tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Île aux Grues

Île aux Grues (suomeksi ’kurkisaari’) on pysyvästi asuttu saari Saint Lawrencen estuaarissa Québecissä. Se kuuluu samannimiseen saaristoon, joka sijaitsee Montmagnyn kunnan edustalla, noin 60 kilometriä Québecin kaupungista koilliseen. Sen yhdistää vieressä sijaitsevaan Île aux Oiesin saareen kannas, joka jää nousuveden aikana kokonaan veden alle. Yksinään Île aux Grues on 7 kilometriä pitkä ja 2 kilometriä leveä, mutta yhdessä naapurisaarensa kanssa se muodostaa maa-alueen, jonka pituus on 10 kilometriä ja leveys enimmillään 4 kilometriä.
Île aux Gruesin ranta-alueilla on laajoja heinikoita, joiden ansiosta karjatalous on ollut historiallisesti sen tärkein elinkeino. Vielä nykyäänkin saarella on kymmenen maatilaa, jotka työllistävät yli kaksisataa ihmistä. Metsästyskauden aikana saarella vierailee myös paljon matkailijoita.
Vuonna 1646 Île aux Grues myönnettiin osana Rivière-du-Sudin läänitystä Charles Huault de Montmagnylle, ja 25 vuotta myöhemmin se siirtyi Pierre Bécart de Granvillen omistukseen. Saaren ensimmäiset asukkaat erehtyivät pitämään saarella eläviä amerikanharmaahaikaroita kurkina () ja nimi jäi elämään.
Maria Sander

Maria Sander o.s. Domagala (30. lokakuuta 1924 Dinslaken – 21. tammikuuta 1999 Niederwahn) oli saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 100 metrin juoksu.
Hän urheili Saksan liittotasavallan joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 4 × 100 metrin viestissä, jossa hän voitti hopeaa joukkuetovereinaan Ursula Knab, Helga Klein ja Margarete Petersen. Samoissa kisoissa hän juoksi myös 80 metrin aidat, saavuttaen siinäkin pronssimitalin. 100 metrin juoksussa hän selvisi myös loppukilpailuun sijoittuen lopulta viidenneksi.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1954 hän saavutti hopeaa sekä viestissä että viisiottelussa.
Burning in the Skies

Burning in the Skies on Linkin Parkin neljännen studioalbumin, "A Thousand Suns" kolmas single, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2011. Musiikkivideon kappaleeseen on ohjannut Joe Hahn.
"Burning in the Skies" yhdessä viiden muun kappaleen kanssa "A Thousand Suns" -albumilta ovat ladattavissa "Linkin Park Track Pack" -pakettina -videopeliin. Paketti julkaistiin 19. lokakuuta 2010.
Kappalelista.
CD-single:
Digitaalinen single:
UK CD-single (promo):
Guo Jingjing

Guo Jingjing (, s. 15. lokakuuta 1981 Baoding) on kiinalainen entinen uimahyppääjä. Guo voitti urheilu-urallaan kuusi olympiamitalia, joista neljä kultaisia. Guo voitti myös kymmenen maailmanmestaruutta ja yhden MM-hopean, neljä Aasian kisojen mestaruutta sekä universiadeista kuusi kulta- ja kaksi hopeamitalia. 
Guo ilmoitti lopettavansa urheilu-uransa tammikuussa 2011. Hän on seurustellut Hongkongin olympiakomitean puheenjohtajan pojan kanssa.
Geogebra

Geogebra on vuorovaikutteinen matematiikkaohjelmisto opetuskäyttöä varten. Ohjelmalla voi opiskella perusmatematiikkaa luomalla ja tutkimalla itse tai tutkimalla Geogebralla luotuja vuorovaikutteisia nettisivuja. Geogebra on ohjelmoitu Javalla ja se on käännetty lukuisille kielille, myös suomeksi. Geogebralla funktioiden piirtäminen käy helposti ja havainnollistaminen on helppoa. Alkuperäisessä Geogebrassa ei ollut 3D-ominaisuutta, mutta uusimpiin versioihin sellainen on saatu.
Steve Robertson

Steve Robertson (s. 4. heinäkuuta 1964 Hackney) on entinen brittiläinen moottoriurheilija. Hänet tunnetaan yleisimmin Kimi Räikkösen pitkäaikaisena managerina. Hän toimii muun muassa myös Jenson Buttonin ja Felipe Nasrin managerina. Hänen isänsä David Robertson oli myös manageri.
Taustaa.
Robertson kilpaili kolme vuotta Britannian F3-sarjassa parhaana tuloksenaan kolmas tila vuodelta 1990. Vuonna 1992 hän kilpaili International Formula 3000 sarjassa huonolla menestyksellä. Vuonna 1993 Robertson voitti Indy Lights Vuoden Tulokas palkinnon. Seuraavana vuonna hän voitti Indy Lights sarjan mestaruuden seitsemällä voitollaan. Robertson on David Empringhamin lisäksi ainoa Indy Lights sarjan mestari, joka ei kilpaillut Champ Car sarjassa. Vuonna 1996 Robertson kilpaili British Touring Car Championship sarjassa huonolla menestyksellä. Heti kauden avauskilpailussa hän pyörähti radalla ja kolaroi tiimikaverinsa Paul Radischin kanssa.
Lopetettuaan urheilu-uransa Robertson ryhtyi yhdessä isänsä Dave Robertsonin kanssa manageroimaan nuoria kuljettajalupauksia. Saatuaan Jenson Buttonin mukaan F1-sarjaan he ryhtyivät nuoren Kimi Räikkösen manageriksi. Heidän ansiostaan Räikkönen siirtyi suoraan Formula Renault sarjasta F1-sarjaan Sauberin kilpakuljettajaksi. Robertsonin managerointiuran huippuhetkiin kuuluu Räikkösen mestaruus vuodelta 2007.
Vuonna 2004 Robertson perusti yhdessä Räikkösen kanssa tallin F3-sarjaan nimellä Räikkönen-Robertson Racing. Tallin kuljettaja Mike Conway voitti kuljettajien mestaruuden vuonna 2006. Vuonna 2010 Robertson ja Räikkönen myivät tallin Anthony Hieattille, joka nimesi tallin Double R Racingiksi.
Chainsaw

Chainsaw on puolalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1997 Bydgoszczissa, Puolassa. Yhtye oli toiminnassa vuoteen 2010 saakka, minkä jälkeen se jatkoi toimintaansa uudelleen vuonna 2012.
Jäsenet.
Entiset jäsenet
Diskografia.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Demot
Neljän keikka

Neljän keikka on lasten -ja nuortenkirjailija Thomas Brezinan kirjoittama kirjasarja. Sarjan päähenkilöinä ovat neljä lasta, jotka ovat perustaneet salapoliisijengin, jonka seikkailuja kirjoissa seurataan. Brezina on Neljän keikka -sarjan lisäksi kirjoittanut myös Seitsemän tassua ja Penny -sarjan.
Päähenkilöt.
Axel Klingmeier.
Axel Klingmeier on 13-vuotias poika, jota kaverit kutsuvat nimellä Hernekallo, Kääpiö, Pätkä tai Luumu. Axelia on aiemmin kiusattu koulussa hänen lyhyytensä tähden, mutta urheilumenestyksen vuoksi kiusaaminen on loppunut. 
Lieselotte Schroll.
Lieselotte Schroll on 13-vuotias tyttö, jota kutsutaan Liloksi tai Älypääksi. Hän on Neljän keikka -jengin jäsenistä älykkäin, vaikka muut jäsenet ovat toki fiksuja. Lilo oppinut lukemistaan dekkareista ammattisalapoliisien niksejä. Lilo harrastaa vuorikiipeilyä ja laskettelua ja rakastaa kiinalaista ruokaa.
Paula Monowitsch.
Paula Monowitsch on yhdeksänvuotias tyttö, joka haluaa, että häntä kutsutaan Popiksi, sillä hän ei pidä oikeasta nimestään. Paula ei syö lihaa. Hän hoitaa eläimiä omassa pienoiseläintarhassaan, jonne kerääntyy koko ajan lisää eläimiä. 
Dominik Kascha.
Dominik Kascha on 10-vuotias poika, jota kutsutaan lempinimellä Hamletin isä. Dominik harrastaa lukemista ja muistaa lukemansa hyvin, mistä on hyötyä Neljän keikka -jengille. Dominikin isä ja äiti ovat molemmat näyttelijöitä, ja Dominik on myös esiintynyt usein yleisön ja kameran edessä.
Najib Mikati

Najib Azmi Mikati (; s. 24. marraskuuta 1955) oli Libanonin pääministeri 2011-2014. Hän oli 1998–2004 kolmen hallituksen julkisten töiden ja liikenneministeri. Huhti–heinäkuussa 2005 hän oli väliaikaishallituksen pääministeri. Pääministeri Saad Haririn hallitus väistyi tammikuussa 2011 ja Mikati muodosti uuden hallituksen 13. kesäkuuta 2011. Siinä enemmistönä on Hizbollah liittolaisineen.
Mikati on opiskellut American University of Beirutilla, Inseadilla ja Harvardin yliopistossa.
Najib Mikati on yksityisen M1 Groupin perustajia. Hän oli perustamassa veljensä Tahan kanssa 1982 INVESTCOMia, joka toi kännykkäverkot uusille markkinoille Sudaniin, Liberiaan ja Jemeniin, ja yhdistyi eteläafrikkalaisen MTN Groupin kanssa, kun sen osakkeet noteerattiin Lontoon ja Dubain pörsseissä. Hän tienasi kaupasta 5,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Mikati johtaa Harakat Majd -puoluetta, jolla on Libanonin parlamentissa kaksi paikkaa.
Häntä pidetään maltillisesti Syyrian-mieleisenä. Mikati on uskonnoltaan sunni Libanonin vallanjakosopimuksen mukaisesti. Häntä tukevat kuitenkin šiialaiset, kuten Hizbollah. Tämän vuoksi jotkut sunnikansanedustajat pitävät Mikatin nousua pääministeriksi Hizbollahin vallankaappauksena ja nimittävät Mikatia petturiksi. Häntä vastustettiin mielenosoituksissa ja katumellakoissa.
Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clinton on varoittanut, että Hizbollahin dominoima hallitus haittaisi Yhdysvaltain ja Libanonin suhteita.
Vuonna 2013 Mikatin hallitus ei päässyt sopuun lähestyvistä vaaleista. Niitä lykättiin marraskuuhun 2014. Tammam Salam kutsuttiin perustamaan uusi koalitiohallitus. Hallituskriisi kesti helmikuuhun 2014.
Vuonna 2021 Mikalista tuli jälleen pääministeri maan oltua yli vuoden ilman hallitusta, ja presidentin erottua lokakuussa 2022 hän toimii myös vt. presidenttinä.
Najib Mikati on menestynyt liiketoimissaan taloudellisesti äärimmäisen hyvin. Mikati ja hänen veljensä ovat Libanonin kaksi rikkainta miestä. Entisen pääministerin Najib Mikatin omaisuuden arvoksi arvioidaan noin 2,5 miljardia dollaria, joten hän kuuluu maailman 1000 rikkaimman ihmisen joukkoon. Lokakuussa 2019 Najib Mikatia epäiltiin korruptiosta ja taloudellisista väärinkäytöksistä.
John Lewis &amp; Partners

John Lewis &amp; Partners on brittiläinen tavarataloketju, johon kuuluu yhteensä 32 tavarataloa Englannissa, Skotlannissa ja Walesissa. Ketjun omistaa John Lewis Partnership, johon kuuluu myös muun muassa Waitrose-päivittäistavarakauppojen ketju.
Ensimmäinen John Lewis -tavaratalo avattiin vuonna 1864 Lontoon Oxford Streetillä.
Augusts Kirhenšteins

Augusts Kirhenšteins (18. syyskuuta 1872 Mazsalaca – 3. lokakuuta 1963 Riika) oli latvialainen poliitikko ja tiedemies. Hänen johtamansa nukkehallitus pyysi Latvian liittämistä Neuvostoliittoon kesällä 1940. 
Kirhenštein oli mikrobiologi ja toimi myös professorina Riian yliopistossa. Kun neuvostoliittolaiset olivat orkestroimassa vallankaappausta Latviassa kesällä 1940,
hänen nimensä oli tullut esiin suurlähetystössä pidetyssä ideariihessä. Kirhenšteins johti Latvia- Neuvostoliitto ystävyysseuraa. Hänen veljensä oli ollut punaupseeri, joka oli teloitettu Neuvostoliitossa vuonna 1938..
Professorin herätti öinen puhelu Neuvostoliiton suurlähetystöstä ja hän ilmoitti suostuvansa hallituksen johtoon, "jos Ulmaniskin on samaa mieltä" . Uusi hallitus kokoontui ensimmäistä kertaa 21. kesäkuuta 1940. Suomen lähettilääseen Edvard Paliniin Kirhenšteins teki epäedullisen vaikutelman: "Vanha väsynyt epävarma ukkeli, jolta puuttuu itseluottamusta, varmuutta ja omaa tahtoa ja asiantuntemusta.".
Kirhenšteins vakuutteli, että Latvia pysyy itsenäisenä valtiona. Samaa vakuutteli myös Neuvostoliiton lähetystö. Kirhenšteinsin johtama hallitus määräsi heinäkuulle uudet vaalit, mikä oli hyvä propaganda-ase Ulmaniksen vuodesta 1934 jatkuneen yksinvallan jälkeen. Vaalilakeja kuitenkin rikottiin ja tulos oli etukäteen päätetty.
Uusi parlamentti, "Kansan Saeima", julisti Latviaan neuvostovallan 21. heinäkuuta 1940. Neuvostoliiton korkein neuvosto hyväksyi Latvian neuvostokansojen perheen jäseneksi 5. elokuuta 1940. Kirhenšteins toimi uuden neuvostotasavallan puhemiehistön puheenjohtajana eli presidenttinä vuoteen 1952.
Maciej Koczorowski

Matt Koczorowski (s. 15. huhtikuuta 1979 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen vokalisti. Hän on yhtyeen Chainsaw keulahahmona. Koczorowski on tehnyt yhteistyötä muun muassa yhtyeiden Faust, Sirsaw, Butelka, Sibyline, Miecz Wikinga ja Doctrine-X kanssa.
Diskografia.
Chainsaw
Muut
Jarosław Gajczuk-Zawadzki

Jarosław Gajczuk-Zawadzki (s. 17. toukokuuta 1979, Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, heavy metal -yhtye Chainsaw'n kitaristi.
Diskografia.
Chainsaw
Arkadiusz Rygielski

Arkadiusz Rygielski (s. 19. elokuuta 1978 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, joka toimi heavy metal -yhtye Chainsawin kitaristina.
Diskografia.
Chainsaw
Sebastian Górski

Sebastian Górski (s. 17. toukokuuta 1976, Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, joka oli heavy metal -yhtye Chainsawin rumpali.
Diskografia.
Chainsaw
Muut
Marek Jerchewicz

Marek Jerchewicz (s. 5. kesäkuuta 1976 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, joka tunnetaan työstään heavy metal -yhtye Chainsawin basistina.
Diskografia.
Chainsaw
Muut
Saint-Siméon (Capitale-Nationale)

Saint-Siméon on vajaan 1 400 asukkaan kunta Québecin provinssiin kuuluvalla Charlevoix’n alueella. Se sijaitsee Saint Lawrencen estuaarin pohjoisrannalla ja Québeciin johtavan maantien varrella, noin 40 kilometriä La Malbaien kunnasta koilliseen. Saint-Siméonin pinta-ala on runsaat 280 neliökilometriä, ja sen maisemaa hallitsevat pohjoisessa lukemattomat pienet järvet ja etelässä Noirejoki sekä Taillisvuori. Kesällä sieltä on säännöllinen lauttayhteys Saint Lawrencen etelärannalla sijaitsevaan Rivière-du-Loupin kaupunkiin. Kunnan suurin työllistäjä on metsäteollisuus, ja siellä sijaitsee Les Palissadesin metsäntutkimuskeskus.
Saint-Siméon on saanut nimensä Pyhältä Simonilta, joka oli yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta. Kunnan historia juontaa juurensa vuoteen 1869, jolloin Saint-Siméonin maaseurakunta irrotettiin itsenäiseksi Saint-Fidèle-de-Mont-Murrayn seurakunnasta. Kymmenen vuoden kuluttua kylä sai oman postitoimiston. Vuonna 1911 keskuskylä ja maaseurakunta erotettiin toisistaan 90 vuoden ajaksi, kunnes ne vuonna 2001 yhdistettiin nykyiseksi Saint-Siméonin kunnaksi.
Michael Mageau

Michael Renault Mageau on toinen niistä kahdesta henkilöstä, jotka selvisivät hengissä San Franciscossa vaikuttaneen sarjamurhaaja Zodiac Killerin suorittamista aseellisista hyökkäyksistä. Useita luoteja vartaloonsa saanut Mageau pystyi jälkeenpäin antamaan tuntomerkkejä ampujasta, mutta havainnot eivät riittäneet tappajan löytymiseen.
Keskiyöllä 4. heinäkuuta 1969 19-vuotias Mageau ja häntä kolme vuotta vanhempi Darlene Ferrin olivat pysäyttäneet auton Blue Rock Springs Parkin parkkipaikalle Vallejon kaupungin laitamilla Kaliforniassa. Muutaman metrin päähän heidän autostaan seisahtui toinen auto, mahdollisesti Ford Mustang tai Chevrolet Corvair. Autosta astui mies, jota Ferrin ja Mageau luulivat poliisiksi. He nousivat autostaan. Tulija asteli heidän luokseen ja avasi varoittamatta tulen. Ammuttuaan viidesti mies poistui, mutta Mageaun valitus sai hänet palaamaan ja ampumaan uudelleen puolustuskyvyttömiä uhrejaan.
Tajuissaan pysytellyt Mageau onnistui laittamaan auton vilkkuvalot päälle, ja hälyttämään apua. Poliisin saapuminen ei ehtinyt pelastaa Ferriniä, joka menehtyi matkalla sairaalaan. Teosta epäiltiin aluksi hänen aviomiestään Deania, jolla kuitenkin oli alibi. Myös Ferrinin aikaisempaa aviomiestä kuulusteltiin, mutta hänet todettiin syyttömäksi. 
Myöhemmin tappaja lähetti kolmelle eri sanomalehdelle tietoja murhista ja kertoi yksityiskohtia, jotka vain murhaaja saattoi tietää. Zodiacin nimellä tunnettuna hän jatkoi mahdollisesti jo vuonna 1963 alkaneita veritöitään, ja lisäsi kirjeenvaihtoaan lehdistön kanssa antamalla outoja johtolankoja ja koodeja, joita ei pystytty selvittämään.
Heinäkuussa 1992 Mageau tunnisti ampujan Arthur Leigh Alleniksi, jonka kuvaa Vallejon poliisi sattui näyttämään hänelle. Poliisi halusi tietää, miksi Mageau ei ollut tunnistanut Allenia 20 vuotta aiemmin, jolloin mies oli ollut pidätettynä pääepäiltynä Zodiaciksi. Mageau väitti, ettei hänelle ollut koskaan näytetty ainuttakaan epäillyn kuvaa. Jos tämä pitää paikkansa, kyseessä on yksi pahimmista Yhdysvaltain rikoshistorian kömmähdyksistä nykyaikana. Asia ei ratkennut koskaan, sillä Allen kuoli elokuussa 1992.
Vuonna 2002 tehtyjen DNA-testien tulokset osoittivat Allenin olleen todennäköisesti syytön Zodiac-murhiin.
Juan José Campanella

Juan José Campanella (s. 19. heinäkuuta 1959 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen elokuvaohjaaja.
Elämä ja ura.
Campanella ryhtyi opiskelemaan teknisiä aloja, mutta keskeytti opintonsa 1980 opiskeltuaan yliopistossa neljä vuotta. Hän totesi myöhemmin, että päätökseen vaikutti ratkaisevasti elokuvan "Syke ei sammu" näkeminen juuri sinä päivänä, kun hänen oli tarkoitus aloittaa viides lukuvuosi. Hänen esikoisohjauksensa oli lyhytelokuva "Prioridad nacional" (1979). Campanella lähti opiskelemaan Yhdysvaltoihin Tisch School of the Arts -kouluun. Neljän vuoden kuluttua, 1984, hän ohjasi toisen elokuvansa, "Victoria 392", joka on ensimmäinen viidestä yhteistyöelokuvasta näyttelijäystävä Eduardo Blancon kanssa, ja samalla ensimmäinen yhteistyöelokuva käsikirjoittaja Fernando Castetsin kanssa, jonka kanssa hän sekä ohjasi että käsikirjoitti elokuvan.
Valmistuttuaan elokuvakoulusta Campanella ohjasi Yhdysvalloissa kaksi elokuvaa: "The Boy Who Cried Bitch" (1991) ja "Himolla on hintansa" (1997).
Campanella ryhtyi jälleen 1999 yhteistyössä Castetsin kanssa käsikirjoittamaan elokuvaa "El mismo amor, la misma lluvia" (1999), jossa pääosia näyttelivät näyttelijäystävät Ricardo Darín (joka oli tutustunut Campanellaan 15 vuotta aiemmin ulkomailla) ja Eduardo Blanco. Sama kaava toistui vielä kahdessa elokuvassa, "Morsiamen poika", 2001 (ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi 2002) ja "Luna de Avellaneda", 2004, joissa käsikirjoittajina olivat Campanella ja Castets ja Darín ja Blanco pää- ja sivuosassa. Darín oli jälleen pääosassa Campanellan jännityselokuvassa "Katseeseen kätketty" (2009), joka oli Campanellan neljäs pitkä elokuva ja sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon 2010.
Sittemmin Campanella on omistautunut lähinnä tekemään televisiosarjoja yhdysvaltalaiselle yleisölle (muun muassa "House", ', ' ja "30 Rock"). Hän on ollut Espanjan kansalainen vuodesta 2006.
Matti Laurila (vanhempi)

Matti Erkki Laurila (19. joulukuuta 1865 Lapua – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja, Jämsä) oli suomalainen suojeluskuntalainen, joka komensi Suomen sisällissodassa valkoisten puolella vapaaehtoisista koottua Lapuan suojeluskuntaa toimien komppanianpäällikkönä. Länkipohjan taistelussa kaatunut Laurila ja hänen kaksi poikaansa Ilmari (1897–1918) ja Matti Laurila (1895–1983) saavuttivat lapualaisten keskuudessa kuolemattoman maineen.
Elämäkerta.
Laurilan vanhemmat olivat Iisakki Saarenpää-Laurila ja Sanna Liisa Laurila. Hän toimi Suomen kaartissa jefreitterinä vuosina 1884–1886 ja sitten Laihian reservikomppanian harjoitusaliupseerina. Hän yleni vanhan sotaväen aikana vääpeliksi. Sotilasuransa jälkeen hän oli Kauhavalla poliisikonstaapelina 1890–1906, Härmässä sahanhoitajana 1906–1910 ja Lapuan sähköyhtiön isännöitsijänä vuodesta 1910.
Vuonna 1917 Laurilasta tuli Lapuan ensimmäisen suojeluskunnan eli ns. palokunnan päällikkö ja hieman myöhemmin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien keskusesikunnan jäsen. Suomen sisällissodan puhjettua hän osallistui mm. Lapuan ja Seinäjoen venäläisten varuskuntien aseistariisumiseen, minkä jälkeen Lapuan suojeluskunta eteni Vilppulan Lylyyn saakka ja asettui sitten Vilppulan rintamalle. Laurila ylennettiin helmikuussa 1918 vänrikiksi ja maaliskuussa luutnantiksi. Hän osallistui 3. maaliskuuta 1918 Eräjärven taisteluun ja 16. maaliskuuta Länkipohjan taisteluun, jossa hän sai surmansa. Hän oli juuri saanut tiedon toisen komppanian päällikkönä toimineen poikansa Ilmari Laurilan kaatumisesta, kun eversti Karl Fredrik Wilkman määräsi hänet yrittämään vielä kerran hyökkäystä. Molempien Lauriloiden kuolema tunnin sisällä lamautti Lapuan suojeluskuntalaiset, mutta reservistä etulinjaan siirretty Vaasan krenatööripataljoona onnistui kääntämään taistelun valkoisten voitoksi.
Matti ja Ilmari Laurilan kaatuminen Länkipohjan taistelussa muodostui Etelä-Pohjanmaan valkoisten keskuudessa suoranaiseksi legendaksi. Laurilan perheeseen viitattiin muun muassa ”Vilppulan urhojen muistolle” -laulun sanoissa. Valkoisten välittömästi taistelun jälkeen toteuttaman vankien joukkoteloituksen eli Länkipohjan verilöylyn on sanottu olleen lapualaisten kosto Lauriloiden kuolemasta.
Laurilan puoliso vuodesta 1887 oli Anna Liisa Mukari (k. 1929). Heidän toisesta pojastaan, jääkäri Matti Laurilasta tuli talvi- ja jatkosodan eversti ja rykmentinkomentaja.
Olli Rajala

Olli Kalervo Rajala (28. marraskuuta 1937 – 18. syyskuuta 2004) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Rajala edusti jalkapallourallaan Tampereen Pallo-Veikkoja 1958–1961 ja Tampereen Palloilijoita 1962–1964, joista kaksi ensimmäistä mestaruussarjassa. Kaikkiaan Rajala pelasi 42 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia.
Rajala pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1957–1963 yhteensä kolme maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Jääkiekossa Rajala pelasi 18 pääsarjaottelua kaudella 1962–1963 Tampereen Pallo-Veikkojen riveissä tehden 7 maalia ja 3 syöttöä.
Rajala oli ammatiltaan rakennusmestari.
Taktisuus

Taktisuus on polymeerin ominaisuus, joka määrittyy polymeerin stereoisomeerien jakauman perusteella. Polymeerit voidaan jakaa isotaktisiin, syndiotaktisiin ja ataktisiin polymeereihin.
Lajittelu.
Isotaktisen polymeerin toistuvilla osilla on sama konfiguraatio.
Syndiotaktisen polymeerin konfiguraatio on peräkkäisillä osilla vastakkainen.
Ataktisen polymeerin osien konfiguraatio on satunnainen.
Vaikutukset muotoon.
Taktisuudella voi olla hyvin suuri merkitys polymeerin muotoon. Esimerkiksi isotaktinen polypropyleeni on kiteinen, kun taas ataktinen polypropyleeni on amorfinen eikä jaa samoja teollisuudessa tarvittavia mekaanisia muovien muovaamiseen vaadittuja ominaisuuksia kuin isotaktinen muotonsa.
Timo Rantala

Timo Rantala (s. 30. toukokuuta 1941) on suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija, jääpalloilija ja kaukalopalloilija.
Jalkapallo.
Laitahyökkääjänä pelannut Rantala edusti urallaan Helsingin Ponnistusta suomensarjassa 1958–1962 ja Lahden Reipasta mestaruussarjassa 1963–1964. Hän voitti Reippaassa Suomen mestaruuden 1963. Kaikkiaan Rantala pelasi 24 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Suomensarjassa hän viimeisteli viidessä kaudessa 37 maalia. Rantala pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun 1963.
Jääkiekko.
Jääkiekossa hyökkääjänä pelannut Rantala edusti urallaan Helsingin Ponnistusta, HIFK:ta ja Lahden Reipasta 1959–1968 ja pelasi 111 SM-sarjaottelua tehden niissä 102 pistettä (59 maalia ja 43 syöttöä). Jäähyjä hänelle kertyi 42 minuuttia. Suomen Cup -mestaruuden Rantala saavutti Reippaan joukkueessa 1968. Rantala pelasi jääkiekossa 11 A-maaottelua, 2 B- ja 6 nuorten maaottelua.
Muut lajit.
Jääpallossa Rantala edusti HIFK:ta, Lahden Reipasta ja Botnia-69:ää SM-sarjassa hän pelasi 1967–1986 ja saavutti mestaruuden HIFK:ssa 1978. Jääpallossa Rantala edusti Suomea yhdessä B-maaottelussa.
Kaukalopallossa Rantala saavutti HIFK:ssa neljä Suomen mestaruutta 1977–1980. 
Rantala on saavuttanut myös 1961 sotilaskolmiottelussa Puolustusvoimien mestaruuden Uudenmaan Jääkäripataljoonan joukkueessa ja henkilökohtaisessa kilpailussa kolmannen sijan.
Bernd Eichinger

Bernd Eichinger (11. huhtikuuta 1949 Neuburg an der Donau, Baijeri, Saksa – 24. tammikuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli elokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Eichingerin tuottamia elokuvia ovat "Baader Meinhof Komplex", "Elementarteilchen", "Perikato", "Ruusun nimi", "Parfyymi" ja "Päättymätön tarina".
Eichinger oli jonkin aikaa Constantin Filmin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Eichinger kuoli 24. tammikuuta 2011 sydäninfarktiin kotonaan Los Angelesissa.
Pasi Rasimus

Pasi Rasimus (s. 6. maaliskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Seuratasolla hän valmensi viimeksi Käpylän Palloa kaudella 2011.
Keskikentällä pelannut Rasimus edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia, Turun Palloseuraa, Finnairin Palloilijoita ja norjalaista Lillestrømiä. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1981, 1987 ja 1988 sekä Suomen Cupin 1981. Kaikkiaan Rasimus pelasi 14 kauden aikana 281 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 40 maalia. Suomen maajoukkueessa Rasimus pelasi vuosina 1983–1986 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Rasimus aloitti Finnairin Palloilijoiden kakkosvalmentajana 1995 ja nousi seuran päävalmentajaksi kesällä 1996, kun Keijo Voutilainen sai potkut. Hän valmensi seuraa elokuuhun 1997 asti. FinnPan jälkeen Rasimus on toiminut Malmin Palloseuran ja Klubi 04:n päävalmentajana sekä nuorisomaajoukkueiden valmennusryhmissä.
Leopoldo Torre Nilsson

Leopoldo Torre Nilsson (1924–1978) oli argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hän sai vaikutteita italialaisesta neorealismista ja tutki elokuvillaan yläluokan rappiota. Hänen varhaistuotantoonsa kuuluva "Enkelin talo" ("La casa del ángel", 1957) menestyi maailmanlaajuisesti. Vuonna 1973 Nilssonin elokuva "Los siete locos" sai hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Leopoldo Torre Nilssonin isä oli elokuvaohjaaja, ja Nilsson aloitti isänsä assistenttina viisitoistavuotiaana. Hänen maineensa perustuu alkuvuosien elokuviin, mutta hän jatkoi työskentelyä 1970-luvulle asti kiristyvästä sensuurista huolimatta. Vain hänen viimeinen elokuvansa "Piedra libre" (1976) kiellettiin.
Pekingin metro

Pekingin metro on metrojärjestelmä Pekingissä, Kiinassa. Sillä 29 linjaa (24 metrolinjaa, kaksi lentokenttärautatieyhteyttä, yksi maglev-linja ja kaksi raitiotielinjaa) ja 522 asemaa. Verkoston pituus on 879 kilometriä. Se kulkee Pekingin 12 kaupunki- ja esikaupunkialueella ja Langfangin piirissä naapurikaupunki Hebein puolella. Joulukuussa 2024 Pekingin metrosta tuli maailman pisin metrojärjestelmä. Vuonna 2018 metrolla tehtiin 3,8484 miljardia matkaa (10,544 miljoonaa matkaa päivässä) Pekingin metro oli maailman vilkkain metrojärjestelmä ennen koronaviruspandemian puhkeamista.
Pekingin metro avattiin vuonna 1971 ja se on vanhin metrojärjestelmä Manner-Kiinassa ja Itä-Aasian mantereella. Ennen kuin järjestelmä alkoi laajentua nopeasti vuonna 2002, metrolla oli vain kaksi linjaa. Nykyinen verkosto ei edelleenkään pysty vastaamaan kaupungin joukkoliikennetarpeisiin. Pekingin metron laajennussuunnitelmat tulevat valmistuessaan kasvattamaan järjestelmän pituutta 998,5 kilometriin vuoteen 2025 mennessä, jolloin se palvelee ennustettua 18,5 miljoonaa matkustajaa päivittäin. Viimeisin laajennus avattiin 15. joulukuuta 2024, kun linjat 3 ja 12 avattiin sekä Changping linjaa pidennettiin.
Nurkkaan ajettu Jumala?

Nurkkaan ajettu Jumala? on Juha Pihkalan ja Esko Valtaojan vuonna 2004 julkaistu yhdeksänosainen kirjeenvaihto tieteen ja uskonnon välisestä suhteesta.
Kirja valittiin vuoden kristilliseksi kirjaksi vuonna 2004, kuten myös jatkoteos Tiedän uskovani, uskon tietäväni vuonna 2010.
M8 (Valko-Venäjä)

Valtatie M8 (, ) on pohjois-etelä-suuntainen, Valko-Venäjän itäosissa kulkeva valtatie.
M8 alkaa Venäjän Pihkovan alueelta Nevelin kautta saapuvan M20-valtatien jatkona Valko-Venäjän Jezerištše -raja-asemalla. Sieltä 2-kaistaisena alkava valtatie M8 jatkaa etelään. Enimmän osan matkaa valtatie on 4-kaistainen. Suurimmat reitin varrelle osuvat kaupungit (Vitsebsk, Orša, Mahiljou ja Homel) sivuutetaan kehätiemäisesti. Valtatie päättyy raja-asema Novaja Gutaan Ukrainan Tšernihivin alueen rajalla. 
Valtatie M8 muodostaa osan runsaat 2 500 kilometriä pitkää eurooppatie E95:tä , joka alkaa Pietarista ja johtaa etelään Valko-Venäjän ja Ukrainan läpi, Mustanmeren yli ja päättyy Turkin keskiosiin. 
Tärkeimmät risteykset :
Norman Pritchard

Norman Pritchard (myöhemmin Norman Trevor; 23. heinäkuuta 1877 Kalkutta, Intia – 30. lokakuuta 1929 Norwalk, Kalifornia, Yhdysvallat) oli vuoden 1900 olympialaisissa kilpaillut juoksija, joka voitti hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 22,8 ja 200 metrin aitajuoksussa.
Pritchard on siinä mielessä ”kiistanalainen” olympiaurheilija, että häntä ovat väittäneet omakseen sekä Britannia että Intia. Brittiläinen olympiahistorioitsija Ian Buchanan toteaa Pritchardin olleen vanhaa siirtomaasukua ja vaikka hän syntyi Intiassa, hän oli puhtaasti brittiläinen. Intian olympiakomitean historioitsija Gulun Hesekiel puolestaan perustaa näkemyksensä siihen, että Pritchard syntyi Intiassa ja asui siellä useita vuosia. Pritchard muutti Englantiin kesällä 1900, ja hänet valittiin jäseneksi Lontoo AC:n kesäkuussa, minkä jälkeen hän kilpaili AAA:n kilpailuissa. Britannian joukkue olympiakisoihin 1900 valittiin AAA:n tulosten perusteella, ja Pritchardin toinen sija (voittaja Alvin Kraenzlein) 120 jaardin aidoissa riitti hänelle olympiakisavalintaan. Buchanan huomauttaa, että Pariisin ohjelmassa luetellaan hänet AAA:n joukkueen jäseneksi, ja että New York Times kirjoittaa hänestä englantilaisena. Pritchard oli vahva pikajuoksija ja aitajuoksija ja voitti Bengalin mestaruuden 100 jaardilla seitsemänä vuonna peräkkäin 1894–1900. Hän oli Bengalin mestari myös 440 jaardilla ja 120 jaardin aidoissa, joka tukee Intian vaatimusta. Hän oli myös aikoinaan Intian FA:n sihteeri. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin ottaen nimen Norman Trevor. Hän ryhtyi näyttelijäksi mykkäelokuviin esiintyen yhdessä Ronald Colmanin kanssa 27 elokuvassa MGM:llä. Pritchard kuoli rahattomana oletettavasti krooniseen aivosairauteen.
Hänen henkilökohtaisia ennätyksiään ovat 100 metrin juoksussa 10,9 (1899), 200 metrillä 22,6 (1900), 110 metrin aitajuoksussa 15,4 (1899) ja 200 metrin aitajuoksussa 26,2 (1900).
Elokuvia: "Beau Geste" (1926), "... ja naiset rakastavat heitä" ("Dancing Mothers") (1926) ja "Tonight at Twelve" (1929). 
Aiheesta muualla.
Tropiikkivarpuspöllö

Tropiikkivarpuspöllö ("Glaucidium tephronotum") on pöllöihin kuuluva lintu, jonka esiintymisaluetta Afrikassa ovat Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana, Kenia, Liberia, Ruanda, Sierra Leone ja Uganda.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät, kosteat pensastoalueet ja hyvin ylävät pensastoalueet. Se painaa keskimäärin 87,4 grammaa.
Alalajit.
Sillä on neljä alalajia:
Jesuiittojen guaranilähetysasemat

Jesuiittojen guaranilähetysasemat olivat lähetysasemia, joita jesuiitat perustivat Argentiinaan ja Brasiliaan 1600-luvulla katekisoidakseen guarani-intiaaneja ja suojellakseen heitä espanjalaisilta ja portugalilaisilta orjakauppiailta.
Viiden aseman rauntiot ovat nykyisin Unescon maailmanperintöluettelossa: São Miguel das Missões Brasiliassa ja San Ignacio Mini, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto ja Santa Maria Mayor Argentiinassa.
Luettelo lähetysasemista.
Vuonna 1768, jolloin jesuiitat karkotettiin maasta, oli 32 lähetysasemaa asutettuna.
Anna Jablonskaja

Anna Jablonskaja (, ; oik. Hanna Hryhorivna Mašutina, ; 20. heinäkuuta 1981 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 24. tammikuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli ukrainalainen näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän kuoli Domodedovon lentokentän pommi-iskussa 2011.
Blogissaan 21. joulukuuta 2010 Jablonskaja kirjoitti "Мне кажется у меня осталось очень мало времени" ("Minulla on luultavasti vain vähän aikaa jäljellä").
Elämä.
Anna Jablonskaja julkaisi toistakymmentä näytelmää. Monia niistä on esitetty Venäjällä, etenkin Pietarissa. Jablonskaja on vuodesta 2004 saanut useita palkintoja monien kirjallisuustapahtumien yhteydessä. Hän kirjoitti myös lyyrisiä runoja. Moskovan Meierhold-keskuksen johtajan Pavel Rudnevin mukaan häntä pidettiin yhtenä nuoren polven suurimmista lahjakkuuksista, ja hän oli Uusi draama -kulttuurisuuntauksen henkinen johtaja.
Jablonskaja tuli Moskovaan lentokoneella Odessasta puoli tuntia ennen räjähdystä. Hän oli menossa Isskustvo kino -lehden tilaisuuteen, jossa hänelle oli tarkoitus myöntää lehden perustama palkinto.
Markku Tykkyläinen

Markku Juhani Tykkyläinen (s. 1952) on Joensuun yliopistosta valmistunut ja vuonna 1987 väitellyt suomalainen maantieteilijä. Tykkyläinen oli yhteiskuntamaantieteen professorina Joensuun yliopistossa vuosina 1998–2003. Vuodesta 2004 alkaen Tykkyläinen on toiminut maaseutututkimuksen professorina Joensuun ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa.
Tykkyläisen tieteellisen kiinnostuksen kohteina ovat teorianmuodostaminen ja metodologiset kysymykset maantieteessä, menetelmäkehitys ja niiden monipuolinen soveltaminen haasteellisissa olosuhteissa.
Tutkimustyössään Tykkyläinen on keskittynyt muun muassa luonnonvaraperustaisten yhdyskuntien ja alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen rakentumiseen ja yhteisöjen ja yhdyskuntien reaktioihin kun talouden ja yhteiskunnan rakenteet uudistuvat. Tykkyläinen on tutkinut uusien taloudellis-maantieteellisten rakenteiden ja toimintamallien syntymistä sekä reaktiomekanismeja useissa Euroopan maissa, Venäjällä ja Australiassa.
Tykkyläinen on tehnyt ja johtanut työssäkäynnin ja työyhteisöjen tutkimuksia muun muassa kaivoksilla ja öljykentillä. Tykkyläinen on mallintanut aluetaloudellista kehitystä erityisesti Suomessa. Hän suunnitteli ja käynnisti monitieteisen geoinformatiikan opetuksen Joensuun yliopistossa ja geospatiaalisen analyysin opetuksen Itä-Suomen yliopistossa. 
Tykkyläinen oli Suomen Maantieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 2000 ja 2001 sekä vuosina 2008 ja 2009.
Vuonna 2016 Tykkyläinen sai neljäntenä maantieteilijänä Ragnar Hult-mitalin ansioistaan sekä opetuksessa että tutkimuksessa. Hän on ohjannut 23 väitöskirjaa ja useita graduja.
Charlie Adam

Charles Graham "Charlie" Adam (s. 10. joulukuuta 1985) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Stokea. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Charlie Adamin isä Charlie Adam oli myös ammattilaisjalkapalloilija sekä hänen nuorempi veljensä Grant on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Ura.
Seurajoukkueura.
Adamin pelaajaura alkoi skotlantilaisen Rangersin juniorijoukkueissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2003–2004 ja pelasi ensimmäisen ottelunsa huhtikuussa 2004. Seuraavat kaksi kautta Adam vietti pääasiassa lainalla Ross Countyssa ja St Mirrenissä. Kaudella 2006–2007 Adam pelasi loistavasti ja vakiinnutti paikkansa Rangersin kokoonpanossa. Kauden päätyttyä kannattajat valitsivat hänet vuoden nuoreksi pelaajaksi.
Kaudella 2007–2008 Adam jatkoi hyviä otteitaan Skotlannin valioliigassa, mutta hän ei kovan kilpailun takia saanut yhtä paljon peliaikaa kuin edellisellä kaudella. Seuraavakin kausi alkoi samaan tapaan ja tammikuussa 2009 Adam siirtyi lainalla Englannin mestaruussarjan Blackpooliin. Adam onnistui hyvin ja kesällä hän siirtyi 500 000 punnan siirtosummalla pysyvästi Blackpooliin.
Adamista tuli Blackpoolin kapteeni ja hän oli yksi tärkeimmistä seuran pelaajista, kun Blackpool nousi kauden 2009–2010 päätteeksi valioliigaan karsintojen kautta. Hänet valittiin seuran parhaaksi pelaajaksi ja mestaruussarjan vuoden joukkueeseen. Valioliigassa Adam jatkoi hyviä peliesityksiä ja muun muassa Liverpool, Aston Villa ja Birmingham yrittivät ostaa hänet tammikuussa 2011.
Liverpool hankki Adamin 7,5 miljoonan punnan hintaan kesän 2011 siirtoikkunassa. Elokuussa 2012 Adam siirtyi Liverpoolista 4 miljoonalla punnalla Stokeen.
Maajoukkueura.
Adam pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa maaliskuussa 2007 Itävaltaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 11 A-maaottelua.
Kalsiumtitanaatti

Kalsiumtitanaatti eli kalsiumtitaanioksidi (CaTiO3) on epäorgaaninen yhdiste, jolla on sovellutuksia erityisesti elektroniikassa. Luonnossa kalsiumtitanaattia esiintyy perovskiittimineraalina.
Rakenne ja valmistus.
Kalsiumtitanaatin kiderakenne on perovskiitti, jonka omaavat yhdisteet voidaan esittää kaavalla ABO3. Yhdisteellä on hieman vääristynyt tilakeskeinen kuutiollinen alkeiskoppi, jossa tiheimmän pakkauksen muodostavat kalsium- ja oksidi-ionit. Titaani-ionit sijaitsevat alkeiskopissa oktaedrisesti.
Tyypillisesti kalsiumtitanaattia valmistetaan sintraamalla kalsiumkarbonaattia ja titaanidioksidia. Kalsiumtitanaatin valmistukseen on kehitetty muitakin menetelmiä, joissa käytetään lähtöaineina joko epäorgaanisia tai orgaanisia titaaniyhdisteitä. Usein ongelmaksi muodostuu tarvittava hyvin korkea lämpötila. Tämän vuoksi on pyritty kehittämään muun muassa mikroaaltomenetelmiä, jolla yhdistettä voitaisiin tuottaa alhaisemmissa lämpötiloissa.
Käyttö.
Kalsiumtitanaatilla on suhteellisen korkea dielektrinen vakio, huoneenlämpötilassa noin 160. Tämän vuoksi sitä käytetään kondensaattoreissa usein strontiumtitanaatin kanssa. Yhdisteellä on myös pietsosähköisiä ominaisuuksia. Sitä voidaan käyttää myös sitomaan ydinreaktoreissa muodostuneita radioaktiivisia aineita. 
Kalsiumtitanaatti avustaa hydroksiapatiitin muodostumista titaanisten implanttien päälle. Titaanin pinnalle saadaan natriumhydroksidilla hydroksidi-ionikerros, joka negatiivisesti varautuneena vetää puoleensa positiivisia kalsiumioneita. Kalsiumionit muodostavat pinnalle kalsiumtitanaattikerroksen, johon kasvaa hydroksiapatiittia fosfaatti-ionien läsnä ollessa.
KNM Svenner

KNM Svenner (viirinumero G03) oli Norjan laivastossa S-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli Britannian kuninkaalliselta laivastolta lainattu "HMS Shark". Sen ura oli lyhyt, ainoastaan hieman alle kolme kuukautta palvelukseen otosta tuhoutumiseen.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. tammikuuta 1940 5. hätälaivueessa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1943 nimellä "HMS Shark". Ennen aluksen valmistumista 11. maaliskuuta 1944 se siirrettiin 8. maaliskuuta Norjan laivastolle, joka nimesi sen samalla "KNM Svenneriksi".
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 23. hävittäjälaivueeseen. Alus aloitti 3. huhtikuuta koeajojen ja varustamisen jälkeen koulutuksen Scapa Flow'ssa. Huhtikuussa alus määrättiinNormandian maihinnousuun Force S:ään, missä sen tehtävänä oli tukea Sword Beachin maihinnousua tykkitulella määrättyihin maaleihin Cabourgissa. Alus osallistui 2. toukokuuta Fabius-harjoitukseen, joka oli sen viimeinen Kanaalissa pidetty maihinnousuharjoitus. Seuraavana päivänä se osallistui Littlehamptonin länsipuolella osastonsa alusten kanssa maihinnousuharjoitukseen ja lopulta 18. toukokuuta osastot S, J ja G pitivät yhteisharjoituksen Brightonin edustalla. Harjoitukseen oli sisällytetty ilma-aseen, E-veneiden, miinojen sekä sukellusveneiden aiheuttamien uhkien torjunta. Harjoituksen päätyttyä alus siirtyi osastonsa mukana keskitysalueelle Portsmouthiin.
Alus saattoi 5. kesäkuuta fregattien "HMS Rowleyn" ja "HMS Holmesin" kanssa risteilijät "HMS Arethusan", "ORP Dragonin", "HMS Danaen" ja "HMS Frobisherin", monitori "HMS Robertsin" sekä 40. miinanraivaajalaivueen Portsmouthista Sword Beachille muodostettavaan sillanpäähän. Seuraavana päivänä alus saapui 35 merimailia Le Havresta länsiluoteeseen maihinnousurannan edustalle odottamaan miinanraivaajien ilmoitusta raivauksen päättymisestä ja reitin avautumisesta tulitukiosaston aluksille, kun se kohtasi Saksan laivaston 5. torpedovenelaivueen alukset "T28":n, "Möwen" ja "Jaguarin". Seuranneessa taistelussa saksalaisten laukaisema torpedo osui alukseen, joka katkesi kahtia upoten nopeasti vieden mukanaan 32 norjalaista merimiestä ja yhden britin. Aluksen miehistöstä pelastettiin 185, joista viisitoista oli haavoittunut.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten 75 kg

Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan 75 kg osallistui 21 urheilijaa edustaen 20 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 26. heinäkuuta. Työnnössä Lontoon kisojen hopeamitalisti George nosti uuden olympiaennätyksen ja varmisti kultamitalinsa. Myös tempauksen 127,5 kg ja yhteistulos 400,0 olivat olympiaennätyksiä.
Ennätykset ennen kilpailua.
El-Tounin ME mainittu olympiakisojen virallisessa raportissa . Muista lähteistä sitä ei löydy. 120 kg vuodelta 1938 mainitaan.
Norjan merivoimat

Norjan merivoimat () on merialueen valvonnasta ja suojaamisesta vastaava puolustushaara Norjan asevoimissa. Merivoimiin kuuluvat laivasto, rannikkovartiosto ja merisotakoulut.
Laivasto.
Laivasto () muodostaa Norjan meripuolustuksen perustan. Sen tärkeimpänä tukikohtana on Haakonsvernin laivastotukikohta Bergenissä. 1. tammikuuta 2006 luodun uuden organisaation mukaan laivastoon kuuluu kuusi jaosta tai laivuetta:
Rannikkovartiosto.
Rannikkovartiosto () vastaa Norjan merialueiden valvonnasta. Komentajan toimipaikkana on Oslo, ja merialueet on jaettu kahteen valvonta-alueeseen, joissa kummassakin on oma laivue. Pohjoisen merivalvonta-alueen laivue on sijoitettu Sortlandiin ja eteläisen Haakonsverniin Bergeniin.
Merisotakoulut.
Merisotakoulut vastaavat kaikesta merivoimien koulutuksesta sekä varusmiehille että palveluksessa oleville. Peruskoulutusta annetaan Stavangeriin sijoitetussa koulutuskeskuksessa ("KNM Harald Haarfagre"), minkä jälkeen osa siirtyy päällystökoulutukseen ja merisotakouluun Laksevågiin Bergenin lähistölle. Lisäksi Haakonsvernin laivastoasemalla ("KNM Tordenskjold") annetaan lisä- ja täydennyskoulutusta.
Yleinen rasitus

Yleiset rasitukset eli julkiset rasitukset () tarkoittivat aiemmin julkisen yhdyskunnan tarpeita varten tehtäviä työsuorituksia, kuten esimerkiksi velvollisuutta maantien tekemiseen tai kunnossapitoon. Ne erosivat veroista siinä, ettei niitä voinut maksaa rahana tai tavarana valtiolle, kunnalle tai seurakunnalle. Yleiset rasitukset kohdistuivat osin kaikkiin kansalaisiin ja osin erityisesti maaseudun kiinteistöjen omistajiin ja haltijoihin. Julkiset yhdyskunnat ryhtyivät aikojen kuluessa itse tekemään tarvittavat työt ja yleiset rasitukset muuttuivat veroiksi. Suomessa siirtyivät viimeisinä tie- ja kyytirasitukset valtiolle, maalaiskunnille ja tiekunnille, jolloin ne lakkasivat olemasta maatilojen yleisiä rasituksia. 
Yleisten rasitusten lähikäsite on sotilasrasitukset. Näitä ovat Suomessa olleet liikekannallepanon aikana toteutettavat sotilasmajoitus – sotaväen majoittaminen puolustusvoimille kuulumattomiin rakennuksiin tai suojiin – ja sotilaskyyditys eli hevostenomistajien velvollisuus kyyditä sotaväkeä ja sen kalustoa.
Kimmo Katajala

Kimmo Juhani Katajala (s. 28. heinäkuuta 1958 Anjala) on Itä-Suomen yliopiston historia- ja maantieteiden laitoksella työskentelevä Suomen historian professori. Hänen tutkimuksensa ovat kohdistuneet rajojen historiaan, sosiaalisten konfliktien historiaan sekä Karjalan historiaan.
Katajala kirjoitti ylioppilaaksi Myllykosken lukiosta vuonna 1978, suoritti Joensuun yliopistossa filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1988, filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1993 ja filosofian tohtorin tutkinnon 1994. Vuodesta 2000 Katajala on ollut Tampereen yliopiston dosentti.
Ura.
Katajala on työskennellyt 1980-luvun lopusta lähtien tutkijana useissa historia-alan projekteissa sekä toiminut muun muassa Scandinavian Journal of History -aikakauskirjan toimittajana 1995–2002. Vuonna 2005 hänet nimitettiin Joensuun yliopiston Suomen historian professoriksi, sekä sittemmin Joensuun ja Kuopion yliopistojen yhdistyttyä samaan virkaan Itä-Suomen yliopistossa. Katajalan teokselle Suomalainen kapina myönnettiin vuoden 2001 Tiedekirja-palkinto. Suomen Historiallisen Seuran hallituksessa Katajala istui vuosina 2001–2007 ja toimi seuran puheenjohtajana vuosina 2005–2007. Katajala on ollut Tieteellisten Seurojen Valtuuskunnan hallituksen jäsen 2015–2018 ja Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsen 2012–2020. Vuonna 2012 Katajala kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi ja vuonna 2025 Suomen Historiallisen Seuran kunniajäseneksi. Katajalan kirjallinen tuotanto käsittää yli 200 tieteellistä tai tiedettä popularisoivaa julkaisua ja hän on johtanut useita tieteellisiä projekteja.
Antti Valo

Antti Valo (s. 1983) on suomalainen maajoukkuetason käsipalloilija. Hän edustaa Riihimäen Cocksia, jonka riveissä hän on voittanut seitsemän Suomen mestaruutta (2007, 2008, 2009, 2010, 2013, 2014, 2015) ja kuusi kertaa Suomen Cupin (2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015) . Lisäksi Valo on voittanut kaksi kertaa sekä SM-hopeaa (2005, 2011) että SM-pronssia (2006, 2012).
Valo valittiin kausina 2004-2005 - 2008-2009 viisi kertaa peräkkäin SM-sarjan All Stars -joukkueeseen.
Suomen maajoukkueessa Valo on pelannut vuosina 2006–2010 yhteensä 46 ottelua ja tehnyt 84 maalia.
Tilastot 2002-2010.
Antti Valon tilastot käsipallon SM-sarjassa 2002-2010:
Rush (Anna Abreun albumi)

Rush on Anna Abreun neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 30. maaliskuuta 2011 Sony Musicin kautta. Albumi nousi julkaisuviikollaan suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. myyden kultalevyyn oikeuttavan määrän, 10 000 kappaletta. Loppuvuoteen 2013 mennessä albumia oli myyty 11 940 kappaletta.
Albumin ensimmäinen single "Hysteria" julkaistiin 10. tammikuuta 2011. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo. Toisena singlenä julkaistiin "Worst Part Is Over" 25. huhtikuuta 2011. Kappaleella vierailee rap-artisti Redrama. Albumin on pääosin tuottanut Jukka Immonen.
Sleipner-luokka (hävittäjä)

Sleipner-luokka oli Norjan laivaston kuuden hävittäjän muodostama alusluokka, jonka aluksia valmistettiin vuodesta 1936 aina Saksan hyökkäykseen 1940 saakka. Alukset olivat edistyksellisiä ja ne olivat samalla Norjan laivaston ensimmäisiä aluksia, joissa käytettiin materiaalina alumiinia komentosillalla, mastossa ja savuhormien ulkoisissa osissa. Erikoislujaaterästä käytettiin runkorakenteissa. Edellisestä Draug-luokasta poiketen aluksen aseistus oli tasapainossa pintamaaliammunnan sekä ilma- ja sukellusveneidentorjunnan välillä. 
Luokan alukset on useissa lähteissä luokiteltu torpedoveneiksi niiden pienen uppouman ja kevyehkön aseistuksen vuoksi.
Aseistus.
Aseistus vaihteli luokan alusten välillä jonkin verran. "KNM Ægerille" asennettu aseistus on listattu tietolaatikossa. "KNM Sleipnerille" asennettiin ainoastaan kaksi 100 millimetrin tykkiä ja niiden korkeussuuntaus ei mahdollistanut ilma-ammuntaa. "KNM Gyllerille" asennettiin kaksi ylimääräistä torpedoputkea, joten sillä oli niitä yhteensä neljä. "KNM Odinilla" oli 40 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattu 20 millimetrin tykillä. "KNM Balder" ja "KNM Tor" olivat edelleen kesken hyökkäyksen alkaessa.
Leroy Maluka

Leroy Maluka (s. 22. joulukuuta 1985 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka toimii Kolmosessa pelaavan Åbo IFK:n pelaajavalmentaja. Maluka on pelannut urallaan myös Veikkausliigassa, jossa hän edusti TPS:ää. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Maluka tuli Suomeen lomailemaan kesällä 2010 ja päätyi Kakkosessa pelaavan TPS:n yhteistyöseura ÅIFK:n harjoituksiin. TPS nosti Malukan liigarinkiinsä elokuun alussa ja Veikkausliigassa Maluka debytoi 8. elokuuta 2010 Vaasan Palloseuraa vastaan. Tammikuussa 2011 Maluka solmi TPS:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Maluka siirtyi pelaamaan Tampere Unitediin kesällä 2017. Kesäkuussa 2018 Tampere United tiedotti, että Maluka ottaa Kakkosessa pelanneen edustusjoukkueen päävalmentajan paikan Mikko Mäkelän jätettyä seuran. Kaudeksi 2019 Maluka siirtyi Kolmosessa pelaavan Åbo IFK:n pelaajavalmentajaksi.
Carl Silfverhjelm

Carl Silfverhjelm (30. kesäkuuta 1841 Ulvila – 1. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, kenraalimajuri ja moninkertainen valtiopäivämies.
Carl Silfverhjelm oli vapaaherra Göran Fredrik Silfverhjelmin ja Eva Amalia Ascholinin poika. Hänen vaimonsa oli Aina Maria von Frenckell, jonka isä oli kauppaneuvos Frans von Frenckell. Heille syntyi neljä tytärtä. Vuonna 1863 Silfverhjelm sai päästötodistuksen Suomen kadettikoulusta ja aloitti sen jälkeen sotapalveluksen Venäjän armeijassa Pärnussa. Vuonna 1865 hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja vuonna 1867 hänet siirrettiin Suomen kaartiin. Hän otti sen mukana osaa Turkin sotaan 1877–1878. Vuonna 1890 hänestä tuli eversti. Hän sai eron sotapalveluksesta 1895 kenraalimajurin arvolla ja hänet nimitettiin Suomen sotalaitoksen rakennusten intendentiksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1903.
Silfverhjelm otti osaa valtiopäiville aatelissäädyssä 1872, 1877–1878, 1882, 1888, 1891, 1894 ja 1897.
Silfverhjelm sai surmansa 76-vuotiaana Suomen sisällissodan alussa kotonaan Helsingissä Tarkk’ampujankatu 9:ssä. Punakaartilaisten tullessa takavarikoimaan hänen aseitaan hän kieltäytyi päästämästä näitä asuntoonsa, jota alettiin tulittaa oven, ikkunan ja lattiankin läpi. Silfverhjelm pidätteli punaisia revolverilla kaksi ja puoli tuntia, kunnes ampui itsensä viimeisellä luodilla. H. J. Boströmin vuonna 1927 julkaiseman kuvauksen mukaan kuusi punakaartilaista olisi kaatunut tai haavoittunut tulitaistelussa Silfverhjelmiä vastaan, mutta todellisuudessa yhdenkään punaisista ei tiedetä kuolleen tai haavoittuneen vakavasti. Punaisten "Työmies"-lehdessä julkaistu kuvaus väitti Silfverhjelmin aloittaneen kahakan ampumalla ikkunastaan kadulla vahdissa olleita punakaartilaisia. Punaiset olivat mahdollisesti myös luulleet Silfverhjelmiä vuonna 1917 toimineen Saksanniemen poliisikoulun organijoisaksi sekoittaen hänet veljenpoikaansa Gustaf Silfverhjelmiin. Silfverhjelm haudattiin yksityiseen hautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Silfverhjelmin mukaan nimettiin suojeluskuntien ampumakilpailuissa käytetty kiertopalkinto.
Juristi, tuomari ja valtiopäivämies Göran Erik Axel Silfverhjelm oli Carl Silfverhjelmin veli.