tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SQLite

SQLite on tietokannan hallintajärjestelmä. Se on toteutettu pienenä (~225 kt) C-kirjastona. Toisin kuin monet muut relaatiotietokannat, koko SQLite-järjestelmä linkitetään sitä käyttävään sovellukseen ja sitä käytetään ohjelman sisällä funktiokutsujen kautta, joten erillistä ODBC-yhteyttä, tietokannanhallintaohjelmaa tai tietokantapalvelinta ei tarvita. Itse tietokanta voidaan pitää kokonaan tietokoneen muistissa, tai tallentaa yhteen tiedostoon, joka lukitaan transaktioiden ajaksi. SQLite soveltuu tämän takia erityisesti tietokantajärjestelmän lisäämiseen sovellusohjelmiin.
SQLite tukee suurinta osaa SQL-kielen SQL-92-standardista. Standardista puuttuvia osia ovat esimerkiksi viiteavaimet, joten SQLite ei valvo ACID-mallin yhdenmukaisuussääntöä, mutta muut osat ACIDista on toteutettu. SQLite käyttää epätavallista tietotyyppijärjestelmää: kun useimmissa tietokannoissa tyyppi on sarakekohtainen, SQLitessä tyyppi on arvokohtainen; SQLiteä voikin kuvata dynaamisesti tyypitetyksi tietokannaksi staattisesti tyypitetyn sijaan. SQLiten tietokannan sarakeleveyksiä ei myöskään tarvitse määrittää kiinteästi jolloin tietokanta varaa muistia vain sen verran kuin sen sisällä oleva data edellyttää. Tekstimuotoiset tietotyypit tallennetaan oletuksena UTF-8-koodattuna.
SQLite-kirjasto on public domain -ohjelmisto, joten sitä voidaan muokata ja levittää vapaasti ja se voidaan linkittää kaikkiin ohjelmistoihin ilman erillistä lupaa.
Ohjelmiston kehittäjä D. Richard Hipp myy lisäksi koulutusta, tukea ja lisäosia.
SQLiten kehittäjät pyrkivät pitämään ohjelmointirajapinnan ja tietokannan tiedostomuodon yhteensopivana vuoteen 2050 asti. SQLite-tietokantatiedosto on yksi kongressin kirjaston datan pitkäaikaiseen arkistointiin suosittelemista tiedostomuodoista.
SQLite on maailman käytetyin tietokantaohjelma, joka tulee mm. jokaisen Android ja iPhone -puhelimen mukana, jokaisessa Windows 10 ja macOS -asennuksessa, Firefox, Chrome ja Safari -selaimissa, jokaisessa Skype tai iTunes -ohjelmassa. Se kuuluu luultavasti maailman viiden levinneimmän ohjelmistokirjaston joukkoon.
Gaeilgeoir

Gaeilgeoir on iirin kielen harrastaja. Gaeilgeoir on iirin sana, joka tarkoittaa iiriä puhuvaa henkilöä. Alkujaan sanalla tarkoitettiin kielen äidinkielistä puhujaa, mutta nykyään pikemminkin kielen harrastajaa, joka ei puhu sitä äidinkielenään. Syntyperäisten keskuudessa sanalla on hieman ironinen kaiku, koska sillä voidaan nimenomaan vihjaista, että asianomainen ei hallitse iiriä kovin hyvin. Irlannin englannissa voidaan iirin kieltä hyvin osaavasta henkilöstä käyttää myös nimitystä "Ireeshian". Joskus tämän iirinkielisen sanan näkee englanninkielisissä yhteyksissä myös muodossa "Gayligore".
Gaeilgeoir-käsite lähes nykyisessä merkityksessään syntyi 1893, kun Douglas Hyde perusti Conradh na Gaeilge -järjestön edistämään iirin kieltä nimenomaan puhuttuna nykykielenä - aiemmat kieltä puolustaneet hankkeet olivat keskittyneet klassisen iirinkielisen runouden keräämiseen ja säilyttämiseen jälkipolville. Pitkään gaeilgeoirit yhdistettiinkin juuri tähän järjestöön ja sen jäsenistöön, mutta nykyään iirinkielisyysliikkeen järjestökenttä on selvästi laajempi.
Gaeilgeoir-käsitteen alakäsitteinä on pidettävä sellaisia ilmauksia kuin "Fíor-Ghael" ja "lá breá".
Fíor-Ghael eli "tosigaelilainen" tarkoittaa, kuten muuan gaeilgeoir asian määritteli, "Gaeilgeoir with attitude". Tosigaelilainen ei ainoastaan harrasta iirin kieltä, vaan pyrkii myös olemaan harras (ja konservatiivinen) katolinen sekä seuraa ennen muuta Gaelic Athletic Associationin puitteissa harrastettuja urheilulajeja, kuten hurlingia ja gaelilaista jalkapalloa. Tosigaelilaisten vaikutusvalta iirinkielisyystoiminnassa alkoi luultavasti heikentyä samaan aikaan kun Irlanti muutenkin avautui maailmalle kuusikymmenluvun kulttuurimurroksen myötä. Kuitenkin Irlannissa on yhä ihmisiä, jotka pitävät kaikkia gaeilgeoireja vanhoillisina tosigaelilaisina, ja iirinkielisyysliike joutuukin ponnistelemaan lähes työkseen irti tästä maineesta. Iirin kielen yhteiskunnallista asemaa Irlannissa tutkinut Camille O'Reilly pitää tosigaelilaiskliseetä osana sitä, mitä hän kutsuu "kuolleen kielen diskurssiksi": kyseessä on puhetapa, joka pyrkii leimaamaan iirin auttamattomasti kuolleeksi kieleksi ja sen puhujat osaksi konservatiivisten voimien salaliittoa, joka estää Irlantia kehittymästä "moderniksi" maaksi. Tähän puhetapaan kuuluu myös gaeilgeoirien esittäminen IRA:n terroristeina tai näiden myötäilijöinä.
Lá breá tarkoittaa "kaunis päivä", tai vapaammin käännettynä "kaunis ilma tänään". Syntyperäisillä, Irlannin länsirannikon kylissä asuvilla iirinpuhujilla on tapana kutsua tällä pilkkanimellä henkilöitä, jotka eivät osaa sanoa iiriksi muuta kuin "kaunis ilma tänään".
Gaelic Athletic Association

Gaelic Athletic Association () on irlantilainen urheilujärjestö, joka pyrkii edistämään kansallisten urheilulajien, kuten hurlingin ja gaelilaisen jalkapallon harrastusta.
GAA perustettiin 1884 keskellä irlantilaisen kulttuurista heräämistä. Brittihallinto pyrki alistamaan irlantilaisen kansallistunteen, ja monet irlantilaiset pelit olivat jäämässä englantilaisten pelien, kuten rugbyn ja kriketin, jalkoihin. Thurlesissa Tipperaryn kreivikunnassa ryhmä kansallismielisiä perusti GAA:n. Se laajeni nopeasti kulttuurikentän yhteiseksi järjestöksi, joka urheilun lisäksi pyrki säilyttämään iirin kieltä sekä irlantilaista musiikkia ja yhteisöjä.
GAA:lla on jäseniä ympäri Irlantia, ja seuroja siihen kuuluu yli 2 200. Lähes jokaisessa kylässä on oma GAA-seuransa. Kreivikuntien joukkueet keräävät parhaat pelaajat paikallisseuroista Irlannin mestaruusturnauksiin. Hurlingin ja jalkapallon loppuottelua Croke Parkilla seuraa aina täysi katsomo, yli 82 000 katsojaa.
Hurling

Hurling (), suomeksi myös irlantilainen nurmipallo, on Irlannista lähtöisin oleva mailalla pelattava pallopeli. Naisten vastaava laji on nimeltään camogie.
Pallosta käytetään iirinkielistä nimitystä "sliotar". Pallon keskus on korkkia, ja sitä ympäröi villa ja nahkapäällys. Pallon ympärysmitta on 23–25 senttimetriä. Maila on "camán". Se muistuttaa maahockeyn mailaa, mutta sen lapa on lyhempi ja leveämpi. Maila on 1,07 metriä pitkä ja 7,6 centiä leveä lavastaan.
Hurling-kenttä on keskimäärin 137 metriä pitkä ja 82 metriä leveä. Kummassakin päässä on 6,4 metriä korkeat maalitolpat, jotka ovat myös 6,4 metrin päässä toisistaan. Ylärima on 2,4 metrin korkeudessa. Kummassakin joukkueessa on 15 pelaaja, ja yhden pisteen saa, kun pallon saa vastustajan yläriman ylitse. Kolme pistettä saa, jos pallo menee yläriman alitse. Pallon voi ottaa kiinni ennen lyöntiä, mutta palloa ei saa heittää tai nostaa. Palloa voi myös kuljettaa lavan päällä. Pelaajista kuusi hyökkääjiä, kuusi puolustajia, kaksi keskikenttäpelaajia ja yksi maalivahti. Varamiehiä saa olla enintään kolme.
Hurlingilla on Irlannissa pitkä historia, ja se on osa myös irlantilaista mytologiaa. Se liittyy muun muassa sankarihahmo Cuchulainniin. Lajin hallinnoimiseen ja standardioimiseen perustettiin 1884 Gaelic Athletic Association. Muita järjestön organisoimia lajeja ovat gaelilainen jalkapallo, gaelilainen käsipallo ja rounders.
Hurlingissa loukkaantumisriskit ovat suuret, ja lajin väkivaltaisuutta on Irlannissa jonkin verran arvosteltu. Myös pelaajien kurittomuus ja tappelut kentällä ovat herättäneet pahennusta jopa lajin harrastajien keskuudessa.
Skotlantilaisten pelaama samankaltainen peli on nimeltään shinty.
Jousivakio

Jousivakio on suure, (symboli k, yksikkö N/m), joka kertoo jousen jäykkyyden, eli kuinka vahvasti se pyrkii palautumaan tasapainoasemaansa. Jousivakio on nimestään huolimatta käytössä fysiikassa myös sellaisissa harmonisissa värähtelijöissä, joita ei kutsuta jousiksi.
Kaavat.
Vakiota tarvitaan jousen aiheuttaman voiman F sekä jousen potentiaalienergian "U" laskemisessa. Kun jousta on venytetty tai puristettu tasapainoasemastaan matka x, jousi aiheuttaa kappaleeseen voiman (Hooken laki)
formula_1
Tällaista voimaa, joka on suoraan verrannollinen etäisyyteen tasapainoasemasta, sanotaan harmoniseksi voimaksi. Kappaleen potentiaalienergia jousessa on tällöin
formula_2.
Mittaaminen.
Jousivakion mittaaminen ja laskeminen onnistuu melko helposti, kun jousen aiheuttama voima tunnetaan. Esimerkiksi kun kappale asetetaan roikkumaan jousesta, uudessa tasapainoasemassa jousen aiheuttama voima on sama kuin painovoima formula_3, jossa "m" on kappaleen tunnettu massa ja "g" on painovoiman aiheuttama putoamiskiihtyvyys. Tämän ja yhtälön F = -kx avulla saadaan yhtälö "mg = -kx". Jousen venymä "x" on mitattava. Näin jousivakio on "k = -mg/x". Tämä testi olettaa itse jousen olevan täysin painoton, joten se soveltuu tilanteeseen, jossa kappaleen massa on suuri jousen massaan nähden.
Koska harmoninen voima on Hooken lain mukaan formula_1, saa yhtälö muodon formula_5 ja edelleen formula_6. Oletuksena on, että jousen massa on merkityksetön kappaleen massaan nähden.
Samuel Morse

Samuel Finley Breese Morse (27. huhtikuuta 1791 Charlestown – 2. huhtikuuta 1872 New York) oli skotlantilais–yhdysvaltalainen keksijä ja taidemaalari. Morse on tunnettu lennättimen ja morseaakkosten kehittämisestä. 
Samuel Morse syntyi Charlestownissa Massachusettsissa. Hän oli pastori Jedidiah Morsen ja Elizabeth Ann Breese Morsen perheen ensimmäinen lapsi. Philips Academyn jälkeen Samuel Morse lähti Yalen yliopistoon. Samuel ansaitsi rahaa maalaamalla muotokuvia. Vuonna 1810 hän valmistui Yalesta.
Yliopiston jälkeen Morse omistautui kuvataiteelle. Englannin kuninkaallinen akatemia antoi kunniamaininnan vasta 22-vuotiaan Morsen maalaukselle "Kuoleva Herkules", joka tällä hetkellä kuuluu Yalen yliopiston kokoelmiin. Morse perusti ateljeen Broadwaylle New Yorkiin, mutta ajautui rahahuoliin. Niistä huolimatta hän perusti yhdessä muiden taiteilijoiden kanssa sittemmin suureen maineeseen nousseen New Yorkin valtiollisen taideakatemian.
Morse teki vuonna 1832 matkan Eurooppaan taiteilijana, ja paluumatkalla hän kuuli muiden matkustajien keskustelevan sähköstä ja siitä, miten nopeasti sähkö kulkee johdinta pitkin. Morse keksi, että jos johdinta pitkin kulkeva sähkövirta katkaistaan ja kytketään jälleen, syntyy kipinä, ja näiden kipinöiden rytmityksellä voidaan luoda savumerkkejä vastaava kieli. Toimiessaan yliopiston kuvataiteen professorina Morse esitteli lennättimen 1837 ja vuonna 1838 järjestelmän, joka sai nimen Morse-aakkoset. 
Morse oli avoimesti antikatolilainen ja kirjoitti New York Observer -lehteen että Itävallan hallitus tukee rahallisesti katolisten maahanmuuttoa Yhdysvaltoihin, jotta katoliset saisivat enemmän päätösvaltaa Yhdysvalloissa.
Apache (palvelinohjelma)

Apache HTTP Server on avoimeen lähdekoodiin perustuva HTTP-palvelinohjelma. Apachen HTTP-palvelin on Apache Software Foundationin tunnetuin tuote.
Yleistä.
Apachen HTTP-palvelin on saatavilla Unixille (BSD:t, Linux), Windowsille ja useille muille käyttöjärjestelmille, ja lisäksi se on integroitu OS X -käyttöjärjestelmään. Sen kehitys alkoi NCSA:n httpd-palvelinohjelmasta. Alkujaan Apache oli vain joukko päivityksiä ja korjauksia NCSA:n palvelimeen, mutta version 2.0 myötä se kirjoitettiin kokonaan uudelleen. Apachen nimi viittaa virallisesti Apassi-intiaaniheimoon, mutta sen on sanottu alusta lähtien olevan myös väännös ilmaisusta "a patchy server" (paikattu palvelin).
Pelkkä Apache tukee ainoastaan staattisten tiedostojen jakamista HTTP-protokollan yli. Apachen ydintä voidaan täydentää useilla moduuleilla, jotka mahdollistavat palvelimen räätälöinnin omia tarpeita vastaavaksi. Osa moduuleista tulee ohjelmiston mukana, osa on muiden tahojen tekemiä. Mukana tulevia moduuleita ovat muun muassa mod_cgi, joka mahdollistaa ulkoisten ohjelmien ajamisen CGI-ympäristössä, ja mod_rewrite, joka mahdollistaa erittäin monipuolisen URIen manipuloinnin. Ulkopuolisia moduuleja ovat muun muassa mod_perl, joka integroi Perl-tulkin palvelimeen ja nopeuttaa täten Perl-kielellä kirjoitettujen skriptien suorittamista, ja mod_log_mysql, joka mahdollistaa lokien tallentamisen MySQL-tietokantaan.
Vuoden 1996 huhtikuusta lähtien Apache on ollut Internetin suosituin HTTP-palvelin. Netcraftin tutkimuksen mukaan Apachella on 50 prosentin osuus kaikista palvelimista elokuussa 2008. Toiseksi suosituin palvelinohjelmisto on ollut Netcraftin mukaan Microsoftin IIS. 
Myöhemmin nginx on ohittanut Apachen suosiossa ja Microsoftin palvelin on menettänyt suosiotaan.
Tekniikka.
Apache käyttää usean prosessin arkkitehtuuria ilman säikeistystä. Jokainen käynnistetty prosessi voi käsitellä tulevia pyyntöjä, ja pääprosessi hallitsee käynnissä olevien prosessien "poolia".
Varhaisissa versioissa oli viivettä, jotta palvelin saavuttaa tietyn määrän lapsiprosesseja kuormituksen palvelemiseen.
Versiointi.
Apachen versio 2.2.0 julkaistiin 1. joulukuuta 2005.
Apache käyttää versionumerojärjestelmää, jota Linux-ydin ennen käytti: jos sekundäärinen versionumero on pariton, on kyseessä kehitys- ja testiversio, jossa saattaa olla testaamattomia ja toimimattomia ominaisuuksia, ja jos numero on parillinen, on kyseessä vakaa, tuotantokäyttöön tarkoitettu versio.
Svinhufvudin II hallitus

Svinhufvudin II hallitus oli Suomen tasavallan 18. hallitus, jonka muodostivat Maalaisliitto, Kokoomus, RKP ja Edistyspuolue sekä kolme ammattiministeriä. Hallitus toimi 4. heinäkuuta 1930 – 21. maaliskuuta 1931 eli 261 päivän ajan. Hallitus muodostettiin 1929 eduskuntavaalien perusteella kootun Kallion III hallituksen jälkeen.
Pääministeri Kyösti Kallio jätti hallituksensa eronpyynnön kommunistilehtien lakkauttamisesta käydyn välikysymysäänestyksen jälkeen huolimatta siitä, että hallitus oli saanut eduskunnalta melko selkeän luottamuslauseen. Presidentti Lauri Kristian Relander ja hallitustunnustelija P. E. Svinhufvud tarjosivat myös Lapuanliikkeelle mahdollisuutta osallistua hallitukseen, mutta se kieltäytyi. Svinhufvudin hallitus oli oikeistolaisempi kuin yksikään sen edeltäjistä; historioitsija Juha Siltalan määritelmän mukaan se oli ”kokoomuksen johtama ammattiministerihallitus, jota oli täydennetty muiden porvarillisten puolueiden oikeistosiipien ottopojilla”. Lapuanliikkeen jyrkimmän siiven mielestä hallitus oli tästä huolimatta liian maltillinen. Heti hallituksen virkaanastumispäivänä tapahtui ensimmäinen ”lapualaisten” tekemä murha, jonka uhriksi joutui työmies Yrjö Holm. Vain muutama päivä hallituksen nimityksen jälkeen eduskunnan perustuslakivaliokunnan istuntoon tunkeutuneet aktivistit kaappasivat sieltä kommunistiset kansanedustajat Eino Pekkalan ja Jalmari Rötkön, jotka kyyditettiin Lapualle. Tämän jälkeen sisäministeri Erkki Kuokkanen määräsi kaikki kommunistiset kansanedustajat pidätettäviksi. Kaksi päivää myöhemmin järjestettiin talonpoikaismarssi, mutta sekään ei pelottanut eduskuntaa, jonka sosialidemokraattinen määrävähemmistö äänesti RKP:n kanssa hallituksen ajamat kommunistilait ja tasavallan suojelulain lepäämään yli vaalien. Tällöin presidentti Relander hajotti eduskunnan ja määräsi uudet vaalit lokakuulle. Eduskunnan hajotus kiihdytti lapualaisterroria ja muun muassa eduskunnan sosialidemokraattinen varapuhemies Väinö Hakkila kyyditettiin Lapualle. Presidentin ja hallituksen toive toteutui uuden eduskunnan hyväksyessä kommunistilait.
Kommunistilakien säätämisen jälkeen hallitus päätti panna kovan kovaa vastaan myös Lapuanliikkeelle. Liikkeen taltuttamiseen oli nyt poliittiset edellytykset, koska demokratian kaventamiseen tähdänneitä pyrkimyksiä ei voitu enää perustella kommunismin uhalla. Ratkaisevan sysäyksen Lapuanliikkeen vastaiselle toiminnalle antoi presidentti K. J. Ståhlbergin ja hänen puolisonsa Ester Ståhlbergin kyyditys Joensuuhun lokakuussa. Tämä teko sai maltillisen oikeiston sanoutumaan irti Lapuanliikkeestä. Kommunistien eristämisen jälkeen sosialidemokraattien ja maltillisten porvarien oli mahdollista ryhtyä puhdistamaan tasavallan oikeaa laitaa alun perin kommunisteja vastaan suunnattujen lakien avulla.
Hallitus erosi vuoden 1931 presidentinvaalin yhteydessä Svinhufvudin tultua valituksi uudeksi tasavallan presidentiksi.
Heimo (biologia)

Heimo (, ) on eliöiden tieteellisen luokittelun yksikkö, joka on laajempi kuin suku, mutta suppeampi kuin lahko. Jokaiseen lahkoon kuuluu siis yksi tai useampi heimo, jokaiseen heimoon yksi tai useampi suku ja jokaiseen sukuun yksi tai useampi laji.
Käsitteen historia.
Termiä "famila" (heimo) käytti biologiassa ensimmäisenä ranskalainen kasvitieteilijä Pierre Magnol vuonna 1689 ilmestyneessä teoksessaan "Prodromus historiae generalis plantarum, in quo familiae plantarum per tabulas disponuntur". Siinä hän luokitteli tuntemansa kasvit 76 heimoon. Tieteellisen luokittelun eri tasot ja niiden nimitykset olivat tuohon aikaan vielä vakiintumattomat, ja teoksensa esipuheessa Magnol mainitsikin, että nämä "heimot" voitaisiin edelleen yhdistää laajemmiksi ryhmiksi, joista hän käytti nimitystä "suku" (). Täten suku olisi siis laajempi yksikkö kuin heimo, päinvastoin kuin nykyisessä luokittelussa.
Nykyisessä merkityksessään termiä "heimo" käytti kuitenkin ensimmäisenä Ernst Haeckel, etenkin vuonna 1894 ilmestyneessä teoksessaan "Die systematische Phylogenie", jota yleensä pidetään hänen parhaana teoksenaan. Tämän jälkeen termistö vakiintui nopeasti, ja jo 1900-luvun alussa heimon käsitettä käytettiin aivan yleisesti nykyisessä merkityksessään. Termien merkitykset on virallisesti määritelty standardeissa, joiden nimet ovat International Code of Botanical Nomenclature ja International Code of Zoological Nomenclature.
Heimojen nimet.
Melkein kaikki heimot ovat saaneet nykyiset tieteelliset nimensä jonkin siihen kuuluvan suvun mukaan. Tämän suvun nimeen lisätään silloin kasviheimoilla pääte "-aceae" ja eläinheimoilla pääte "-idae". Tästä on muutamia poikkeuksia, jolloin heimon nimi johtuukin jonkin siihen kuuluvan lajin nimestä. Esimerkiksi hernekasvien heimon nimi "Fabaceae" johtuu härkäpavun lajinimestä "Vicia faba".
Muutamilla kasviheimoilla on myös vanhat rinnakkaisnimet, joita yhä toisinaan käytetään. Niinpä hernekasvien heimosta käytetään myös nimeä "Leguminosae" ja heinäkasveista "Poaceae"-nimen ohella myös nimeä "Graminaceae". Nämä nimet johtuvat näille heimoille ominaisista hedelmätyypeistä, hernekasvien paloista ja heinäkasvien jyvistä.
Heimojen suomenkieliset nimet muodostetaan yleensä lisäämällä heimon tyyppisuvun nimeen sana -kasvit tai -eläimet. Muutamista heimoista käytetään suomessa kuitenkin vakiintuneesti kukan tai kukinnon rakenteeseen viittaavia nimiä, kuten huulikukkaiskasvit, ristikukkaiskasvit ja sarjakukkaiskasvit.
Luokka (biologia)

Luokka () on tieteellisen luokittelun taso, joka on suurempi kuin lahko, mutta pienempi kuin kaari (kasvitieteessä) tai pääjakso (eläintieteessä). Tarkemmassa jaottelussa voidaan käyttää myös jaottelua ylä- ja alaluokkiin.
Esimerkiksi selkärankaiset muodostavat eläinten erään alajakson (pääjakso: selkäjänteiset), johon kuuluvia luokkia ovat kalat, sammakkoeläimet, matelijat, linnut ja nisäkkäät. Myös niveljalkaiset on pääjakso, johon kuuluvia luokkia ovat esimerkiksi hyönteiset ja äyriäiset.
Alaluokka.
Alaluokka ("subclassis") on yksi eliöiden taksonomisen luokittelun hierarkiataso luokan ja lahkon välissä. Alaluokkaan kuuluva taksoni on kasveilla -"idae"- tai -"iflorae"-loppuinen, sienillä -"mycetidae"-loppuinen ja levillä -"phycidae"-loppuinen. Eläintieteessä alaluokalla ei ole yhtenäistä nimeämiskäytäntöä.
Lahko (biologia)

Lahko (, monikko "ordines") on tieteellisen luokittelun taso,
joka on laajempi kuin heimo, mutta suppeampi kuin luokka. Jokaiseen luokkaan kuuluu siis yksi tai useampi lahko, jokaiseen lahkoon yksi tai useampi heimo ja jokaiseen heimoon yksi tai useampi suku.
Lahkon ja luokan välillä käytetään tarvittaessa myös luokittelutasoa ylälahko, ja lahkon ja heimon välillä tasoa alalahko.
Suku

Suku eli genus voi tarkoittaa seuraavia:
Näistä ilmaisu genus eli tieteellinen suku kattaa sanan "suku" kieliopillisen, taksonomisen, ontologisen ja topologisen määritelmän, muttei merkitystä '(useampisukupolvinen) perheenjäsenjoukko'.
Tyrnit

Tyrnit ("Hippophaë") on hopeapensaskasvien (Elaeagnaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Tyrnit ovat kaksikotisia pensaita, joiden kukat ovat terälehdettömiä ja hedelmä on marjamainen.
Lajit.
Nykykäsityksen mukaan tyrneihin kuuluu seitsemän lajia. Aikaisemmin lajeja eroteltiin kolme tai viisi, mutta nykyään aikaisemmin alalajeiksi erotetut taksonit määritellään omiksi lajeikseen. Eniten tyrnilajeja ja niiden alalajeja on Keski-Aasian vuoristoissa, Kiinassa ja Himalajalla. Suomessa tavataan vain yhtä tyrnilajia, tyrniä ("Hippophaë rhamnoides").
Tyrneihin kuuluvat muun muassa seuraavat lajit:
Lajeista laajimmalle levinnyt tyrni voidaan jakaa seitsemään alalajiin, joita esiintyy Euraasiassa eri alueilla: Subsp. "carpatica", subsp. "caucasica", subsp. "mongolica", subsp. "rhamnoides", turkestanintyrni (subsp. "turkestanica"), subsp. "wolongensis" ja subsp. "yunnanensis".
Puhvelinmarjat

Puhvelinmarjat ("Shepherdia") ovat kaksikotisia pensaita, ja ne kuuluvat hopeapensaskasveihin (Elaeagnaceae). Niissä on pienet, keltaiset tai kellanvihreät kukat. Marjoista tulee kypsyttyään lajista riippuen oransseja, punakeltaisia tai hopeansävyisiä.
Levinneisyys.
Puhvelinmarjoja kasvaa luonnonvaraisena vain Pohjois-Amerikassa.
Lajit.
Puhvelinmarjoja on kolme lajia.
Hopeapensaat

Hopeapensaat eli kilsepensaat ("Elaeagnus") on suku hopeapensaskasvien (Elaeagnaceae) heimossa. Lajit ovat kesävihantia tai ainavihantia pensaita tai pieniä puita. Lehtien pintaa peittää hopeanhohtoinen nukka. Lajit kasvavat alkuperäisinä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla, etenkin Aasiassa. Monia lajeja kasvatetaan Suomessa koristekasveina. Sukuun kuuluu 92–123 lajia.
Kanadanpuhvelinmarja

Kanadanpuhvelinmarja ("Shepherdia canadensis") on kaksikotinen hopeapensaskasveihin (Elaeagnaceae) kuuluva pensas. Sen marjoja on käytetty ravinnoksi, vaikka ne sisältävät saponiinia.
Ulkonäkö ja koko.
Kanadanpuhvelinmarja kasvaa 2,5 m korkeaksi. Lehvästö on hopeansävyinen tai harmaanvihreä. Kukat ovat pienet ja keltaiset. Se kukkii huhtikuussa, marjat kypsyvät heinä-syyskuussa. Se on kaksikotinen, joten marjoja syntyy vain, jos lähekkäin kasvaa sekä hede- että emikasveja. 
Levinneisyys.
Kanadanpuhvelinmarja kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa Newfoundlandista Alaskaan, etelässä New Yorkiin ja New Mexicoon asti.
Lumimies

Lumimies eli Jeti on tuntematonta lajia edustavaksi väitetty olento, jonka kerrotaan liikkuvan Himalajan vuoristossa. Lumimiehen sanotaan useimmiten kulkevan kahdella jalalla ja olevan punertava- tai oranssikarvainen ja muistuttavan ihmisapinoita, esimerkiksi gorillaa.
Aasiassa lumimiehen legenda on tunnettu jo kauan, ja se kuuluu Himalajan seudun alkuperäisväestön mytologiaan. Se mainitaan 3 000 vuotta vanhassa kiinalaisessa tietosanakirjassa, ja paikallisväestö pitää olennon olemassaoloa varmana. Länsimaalaiset ovat tehneet siitä havaintoja 1800-luvun lopulta lähtien. Väitettyjä havaintoja ja jalanjälkiä tutkineet kryptozoologit ovat päätelleet, että Himalajalla elää kolme erilaista lumimieslajia.
Vuonna 2017 ryhmä tiedemiehiä teki DNA-testejä erilaisille jetille kuuluneiksi väitetyille näytteille ympäri maailmaa ja totesivat, että ne olivat eri eläimistä lähtöisin. Tutkimus julkistettiin "Proceedings of the Royal Society B" -julkaisussa. 
Lumimiestä kutsutaan usein Jetiksi, mutta länsimaisella nimellä Jeti viitataan myös niin sanottuun kiinalaiseen villimieheen, Almaan sekä Pendek-mieheen, jotka ovat samantyyppisiä legendoja Aasian syrjäisissä kolkissa asustavista ihmisen sukulaisista.
Väitettyjä havaintoja ja jälkilöytöjä.
Lumimiehen olemassaolosta ei ole kunnollisia todisteita, vaikka ajoittain kerrotaan uusista havainnoista. Joitakin outoja jalanjälkiä on kuvattu ja tutkittu, ja niiden on päätelty kuuluvan joko tuntemattomalle ja suurikokoiselle kädelliselle tai tuntemattomalle karhulajille. Ne saattavat myös olla jonkun huijarin tätä tarkoitusta varten muotoilluista kengänpohjista. Monissa kuvissa jälkiä ympäröivä lumi on osittain sulanut, joten on mahdollista, että ne ovat vain tavallisia karhunjälkiä, joita kuvaajat ovat muotoilleet suuremmiksi. Himalajalta on löydetty myös ulostetta, jota ei ole pystytty analysoimaan. Itse lumimiehestä ei ole toistaiseksi saatu kuvia.
Arveluja lumimiehen lajista.
Ne tutkijat, jotka eivät täysin tyrmää lumimiehen olemassaolon mahdollisuutta, ovat esittäneet, että kyseessä voisi olla jokin sukupuutolta välttynyt "Gigantopithecus"-laji. Toisen teorian mukaan jeti on vuoristo-oloihin sopeutunut orankilaji.
Lumimies kirjallisuudessa ja viihteessä.
1950-luvun jälkeen lumimiehestä on tullut merkittävä hahmo länsimaiseen viihdeteollisuuteen. Armand Lohikosken ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama suomalainen elokuva "Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä" vuodelta 1954 sisältää useita lumimieskohtauksia. Nimihenkilöä esitti Vihtori Välimäki, joka valittiin rooliin pituutensa takia lehdistöhaun jälkeen (Välimäki esiintyi myöhemmin myös kolmessa muussa Pekka ja Pätkä -elokuvassa muissa rooleissa).
Kansainvälisesti levinneistä lumimiesaiheisista sarjakuva-albumeista kuuluisin on "Tintti Tiibetissä". Tintti-sarjakuvan piirtäjän Hergén kerrotaan piirtäneen kannessa näkyvät lumimiehen jäljet käyttäen mallina lehdissä julkaistuja valokuvia.
Britannian menestyneimpiin popartisteihin lukeutuva Kate Bush hyödynsi Himalajan lumimieslegendoja singlekappaleellaan ”Wild Man” albumilta "50 Words for Snow".
Katso myös.
Lumimiehen kaltaisia, eri puolilla maailmaa havaituksi väitettyjä ihmismäisiä olentoja:
Pendek-mies

Pendek-mies eli Orang Pendek on Indonesian Sumatran saaren kryptozoologian piiriin kuuluva olento. Sen kerrotaan olevan muuten kuin oranki, mutta kahdella jalalla kävelevä ja enintään puolentoista metrin mittainen. Väitettyjen silminnäkijähavaintojen mukaan sillä on leveä vartalo, lyhyet jalat, pitkät ja voimakkaat kädet sekä luisu otsa. Pendek-miehet elävät kertomusten mukaan laajoissa, vuoristoisissa ja tiheissä viidakoissa syrjäisissä ja vaikeakulkuisissa kolkissa saarta, esimerkiksi Kerinci Seblatin kansallispuistossa. Ne liikkuvat maassa ja syövät ilmeisesti kasveja. Sumatran asukkaat ovatkin tehneet havaintoja viljelmien läheisyydessä, jossa Pendekit ovat ruokailleet. Pendek tarkoittaa malaijin kielessä lyhyttä.
Ainoat todisteet olennosta ovat tuntemattomat karva- ja kudosnäytteet sekä tunnistamattomat jalanjäljet. Jalanjälkien perusteella jotkut tiedemiehet pitävät ennestään tuntemattoman kädellislajin olemassaoloa mahdollisena. National Geographic aloitti vuonna 2005 projektin, jonka tavoitteena on saada valokuvia Pendek-miehestä.
Yllättäen vuonna 2003 löydettiin melko läheltä Indonesiasta Floresin saarelta jäänteitä uudesta aiemmin tuntemattomasta ihmislajista, joka nimettiin löytösaarensa mukaan floresinihmiseksi. Myös floresinihminen on pienikokoinen, ja jotkut tutkijat spekuloivat sillä, että mm. tarinat Pendek-miehestä voisivat kertoa siitä, että toista ihmislajia olisi voinut elää vielä muutamia satoja vuosia sitten. Jotkin tutkijat pitivät löydettyä floresinihmistä vain mikrokefaliaa sairastaneena nykyihmisenä, mutta myöhemmin teoria todistettiin paikkansa pitämättömäksi.
Muita selityksiä Pendek-miehelle ovat, floresinihmisen lisäksi, että kyseessä olisi oikeasti malaijikarhu tai gibboni, joita silminnäkijät ovat luulleet Pendek-miehiksi, tai että kyseessä on jokin muu tieteelle entuudestaan tuntematon kädellinen.
Elefanttitauti

Elefanttitauti eli elefantiaasi (Lymphatic filariasis) on ihmisten sairaus, jossa imusolmukkeiden tukkiintuminen saa jalat, kivekset ja joskus myös nivusten imusolmukkeet turpoamaan valtaviksi, paksunahkaisiksi möykyiksi, jotka painavat useita kiloja ja voivat olla jalkapallon kokoiset. Yleensä tauti johtuu ihmisessä loisivien sukkulamatojen aiheuttamasta imuteiden tuhoutumisesta.
Elefantiaasin ominaisuudet.
Taudin aiheuttaja.
Elefanttitaudin aiheuttajana on noin 90 % tapauksista imusuonistossa loisiva rihmamato "Wuchereria bancrofti", joka on vain ihmisiin tarttuva loinen. Myös rihmamadot "Brugia malayi" ja "Brugia timori" aiheuttavat tautia ihmisillä, mutta ne loisivat myös eläimillä. Mato tarttuu hyttysten ("Culex-", "Anopheles-", "Mansonia-" tai "Aedes-"suvut) välityksellä. Myös muu imukudoksen häiriö tai sen poisto voi aiheuttaa elefantiaasin.
Taudin tarttuminen.
Tauti tarttuu kun tartunnanlevittäjänä toimiva hyttynen saa taudinaiheuttajan toukkia, mikrofilarioita, elimistöönsä. Tämä tapahtuu, kun hyttynen nauttii veriaterian tautia kantavasta ihmisestä. Toukat tunkeutuvat hyttysen suolesta rintalihaksiin, jossa ne läpikäyvät kaksi toukkavaihetta. Tämän jälkeen toukat hakeutuvat hyttysen päähän, josta ne tunkeutuvat seuraavaan uhriin.
Ihmisessä toukat käyvät läpi useita toukkavaiheita ja lopulta aikuistuvat, mikä voi kestää kuukausia ja jopa vuosia. "Wuchereria bancrofti", joka aiheuttaa noin 90 % elefantiaasista, voi täysikasvuisena pysyä lisääntymiskykyisenä jopa viisi vuotta ja synnyttää imusuoniin päivässä jopa 50 000 toukkaa.
Taudin puhkeaminen.
Taudin oireiden syntyyn tarvitaan toistuvia infektioita. Filariaasin kehittymiseksi on tropiikissa asuttava vähintään 6 kuukautta.
Tauti puhkeaa, kun nestekierto ei toimi normaalisti. Häiriöstä aiheutuu ylimääräisen nesteen kertymisestä johtuvaa painon ja väsymisen tunnetta. Lymfedeema tarkoittaa imunesteen virtaushäiriöistä aiheutuvaa turvotusta, ja krooninen tulehdus tuhoaa lopulta imusolmukkeiden imusuonet, jolloin ylimääräistä nestettä kertyy kudoksiin. Samankaltainen häiriötila voi syntyä usein myös muusta syystä kuin loisten aiheuttamasta infektiosta, esimerkiksi rintasyöpäleikkauksen tai melanoomaleikkauksen yhteydessä, jolloin kainalon imusolmukkeet joudutaan usein poistamaan.
Hoito.
Tautia hoidetaan parasiittien torjuntaan tarkoitetuilla lääkkeillä alueesta riippuen. Saharan eteläpuolisilla alueilla taudin hoidossa käytetään albendatsolia ja ivermektiinia, kun taas muualla maailmassa käytetään albendatsolia ja dietyylikarbamatsiinia.
Taudin esiintyminen.
Elefanttitautia esiintyy lähinnä vanhalla mantereella Afrikassa, Intiassa ja Kaukoidässä. Orjakaupan välityksellä se levisi Amerikan mantereelle jo 1500-luvun lopulla.
Elefantiaasin turvottamat kivekset.
Mikäli kivekset turpoavat, yleensä siitin sulautuu kokonaan tähän turvonneeseen massaan. Tauti ei ole hengenvaarallinen, eikä se edes yleensä vie siemennesteen hedelmällisyyttä, mutta se hankaloittaa kävelemistä ja tekee yhdynnän erittäin hankalaksi. Tauti on myös ajoittain kivulias. Tautia ei yleensä hoideta, sillä sen pääasiallisilla esiintymisalueilla suuria kiveksiä pidetään arvossa.
Lojban

Lojban (IPA-merkintänä [ˈloʒban]) on "Logical Language Groupin" vuonna 1987 luoma keinotekoinen kieli, joka perustuu aikaisempaan loglan-kieleen. Hankkeen tarkoituksena on tehdä kielestä täytenäisempi, käytettävämpi ja vapaasti käytettävissä oleva. Lojbanin ISO 639-standardin mukainen kielikoodi on jbo.
Wikipedia lojbanin kielellä aloitti elokuussa 2004.
Lojbanin tavoitteet.
Kielellä itsellään on monia samoja ominaisuuksia ja tavoitteita kuin loglanillakin, näistä erityisesti:
Loglanin alkuperäisenä tavoitteena oli tutkia Sapir-Whorfin hypoteesiä, kun taas aktiivisella lojban-yhteisöllä on kielelle muitakin tavoitteita, kuten:
Äännejärjestelmä.
Alla olevassa taulukossa näkyy lojbanin 26 eri merkkiä sekä niiden ääntämistavat IPA:lla kirjoitettuina. Suluissa olevat symbolit edustavat vaihtoehtoisia lausumistapoja. Suositeltavat lausumistavat eivät ole suluissa:
Sanasto.
Useimmat lojbanin kielen sanat ovat syntyneet englannin ja kiinan kielen sanojen sekoituksesta, mutta myös espanja, hindi, venäjä ja arabia ovat vaikuttaneet. Näin vältettiin muille keinotekoisille kielille tyypillisiä eurooppalaisia taipumuksia.
Esimerkiksi melbi-sana (suom. kaunis) luotiin seuraavista neljän eri kielen sanoista (oikealla alkuperäinen sana, vasemmalla sama sana lojbanilaisittain lausuttuna, josta espanjan kohdalla käyttämätön tavu karsittu pois):
Lojbanin sanoja voi katsoa mm. näistä osoitteista:
Wiktionaryssa (Wikisanakirjan englanninkielisessä vastineessa) on melkein jokaista lojbaninkielistä sanaa varten samanlainen algoritmi kuin yllä oleva, eli jokaisen sanan alkuperä on helposti tutkittava.
Kirjallisuus.
Useimmat lojbaninkieliset kirjoitukset löytyvät osoitteesta http://www.lojban.org/tiki/Texts+In+Lojban. Lojbaniksi käännettyjä tunnettuja teoksia ovat muun muassa:
WebDAV

WebDAV () on HTTP-protokollan laajennus, jolla voi WWW-sivujen lataamisen lisäksi myös muuttaa niitä.
Yksinkertaisen muuttamisen lisäksi WebDAV sisältää sivujen yhtäaikaisen muuttamisen hallintaan liittyviä operaatioita. Lisäksi WebDAV mahdollistaa sivuista ylläpidettävän metadatan ylläpitämisen. Nimestään huolimatta WebDAV ei mahdollista kunnollista dokumenttien versionhallintaa vaan vasta DeltaV-laajennukset kykenevät tähän.
Uudet metodit.
WebDAV lisää seuraavat uudet metodit HTTP-protokollaan (entisten GET- ja POST-metodien tapaan):
"Sivu" voi olla mikä tahansa URI:lla osoitettavissa oleva tietoryhmä.
WebDAV-laajennuksia tukevia ohjelmia.
Asiakasohjelmia on niin paljon, ettei niitä kannata luetella tässä. Esimerkkeinä voisi mainita Emacs, Microsoft Office 2000 ja Mozilla-sivumuokkain ja -kalenteri.
A/D-muunnin

A/D-muunnin eli analogia-digitaalimuunnin () on elektroniikassa laite, joka muuntaa jatkuvan analogisen signaalin – esimerkiksi jännitteen – arvoja digitaalisiksi lukuarvoiksi. (D/A-muunnin eli digitaali-analogiamuunnin suorittaa päinvastaisen operaation.)
Digitaalisessa muodossa signaalia voidaan käsitellä monin tavoin tietokoneella tai signaalien käsittelyyn suunnitellulla erityisellä digitaalisella signaaliprosessorilla. A/D muuntimia käytetään esimerkiksi matkapuhelimissa, digitaalisissa tallennusvälineissä ja mittalaitteissa.
A/D-muuntimen ominaisuuksia.
Erottelukyky.
A/D-muuntimen erottelukyky eli resoluutio kertoo kuinka monella numerolla tai bitillä muunnin muuntaa analogisen signaalin digitaaliseksi arvoksi. Ominaisuutta voidaan kutsua myös näytteenottosyvyydeksi. Esimerkiksi 8-bittisen muuntimen resoluutio on 256, sillä 28 = 256 – eli kahdeksan bitin avulla voidaan esittää 256 eri arvoa.
Muunnosnopeus.
Näytteenottotaajuus kertoo kuinka usein muunnos tehdään eli kuinka monta näytettä signaalista otetaan yhdessä sekunnissa. A/D muuntimen suurin näytteenottotaajuus riippuu siitä mikä on yhteen muunnokseen tarvittava aika. 
Nyquistin teoreeman mukaan digitoitavasta signaalista täytyy ottaa näytteitä vähintään kaksi kertaa niin suurella taajuudella kuin korkein taajuus, joka halutaan tallennettavaksi. 
Esimerkiksi ISDN-järjestelmässä käytetyssä pulssikoodimodulaatiossa puhekanavalla voidaan välittää äänitaajuuksia aina 4 kHz saakka, mikä merkitsee, että näytteenottotaajuuden pitää olla 8 kHz. Jokainen ääninäyte muunnetaan 8-bittiseksi arvoksi, mistä näytteenottotaajuuden perusteella voidaan laskea ISDN-peruskanavan siirtonopeus 8 bit * 8 kHz = 64 kbit/s.
Muunnosaika.
Signaalin mittaamiseen ja muuntamiseen kuluu käytännön komponenteilla hieman aikaa. Jotta mittaus olisi mahdollisimman luotettava, täytyy mitattavan suureen pysyä vakiona mittauksen ajan. A/D-muuntimessa tämä tapahtuu näytteenotto- ja pitopiirin avulla.
Tyypit.
Useimmat A/D-muuntimet ovat lineaarisia, mikä tarkoittaa niiden muunnoksen tuloksen olevan suoraan verrannollinen muunnettavan signaalin voimakkuuteen. On olemassa myös logaritmisia muuntimia.
Taksoni

Taksoni on tieteellisessä luokittelussa käytetty termi, jolla tarkoitetaan mitä tahansa sukulaisuussuhteiden mukaan nimettyä eliöryhmää, joka on virallisesti kuvattu tieteelle taksonomisia tasoja käyttäen.
Esimerkiksi nisäkkäiden luokka ("Mammalia"), lokkien heimo ("Laridae") ja ihmislaji ("Homo sapiens") ovat taksoneita.
Alakaari

Alakaari (), on eliöiden tieteellisen luokittelun eli taksonomisen luokittelun termi eli erikoissana, jolla tarkoitetaan hierarkiatasoa kaaren ja luokan välissä. Esimerkiksi paljassiemeniset ja koppisiemeniset ovat alakaaria. 
Alakaareen kuuluva tieteellisen nimistösäännöstön mukainen tieteellinen jaotteluluokka eli taksoni on kasveilla -phytina-loppuinen ja sienillä -mycotina-loppuinen. 
Eläintieteessä alakaarta vastaa alajakso.
Rosales

Rosales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko, joka sisältää muun muassa ruusukasvit. Osa heimoista on nykyluokittelussa siirretty tähän lahkoon muista lahkoista, etenkin Urticales-lahko on siirretty tänne.
Heimot.
Uuden systematiikan mukainen heimojaottelu:
Näiden APG III -luokittelun mukaisten heimojen lisäksi vanhempi Cronquistin järjestelmä luokitteli lahkoon myös seuraavat heimot:
Irlannin lippu

Irlannin lippu on Irlannin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Lippu muistuttaa hieman Norsunluurannikon lippua, mutta siinä on eri mittasuhteet ja värien sijoittelu.
"An Trídhathach" – Irlannin trikolori.
Irlannin lippuna nykyään toimiva trikolori, , on syntynyt 1840-luvulla Ranskan vallankumouksen trikolorin vaikutuksesta. Sen värit ovat tangon puolelta alkaen vihreä, valkoinen ja oranssi. Väreistä vihreä kuvaa maan katolista enemmistöä, valkoinen yhteyttä ja rauhaa uskontokuntien välillä ja oranssi protestanttista vähemmistöä. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. 
Lipun suhteet eivät noudata ns. kultaista leikkausta, vaan lipun korkeus on puolet sen leveydestä.
Lipun ensimmäinen versio syntyi Nuori Irlanti -liikkeen piirissä ns. Euroopan hullun vuoden 1848 aikaisen poliittisen kuohunnan innostamana. Nuoren Irlannin alkuperäisessä lipussa oranssi oli tangon puolella ja kokosuhteet olivat kultaisen leikkauksen mukaiset.
Nykyisen muotonsa trikolori sai vuoden 1916 pääsiäiskapinassa, jossa käytettiin Nuori Irlanti -liikkeen lipun kaltaista trikoloria, muttei tiedetty, kummin päin se oli määrä kiinnittää lipputankoon. Arvaus oli väärä, mutta jäi voimaan.
Vuosina 1954–1987 Pohjois-Irlannin poliisilla oli valtuudet poistaa Irlannin trikoloreja julkisilta ja yksityisiltä alueilta.
Muita irlantilaisia lippuja.
Pyhän Patrikin risti.
Grattanin parlamentin aikainen Irlannin tunnus 1700-luvun lopulla oli Pyhän Patrikin risti, kahden punaisen diagonaalin muodostama vinoristi valkoisella pohjalla. Siihen perustuen myös Yhdistyneen kuningaskunnan lippuun lisättiin vuonna 1801 punainen vinoristi symboloimaan valtakuntaan tuolloin kuulunutta Irlantia.
"An Bhratach Uaine" - vihreä harppulippu.
Aikaisemmin Irlannin lippuna on käytetty myös ns. vihreää lippua (, ) eli Vihreä lippu, jossa on Irlannin harpun kuva vihreällä pohjalla. Tämä oli vuoden 1798 kapinallisten lippu. Myös vihreää vaakunalippua käytettiin vuoden 1916 pääsiäiskapinassa.
"An Camcheachta" - ammattiliittojen Otava-lippu.
Yhä suosittu on myös "An Camcheachta" eli Otavan seitsemän tähteä Irlannin poliittisena symbolina. Otavan seitsemän tähteä esitetään mielellään sinisessä lipussa. Otava-lipulla on nykyisessä Irlannissa vasemmistolainen ja ammattiyhdistysläinen merkitys, koska se oli vuoden 1916 pääsiäiskapinaan osallistuneen ammattiliittojen kapinallisarmeijan, ns. Kansalaisarmeijan ("the Citizen Army/an tArm Cathartha"), tunnus.
Auringonlieska - suoraan mytologiasta.
Muinaisirlantilaisessa Fiannaíocht-mytologiassa kerrotaan, että Fianna-sotureiden lipussa oli kuva auringonsäteistä. Tämä innoitti sittemmin 1800-luvun kansallismielisiä salaliittolaisia, feeniläisiä, joiden nimikin tulee Fianna-sotureiden nimestä, omaksumaan lippuunsa auringonlieskamotiivin - iiriksi "Gal Gréine", englanniksi "Sunburst". Nykyisin auringonlieskaliput ja -symboliikka ovat suosittuja IRA-piireissä, Irlannin armeijassa ja iirinkielisyysliikkeessä.
Edward J. Smith

Edward John Smith (27. tammikuuta 1850 − 15. huhtikuuta 1912) oli englantilainen merikapteeni, joka muistetaan RMS Titanicin päällikkönä. 
Edward Smith syntyi Hanleyn kylässä Staffordshiressä. Hänen vanhempansa olivat Edward ja Catherine Smith. Smith aloitti merenkulun 13-vuotiaana. Vuonna 1880 hän meni White Star Linen palvelukseen. Ensimmäisen päällikkyytensä Smith sai vuonna 1887 ja 1904 hänestä tehtiin kommodori. 
Vaikka joidenkin lähteiden mukaan Smithin oli tarkoitus vetäytyä eläkkeelle linjalaiva "RMS Titanicin" neitsytmatkan jälkeen, hän aikoi Halifaxin paikallislehden mukaan pysyä Titanicin päällikkönä, kunnes yhtiö saisi suuremman aluksen. 14. huhtikuuta Titanic törmäsi Pohjois-Atlantilla jäävuoreen ja upposi. Smith hukkui laivansa mukana määrättyään pelastamaan naiset ja lapset ensin.
Hänen ruumiinsa kohtalosta on sekavaa tietoa: joissakin lähteissä kerrotaan, että hänet olisi löydetty pinnalta ja tunnistettu rinnassa olleesta, Gibraltarin kalliota esittäneestä tatuoinnista. Toiset lähteet taas väittävät, että hän olisi sulkeutunut umpinaiseen ohjaushyttiin varmistaakseen, että menisi aluksensa mukana pohjaan. Mikään virallinen lähde ei kuitenkaan vahvista kumpaakaan väitettä. Hän ei kuitenkaan ollut eloonjääneiden joukossa eikä hänen ruumistaan ainakaan virallisesti löytynyt.
Walter Lordin mukaan oli varsin selvää, että kaikesta taidostaan huolimatta edes Smith ei ollut kyllin pätevä Titanicin päälliköksi – koska kukaan ei ollut. Laiva oli paljon suurempi kuin mikään siihenastisista aluksista, ja sen ohjailuun pätivät aivan omat sääntönsä, jotka opittiin vasta paljon myöhemmin vielä suurempien laivojen, kuten ranskalaisen "S/S Normandien" ja" RMS Queen Maryn" valmistuttua. Lord mainitsee erikseen, että moni pelastunut kummasteli sitä, että koko alkumatkan alus teki pieniä suunnanmuutoksia. Smith oli todennäköisesti huomannut laivan olevan tavoiltaan omaleimainen ja siksi hän halusi perehtyä sen ominaisuuksiin.
Hooken laki

Hooken laki on englantilaisen fyysikon Robert Hooken (1635–1703) vuonna 1676 esittämä laki. Tavan mukaan hän esitti sen aluksi anagrammin muodossa "ceiiinosssttuv". Kaksi vuotta myöhemmin hän paljasti ratkaisun: "ut tensio sic vis" eli "muodonmuutos on verrannollinen voimaan".
Hooken lain mukaan jousen siitä roikkuvaan kappaleeseen kohdistama voima formula_1 on suoraan verrannollinen jousen venymään. Tämä voima on
formula_2,
missä formula_3 on jousivakio ja formula_4 jousen pituuden erotus tasapainotilanteestaan (pätee sekä venytykseen että puristukseen).
Materiaaliopissa laki esitetään yleensä muodossa:
formula_5,
missä formula_6 on jännitys, formula_7 materiaalin Youngin moduuli eli kimmokerroin ja formula_8 kappaleen venymä tai supistuma.
Kappaleen pinnan suuntaisia leikkausjännityksiä koskee vastaava laki
formula_9,
missä formula_10 on leikkausjännitys, formula_11 materiaalin liukumoduuli ja formula_12 leikkausmuodonmuutos. Lait ovat voimassa materiaalin kimmorajaan asti.
Tapauksessa, jossa tankomaiseen tasapaksuun kappaleeseen kohdistetaan 
pituusakselin suuntainen venyttävä tai puristava voima formula_1,
Hooken laki voidaan useille aineille esittää muodossa
formula_14,
missä formula_15 on rasittamattoman kappaleen poikkipinta-ala,
formula_16 sen pituus ja formula_17 pituuden muutos voiman vaikuttaessa. Jousivakiota vastaava tekijä on tässä formula_18.
Yleistetty Hooken laki.
Laki on yleistetty myöhemmin koskemaan myös kaksi- ja kolmiulotteisia jännitys/venymätilanteita. Kyseessä on yksinkertaisesti alkuperäinen Hooken laki, jossa käsitellään jännitys- ja venymäskalaarien sijaan vektoreita
formula_19,
missä formula_20 on nyt kimmomatriisi, formula_21 venymävektori ja formula_22 jännitysvektori.
Kun kimmoraja on ylittynyt, kappaleen venymä ei enää ole suoraan verrannollinen siihen kohdistuvaan jännitykseen, vaan venymän riippuvuuden jännityksestä osoittaa materiaalin jännitys-venymäkäyrä.
Leijonakoira

Leijonakoirat (japaniksi 狛犬 ("komainu", korealainen koira) tai 唐獅子 ('karajishi', kiinalainen leijona) ovat kaksi yleensä kivestä veistettyä eläinhahmoa, jotka Japanissa vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Ulkonäköönsä leijonan ja koiran ominaisuuksia saaneiden leijonakoirien nimet ovat Ah ja Un, ja ne edustavat alkua ja loppua.
Leijonakoiran hahmo on levinnyt Japaniin Korean kautta Kiinasta. Hahmon arvellaan olevan lähtöisin intialaisista tai assyrialaisista leijonan kuvista. Niitä ovat sitten muokanneet kiinalaiset ja japanilaiset kuvanveistäjät, jotka eivät olleet koskaan nähneet leijonaa. Siksi hahmo muistuttaa kiinalaisille ja japanilaisille tutumpaa koiraa.
Leijonakoirat suojelevat temppeleitä ja pyhäköitä kaikelta pahalta ja julmalta mikä niitä uhmaa. Ovella (ulkoa päin katsoen) oikeanpuoleinen leijonakoira on Ah. Se on uros, jonka kita on aina avoinna. Vasemmanpuoleinen Un on naaras, ja sen kita on aina kiinni. Nimet viittaavat japanilaisen hiragana-tavumerkistön ensimmäiseen (a) ja viimeiseen (n) merkkiin. Leijonakoiria ei ole tarkoitettu pelottaviksi hahmoiksi, vaan ystävällisiksi ja suorastaan huvittaviksi.
Leijonakoirien käyttö on laajentunut pyhiltä paikoilta yleiseksi koriste-esineeksi muun muassa puutarhoissa ja ravintoloiden ovilla.
Kokonaismaanpuolustus

Kokonaismaanpuolustus tarkoittaa siviili- ja sotilasalojen toimintaa, jolla turvataan kansalaisten elinmahdollisuudet ja turvallisuus ulkoista, muiden valtioiden aiheuttamaa tai muuta uhkaa vastaan sekä viime kädessä valtiollinen itsenäisyys.
Kokonaismaanpuolustuksen osa-alueet ovat:
Suomessa kokonaismaanpuolustukseen liittyvää opetusta annetaan puolustusvoimien valtakunnallisilla ja alueellisilla maanpuolustuskursseilla sekä niiden jatko- ja täydennyskursseilla että maanpuolustuksen erikoiskursseilla. Opetusta antavat myös erilaiset kansalaisjärjestöt, kunnat ja yritykset. Kokonaismaanpuolustuksen opetukseen sisältyvät
Jousto

 
Jousto tarkoittaa taloustieteessä yhden muuttujan prosenttimuutosta toisen muuttujan prosenttimuutokseen nähden. Yleisemmin tarkasteltu jousto on hyödykkeen kysynnän hintajousto. Kysynnän hintajousto tarkoittaa prosentuaalista muutosta kulutuksen määrässä, kun hinta muuttuu yhden prosentin.
Muita yleisesti käytettyjä joustoja ovat:
Jousto tyypillisesti muuttuu siirryttäessä kysyntä- tai tarjontakäyrällä. Esimerkiksi lineaarisen kysyntäkäyrän tapauksessa kysynnän hintajouston itseisarvo pienenee siirryttäessä suuremmalle kulutuksen tasolle, koska kysyntä muuttuu tällöin prosenteissa vähän verrattuna hinnan prosenttimuutokseen.
Jousto ilmaistaan usein itseisarvona tapauksissa, joissa etumerkki on ilmeinen. Esimerkiksi kysynnän hintajouston oletetaan yleensä aina olevan negatiivinen eli kysyntä laskee hinnan noustessa.
Yleinen jouston itseisarvon laskentakaava ("x":n "y"-jousto) on:
formula_1
tai täsmällisemmin,
formula_2.
Taloustieteessä ei yleisesti ottaen ole teoriaa yksittäisten hyödykkeiden joustoista. Joustojen suuruutta tutkitaan empiirisesti.
Jouston itseisarvot luokitellaan seuraavasti. Esimerkkinä on hyödykkeen hintajousto:
Skaalaetu

Skaalaetu eli mittakaavaetu on taloustieteessä tilanne, jossa yrityksen tuotannon kasvaessa keskimääräiset kustannukset laskevat. Skaalaetua kutsutaan myös skaalatuotokseksi ("returns to scale"), suurtuotannon eduksi tai suuruuden ekonomiaksi.
Esimerkiksi autojen tekemiseen liittyy skaalaetuja. Merkittävä osa kustannuksista liittyy auton suunnitteluun, testaamiseen ja autotehtaan pystyttämiseen. Tällöin yksittäisen auton tekeminen on erittäin kallista, kun taas satojen autojen tuotannossa samat kiinteät kustannukset voidaan kattaa satojen autojen myynnillä. Tällöin keskimääräiset kustannukset per auto laskevat, kun tuotettujen ja myytyjen autojen määrä kasvaa.
Skaalaetuja syntyy sekä kiinteistä kustannuksista että laskevista rajakustannuksista. Kun tuotantomäärä kasvaa, kiinteiden kustannusten osuus keskimääräisistä kustannuksista laskee. Rajakustannukset taas laskevat kun tuotteita on halvempi tuottaa suurissa kuin pienissä erissä.
Yritysten ei kuitenkaan kannata kasvaa rajattomasti, koska jossakin vaiheessa keskimääräinen kustannus alkaa taas nousta. Kustannusten nousemisen aiheuttavat erilaiset mittakaavahaitat ().