty muun muassa stele eli piirtokirjoituskivi, joka sisältää Themistokleen määräyksen ateenalaisten evakuoimisesta Troizeniin juuri ennen Salamiin meritaistelua vuonna 480 eaa. Kyseessä oli myöhempi kopio tekstistä. Ennen meritaistelua kreikkalaisten laivasto kokoontui Troizenissa.
Peloponnesolaissodassa Troizen oli ensin Ateenan ja sitten Spartan puolella. Kaupunki kukoisti erityisesti roomalaisella ajalla. Troizenin alueeseen kuuluivat myös Hydran ja Kalaureian (nykyinen Póros) saaret. Troizenilaiset perustivat Halikarnassoksen siirtokunnakseen.
Bysanttilaisella ajalla asutus sai nimen "Damalas". Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat 1890–1899. Niitä ovat suorittaneet ranskalaiset arkeologit.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungissa oli akropolis eli linnavuori, joka oli suojattu muurilla. Alakaupunki levittäytyi tasangolle sen pohjoispuolelle. Sen muuri rakennettiin vasta 200-luvulla eaa. Osa linnoitusrakennelmista on näkyvissä. Kaupungissa oli muun muassa Hippolytokselle, Athenelle, Artemiille, Asklepiokselle, Afrodite Akraialle ja Isikselle omistetut temppelit. Hippolytoksen temppeli oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja sen koko oli noin 10 × 12 metriä. Hippolytokselle oli omistettu myös gymnasion ja stadion. Kaupungissa oli myös Asklepieion eli Asklepiokselle omistettu kulttipaikka, johon kuului muun muassa propylon, temppeli ja monumentaalilähde.
Tamaryokucha

Tamaryokucha (), on japanilainen vihreän teen luokka. Teen nimi johtuu japanin sanoista "tama" 'rullattu', "ryoku" ’vihreä’ ja "cha" ’tee’. Japanilaisen teen tuotannosta noin 4,7 prosenttia on tamaryokuchaa. Toinen lähde arvioi osuuden olevan noin 3 prosenttia.
Käsite tamaryokucha sisältää kaksi toisistaan poikkeavaa teetyyppiä.
Tee haudutetaan senchan tapaan. Joillekin tee-erille on suositeltu esimerkiksi veden lämpötilaa 75–80 °C, haudutusaika noin 1 minuutti. Arvostettu ranskalainen teetalo Mariage Frères suosittelee myymälleen tamaryokuchalle kolmen minuutin haudutusta 70-asteisesta vettä käyttäen.
Hyvälaatuisen tamaryokuchan aromia luonnehditaan esimerkiksi makeahkon kukkaiseksi, ja juomasta saattaa erottaa hennon pähkinäisen sävyn. Halvemmissa tee-erissä maku on kirpeämpi.
Lähteet.
Elis Sulkanen

Elis Sulkanen ("Edi Sulo", 24. syyskuuta 1887 Pyhämaa – 27. maaliskuuta 1963 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen toimittaja ja vasemmistoaktivisti.
Kalastajan perheeseen syntynyt Sulkanen kävi kansakoulun ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1906. Hän asui Kanadassa vuosina 1916–1919. Sulkanen työskenteli amerikansuomalaisten työväenlehtien "Työmiehen", "Sosialistin" ja "Toverin" toimittajana sekä kommunistisen "Eteenpäin"-lehden päätoimittajana vuosina 1921–1925.
Sulkanen erotettiin Yhdysvaltain kommunistisesta puolueesta vuonna 1928, minkä jälkeen hän liittyi entisen ideologisen vihollisensa "Raivaajan" toimituskuntaan. "Raivaajan" toimittajana Sulkanen kävi sinnikästä taistelua amerikansuomalaisia kommunisteja vastaan. 1940-luvulla hän toimi Amerikan Suomalaisen Kansanvallan Liiton sihteerinä ja duluthilaisen "Päivälehden" päätoimittajana. Vuosina 1952–1962 Sulkanen työskenteli "Raivaajan" päätoimittajana. Hän on laatinut vuonna 1951 ilmestyneen "Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historian" ja eräitä muita teoksia.
Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées

Université fédérale de Toulouse-Midi-Pyrénées (lyh. "UFTMP") on teknillinen korkeakoulu Toulousen kaupungissa Midi-Pyrénéesissa Ranska. UFTMP tunnetaan ennen kaikkea luonnontieteiden ja tekniikan opetuksesta sekä tutkimuksesta, mutta yliopistossa opetetaan myös johtamista, taloustieteitä, kieliä, poliittista historiaa ja filosofiaa. Sen perusti vuonna 2007.
UFTMP:ssa on opiskellut tai opettanut 1 Nobel-palkinnon saanut.
HMS Prince of Wales (1860)

HMS Prince of Wales oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva. 
Valmistus.
Alus tilattiin 14. maaliskuuta 1842 Portsmouthin telakalta 110-tykkisenä 3 083 tonnin ensimmäisen luokan linjalaivana. Työt aluksella keskeytettiin 9. joulukuuta 1844. Sen köli laskettiin 10. kesäkuuta 1848. Tilaus uudistettiin uusien suunnitelmien mukaisena 3 186 tonnin 120-tykkisenä aluksena 29. kesäkuuta 1848. Tilaus uudistettiin potkuritaistelulaivana 9. huhtikuuta 1856 ja muutostyöt aloitettiin 27. lokakuuta 1856. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1860, jolloin se sijoitettiin reserviin.
Palvelus.
Aluksen höyrykone poistettiin vuonna 1867 ja se nimettiin 3. maaliskuuta 1869 "HMS Britanniaksi", jolloin siitä tehtiin Dartmouthiin poikien koulutuskeskus. Alus muutettiin proomuksi syyskuussa 1909 ja se myytiin 13. syyskuuta 1914 Garnhamille, joka myi sen edelleen Hughes Bolckowille. Alus saapui heinäkuussa 1916 Blythiin romutettavaksi.
Meishan

Meishan (, pinyin: Méishān Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sichuanin maakunnan keskiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 60 kilometriä maakunnan pääkaupunki Chengdusta lounaaseen. Kaupungin väkiluku on 2,95 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 7 186 neliökilometriä.
Alueen historialliset nimet ovat "Meizhou" ja "Qingzhou". Nykyiset piirikuntatason alueet kuuluivat Leshaniin ennen vuonna 1997. Meishanin prefektuuri perustettiin vuonna 1997, ja se sai kaupungin aseman vuonna 2000.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Chengdun, idässä Ziyangin ja Neijiangin, etelässä Zigongin ja Leshanin, sekä lännessä Ya’anin prefektuuritason kaupunkeihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu 6 osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
&lt;br clear=left&gt;
Su Shi (1037-1101), kuuluisa kirjailija ja runoilija Song-dynastian aikana, syntyi Meishanissa. Hänen isänsä Su Xun ja veljensä Su Zhe olivat myös tunnettuja kirjailijoita. "Sansu ci" (Kolmen "Su"n pyhäkkö) oli pystytetty heidän muistoksi jo Yuan-dynastian aikana suvun asuintalon paikalla. Nykyään se toimii museona.
Georges Feydeau

Georges Feydeau (1862–1921) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti vauhdikkaita ja keveitä komedioita ja farsseja, joiden teho perustuu etevään tilannekomiikkaan ja näyttämötekniikan hyväksi käyttämiseen. Hänen merkittävimpiä näytelmiään ovat olleet "L’Hôtel du libre échange" (1869), "Le Dindon" (1896) ja "La Puce à l’oreille" (1910). Suomeksi hänen näytelmistään on esitetty ainakin "Rouvan äitivainaa" ja "Meidän poikaparkamme" (1973). Feydeauta on kutsuttu lempinimellä "farssimestari", mikä johtuu sekä hänen kyvystään luoda kepeitä satiirinäytelmiä että hänen tuotantonsa laajuudesta.
Niels Juel

Niels Juel (1629–1697) oli tanskalainen amiraali, jota pidetään Tanskan tunnetuimpana merisankarina. Vuosina 1652–1656 hän palveli Hollannin laivastossa ja vuosina 1657–1660 taisteli Ruotsia vastaan. Vuonna 1676 hänet nimitettiin Tanskan laivaston ylipäälliköksi, ja saman vuoden toukokuussa hän valloitti Gotlannin. Juelin ansioista välittämättä kuningas sittemmin vaihtoi laivaston ylipäälliköksi Juelin tilalle hollantilaisen amiraalin Cornelis Trompin. Tromp Juelin avustamana 1. kesäkuuta 1676 voitti Öölannin edustalla Lorentz Creutzin johtamat ruotsalaiset. Vuonna 1677 Juel Møenin edustalla voitti ruotsalaisen eskaaderin. 1. heinäkuuta 1677 hän voitti Køgenlahdessa Ruotsin laivaston, ja tästä hänelle myönnettiin yliamiraaliluutnantin arvo. Vuosina 1683–1696 hän oli Amiraliteetin presidentti.
HMS Ajax (1809)

HMS Ajax oli Kuninkaallisen laivaston Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. heinäkuuta 1807 Perry, Wells &amp; Greeniltä Blackwallista. Sen köli laskettiin elokuussa ja alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1809. Alus valmistui 15. kesäkuuta Woolwichissa. Sen valmistuskustannukset olivat valmistajalle 57 383 puntaa, telakointikustannukset 8 544 puntaa sekä varustaminen 27 400 puntaa.
Palvelus.
Napoleonin sotien aikana alus osallistui 11. syyskuuta 1810 Elban edustalla. "Ajaxilta", "HMS Cambrianilta" ja "HMS Kentiltä" laskettiin 13. joulukuuta maihin 350 merimiestä ja 250 merijalkaväensotilasta Palamóksessa. Osaston tehtävänä oli tuhota Barcelonassa olevien ranskalaisjoukkojen huoltoalukset sluuppien "HMS Sparrowhawkin" ja "HMS Minstrelin" suojatessa maihinnousua. Maihinnousseet joukot tuhosivat kuusi kahdeksasta ranskalaisaluksesta sekä niitä suojanneet alukset. Britit menettivät taistelussa 33 mistä kaatuneina ja 89 haavoittuneina, joiden lisäksi 86 jäi vangeiksi.
Alus kohtasi 31. maaliskuuta 1811 "HMS Uniten" kanssa Ranskan merivoimien laivueen, johon kuuluivat fregatit "Adrienne" ja "Amélie" sekä aseistettu kuljetusalus korvetti "Dromadaire". "Ajax" valtasi kuljetusaluksen fregattien yrittäessä paeta Portoferraioon. Kaapatulla kuljetusaluksella oli 15 000 tykinammusta ja 90 tonnia ruutia, jotka oli tarkoitettu lahjaksi Tunisian beylle Hammuda ibn Alille. Välimeren laivaston komentaja amiraali Sir Charles Cotton ilmoitti lunastavansa aluksen lasteineen laivastolle.
Alus valtasi 17. maaliskuuta 1814 lähellä Lizardia Ranskan merivoimien 16-tykkisen prikin "Alcyonin". Vallatulla aluksella oli 120 hengen miehistö ja se oli varustettu neljän kuukauden purjehdukseen, mutta se joutui vallatuksi jo vuorokauden St. Malosta lähtönsä jälkeen.
Alus muutettiin vuonna 1846 sulkulaivaksi (), jolloin sille asennettiin höyrykone. Samalla alukselta poistettiin kuparointi, painolasti ja osa laipioista sekä runko mataloitettiin. Alus oli 1846–1853 Queenstownissa vartiolaivana. Alus osallistui 1853–1856 Krimin sotaan, jonka aikana se muun muassa osallistui vuonna 1854 Bomarsundin piiritykseen ja valtaukseen. Vuonna 1859 alus palasi vartiolaivaksi Kingstowniin, jossa se oli aina vuoteen 1864.
Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin romutettavaksi 1864.
Euroopan unionin ruoka-apu

Euroopan unionin ruoka-apu on Euroopan unionin jakamaa ruoka-apua. Sitä rahoittaa Euroopan unionin vähävaraisimmille suunnatun eurooppalaisen avun rahasto. EU-apuun on kuulunut muun muassa vehnä- ja sämpyläjauhoja, maitojauhetta, makaronia, puurohiutaleita, lihasäilyke, hapankorppuja, hernekeittoa, mysliä ja pussillinen pastaa juustokastikkeessa.
Muun muassa Suomi vastaanottaa EU:n ruoka-apujakelua. EU:n ruoka-apua Suomessa koordinoi Kirkkopalvelut ja EU-ruokakasseja on jakanut muun muassa seurakunnat. Suomen EU-ruokajakelussa tuli tauko, kun jakelu loppui vuonna 2013, mutta se jatkui taas vuonna 2015.
HMS Imperieuse (1852)

HMS Imperieuse oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1852 vesillelaskettu puurunkoinen höyryfregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 14. kesäkuuta 1850 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden marraskuussa. Se laskettiin vesille 15. syyskuuta 1852 ja valmistui 30. maaliskuuta 1853 Woolwichissa ja Chathamissa. Valmistuskustannukset olivat 91 833 puntaa, josta rungon osuus oli 49 918, propulsion 21 458 ja varustamisen 20 457 puntaa.
Palvelus.
Krimin sodassa alus oli 1854 Itämerellä. Tammikuussa 1860 alus saapui Hongkongiin Itä-Intian ja Kiinan laivastoasemalle, missä se oli pari seuraavaa vuotta. Tuona aikana alus osallistui toiseen oopiumisotaan.
Alus myytiin maaliskuussa 1867 Castle &amp; Beechille romutettavaksi Charltonissa.
Donaukanal

Donaukanal (”Tonavan kanava”) on Tonavan kanavoitu sivuhaara Wienissä Itävallassa. Se on 17,3 kilometriä pitkä, ja kulkee aivan Wienin keskustan, Innere Stadtin ohi, kun taas varsinainen Tonava sivuuttaa kaupungin keskustan noin kahden kilometrin päässä. Hieman Innere Stadtin ulkopuolella Donau­kanaliin laskee myös Wienjoki.
Sijainti.
Donaukanal erkanee varsinaisesta Tonavasta Nußdorfin pato- ja sulku­rakennelmien kohdalla Döblingissä ja yhtyy pääjokeen jälleen Praterspitzissä, Praterin puistossa Simmeringissä. Wienin 23 kaupunginosasta Donaukanalin ja Tonavan välisellä saarella sijaitsevat Birigittenau (20. kaupunginosa) ja Leopoldstadt (2. kaupunginosa). Donaukanalin ylittää 15 katu- ja viisi rautatiesiltaa.
Koska saksan kielessä sana "Kanal" saattaa tuoda mieleen avoimen viemärin, Donaukanalin nimeä on ehdotettu muutettavaksi. Yksi nimiehdotus on ollut "Kleine Donau", ”Pikku Tonava”. Toistaiseksi tällaiset ehdotukset eivät kuitenkaan ole johtaneet tulokseen.
Historia.
Nykyinen Donaukanal oli aikoinaan Tonavan luonnollinen eteläinen sivuhaara. Se säännösteltiin ensimmäisen kerran vuosina 1598–1600 paroni von Hoyosin johdolla. Nimitys "Donaukanal" (”Tonavan kanava”) tuli käyttöön vuonna 1686.
1800-luvun lopulla lähelle Donau­kanalin alkupäätä rakennettiin Schwimmtor-pato. Sen tehtävänä oli suojella kanavaa tulvilta ja ajojäiltä, ja se otettiin käyttöön vuonna 1873. Nußdorfin pato- ja sulkurakennelmat rakennettiin vuosina 1894–1899, ja ne torjuvat tulvia tehokkaammin kuin Schwimmtor. Kuitenkin myös Schwimmtor oli käytössä ensimmäiseen maailman­sotaan saakka, ja se purettiin vasta vuonna 1945.
Käyttö.
1990-luvun alussa Donaukanalin etelä­päähän, jossa se on Leopoldstadtin ja Landstraßen (2. ja 3. kaupungin­osien) rajana, sen varteen alettiin kehittää yhtenäistä virkistys­aluetta.
Donaukanalia molemmilta puolilta reunustavilla ranta­penkereilla liikkuu paljon lenkkeilijöitä, pyöräilijöitä ja rulla­lautailijoita. Viime vuosina on menestyksellisesti yritetty muuttaa alue kesä­kuukausien ajaksi veto­voimaisemmaksi virkistys­alueeksi, jossa on muun muassa kesäterasseja, kirpputoreja ja kahviloita.
Risteily­alukset, jotka kiertävät Leopoldstadtin ja Brigittenaun ympäri Donau­kanalia ja Tonavaa pitkin, lähtevät Schwedenplatzilta kaupungin keskustasta. Siellä on myös Wienin ja Bratislavan välillä liikennöivien Twin City Linerin laivojen Wienin-puoleinen terminaali, josta nämä laivat kulkevat alkumatkan Donau­kanalia pitkin Tonavalle
Donaukanaltreiben-festivaali pidetään joka vuosi kesäkuussa muutamassa paikassa Donau­kanalin varrella. Siinä esiintymään kutsutaan etu­päässä itä­valta­laisia ammattilais- ja harrastelija­yhtyeitä, mutta vuosi vuodelta järjestäjät ovat kutsuneet yhä enemmän yhtyeitä myös naapuri­maista.
Kulttuurisia viittauksia.
Donaukanalin rannat tunnetaan erityisesti Heinz Conradsin kappaleesta ”A schröge Wiesn” (”Kalteva ruoho­kenttä”), jonka myöhemmin levyttivät Willi Resetarits ja Rainhard Fendrich. Siinä päähenkilö Franz päätti olla lähtemättä lomamatkalle ja vietti sen sijaan vapaa-aikansa makoillen nurmikoilla Donau­kanalin varrella.
HMS Amphion (1846)

HMS Amphion oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1846 vesillelaskettu 36-tykkinen puurunkoinen höyryfregatti, joka oli alun perin tilattu purjealuksena ja valmistuksen aikana muutettu höyrykäyttöiseksi.
Valmistus.
Alus tilattiin 13. toukokuuta 1828 Castor-luokan fregattina nimellä "HMS Ambuscade" Woolwichin telakalta. Se nimettiin 31. maaliskuuta 1831 uudelleen "HMS Amphioniksi". Köli laskettiin 15. huhtikuuta 1840. Se tilattiin 18. kesäkuuta 1844 uudelleen Whiten suunnitelmien mukaisena potkurifregattina. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1846 ja valmistui 13. toukokuuta 1847. Alukseen East India Docksilla asennetun John Ericssonin suunnitteleman höyrykoneen valmisti Miller, Ravenhill and Company. Koneiston asentaminen rajoitti aluksen varasto- ja säilytystiloja merkittävästi. Aluksen rungon valmistuskustannukset olivat 36 115 puntaa ja koneiston valmistus- ja asennuskulut olivat 16 673 puntaa. Lisäksi aluksen varustaminen Sheernessissä merikelpoiseksi maksoi 22 794 puntaa.
Aluksen aseistus supistettiin vuonna 1848 kolmeenkymmeneen tykkiin, mutta tykkien määrä palautettiin vuonna 1856 takaisin 36:een. 
Palvelus.
Alus palveli Krimin sodassa kesinä 1854 ja 1855 Itämerellä. Sillä palvellut ylimatruusi George Quinnell on haudattu Isosaareen.
Alus poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta 1862 Sheernessissä ja myytiin 12. lokakuuta 1863 romutettavaksi W. Williamsille.
MotorSport

MotorSport on suomalainen moottoriurheilupainotteinen televisio-ohjelma, jota on esitetty lauantaisin ja sunnuntaisin Yle TV2 -kanavalla. Ensimmäinen jakso esitettiin 13. marraskuuta 2011. Ohjelmaa juontaa Nita Korhonen ja Noora Hautakangas, ja tuottaa Matti Kyllönen. Ohjelma on jatkoa päättyneelle "Ruutulippu"-ohjelmalle.
Wien (joki)

Wien (saksaksi myös "Wienfluss", englanniksi joskus "Vienna River") on Tonavan sivujoki Itävallassa. Se on 32 kilometriä pitkä, ja viimeiset noin 16 kilometriä se kulkee Wienin kaupungin alueella. Sen valuma-alue on 230 neliökilometrin laajuinen ja käsittää sekä kaupunki­aluetta että osan läheistä Wienerwaldia.
Wien-joki alkaa läntisestä Wienerwaldista läheltä Rekawinkeliä, ja sen suu on Wienin keskustan itälaidalla lähellä Uraniaa, jossa se laskee Tonavan kanavoituun sivuhaaraan, Donaukanaliin.
Kaupungin alueella joki kulkee lähes koko matkan kanavoidussa uomassa, jonka pohja ja laidat ovat betonia. Tällaiseksi se rakennettiin vuosina 1897–1906, jotta päästiin eroon tuhoisista tulvista, jotka tuohon aikaan säännöllisesti aiheuttivat myös koleraepidemioita. Paikoitellen se on myös tunneloitu, esimerkiksi Schönbrunnin palatsin edustalla sekä Meidlingissä, Naschmarktin lähistöllä ja Karlplatzin ympärillä lähellä kaupungin keskustaa.
Samaan aikaan kanavoinnin kanssa rakennettiin kaupunkirata, Stadtbahn, joka paikoitellen kulkee joen vartta pitkin ja jonka vain betoninen väliseinä erottaa jokiuomasta. Nykyisin sitä pitkin kulkee Wienin metron linja U4.
Wien-joen virtaama vaihtelee tavattoman paljon. Sen yläjuoksulla Wienerwaldissa kallioperä on hiekkakiveä ja ulottuu lähelle maan pintaa. Sen vuoksi maaperään ei rankka­sateilla imeydy kovinkaan paljon vettä, vaan sadevesi virtaa maan pinnalla suoraan jokeen. Tavallisesti Wien-joessa virtaa vain saman verran vettä kuin pienehkössä purossa, noin 200 litraa sekunnissa, mutta rankka­sateiden aikana sekä myös lumen sulaessa keväällä Wienerwaldista virtaama saattaa äkillisesti kasvaa jopa 450 000 litraan sekunnissa, yli 2000-kertaiseksi.
Joen varrella ovat Naschmarkt ja Theater an der Wien.
Pyöräily ja jalankulku joen varressa.
Turvallisuussyistä pyöräily ja kävely Wien-joen betoni­uomassa on virallisesti kielletty. Pitkään on kiistelty siitä, pitäisikö aivan vesirajaan rakentaa jalankulku- ja pyörätie. Kannattajat uskovat, että virtaamaa voitaisiin turvallisesti säännöstellä, kun taas vastustajat eivät usko sen olevan mahdollista. Vuonna 2005 lyhyt osuus siitä avattiin yleisölle lähellä Hütteldorfin rautatieasemaa. Se on varustettu hälytys­järjestelmällä valo- ja ääni­merkki­laitteineen, jotka kehottavat ihmisiä poistumaan, kun tulva on tulossa. Tätä kulkutietä on ehdotettu jatkettavaksi, mutta sillä on myös paljon vastustajia. Nykyinen osuus on avoinna vuosittain maaliskuusta lokakuuhun.
Vuonna 2013 Wienin kaupunki päätti rakentaa kolme terassia Wien-joen varteen. Kukin niistä on 2500 neliömetrin laajuinen.
Ewert Sundja

Ewert Sundja (s. 12. kesäkuuta 1983) on virolainen muusikko, laulaja ja laulunkirjoittaja. Hän on soittanut yhtyeissä The Provokers (1998–2002), Precious (2002), Thief (2004–2009) ja Ewert and The Two Dragons (2009 alkaen).
Sundja on suorittanut Tallinnan taidekoulun, opiskellut pop- ja jazzlaulua Tallinnan musiikkikoulussa ja sävellystä ja elektronista musiikkia Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa.
Vuonna 2003 Sunjda voitti nuorten laulukilpailun Kaks takti ette. Vuonna 2004 hän osallistui Viron Eurovision laulukilpailun alkukilpailuun Vaiko Eplikin kanssa laululla "Dance".
HMS James Watt

HMS James Watt oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1853 vesillelaskettu Agamemnon-luokan 91-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 25. huhtikuuta 1847 Pembroken telakalta Cressy-luokan 84-tykkisenä toisen luokan linjalaivana nimellä "HMS Audacious". Se nimettiin 18. marraskuuta 1847 "HMS James Wattiksi". Alus tilattiin 14. kesäkuuta 1849 uudelleen Agamemnon-luokan aluksena ja luokiteltiin 26. maaliskuuta 1851 91-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi. Alukselle asennettiin Boulton and Wattin höyrykone, joka oli ollut "HMS Vulcanilla".
Köli laskettiin syyskuussa 1850. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1853 ja valmistui 27. maaliskuuta 1854.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1854 Plymouthissa päällikkönään George Augustus Elliot. Alus osallistui Krimin sotaan Itämerellä vuosina 1854–1855 heikosta suorituskyvystään huolimatta. Aluksen höyrykone vaihdettiin vuonna 1856, mikä maksoi 5 706 puntaa. Aluksen päällikkönä oli 1856–1857 Talavera Vernon Anson. Alus oli 23. toukokuuta 1856 Lissabonissa. Alus poistettiin palveluksesta 23. huhtikuuta 1857. Se oli telakalla Plymouthissa, kunnes se palautettiin palvelukseen 19. maaliskuuta 1859 Kanaalin laivueeseen päällikkönään Edward Codd. Alus siirrettiin Välimerelle lokakuussa ja poistettiin palveluksesta 21. kesäkuuta 1862.
Alus myytiin tammikuussa 1875 Castlelle Charltoniin romutettavaksi.
MotorSport Evening

MotorSport Evening oli suomalainen moottoriurheilupainoitteinen televisio-ohjelma. Ohjelmaa esitettiin keskiviikkoisin Urheilu+kanavalla vuosina 2007–2008. Ohjelmaa juonsi kansainvälisiä ja suomalaisia moottoriurheilu-uutisia koostanut Erkki Vanhanen.
Kummituspeli

Kummituspeli on lautapeli, jota pelataan 6 × 6-ruutuisella pelilaudalla. Pelin on kehittänyt Alex Randolph ja julkaissut Milton Bradley vuonna 1985.
Bengt Pihlström

Bengt Torsten Edvard Pihlström (3. maaliskuuta 1933 Helsinki – 2. toukokuuta 2023 Sipoo) toimi Matkailun edistämiskeskuksen (MEK) johtajana 1973–1994 ja sen jälkeen kauppa- ja teollisuusministeriön neuvottelevana virkamiehenä. Hän oli koulutukseltaan diplomiekonomi. 
Pihlström toimi myös Suomen kansainvälisen tiedotuslehden "Look at Finlandin" päätoimittajana sen koko ilmestymisajan 1964–1992. Toimittajana Pihlstöm oli toiminut jo nuoruudessaan ruotsinkielisessä iltapäivälehdessä "Nya Pressen". Hän oli myös mukana monien Suomea esittelevien kuvateosten ja matkailuoppaiden sekä elokuva-alan tietokirjojen, muun muassa "Suomen kansallisfilmografian" teossa.
Pihlström osallistui 2000- ja 2010-luvuilla Sipoon kunnallispolitiikkaan ja laati kirjoituksia matkailualasta.
Difenyylifosforyyliatsidi

Difenyylifosforyyliatsidi (C12H10PN3O3) on orgaanisiin fosforiyhdisteisin kuuluva yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa difenyylifosforyyliatsidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta vetyatsidiksi. Aine liukenee muun muassa tetrahydrofuraaniin, dimetyyliformamidiin ja tolueeniin. Kuumennettaessa yli 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa. Difenyylifosforyylin hajoaminen tässä lämpötilassa voi olla räjähdysmäinen, mikäli aine on kosketuksissa eräiden metallisuolojen tai hapettimien kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Difenyylifosforyyliatsidia valmistetaan difenyylifosfonokloridaatin eli difenyylifosforyylikloridin ja natriumatsidin välisellä reaktiolla. Reaktiossa natriumatsidia käytetään hieman ylimäärin ja liuottimena tyypillisesti asetonia. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla alhaisessa paineessa.
Difenyylifosforyyliatsidia käytetään erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen. Se reagoi stereospesifisesti alkoholien kanssa korvaten hydroksyyliryhmän atsidiryhmällä SN2-reaktiolla, ja karboksyylihappojen tai happokloridien kanssa muodostuu asyyliatsideja. Yhdistettä voidaan käyttää myös Mitsunobu-reaktioissa, aldehydien dekarbonylointireaktioissa, rengasrakenteisten ketonien reaktioissa, joissa rengaskoko pienenee, sekä tioliesterien synteeseissä. Yhdisteen käyttöä suuressa mittakaavassa rajoittaa sen suhteellisen korkea hinta, mutta laboratoriomittakaavan synteeseissä se on hyvin yleisesti käytetty reagenssi.
Robert LeGendre

Robert Lucien Pierre ”Bob” LeGendre (7. tammikuuta 1898 Lewiston, Maine – 21. tammikuuta 1931 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpaili moniotteluissa ja pituushypyssä. Newark Athletics Clubia edustanut LeGendre oli 190 senttimetriä pitkä ja painoi 88 kilogrammaa.
LeGendre sijoittui neljänneksi viisiottelussa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Hän epäonnistui Yhdysvaltain pituushypyn karsinnassa vuoden 1924 kesäolympialaisiin, joten hän osallistui Pariisissa vain viisiotteluun. Hän hyppäsi viisiottelun pituushypyssä uuden maailmanennätyksen 776 senttimetriä, joka oli 32 senttimetriä parempi kuin olympialaisten pituushyppykilpailun voittaneen William DeHart Hubbardin voittotulos. Tuo tulos riitti kuitenkin vain pronssimitaliin viisiottelussa. 
LeGendre teki uransa jälkeen Hollywoodiin näyttelijäsopimuksen, mutta hän ei ikinä esiintynyt yhdessäkään elokuvassa. Sen sijaan hän ryhtyi hammaslääkäriksi. LeGendre kuoli vain 33-vuotiaana vuonna 1931.
Montafoner Schanzenzentrum

Montafoner Schanzenzentrum on neljän hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Montafon Nordic Sportzentrumissa Tschaggunsissa Itävallassa.
Historia.
Ensimmäiset hyppyrimäet Montafon-laaksoon rakennettiin vuonna 1909 Schrunsiin ja vuonna 1910 Tschaggunsiin. Ensimmäinen pysyvä rakenteinen hyppyrimäki Tschaggunsiin, nimeltään Rhätikonschanze, rakennettiin vuonna 1930.
Vuonna 1937 Rhätikonschanze korvattiin uudella Zelfenschanzella. Zelfenschanze oli valmistuessaan Itävallan suurin hyppyrimäki. Zelfenschanzen suunnitteli August Ohneberg maaliskuussa 1937. Avajaisissa 9. tammikuuta 1938 2 000 katsojaa todisti maailmanennätyksen haltijan Sepp Bradlin kautta aikain ensimmäisen yli 80 metrin hypyn Itävallassa. Toisen maailmansodan jälkeen Zelfenschanze avattiin uudelleen 3. maaliskuuta 1946, avajaisiin saapui 6 000 katsojaa. 23. helmikuuta 1947 järjestettyyn kilpailuun tuli 15 000 katsojaa, Sepp Bradlin voittaessa kilpailun. Zelfenschanze suljettiin 1960-luvulla.
Vuonna 2007 päätettiin rakentaa kolme uutta hyppyrimäkeä Tschaggunsiin vuoden 2015 Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleja varten. Suunnittelukilpailun voittajaksi valittiin marraskuussa 2011 arkkitehtitoimisto Mitiska Wäger Architekten. Neljän muovitetun hyppyrimäen, funikulaarin ja toiminnallisten rakennusten rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 2013. Kolme pienintä hyppyrimäkeä valmistuivat harjoituskäyttöön joulukuussa 2013, normaalimäki ja muut rakennukset valmistuivat seuraavana kesänä. Montafoner Schanzenzentrumin avajaisia vietettiin 28. kesäkuuta 2014. Montafoner Schanzenzentrumin kokonais rakennuskustannukset nousivat 15,2 miljoonaan euroon, alkuperäis suunnitellusta 9,6 miljoonasta eurosta.
Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2015 normaalimäessä henkilökohtaisen kilpailun voitti Niko Kytösaho ja joukkuekilpailun voitti Slovenia, HS66 -mäessä naisten henkilökohtaisen kilpailun voitti Sofja Tihonova ja sekajoukkuekilpailun Saksa.
HS108.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 107,0 metriä on hypännyt Constantin Schnurr.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 105,5 metriä on hypännyt Eric Frenzel.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 100,5 metriä on hypännyt Daniela Iraschko-Stolz.
HS66.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 63,5 metriä ovat hypänneet Tine Bogataj, Clemens Leitner ja František Holík.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 62,0 metriä on hypännyt Agnes Reisch.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 61,5 metriä on hypännyt Claudia Purker.
Zelfenschanze.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 86,0 metriä on hypännyt Andreas Däscher.
Chongqing-Jiangbein kansainvälinen lentoasema

Chongqing-Jiangbein kansainvälinen lentoasema () on lentoasema Chongqingin kaupungissa Kiinan keskiosassa. Lentoasema sijaitsee Chongqingin Yubein kaupunkipiirissä, noin 21 kilometriä keskustasta koilliseen.
Drag Me Down

Drag Me Down on brittiläis-irlantilaisen poikabändin One Directionin heinäkuussa 2015 julkaisema single, joka kuuluu myös heidän viidennelle studioalbumilleen "Made in the A.M.". Kappaleen kesto on kolme minuuttia ja 12 sekuntia. 
Drag Me Down on One Directionin ensimmäinen single Zayn Malikin jätettyä yhtyeen maaliskuussa 2015. Se oli 11:llä listalla suosituin äänite, mukaan lukien Ranskassa ja Britanniassa. Suomen virallisella listalla kappale sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi. Suomen latauslistalla se oli ykkösenä viikolla 32. 
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin YouTubessa elokuussa 2015 ja sillä on marraskuussa 2015 yli 186 miljoonaa katselukertaa.
Coverit.
Suomalainen hard rock -yhtye Santa Cruz julkaisi cover-version kappaleesta marraskuussa 2016. Kappale on yhtyeen kitaristi Joonas ”Johnny Cruz” Parkkosen tuottama.
Université Paris-Saclay

Université Paris-Saclay eli UPS () on teknillinen korkeakoulu Pariisin kaupungissa Ranskassa. UPS tunnetaan ennen kaikkea luonnontieteiden ja tekniikan opetuksesta sekä tutkimuksesta, mutta yliopistossa opetetaan myös johtamista, taloustieteitä, kieliä, poliittista historiaa ja filosofiaa. Se perustettiin vuonna 2014.
UPS:ssa on opiskellut tai opettanut 3 Nobel-palkinnon saanutta.
Lokakuusta 2023 lähtien yliopisto on ollut IPSA:n kumppani ilmailu- ja avaruusalan kaksoistutkinnoissa.
Gyokuro

Gyokuro () on erittäin arvostetun japanilaisen vihreän teen luokka. Gyokuroa valmistetaan ainoastaan kevätsadosta. Ennen kevään sadonkorjuuta, kun teepensaan uudet versot ovat noin 2 cm pitkiä, pensaat peitetään noin kolmeksi viikoksi varjostusverkkojen alle. Noin kymmenen päivän jälkeen varjostusverkkojen päälle lisätään olkia tai muuta lisävarjostusta varsin peittävän (noin 70 % varjostus) auringon suojan synnyttämiseksi viimeisen noin 11 päivän ajaksi. Tällöin teelehdet saavat tavallista vahvemman vihreän värin ja senchaa makeamman maun. Varjostuksessa teelehtien teaniinipitoisuus kohoaa. Valmistusvaiheessa teelehdistä poistetaan vielä ruodot ja suonet. Japanilaisen teen tuotannosta noin 0,3 prosenttia on gyokuroa.
Haudutusveden lämpötila 50–60 °C, haudutusaika 1-2 minuuttia. Samoista teelehdistä voidaan tehdä 2–3 haudutusta.
Arvostetun, herkän, mutta hyvin aromikkaan, makean ja hennon vihreän teejuoman kofeiinipitoisuus (teiini) on korkea eli juoma on virkistävää. Japanilaisen uskomuksen mukaan teen runsas klorofylli olisi hyväksi iholle.
Gyokurosta valmistetaan matchaa, japanilaisessa teeseremoniassa käytettyä vihreää teejauhetta.
Henry David Lee

Henry David Lee (9. joulukuuta 1849 – 15. maaliskuuta 1928) oli kuuluisan Lee-vaatemerkin perustaja.
Hän syntyi vuonna 1849 Vermontin osavaltiossa ja kävi koulunsa Tunbridgessä. Hän muutti Ohion Galioniin vuonna 1862, jossa hän työskenteli hotellissa. Vuonna 1889 hän muutti Kansasiin ja perusti H.D. Lee Mercantile Co.-yhtiön (jonka nimi vaihdettiin myöhemmin Leeksi).
Pedro Piquet

Pedro Estácio Leão Piquet Souto Maior (s. 3. heinäkuuta 1998 Brasília) on brasilialainen autourheilija. Hän on kolminkertaisen Formula 1 maailmanmestarin Nelson Piquet'n nuorin poika. Hänen vanhempi veljensä Nelson Piquet Jr. on myös autourheilija.
Ura.
Piquet aloitti uransa karting-luokista vuonna 2006 ollessaan kahdeksanvuotias. Hän voitti kotimaassaan Brasiliassa useita mestaruuksia.
Vuonna 2014 Piquet aloitteli kilpauraansa Uuden-Seelannin Toyota Racing Series -sarjassa. Hän ajoi kuusi kilpailua ja keräsi 140 pistettä. Kyseisen vuoden pääsarja oli kuitenkin Brasilian Formula 3 jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden saavuttaen 11 voittoa, kuusi paalupaikkaa ja 14 palkintosijaa. Samana vuonna hän osallistui yksittäisiin kilpailuihin Global Rallycross Championship - ja Brazilian Mercedes-Benz Challenge C250 Cup -sarjoissa. Vuonna 2015 Piquet jatkoi kilpailemista Brasilian F3 -sarjassa. Samana vuonna hän ajoi Brasilian Porsche GT3 Cup Challenge -sarjaa. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Euroopan Porsche Supercup -sarjassa.
Vuonna 2016 Piquet kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa.
Vonetta Flowers

Vonetta Flowers ("o.s. Jeffery", s. 29. lokakuuta 1973 Birmingham, Alabama) on uransa jo päättänyt yhdysvaltalainen rattikelkkailun olympiavoittaja. Flowers on 167 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Vasta vuonna 1999 rattikelkkailun aloittanut Flowers osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin, vuosina 2002 ja 2006. Vuoden 2002 talviolympialaisista Salt Lake Citystä Flowers saavutti kultaa kahden naisen kelkasta yhdessä Jill Bakkenin kanssa. Näin Flowersista tuli historian ensimmäinen tummaihoinen talviolympialaisten kultamitalisti. Hän oli myös ensimmäinen alabamalainen talviolympialaisten mitalisti. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa Flowers ja Jean Prahm sijoittuivat kuudenneksi. Vuonna 2004 Flowers ja Prahm saavuttivat MM-pronssia.
Flowers kilpaili nuorempana myös yleisurheilussa. Hänen valmentajanaan toimi hänen miehensä Johnny Mack Flowers.
Harry Mallin

Henry William "Harry" Mallin (1. kesäkuuta 1892 Shoreditch – 8. marraskuuta 1969 Lewisham) oli brittiläinen amatöörinyrkkeilijä. 180 senttimetriä pitkä Mallin kilpaili keskisarjassa.
Mallin osallistui urallaan kaksiin kesäolympialaisiin, joista molemmista hän saavutti kultaa. Vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä Mallin juhli kultaa keskisarjassa. Myös vuoden 1924 kesäolympialaisista Pariisista Mallin voitti kultaa keskisarjasta. Pariisin kisojen puolivälierissä Mallin hävisi alun perin ranskalaiselle Roger Brousselle, mutta tämä hylättiin, kun Mallinin hartioissa ja käsivarsissa huomattiin ottelun jälkeen puremajälkiä. Mallin ei ryhtynyt urallaan ammattilaiseksi ja voitti jokaisen amatööriottelunsa.
Mallin toimi siviilissä poliisina. Hänen pikkuveljensä Fred Mallin voitti kultaa keskisarjasta ensimmäisistä, vuoden 1930 Brittiläisen imperiumin kisoista ja sijoittui neljänneksi vuoden 1928 kesäolympialaisissa. Harry Mallin kuoli vuonna 1969 77-vuotiaana.
Vicious Lies and Dangerous Rumors

Vicious Lies and Dangerous Rumors on rap-artisti Big Boin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2012.
Albumilta julkaistiin yksi single, Mama Told Me, jossa oli mukana myös Kelly Rowland. Albumille oli tarkoitus tulla myös yhteistyötä OutKastin toisen osapuolen, André 3000:n kanssa, mutta hänen työnsä karsiutuivat pois albumilta sopimusesteiden pakottamina. Kriitikot pitivät "Vicious Lies and Dangerous Rumorsia" edeltäjäänsä, "a", heikompana mutta verrattain hyvänä albumina. Soundin kriitikko piti "Apple Of My Eye" -kappaletta, johon tehtiin myös musiikkivideo, albumin "iskevimpänä". Avausviikollaan albumi sijoittui Billboard 200 -listalla 34:nneksi.
Superpahisten liiga

Superpahisten liiga (engl. "League of Super Evil") on vuosina 2009-2012 tuotettu kanadalainen animaatiosarja joukosta hieman pöhköjä pahiksia, jotka haluaisivat hallita naapurustoaan ja lopulta koko maailmaa. Joukon johtajana on pieni sisupussi Voltar. Kavalat juonet tyssäävät kerta toisensa jälkeen, koska kaikki jäsenet ovat toivottomia tapauksia, jokainen omalla persoonallisella tavallaan. Samoissa ympyröissä pyörii myös ihan oikeita pahiksia, joiden touhut tuovat elämään oman jännityksensä.
Agora (Kos)

Αgora () on Kosin kaupungin antiikin aikainen agora Kosin saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kaupungin keskustassa Nerantzián linnan eteläpuolella lähellä satamaa. Se on avoinna yleisölle. Arkeologista aluetta kutsutaan myös "Sataman arkeologiseksi alueeksi".
Historia.
Agoran ympäristö on ollut Kosin kaupungin keskus pitkään, ja sieltä on löydetty merkkejä asutuksesta mykeneläiseltä ja geometriselta kaudelta lähtien. Kaupungista tuli hallinnollinen keskus vuonna 366 eaa., minkä jälkeen alueelle rakennettiin paljon julkisia rakennuksia. Varsinaisen agoran arkeologisen alueen vanhimmat rakennukset on ajoitettu hellenistiselle ajalle 300–200-luvulle eaa. ja sen alue vastaa suurin piirtein myös keskiaikaisen Kosin kaupungin aluetta.
Alue on tuhoutunut usein maanjäristyksissä antiikin aikana, ja siksi rakennusvaiheita on useita. Vuoden 142 jaa. maanjäristys tuhosi monia rakennuksia, joita ei enää rakennettu uudestaan. Vuoden 469 maanjäristys merkitsi loppua antiikin aikaiselle kaupungille ja siirtymistä kohti varhaiskristillistä ja bysanttilaista rakentamista. 400-luvulla agoralle rakennettiin mm. basilikakirkko.
Italialaisten suorittamat arkeologiset kaivaukset alueella alkoivat vuoden 1933 suuren maanjäristyksen jälkeen, kun suuri osa kaupungista oli tuhoutunut. Kaivaukset kestivät vuodet 1935–1942. Niitä johti aluksi L. Laurenzi ja myöhemmin L. Morricone. Kreikkalaiset ovat jatkaneet kaivauksia toisen maailmansodan jälkeen. Kaivausten yhteydessä on tehty myös kunnostustöitä.
Rakennukset ja löydökset.
Agora oli rakennettu pohjoislaidaltaan kiinni 300-luvulla eaa. rakennettuun kaupunginmuuriin. Kolmelta muulta sivultaan se oli varustettu omalla muurillaan. Nykyisin agoran arkeologinen alue on jotakuinkin kolmion muotoinen ja sen sivut ovat noin 200–300 metriä pitkät. Kosin keskusta ympäröi aluetta joka puolelta.
Alueella on ollut lukuisia temppeleitä, kuten Afrodite Pandemoksen temppeli ja pieni Herakleen temppeli, kylpylä sekä muita julkisia ja yksityisiä rakennuksia. Suurin rakennuksista on ollut yli 300 metriä pitkä. Kaivaukset ovat paljastaneet myös jäänteitä 4–6 metriä leveistä kaduista. Samalla on käynyt ilmi, että kaupunki on noudattanut Hippodamokselle tyypillistä pohjakaavaa. Monissa rakennuksissa on ollut mosaiikkilattia, joista on säilynyt jäänteitä. Agoralta on löydetty myös mm. Hippokrateen patsas. Varhaiskristillisen basilikan rauniot ovat alueen koillisosassa.
Hippokrateen puu

Hippokrateen puu () on plataanipuu, joka sijaitsee Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Legendan mukaan lääketieteen isä Hippokrates (460–377 eaa.) opetti sen alla.
Puu on lajiltaan idänplataani ("Platanus orientalis") ja sen ympärysmitta on noin 20 metriä. Se sijaitsee kaupungin keskustassa "Plateía Platánou" -aukiolla (”Plataanin aukio”) lähellä Nerantzián linnaa ja Hassan Paššan moskeijaa. Puu on todellisuudessa vain noin 500 vuotta vanha, mutta on mahdollista, että se olisi Hippokrateen aikana paikalla kasvaneen puun jälkeläinen. Puu on suojeltu ja ympäröity aitauksella.
Puun siemeniä ja pistokkaita on lahjoitettu muihin maihin lääketieteellisille instituutioille, ja niistä on istutettu lukuisia puita, muun muassa Washingtoniin National Library of Medicinen edustalle vuonna 1961.
Roomalainen odeion (Kos)

Roomalainen odeion () on antiikin aikainen odeion eli musiikki- ja lauluteatteri Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kaupungin keskustan lounaislaidalla niin kutsutun läntisen arkeologisen alueen eteläosassa lähellä niin kutsuttua Roomalaista taloa ("Casa Romana").
Odeion rakennettiin roomalaisella ajalla ensimmäisellä vuosisadalla tai 100-luvulla jaa. Se korvasi paikalla olleen varhaisemman rakennuksen, joka toimi kenties buleuterionina eli kaupungin neuvoston kokouspaikkana. Odeionilla järjestettiin musiikkiesityksiä ja -kilpailuita. Siellä kokoontui myös "gerousia" eli kaupungin vanhinten neuvosto, jolla ei ollut todellista poliittista valtaa.
Odeion oli katettu. Keskiosassa oli ympyränmuotoinen "orkhestra". Näyttämö eli "skene" oli kaksiosainen: etuosassa oli "proskenion" ja takaosassa "paraskenion". Ne oli yhdistetty kolmen oviaukon välityksellä. Marmorista rakennetussa katsomossa oli 14 penkkiriviä ja siihen mahtui noin 750 henkeä. Odeion oli koristeltu muun muassa patsain ja mosaiikkilattioin.
Odeionin arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1929 L. Laurenzin johdolla. Se kunnostettiin tuolloin sekä vuosina 1994–1999. Nykyisin odeionilla järjestetään kulttuuritapahtumia.
Roomalainen talo (Kos)

Roomalainen talo () eli Casa Romana on uudelleenrakennettu roomalaisaikainen yksityistalo Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaislaidalla niin kutsutun läntisen arkeologisen alueen eteläosassa lähellä Roomalaista odeionia.
Talo rakennettiin alun perin 100-luvun lopulla tai 200-luvun alussa varhaisemman hellenistisellä ajalla rakennetun talon paikalle.
Rakennus muistuttaa mm. Pompejista tunnettuja roomalaisia yksityistaloja. Siinä on kaksi kerrosta, kolme atriumpihaa ja yhteensä 36 huonetta. Jokaisen atriumin keskellä on suihkulähde. Rakennus on ollut koristeltu mosaiikkilattioin sekä freskoilla ja veistoksilla. Koristelut esittävät muun muassa mytologian hahmoja sekä eri eläimiä.
Rakennuksen rauniot löytyivät vuoden 1933 maanjäristyksen jälkeen alkaneissa italiaisten suorittamissa kaivauksissa. Italialaiset päättivät rakentaa talon uudelleen alkuperäistä muistuttavaksi, ja työ valmistui vuonna 1940. Talosta lähinnä alaosa on alkuperäistä rakennusta.
Matka mielen ytimeen

Matka mielen ytimeen on Saimaa-yhtyeen cover-albumi, joka julkaistiin lokakuussa 2015. Albumi on tyyliltään instrumentaali, jossa jamitteluhenkinen jazz on vahvasti mukana. Albumin kappaleiden alkuperäisversiot ajoittuvat 1970-luvulle tai sen lähivuosille.
"Matka mielen ytimeen" on edellisvuonna Pepe &amp; Saimaa -menestysalbumilla soittaneen Saimaa-kokoonpanon tekemä. Albumi julkaistiin 30. lokakuuta 2015. Se oli Radio Helsingin ja Helsingin Sanomien nyt.fi:n viikon albumi.
Teokselle lähes täydet pisteet antaneen Soundin kriitikon Jami Järvisen mukaan albumin jokainen kappale ylittää tasoltaan alkuperäisen versionsa. Muun muassa kymmenminuuttiseksi venytettyä "Lentävää kalakukkoa" tulkitaan progejazzina, ja albumin pisin kappale "Levoton Tuhkimo" kestää liki 16 minuuttia.
"Matka mielen ytimeen" debytoi Suomen virallisella albumilistalla viikolla 45/2015, jolloin se sijoittui 21:nneksi. Seuraavalla viikolla albumi oli tippunut yhden sijan.