tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
CALRE

CALRE, lyhenne sanoista "Conferência das Assembleias Legislativas Regionais Europeias", kerää yhteen alueellisten hallitusten presidentit tai puheenjohtajat Italiasta, Espanjasta, Belgiasta, Saksasta, Itävallasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta (vain Walesin, Skotlannin ja Pohjois-Irlannin), Portugalista (Azorien ja Madeiran lainsäädännöllisten kokoonpanojen presidentit) ja Suomesta (vain Ahvenanmaan maakuntahallituksen puheenjohtajan).
Synty.
CALRE sai alkunsa Espanjan Oviedossa vuonna 1997, Amsterdamin sopimuksen pohjalta aloitetun, Euroopan unionin parlamentaarista ulottuvuutta käsittelevän keskustelun tuloksena. Kansallisten parlamenttien tapaan ja Euroopan parlamentin silloisen presidentin, José María Gil-Robles y Gil-Delgadon, tuella lainsäädäntövallan omaavat alueelliset parlamentit ovat määritelleet työohjelman ja poliittiset tavoitteet.
Perustamisestaan vuodesta 1997 lähtien, Euroopan alueellisten lainsäädäntöelinten konferenssin (CALRE) tehtävänä on ollut edistää demokraattisia ja avoimen osallistumisen periaatteita Euroopan unionissa, puolustaa alueellisen demokratian arvoja ja periaatteita, sekä vahvistaa alueellisten lainsäädäntöelinten välisiä suhteita valvoen samalla niiden itsenäistä päätäntävaltaa.
Organisaatio.
CALRE ei omaa oikeushenkilön asemaa ja sen istuin sijaitsee aina samassa paikassa väliaikaisen puheenjohtajan istuimen kanssa. 
CALRE:n elimiä ovat puheenjohtaja, joka valitaan yhden vuoden toimikaudeksi, jota voidaan jatkaa vielä toisella vuodella, varapuheenjohtaja, valiokunta sekä täysistunto, ja sen toissijaisia elimiä ovat pääsihteeri sekä työryhmät. 
Valiokuntaan kuuluvat puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, yksi puheenjohtaja kustakin valtiosta sekä työryhmien koordinaattorit, joista viimeksi mainituilla ei ole äänioikeutta.
Täysistunto kokoontuu kerran vuodessa (vuoden viimeisen neljän kuukauden aikana) ja siihen osallistuvat kaikkien lainsäädäntöelinten puheenjohtajat. 
Puheenjohtaja valitsee pääsihteerin edustajantoimeen, jonka päätehtävä on tukea valiokuntaa tehtäviensä suorittamisessa.
Työryhmät muodostetaan täysistunnossa valiokunnan pyynnöstä. 
Toiminta.
CALRE lunasti oman roolinsa jo Euroopan yleissopimuksen vuosilta, kansallisten parlamenttien toissijaisuuteen ja yhteistyöhön liittyvän keskustelun osalla. 
Ensimmäiseen seikkaan liittyen, lainsäädäntövallan omaavien alueellisten parlamenttien osallistuminen varhaisvaroitusprosessiin yhdessä kansallisten parlamenttien kanssa määritellään aluksi perustuslakisopimuksessa ja sitten myös Lissabonin sopimuksessa.
Toisen seikan kohdalla CALRE osallistui Roomassa 5. toukokuuta 2003 järjestettyyn COSAC:in kokoukseen yhdessä Azorien lainsäädännöllisen elimen puheenjohtajan, Belgian ranskalaisen yhteisön parlamentin puheenjohtajan ja Toscanan neuvoston puheenjohtajan kanssa. Vuodesta 2003 alkaen CALRE on myös edistänyt parlamenttien välistä yhteistyötä kannustavia aloitteita, etenkin demokratiaan liittyen, järjestäen konferenssin Firenzen Palazzo Vecchiossa ja myöhemmin Strasbourgissa, Euroopan neuvoston kansallisten ja alueellisten parlamenttien kokoontumisten välillä 12. syyskuuta 2007.
Bartleby

Bartleby on kuvitteellinen hahmo Herman Melvillen novellissa tai pienoisromaanissa "Bartleby, the Scrivener: A Story of Wall Street" vuodelta 1853. Tarinassa Bartleby-niminen mies otetaan töihin asiakirjojen jäljentäjäksi lakiasiaintoimistoon New Yorkin Wall Streetillä, mutta mies alkaa pian kieltäytyä tehtävistään ja vain tuijotella ulos ikkunasta. Bartlebyn arvoituksellinen, mitään itsestään kertomaton hahmo on innoittanut monia myöhempiä tarinankertojia. Hahmo nähdään esimerkkinä muun muassa passiivisesta vastarinnasta tai masennuksesta, mutta varsinaisesti Melvillen tarinan päähenkilönä eli protagonistina on kertoja, Bartlebyn esimies, jonka mielenliikkeitä yllättävän ja absurdin antagonistin haastamana tarina seuraa.
”Mieluummin en”.
Melvillen novellissa Bartleby hoitaa työnsä aluksi pari päivää hyvin, mutta alkaa kolmantena päivänä yllättäen kieltäytyä kaikista tehtävistä vakiolauseella ”Mieluummin en” (engl. ”I would prefer not to”). Esimies, tarinan kertoja, hämmentyy eikä osaa antaa miehelle potkuja. Vähitellen tilanne kärjistyy niin, että Bartleby eristäytyy muista ja näyttää vain tuijottavan ikkunastaan näkyvää viereisen talon tiiliseinää. Kun kertoja käy kerran toimistolla sunnuntaina, Bartleby vaikuttaa muuttaneen huoneeseensa asumaan. Pyydettäessä poistumaan hän vastaa ”Mieluummin en”. Lopulta Bartleby kieltäytyy syömästäkin ja sen seurauksena kuolee.
Suomennoksia.
Novelli on suomennettu nimillä ”Bartleby, kirjuri” ("Amerikkalaisia kertojia: valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta", Tammi, 1959) ja ”Bartleby, jäljentäjä” (Herman Melville: "Lumotut saaret ja muita kertomuksia", Pequod, 1999). Tuorein suomennos on Juhani Lindholmin "Bartleby", joka ilmestyi vuonna 1999 Ai-ai-kustantamon lyhytproosajulkaisujen sarjassa Lue vähemmän.
Tarinaan perustuvia muita teoksia.
Vuonna 2000 ilmestyi katalonialaisen Enrique Vila-Matasin Melvillen novelliin ja hahmoon perustuva, pelkistä alaviitteistä koostuva kokeellinen romaani "Bartleby ja kumppanit" (suom. Anu Partanen, Basam Books 2007), jonka teemana on tyhjän paperin kammo ja luovasta työstä kieltäytyminen. 
Tarinasta on tehty elokuvat ainakin vuosina 1970 (ohj. Anthony Friedmann), 1976 (ohj. Maurice Ronet) ja 2001 (ohj. Jonathan Parker). "Bartleby"-novelli oli pohjana myös Juha Koirasen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa suomalaisessa televisioelokuvassa "Partanen" (2003), jossa konepajan omistaja (Risto Tuorila) saa muiden ongelmiensa lisäksi riesakseen uuden merkillisesti käyttäytyvän työntekijän (Marko Tiusanen).
Tammikuussa 2018 sai Helsingin ruotsalaisessa teatterissa kantaesityksensä Milja Sarkolan Bartleby-tarinasta sovittama näytelmä "I Would Prefer Not To".
Pelon neljäs valtakunta

Pelon neljäs valtakunta on Kohti Tuhoa -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 27. lokakuuta 2017 levymerkillä Svart Records.
Albumi on tyyliltään edeltäjäänsä nähden klassisempaa hardcorea.
Vastaanotto.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Imperiumi.net -sivuston Janne Rintala antoi albumille arvosanan 9–, ja sanoi albumin ”repivän munat irti kokonaan”. Hän piti kappaleiden tarttuvuutta sekä groovea hyvänä lisänä katu-uskottavaan paahtamisen, ja hämmästyi kapearaamisen hardcoren monimuotoisuudesta, kuten ”Kiire läpi elämän” -kappaleen kitarasoolosta. Kaaoszinen Sami Liikanen piti tuotosta esikoisalbumia aggressiivisempana ja tiukemmalta. Hän totesi levyyn mahtuvan ”enemmän koukkuja kuin Rapalan uistimeen”, ja kehui erityisesti laulaja Helena Hiltusen kylmäävää ulosantia.
Margherita Sarfatti

Margherita Sarfatti o.s. " Grassini" (8. huhtikuuta 1880 Venetsia – 30. lokakuuta 1961 Cavallasca) oli italialainen toimittaja, taidekriitikko, keräilijä, suojelija, seurapiirihenkilö, Italian fasistipuolueen merkittävä propagandaneuvonantaja. Hän kirjoitti Benito Mussoliniin elämäkerran ja oli myös yksi tämän monista rakastajattarista.
Elämäkerta.
Margherita Sarfattin vanhemmat olivat Amedeo Grassini ja Emma Levi. Isä Amedeo oli varakas juutalainen juristi ja liikemies. Hän oli Venetsian hallituksen veroasianajaja ja Giuseppe Melchiorre Sarton (myöhemmin paavi Pius X) läheinen ystävä. Isänsä tavoin Amadeo Grassini sai Italian kruunun ritarikunnan ritarin arvon.
Sarfatti asui lapsena "palazzossa" joka sijaitsi Venetsiassa Canal Granden varrella, ja hän sai kotiopetusta. Hän kiinnostui kuitenkin pian sosialismin aatteista ja karkasi 18-vuotiaana vanhempiensa kotoa ja meni naimisiin Cesare Sarfattin kanssa, joka oli padovalainen juutalainen juristi. Cesare Sarfatti oli häntä 13 vuotta vanhempi mutta sosialistiset aatteet olivat heille yhteisiä. Pariskunta muutti 1902 Milanoon. Heistä tuli siellä kaupungin taide-elämän keskeisiä henkilöitä, ja he pitivät viikoittain salonkia, josta tuli futuristien ja taidesuuntaus "novecenton" keskus. He saivat kaksi poikaa, Roberton ja Amedeon, ja yhden tyttären, Fiammettan. Pojista vanhempi Roberto liittyi ensimmäisen maailmansodan aikana Italian armeijaan ja kaatui 18-vuotiaana Monte Baldossa.
Margherita Sarfatti tutustui 1911 Benito Mussoliniin, joka oli häntä kolme vuotta nuorempi, ja he aloittivat suhteen. Menetettyään miehensä 1924 Sarfatti kirjoitti Mussolinin elämäkerran. Se ilmestyi ensin 1925 Britanniassa nimellä "The Life of Benito Mussolini" ja seuraavana vuonna Italiassa nimellä "Dux". Siitä julkaistiin 17 painosta ja se käännettiin 18 kielelle, myös suomeksi, nimellä "Mussolini: elämäkerta". Kirja oli menestys, koska kirjoittaja tunsi Mussolinin. 
Sarfatti on ikuistettuna Guido Cadorinin freskoissa (nykyisessä) Grand Hotel Palacessa, joka sijaitsee Roomassa Via Venetolla numerossa 70. "Fiammetta ja minä halusimme tulla kuolemattomiksi salongin freskoissa", hän huomatti viitaten tyttäreensä, joka on kuvattuna freskoissa hänen kanssaan.
Fasistihallituksen politiikka muuttui antisemistiseksi vasta vuonna 1938, jolloin Mussolini taipui Saksan painostuksesta ja rasistinen rotumanifesti säädettiin. Puolueen jäsenyys oli ollut sitä ennen avoin myös juutalaisille. Italian olojen muuttuessa Sarfatti muutti 1938 Argentiinaan ja Uruguayhin. Hän työskenteli El Diarion toimittajana Montevideossa. Sodan jälkeen vuonna 1947 Sarfatti palasi kotimaahan, ja hänestä tuli jälleen Italian taiteen piirissä vaikutusvaltainen henkilö.
Populaarikulttuurissa.
Näyttelijä Susan Sarandon näyttelee Sarfattia elokuvassa "Cradle Will Rock" (1999), jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Tim Robbins, Sarandonin pitkäaikainen kumppani.
Princesa de Asturias (1896)

Princesa de Asturias oli Espanjan laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu Princesa de Asturias -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Caraccasta, missä köli laskettiin vuonna 1890. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1896 ja se valmistui vuonna 1902.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1929.
Cataluña (1900)

Cataluña oli Espanjan laivaston vuonna 1900 vesillelaskettu Princesa de Asturias -luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Cartagenasta, missä köli laskettiin vuonna 1890. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1900 ja se valmistui vuonna 1903.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1929.
Cardenal Cisneros (1897)

Cardenal Cisneros oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Princesa de Asturias -luokan panssariristeilijä, joka nimettiin kardinaali Francisco Jiménez de Cisnerosin muistoksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin vuonna 1890. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1897 ja valmistui vuonna 1904.
Palvelus.
Alus haaksirikkoutui vuonna 1905.
Vlamertinge

Vlamertinge on Belgian entinen kunta ja kylä, joka on nykyisin osa Ieperin kaupunkia. Vlamertinge muodostaa yhden Ieperin kahdestatoista kaupunginosasta. Siellä on 3 623 asukasta.
Vlamertingen länsipuolella sijaitsee Poperingen kunta, jonne kulkee maantie N38.
Maantiede.
Vlamertinge on 17 metriä merenpinnan yläpuolella. Kuntaa rajaavat Ieperin keskusta idästä, Voormezelen ja Dikkebusin kaupunginosat etelästä, Poperinge lännestä ja Elverdingen kaupunginosa pohjoisesta.
Historia.
Varhaisimmat tiedot Vlamertingesta ovat peräisin keskiajalta. Vuonna 857 Vlamertingeen rakennettiin kappeli. Ieper tuhottiin vuonna 970 ja samalla poltettiin myös Vlamertingen kappeli. Vanhin dokumentti, jossa Vlamertinge mainitaan nimeltä on vuodelta 1066.
Vlamertinge lähialueineen kuului Veurne-Ambachtin varakreivin maihin 1700-luvulle saakka. Läheisin Ieperin kaupungin lähistöllä on käyty historian aikana useita taisteluja, joiden vaikutukset ovat ulottuneet myös Vlamertingeen. Ensimmäisen maailmansodan Passchendaelen taistelussa Vlamertingen tuhoutui täysin. Vlamertingen kunta liitettiin Ieperiin vuonna 1977.
Väestökehitys.
Vuodesta 1487 vuoteen 1697 Valmertingen väkiluku romahti kirkonkirjojen mukaan. Todennäköisin tämä johtui kahdeksankymmenvuotisesta sodasta. Väestönkasvun kehitys pysähtyy jälleen ensimmäiseen maailmansotaan ja sodan loppupuolella väkiluku hetkellisesti romahtaa, mutta palautuu nopeasti, minkä jälkeen väkiluku pysyy suunnilleen samana näihin päiviin saakka.
Feel the Love Go

Feel the Love Go on skotlantilaisen rockyhtyeen Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen viidenneltä studioalbumilta "Always Ascending". Kappale julkaistiin 8. tammikuuta 2017 YouTubessa ja monissa suoratoistopalveluissa.
Kappaleen musiikkivideo tuli saataville Apple Music -palveluun. Singlen B-puolena julkaistiin lyhennetty radioversio kappaleesta.
Torbjörn Kevin

Torbjörn Johan Vilhelm Kevin [tševiːn] (s. 22. kesäkuuta 1951 Tammisaari) on suomalainen journalisti, joka työskenteli pitkään "Åbo Underrättelser" -lehden päätoimittajana. 
Kevin syntyi työnsuunnittelija Nils Torsten Kevinin ja Else Dolores Karlssonin perheeseen. Hän avioitui Marita Kristina Forteliuksen kanssa vuonna 1979 (ero 1986) ja May Valborg Karlssonin kanssa vuonna 1990. Ylioppilaaksi Kevin tuli 1970 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi 1986. Hän toimi "Turun ylioppilaslehden" toimitussihteerinä 1975–1976, "Västra Nyland" -lehden toimitussihteerinä 1979–1981 ja "Jakobstads Tidning" -lehden päätoimittajana 1986–1987. "Åbo Underrättelsen" -lehdessä Kevin oli toimittaja 1977–1979, toimitussihteeri 1981–1985 ja varapäätoimittaja 1985–1986. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1987. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 2014 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Kevin sai Svenska kulturfondenin kulttuuripalkinnon vuonna 2000 ja Topeliuspriset-palkinnon vuonna 2001.
W. R. Olson

W. R. (William Robert Henry) Olson, kirjailijanimi myös "Charles Gibson" (15. lokakuuta 1922 Paddington, Sydney, Australia – 11. maaliskuuta 1975) oli australialainen kirjailija.
Olson vietti lapsuutensa Newcastlessa ja kävi Newcastle Boys’ High Schoolia. Hän oli harjoittelijana Sydneyn "The Daily Telegraphin" Newcastlen-toimituksessa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana 1943–1946 Uudessa-Guineassa. Sodan päätyttyä hän meni toimittajaksi Sydneyn "The Daily Mirroriin". Olson työskenteli kaikissa sydneyläisissä sanomalehdissä, ja 1964 hän sai nimityksen Australian ensimmäisen maanlaajuisen päivälehden "The Australianin" päätoimittajaksi. Vuonna 1966 hän siirtyi P &amp; O:n palvelukseen tiedotusjohtajaksi. Vuodesta 1970 hän toimi kuljetusalaan erikoistuneena freelancetoimittajana ja kustantajana.
Sponsor Capital

Sponsor Capital Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. Sponsor Capital on sijoittanut muun muassa Myllyn Parhaaseen ja Fresh Servantiin.
Historiaa.
Sponsor Capitalin perusti Sponsorin johto vuonna 1997. Sponsor Capital aloitti toimintansa pääomarahastona vuonna 1997.
Toiminta.
Sponsor Capital on pääomasijoitusyhtiö, joka sijoittaa keskisuuriin yhtiöihin. Sponsor Capitalin sijoituskohteet ovat suomalaisia yhtiöitä, jotka toimivat kotimaassa tai ovat jo laajentuneet ulkomaille. Perustamisestaan lähtien Sponsor Capitalin rahastoihin on sijoitettu lähes 800 miljoonaa euroa ja Sponsorin rahastot ovat sijoittaneet 40 suomalaiseen yritykseen. Tällä hetkellä Sponsor Capital hallinnoi aktiivisesti yhteensä noin 400 miljoonan euron pääomasijoitusrahastoja.
MB Rahastot

MB Rahastot Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. MB Rahastot on sijoittanut muun muassa A-Katsastus Groupiin. Joulukuussa 2020 tehdyssä yrityskaupassa A-Katsastus Group siirtyi Tradekan omistukseen.
Järvenpää-talo

Järvenpää-talo on Järvenpään kaupungin Pöytäalhon kaupunginosassa sijaitseva kulttuuri-, kokous- ja kongressikeskus. Siihen kuuluu yli 560-paikkainen Sibelius-sali, 163-paikkainen Juhani Aho -sali sekä 12 kokoustilaa, jotka ovat osin yhdistettävissä toisiinsa. Alakerran Kellariteatteri toimii Järvenpään Teatteri ry:n päänäyttämönä. Järvenpää-talon aulassa sijaitsee Galleria Järnätti, jonka näyttelyihin on vapaa pääsy. Kuvataiteilijoiden käyttöön taloon varattiin kaksi ateljeehuonetta.
Punatiilestä rakennettu Järvenpää-talo vihittiin käyttöön 13. helmikuuta 1987. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Olavi Lipponen ja Erkki Karonen. Sisustussuunnittelusta vastasi professori Yrjö Kukkapuro ja akustiikan suunnittelusta arkkitehti Alpo Halme. Järvenpää-talon vieressä sijaitsevat Järvenpään kaupunginkirjasto ja taidemuseo sekä Järvenpään kaupungintalo.
Talon vihkiäiskonsertissa kuultiin muun muassa kantaesitys Joonas Kokkosen kotikaupungilleen omistamasta kamarimusiikkiteoksesta "Il paesaggio" (”Maisema”). Noin kahdeksan minuutin mittaisen teoksen soitti Järvenpään kamariorkesteri Jukka-Pekka Sarasteen johdolla.
Vilho Rantanen (toimittaja)

Vilho Ilmari Rantanen (6. huhtikuuta 1902 Ulvila – 30. heinäkuuta 1994 Pori) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Porissa ilmestyvän sosialidemokraattisen "Uuden Ajan" päätoimittajana. 
Elämä.
Vilho Rantanen syntyi vuonna 1902 tuolloin Ulvilaan kuuluneessa Porin esikaupungissa Toejoella. Sisällissodan aikana hänen kaksi vanhempaa veljeään kaatui punakaartin riveissä taistellessaan. Myös Rantanen olisi halunnut liittyä Porin punakaartiin, mutta syvästi uskonnollinen isä ei päästänyt vasta 15-vuotiasta poikaa rintamalle. Metallimiehenä Porin konepajalla työskennellyt Rantanen liittyi Sosialidemokraattiseen nuorisoliittoon 1919 ja sosialidemokraattiseen puolueeseen sekä Porin työväenyhdistykseen 1923.
Vuosina 1925–1926 Rantanen opiskeli Työväen Akatemiassa, jonka jälkeen hän siirtyi vuonna 1927 toimittajaksi "Uuteen Aikaan". Lehden päätoimittajana Rantanen työskenteli vuodet 1938–1967. Hän kirjoitti lehteen kolumneja muun muassa nimimerkeillä ”Palsta-Ville”, ”Junior” ja ”Kille”. 
Rantanen kuului pitkään Porin kaupunginvaltuustoon ja oli sen puheenjohtaja vuodet 1947–1968. Kaupunginjohtaja Martti J. Ekblomin kuoltua keväällä 1962 hän toimi puoli vuotta myös Porin vt. kaupunginjohtajana. Valtakunnallisia luottamustehtäviä Rantasella oli muun muassa Suomen Kaupunkiliiton hallituksessa sekä Pohjola-Nordenin johtokunnassa.
Perhe.
Rantasen isä oli ajomies Juho Vihtori Rantanen ja äiti Hilma Vilhelmiina (Miina) Knut. Hän avioitui Aune Esteri Videmanin kanssa vuonna 1934. Vilho Rantasen kaksoisveli Frans ”Friku” Rantanen (k. 1971) oli myös "Uuden Ajan" toimittaja. Lisäksi hän toimi muun muassa Porin Työväen Teatterin johtokunnan puheenjohtajana ja ohjasi teatterille useita näytelmiä.
Pentti Jokinen (kirjailija)

Pentti Jokinen (s. 1949 Karinainen) on suomalainen kirjailija. Hän on asunut Porissa ja työskennellyt hammaslääkärinä vuodesta 1975, josta työstä hän jäi eläkkeelle 2008. Jokisen esikoisromaani "Oikotiet" julkaistiin vuonna 2017. Hänen novellejaan on julkaistu antologioissa, minkä lisäksi hän on kirjoittanut pakinoita porilaiseen "Uusi Aika" -viikkolehteen.
Jokinen on opiskellut luovaa kirjoittamista Länsi-Suomen kesäyliopistossa ja Oriveden opistossa.
Velkomustuomio

Velkomustuomio tarkoittaa Suomessa käräjäoikeuden antamaa tuomiota siitä, että velallisen tulee maksaa velkojalle avoimena olevat velat. Velkomustuomiota tarvitaan maksamattomien saatavien perinnässä.
Velkomustuomio oikeudessa.
Velkomusasia tulee käräjäoikeudessa vireille kantajan haastehakemuksella, usein perintätoimiston laatimana. Viranomaiset, haastemies tai viime kädessä poliisi, toimittavat haasteen tiedoksi vastaajalle eli velalliselle. Velallisella on mahdollisuus antaa oikeudelle vastaus asiassa 14 päivän kuluessa. Jos hänellä ei ole mahdollisuutta maksaa velkaansa eikä hän halua lausua asiasta oikeudelle mitään, hänen ei tarvitse tehdä mitään.
Jos asianosaisilla ei ole velasta riitaa, asia käsitellään oikeudessa niin sanottuna riidattomana eli summaarisena asiana. Jos asia on riitainen tai se muuttuu riitaiseksi, se käsitellään riita-asiana, jonka käsittely on hitaampaa. Velallinen voi riitauttaa asian esimerkiksi silloin, jos hän katsoo vaatimuksen olevan perusteeton tai epäselvä, sen määrä on väärä tai hän ei katso olevansa vastuussa velasta.
Velkomusasiassa yleisin ratkaisu on yksipuolinen tuomio. Sillä vastaaja velvoitetaan suorittamaan kantajalle haastehakemuksen mukaiset saatavat.
Tuomion merkitys.
Velkomustuomio on peruste ulosotolle. Tuomion avulla velallinen voi viedä velkansa ulosottovirastoon perittäväksi. 
Velkomustuomiosta velalliselle aiheutuu myös maksuhäiriömerkintä. Merkintä voi vaikeuttaa velallisen toimintaa kuten asunnon vuokraamista tai luotonsaantia. Maksuhäiriömerkinnän uhka parantaa oikeudellisen perinnän tehoa.
Oikeudenkäyntikulut lisäävät maksettavan velan määrää.
Välttääkseen velkomustuomion velallinen voi yrittää sopia asiasta velkojan kanssa.
Velkomustuomioiden määrä ja saajat.
Käräjäoikeuksien käsittelemät summaariset asiat koostuvat lähes kokonaan velka-asioista, ja ne muodostavat ylivoimaisesti suurimman osan kaikista käräjäoikeuksiin saapuneista asioista. 
Käräjäoikeudet ratkaisivat vuonna 2016 yhteensä 345 700 summaarista asiaa. Määrä on kaksinkertainen vuoden 2006 lukumäärään verrattuna. Kasvu ilmentää sitä, että velan takaisinmaksuongelmat koskettavat yhä suurempaa osaa suomalaisista. Taustalla voi olla rahan riittämättömyyttä, maksuhaluttomuutta sekä taloudenhallinnan vaikeuksia.
Suurin osa velkomustuomioista vuosina 2013–2016 liittyi luotonantoyritysten antamiin luottoihin (mukaan luettuna kulutusluotot ja pikavipit) sekä etämyyntiin ja tililuottoon. Pikavippien osuus oli kuitenkin laskenut huippuvuodesta 2013. Velkomustuomiot olivat yleisempiä miehillä kuin naisilla, ja miehillä myös velkapääomat olivat keskimäärin suurempia. Tyypillisin velkomustuomion saaja oli 25–34-vuotias mies.
British Academy Film Awards 2018

British Academy Film Awards 2018 oli 71:s Bafta-palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2017 elokuville. Gaala järjestettiin Royal Albert Hallissa, Lontoossa 18. helmikuuta 2018. Eniten palkintoja sai "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri" viidellä palkinnolla.
Ehdokkaat julkistettiin 9. tammikuuta 2018. "The Shape of Water" sai eniten ehdokkuuksia 12 ehdokkuudella.
John Boozman

John Nichols Boozman (s. 10. joulukuuta 1950 Shreveport, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on toiminut Arkansasin osavaltion senaattorina Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2011 lähtien. Boozmanin senaattorikausi päättyy tammikuussa 2023.
Ennen valtakunnanpolitiikkaan lähtemistä Boozman työskenteli optometristina. Boozman valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen täytevaaleissa vuonna 2001 eronneen Asa Hutchinsonin tilalle. Boozman työskenteli edustajainhuoneessa yhtäjaksoisesti vuoteen 2011, jolloin hänet valittiin senaattiin. Boozmanin ajamaa politiikkaa on kuvailtu konservatiiviseksi: Boozman on vastustanut aselakien kiristyksiä, rikollisten armahduksia ja kansalaisuuden myöntämistä laittomasti maassa oleskeleville.
Vjatšeslav

Vjatšeslav () on venäläinen etunimi, joka esiintyy muissakin slaavilaisissa kielissä vähän eri muodoissa, valkovenäjässä "Vjatšaslau" (). Sen nimisiä ovat muun muassa:
Daniela Ruah

Daniela Sofia Korn Ruah (s. 2. joulukuuta 1983 Boston, Massachusetts,Yhdysvallat) on portugalilais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Kensi Blyen roolissa rikosdraamasarjassa. Ruah juonsi vuoden 2018 Eurovision laulukilpailun yhdessä Sílvia Alberton, Catarina Furtadon ja Filomena Cautelan kanssa.
Keftriaksoni

Keftriaksoni C18H18N8O7S3, CAS-numero 73384-59-5 on 3. polven kefalosporiineihin kuuluva antibiootti, jonka moolimassa on 554,58 g/mol.
Keftriaksonilla hoidetaan monia vaikeita bakteeritulehduksia, kuten keuhkokuumetta, verenmyrkytystä, komplisoituneita virtsatieinfektioita ja aivokalvontulehdusta. Keftriaksonia voidaan antaa suonensisäisesti tai pistämällä lihakseen.
Rami Saari (upseeri)

Rami Kalervo Saari (s. 31. toukokuuta 1966 Tarvasjoki) on suomalainen kenraalimajuri ja Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö 1.7.2022 alkaen. Hän on toiminut Maavoimien operaatiopäällikkönä 1.7.2018–31.7.2021 ja Pääesikunnan komentopäällikkönä 1.8.2021–30.6.2022.
Aiemmin Saari on toiminut Porin prikaatin komentajana vuoden 2017 alusta kesäkuuhun 2018, Karjalan Prikaatin esikuntapäällikkönä ja Reserviupseerikoulun reserviupseerikurssin johtajana. Saari on suorittanut Lontoossa Royal College of Defence Studies -sotilasakatemian ylemmän päällystön kurssin. Everstiksi hänet ylennettiin 4. kesäkuuta 2014, prikaatikenraaliksi 4. kesäkuuta 2018 ja kenraalimajuriksi 4. kesäkuuta 2022.
Tuomo Repo

Tuomo Repo (s. 28. huhtikuuta 1967 Iisalmi) on suomalainen prikaatikenraali. Hänet nimitettiin Kainuun prikaatin komentajaksi 1. kesäkuuta 2017. 1. tammikuuta 2021 hän siirtyi Pääesikunnan koulutuspäälliköksi. Repo siirtyi reserviin 31. joulukuuta 2021.
Hän on aiemmin toiminut muun muassa Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana, Suomen yhteysupseerina Yhdysvaltoihin sekä apulaissotilasedustajana Suomen erityisedustustossa Natossa Brysselissä.
Repo on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä.
Anna Hofer

Anna Hofer (s. 28. helmikuuta 1988 Bruneck) on italialainen alppihiihtäjä, joka edustaa 
GS Fiamme Oro -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Hofer kilpaili ensimmäisen kerran Cortina d’Ampezzossa tammikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zwieselin suurpujottelussa helmikuussa 2011 oltuaan 16:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2017 oltuaan kymmenes.
Skeeter Davis

Skeeter Davis (oik. Mary Frances Penick, 30. joulukuuta 1931 Dry Ridge, Kentucky – 19. syyskuuta 2004 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka lauloi crossover-popkappaleita, kuten ”The End of the World”.
Hän aloitti uransa teini-ikäisenä osana The Davis Sisters -yhtyettä 1940-luvun lopulla, lopulta tehden levytyssopimuksen RCA Victorin kanssa. 1950-luvun lopulla hän aloitti soolouran. Davis oli yksi ensimmäisistä naisista, jotka saivat suurta suosiota countrymusiikin saralla sooloartistina.
Big Night – italialainen ilta

Big Night – italialainen ilta ("Big Night") on Campbell Scottin ja Stanley Tuccin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1996. Näyttelijänä paremmin tunnettu Stanley Tucci laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Joseph Tropianon kanssa ja näyttelee toista pääosaa Tony Shalhoubin ohella.
Elokuvassa italialaisveljekset Primo ja Secondo (Tucci ja Shalhoub) pyörittävät huonosti menestyvää ravintolaa 1950-luvun New Jerseyssä ja päättävät laittaa yrityksensä tulevaisuuden yhden ikimuistettavan illan varaan.
Tuccin ja Tropianon käsikirjoitus palkittiin Film Independent Spirit Awards -gaalassa, ja elokuva sai New York Film Critics Circleltä vuoden parhaan esikoiselokuvan palkinnon. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Albert Edelfeltin patsas

Albert Edelfeltin patsas on kuvanveistäjä Ville Vallgrenin toteuttama taidemaalari Albert Edelfeltin näköispatsas. Vuonna 1927 paljastettu pronssiveistos on sijainnut useissa paikoissa eri puolilla Helsinkiä. Nykyään se on Ateneumin taidemuseon pääaulassa.
Patsas esittää työskentelevää Edelfeltiä paletti ja sivellin käsissään ja maalarin työtakki yllään. Veistoksen omistaa Suomen Taideyhdistys, joka on luovuttanut sen Ateneumin hoitoon. Veistos painaa 200 kiloa.
Historia.
Ajatus Edelfeltin muistomerkistä syntyi pian hänen kuoltuaan vuonna 1905, ja Edelfeltin ystäväpiiriin kuulunut kuvanveistäjä Ville Vallgren piti asiaa esillä. Suomen Taiteilijaseura järjesti vuosina 1906–1907 kilpailun Edelfeltin hautamuistomerkistä Hietaniemen hautausmaalle, minkä jälkeen huomio siirtyi varsinaiseen patsashankkeeseen. Vuosina 1912–1913 järjestetyssä muistomerkkikilpailussa ei valittu varsinaista voittajaa, mutta Suomen Taideyhdistys ja Taiteilijaseura alkoivat yhdessä kerätä rahaa Felix Nylundin luonnosteleman muistomerkin toteuttamiseksi. Huonosti sujunutta rahankeräystä jatkettiin vuoteen 1924.
Vuonna 1926 Vallgren tarjoutui toteuttamaan muistomerkin siihen mennessä kasaan saaduilla varoilla, 31 000 markalla. Patsaan tilaajana oli Suomen taideakatemian jaosto. Tuntematon Edelfeltin ulkomaalainen ystävä maksoi osan pronssivalun kuluista. Patsas paljastettiin Ateneumin puistikossa 22. lokakuuta 1927. Paljastuspuheen piti Akseli Gallen-Kallela.
Patsaan alkuperäinen sijoituspaikka oli Ateneumin itäinen, Mikonkadun puoleinen puistikko, mutta jo vuonna 1930 se siirrettiin rakennuksen toiselle puolelle läntiseen, Keskuskadun puoleiseen puistikkoon. Asematunnelin ajoramppien ja Makkaratalon rakentaminen muutti 1960-luvulla patsaan ympäristön ilmettä voimakkaasti, joten tämän ja lisääntyneen ilkivallan vuoksi se siirrettiin vuonna 1976 Eiraan, huomaamattomalle paikalle Juhani Ahon tien ja Chydeniuksentien risteykseen. Edelfeltin syntymän 150-vuotispäivän yhteydessä heinäkuussa 2004 patsas palautettiin kunnostettuna Ateneumin läntiseen puistikkoon. Vuonna 2013 se siirrettiin katuremontin tieltä varastoon, mikä oli alkujaan tarkoitettu vain väliaikaiseksi järjestelyksi. Nyttemmin se on kuitenkin sijoitettu Ateneumin sisälle, museon ala-aulaan.
Porvoon rintakuva.
Helsingin patsaaseen perustuva pienempi Edelfeltin rintakuva on ollut Porvoossa tuomiokirkon vierellä vuodesta 1934. Sen lahjoitti Porvoon kaupungille Borgå Sparbank -pankki.
Bob Graham (kirjailija)

Robert Donald (Bob) Graham (s. 20. lokakuuta 1942 Sydney, New South Wales, Australia) on australialainen kirjailija ja kuvittaja.
Graham opiskeli piirtämistä ja maalausta Julian Ashton Art Schoolissa. Hän asui jonkin aikaa Britanniassa mutta palasi Australiaan 1969 ja aloitti työn kuvittajana ja muotoilijana. Sairauslomalla ollessaan hän alkoi kuvittaa lastenkirjoja, joista ensimmäinen ilmestyi 1981.
Australialainen säveltäjä George Ellis on säveltänyt ja sovittanut muutamien Grahamin kirjojen aiheista musiikkia. Niitä esitettiin Children’s Book Council of Australian kokouksessa Sydneyssä vuonna 2010.
Grahamin kirjoille on myönnetty parikymmentä palkintoa, ja lisäksi hän ollut palkintoehdokkaana monista kirjoistaan. Hän on saanut myös kaksi henkilökohtaista palkintoa.
P.S. I Love You (The Beatlesin kappale)

P.S. I Love You on Beatlesin ensimmäisen singlen B-puoli. Laulun on kirjoittanut pääasiassa Paul McCartney, joka myös laulaa soolo-osuuden. 
Ringo Starr ei ensimmäistä singleä tehtäessä ollut vielä saanut tuottaja George Martinia vakuuttuneeksi taidoistaan, joten hän ei soita rumpuja kappaleessa.
Titta Kiuru

Titta Elina Kiuru, o.s. Kuosmanen (s. 2. joulukuuta 1969 Pielavesi) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt useiden eri aikakauslehtien palveluksessa. 
Kiuru syntyi rehtori Teemu Kuosmasen ja opettaja Riitta Leväksen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1995 on rehtori Petri Kiuru. Titta Kiuru valmistui valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta 2006. Hän toimi "Me Naiset" -lehden toimittajana 1994–2000, "Vauva-lehden" toimitussihteerinä 2000–2002 ja "Kauneus ja terveys" -lehden toimituspäällikkönä 2002–1987. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 2007. 
Kiuru siirtyi "Meidän talo" -lehden päätoimittajaksi vuonna 2012. Lokakuussa 2017 hänestä tuli myös "Viherpiha"-lehden päätoimittaja. Huhtikuussa 2018 Kiuru siirtyi vastaamaan A-lehdissä K-ryhmän "Pirkka Mediasta".
5 vuodenaikaa

5 vuodenaikaa on HC Andersenin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Stigma Levyt.
Albumin B-puoli koostuu livekappaleista, joista 1–8 on äänitetty Turun A-Panimolla 15. kesäkuuta 1991, ja kappaleet 9–13 Kulttuurikeskus Karjalantalossa Joensuussa 16. lokakuuta 1991.
Gordon Audley

Gordon Vernon Audley (20. huhtikuuta 1928 Winnipeg, Kanadan dominio, Brittiläinen imperiumi – 1. lokakuuta 2012 Orangen piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Audley voitti 500 metrillä olympiapronssia Oslossa 1952. Hän jakoi pronssin Norjan Arne Johansenin kanssa. Audley kilpaili talviolympialaisissa myös Sankt Moritzissa 1948 ja Cortina d’Ampezzossa 1956.
Donald McDermott

Donald Joseph ”Don” McDermott (7. joulukuuta 1929 Bronx, New York – 1. marraskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
McDermott saavutti 500 metrillä olympiahopeaa Oslossa 1952. Hän kilpaili myös Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956.
Porsche Supercup Turkin Grand Prix 2008

Porsche Supercup Turkin Grand Prix 2008 oli Porsche Supercup -kauden 2008 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 11. toukokuuta İstanbul Parkin moottoriradalla Turkissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Turkin GP:n ohessa. Kilpailun voitti Jaap van Lagen.
Lähteet.
Azerbaidžanin kansalliskirjasto

Azerbaidžanin kansalliskirjasto (, ) on Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa toimiva maan kansalliskirjasto.
Kirjasto perustettiin vuonna 1922 ja viralliset avajaiset järjestettiin 23. toukokuuta 1923. Laitos tunnettiin aluksi yleisenä kirjastona ja Azerbaidžanin valtion kirjavarastona. Se nimettiin 11. heinäkuuta 1939 näytelmäkirjailija, filosofi ja kirjallisuuskriitikko M. F. Axundovin (1812-1878) mukaan. Nykyinen, arkkitehti Mikayıl Hüseynovin (1905–1992) suunnittelema kirjastorakennus (vuodelta 1947) valmistui vuonna 1959; sen naapuristossa sijaitsee esimerkiksi Azerbaidžanin valtionooppera ja -baletti.
Parantamisherätys

Parantamisherätys (engl. Healing Revival) syntyi Yhdysvalloissa vuonna 1946, kun ryhmä yhdysvaltalaisia evankelistoja alkoi voimakkaasti korostaa jumalallista parantumista osana täyden evankeliumin sanomaa. Heidän kokouksissaan alettiin kokea ihmeitä ja merkkejä, ja sairaat parantuivat uskon ja rukouksen avulla.
Liike sai alkunsa kesäkuussa 1946 saarnaaja William Branhamin parantamistoiminnasta. Branham oli inspiraation lähde esimerkiksi T. L. Osbornin maailmanlaajuiselle "ristiretkitoiminnalle". Parantamisherätys jatkui vuoteen 1959 saakka, jonka jälkeen parantajaevankelistat sulautuivat vastasyntyneeseen karismaattiseen liikkeeseen.
Sen suhteen, oliko parantamisliike ylipäänsä oikea herätys, on esitetty eriäviä näkemyksiä. William Branhamin ohella liikkeen keskeisiä evankelistoja olivat Jack Coe, A. A. Allen, Tommy Hicks, T. L. Osborn ja Oral Roberts, joka oli liikkeen kenties johtava henkilö. Valtaosa heistä ryhmittyi Gordon Lindsayn perustamaan järjestöön The Voice of Healig (suom. Parantumisen ääni).
Parantamistoimintaa olivat tosin jo aiempina vuosikymmeninä harjoittaneet esimerkiksi sellaiset evankelistat kuin Aimee Semple McPherson, Smith Wigglesworth ja Maria Woodworth-Etter. Woodworth-Etteriä pidetään helluntailiikkeen isoäitinä ja edelläkävijänä.
1940-luvun herätyksen myötä parantamistoiminta sai yhä enemmän massakokousten muodon, ja siihen liittyi kymmeniä evankelistoja. Nämä kiersivät suurien telttojen kanssa ympäri Yhdysvaltoja ja suorastaan kilpailivat siitä, kenellä oli suurin teltta; voiton peri lopulta Jack Coe. Hyvin pian toiminta laajeni kansainvälisiin mittoihin.
Vuonna 1952 Voice of Healing -liikkeen huippuhetkinä järjestön samannimisessä lehdessä kerrottiin 49:stä parantajaevankelistasta. Vuonna 1958 heistä oli jäljellä vain noin 12. Herätys oli hiipumassa. Toisaalta samanaikaisesti oli syntymässä maailmanlaajuinen karismaattinen liike, johon monet parantamisliikkeen evankelistat sittemmin kotiutuivat.
Kritiikkiä.
Karismaattisen liikkeen tunnetuin naisevankelista, yhdysvaltalainen Kathryn Kuhlman, aloitti oman parantamistoimintansa samana vuonna 1946, jolloin parantamisherätys syntyi. Hän ei kuitenkaan koskaan kotiutunut parantamisliikkeeseen, koska hän näki sen piirissä joitakin epäterveitä piirteitä. Eräät saarnaajat näyttivät hänen mielestään etsivän liiaksi sensaatioita ja käyttivät kyseenalaisia menetelmiä. Kuhlman ei voinut sietää fanatismia ja kovakouraisuutta.
Kuhlman kammosi fanaattisuutta ja kyseenalaisia toimintatapoja. Hän ei sallinut esim. huutamista kokouksissaan. "Minulla ei ole varaa mennä sellaisiin paikkoihin, joissa esiintyy fanaattisuutta. Minulla on liian paljon pelissä. Olen vastuussa Jumalalle", Kuhlman totesi. Häntä vaivasi myös sairaiden syyllistäminen uskonpuutteesta, jos nämä eivät heti parantuneetkaan.
Täysi evankeliumi

Täysi evankeliumi (engl. "Full Gospel") on helluntailais-karismaattinen käsite. Helluntaiherätyksessä, parantamisherätyksessä ja sittemmin karismaattisessa liikkeessä opetus Pyhän Hengen kasteesta ja Pyhän Hengen armolahjoista sekä jumalallisesta parantumisesta nähtiin paluuna apostolisen ajan alkukristilliseen oppiin ja voimaan. Parantumisen uskotaan sisältyvän Kristuksen lunastukseen ja siten täyteen evankeliumiin. Siksi monet varhaiset helluntailaiset ja karismaatikot kutsuivat liikettään nimellä apostolinen usko (engl. Apostolic Faith) tai täysi, kokonainen evankeliumi (engl. Full Gospel).
Termi täysi evankeliumi viittaa Paavalin sanoihin Roomalaiskirjeessä: "En näet rohkene puhua mistään muusta kuin siitä, mitä Kristus on minun kauttani tehnyt saattaakseen maailman kansat kuuliaisiksi, puheiden ja tekojen, tunnustöiden ja ihmeiden avulla, Jumalan Hengen voimalla. Näin olen vienyt päätökseen Kristuksen evankeliumin julistamisen" [engl. I have "fully" preached the "gospel" of Christ, olen täydesti saarnannut Kristuksen evankeliumin] "kiertäen kaikkialla Jerusalemista aina Illyriaan saakka" (Room. 15:18–19).
Karismaattisessa liikkeessä puhutaan Aimee Semple McPhersonin sanoin myös "nelinkertaisesta evankeliumista". Tämä tarkoittaa sitä, että julistetaan Jeesusta pelastajana, parantajana, Pyhällä Hengellä kastajana ja takaisin tulevana Kuninkaana. Yhdessä nämä aspektit muodostavat täyden evankeliumin. Ajatus nelinkertaisesta evankeliumista on peräisin kanadalaiselta teologilta A. B. Simpsonilta, joka vuonna 1887 perusti evankelikaalisen Kristittyjen ja lähetyssaarnaajien liiton (Christian and Missionary Alliance).
Miira Karhula

Miira Karhula (o.s. Lähteenmäki, 25. helmikuuta 1972 Helsinki) on helsinkiläinen käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Hänen käsikirjoitustöitään ovat rikosdraamasarja "Aallonmurtaja", josta hän sai myös Kultainen Venla -ehdokkuuden, sekä draama-komediasarja "Kynsin hampain". Hän käsikirjoittaa ja ohjaa myös Yle Radio Suomessa esitettävää viikoittaista poliittista satiiria "Tohtori Raimo - Valtakunnan terapeutti".
Hän on opiskellut käsikirjoittamista Texasin yliopistossa, Austinissa. Hän on myös yhteiskuntatieteiden maisteri. Karhulan sisar on näyttelijä Nora Rinne.
Fly Me to the Moon

Fly Me to the Moon, alkuperäiseltä nimeltään In Other Words, on Bart Howardin vuonna 1954 säveltämä ja sanoittama kappale. Kaye Ballard äänitti kappaleen ensimmäisenä vuonna 1954. Siitä lähtien kappaleesta on tullut usein populaarikulttuurissa esiintynyt jazzstandardi; Frank Sinatran vuoden 1964 versio yhdistettiin läheisesti Apollo-avaruusohjelmaan ja kappale esiintyi japanilaisen animaatiosarjan "Neon Genesis Evangelion" jokaisen jakson lopussa, sisältäen useiden eri artistien coverversion kappaleesta. 
Reino Helismaa suomensi kappaleen nimellä ”Voin sanoa sen toisinkin”. Lasse Mårtenson levytti suomennoksen vuonna 1964, mutta sitä ei pidä sekoittaa Mårtensonin kahta vuotta myöhemmin säveltämään jazzmessuun "Voiko sen sanoa toisinkin".
Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Frank Sinatran versio kappaleesta ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 75.
Fly Me to the Moon (In Other Words)

 &lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
 &lt;revision&gt;
 &lt;timestamp&gt;2018-01-10T07:55:44Z&lt;/timestamp&gt;
 &lt;contributor&gt;
 &lt;username&gt;Sullay&lt;/username&gt;
 &lt;/contributor&gt;
 &lt;comment&gt;Ak: Ohjaus sivulle Fly Me to the Moon&lt;/comment&gt;
 &lt;origin&gt;17015853&lt;/origin&gt;
 &lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
 &lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
Centipede (videopeli)

 &lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
 &lt;revision&gt;
 &lt;parentid&gt;20659991&lt;/parentid&gt;
 &lt;timestamp&gt;2023-07-11T03:28:01Z&lt;/timestamp&gt;
 &lt;contributor&gt;
 &lt;username&gt;Ipr1Bot&lt;/username&gt;
 &lt;/contributor&gt;
 &lt;minor /&gt;
 &lt;comment&gt;Korjataan ID MobyGames-mallineessa&lt;/comment&gt;
 &lt;origin&gt;21676441&lt;/origin&gt;
 &lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
 &lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
Centipede on Atarin kehittämä ja julkaisema shoot ’em up, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna . Peli on myöhemmin käännetty useille muille alustoille.
Pelin ovat kehittäneet Dona Bailey ja Ed Logg. Peli kehitettiin heinäkuusta 1980 sen julkaisuun toukokuussa 1981 ja käytti aiemmin käytettyä vakaaksi osoittautunutta laitteistoa. Markkinoinnista tuli myönteistä palautetta ja muutaman viikon koekäyttö testipaikassa johti sen etenemiseen tuotantolinjalle ja jälleen julkaisuun.
Peli oli aikanaan kaupallinen menestys. Pelin itsensä lisäksi Bailey sai huomiota yhtenä harvoista naisista pelialalla.
Pelille on julkaistu seuraaja "Millipede".
Pelaaminen.
Pelaaja ohjaa asetta, joka liikkuu vain osalla ruudun aluetta. Pelin tavoitteena ampua tuhatjalkaisia, jotka ryömivät kohti ruudun alalaitaa. Pelissä käytetään trackball-laitetta ohjaamiseen.
Katenaanit

Katenaanit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on kaksi tai useampi mekaanisesti toisiinsa liittynyttä rengasta.
Katenaanit ovat esimerkki supramolekyyleistä. Nimityksen katenaani kehitti yhdysvaltalainen kemisti Edel Wasserman ja hän myös julkaisi ensimmäisen katenaanisynteesin vuonna 1960.
Ominaisuudet ja synteesi.
Katenaanit nimetään muodossa ["n"]katenaani, missä "n" tarkoittaa katenaanin renkaiden lukumäärää. Esimerkiksi kahdesta sisäkkäisestä renkaasta koostuva katenaani on [2]katenaani ja kolmesta renkaasta koostuva katenaani on [3]katenaani. Merkittävä katenaanien ominaisuus on, että renkaat pystyvät liikkumaan toisiinsa nähden. Liike voi perustua esimerkiksi katenaanin elektronirikkaiden ja elektroniköyhien funktionaalisten ryhmien vuorovaikutukseen, pH:n muutokseen, säteilytykseen, metalli-ionin kompleksoitumiseen ja irtoamiseen molekyylistä tai sähkökemialliseen impulssiin. Katenaaneja tutkitaan esimerkiksi kemiallisina kytkiminä ja molekyylikoneina.
Katenaanien synteesiin on kaksi pääasiallista strategiaa. Näistä ensin käytetyssä avoketjuinen prekursori syntetisoidaan menemään rengasrakenteisen molekyylin läpi ja viimeisessä vaiheessa rengas sulkeutuu kemiallisella reaktiolla. Makrosyklien muodostuminen näin on kuitenkin hyvin epätodennäköistä ja saannot ovat hyvin huonoja. Ranskalainen kemisti Jean-Pierre Sauvage on merkittävästi edistänyt katenaanien synteesiä. Sauvage kehitti niin kutsutun mallinesynteesin. Siinä esimerkiksi metalli-ioni koordinoituu prekursoreihin ja pitää renkaan sulkevat funktionaaliset ryhmät lähellä toisiaan. Nyt rengas voidaan sulkea helposti esimerkiksi alkeenien metateesin avulla. Tämä menetelmä oli yhtenä perusteluna, kun Sauvagelle myönnettiin Nobelin kemian palkinto vuonna 2016.
Turkmenistanin kansalliskirjasto

Turkmenistanin kansalliskirjasto () on Turkmenistanin pääkaupungissa Ašgabatissa toimiva kansalliskirjasto. Se toimii vuonna 2007 avattussa, seitsemänkerroksisessa Turkmenistanin kansallisessa kulttuurikeskuksessa. Kansalliskirjasto on hallinnollisesti maansa kulttuuriministeriön alaisuudessa.
Kansalliskirjastoon on varattu säilytystilaa viidelle miljoonalle teokselle. Sen lukusaleissa on tilaa 1 100 vierailijalle samanaikaisesti. Tällä varauduttiin muun muassa kulttuurikeskuksen lähelle suunnitellun yliopiston opiskelijoiden tarpeisiin. Kansalliskirjasto on saanut kirjalahjoituksia ja apua kokoelmiensa kunnostamiseen useilta ulkomaisilta tahoilta.
Kaarina-talo

Kaarina-talo on Kaarinan kaupungin keskustaan vuoden 2018 alussa valmistunut julkinen rakennus, jonka tärkeimpiä käyttäjiä ovat Kaarinan kaupunginkirjasto ja Kaarinan kaupunginvaltuusto. Talon valtuustosali eli Kaarina-sali on muutettavissa noin 220-paikkaiseksi konserttisaliksi.
Kaarina-talon ovat suunnitelleet arkkitehtitoimisto Ark’Aboasta kaarinalaiset arkkitehdit Pia Helin ja Esa Virtanen. Kolmikerroksinen rakennus. Kaarinan uuden torin ja rakennuksen pääsisäänkäynnin puolelta rakennus on lasia ja vaaleaa rappauspintaa, kun taas tien 110 suunnasta näkyvin elementti on perforoidusta alumiinista tehty kaksoisjulkisivu.
Kirjastotilojen ja Kaarina-salin lisäksi rakennuksessa on kaupungin yhteispalvelupiste Fiskari, kaupungin hallinnon toimistotiloja, varattavia kokoustiloja sekä taidenäyttelytiloja ja kahvila-ravintola.
Yksi Kaarina-talon julkisia taideteoksista on turkulaisen taiteilijaryhmä IC-98:n digitaalinen, jatkuvasti muuttuva teksti- ja valoteos " Genius Loci", joka heijastetaan kirjastosalin seinään.
Viereinen rakennus, jossa Kaarinan kirjasto toimi ”tilapäisesti” vuodesta 1979 on purettu ja sen tilalle rakennetaan aukio, pieni puisto ja asuinkerrostalo.
Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto

Kansallinen Georgian parlamentin kirjasto (, , lyh. NPLG) on Georgian pääkaupunki Tbilisissä sijaitseva Georgian parlamentin kirjasto ja kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston toiminta sai alkunsa vuonna 1846 Tbilisiin perustetun yleinen kirjaston pohjalta. Vuonna 1851 kirjastolle rakennettiin uusi talo, kun aineiston määrä kasvoi. Vuonna 1852 kirjastolle myönnettiin oikeus kahteen vapaakappaleeseen kaikista Kaukasuksella painetuista teoksista. Vuoteen 1859 mennessä kirjaston kokoelmat olivat karttuneet 13 260 teokseen (voluumiin), ja aineistoa oli 19 kielellä. Vuonna 1868 "Tbilisin yleinen kirjasto" ja Kaukasuksen museo yhdistettiin. Vuonna 1913 kirjasto sai nimekseen "Kaukasuksen museon tieteellinen kirjasto". Uuden kirjastorakennuksen rakennustöiden johdosta kirjasto suljettiin vuonna 1914. Kirjasto nimettiin "Georgian yleiseksi valtionkirjastoksi" 1923. Se toimi vuodesta 1955 "tasavallan valtionkirjasto"na ja vuodesta 1990 nimellä "Georgian kansalliskirjasto". Joulukuun 25. päivästä 1996 otettiin käyttöön kirjaston nykynimi.
Parlamentaarinen kirjasto toimi vuoden 2018 alussa viidessä eri rakennuksessa Tbilisissä. Kansalliskirjaston georgialaista rakennustyyliä heijasteleva päärakennus on rakennettu vuosina 1913–1916 suunnittelukilpailun voittaneen arkkitehti Anatoli Kalginin ja kuvataiteilija Henry Hrinevskin suunnitelman pohjalta. Rakennuksen julkisivun georgialaista 900–1200-lukujen luostarien tyyliä jäljitelevät koristelut ovat Vladimer ja Lavrenti Agladzesin käsialaa.
Oscar-gaala 2018

Oscar-gaala 2018 oli 90. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2017 elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 4. maaliskuuta 2018 – hiukan tavallista myöhemmin, jotta vältettiin päällekkäisyys helmikuisten talviolympialaisten kanssa. Gaalan juonsi toista vuotta peräkkäin Jimmy Kimmel.
Eniten palkintoja sai fantasiadraama "The Shape of Water", joka palkittiin parhaan elokuvan, ohjauksen, musiikin ja lavastuksen Oscareilla. Parhaasta naispääosasta palkittiin Frances McDormand elokuvasta "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri" ja samasta elokuvasta Oscarin sai myös miessivuosasta Sam Rockwell. Parhaasta miespääosasta palkittiin Gary Oldman elokuvasta "Synkin hetki", joka palkittiin myös parhaasta maskeerauksesta. Sotadraama "Dunkirk" sai kolme Oscaria ja toimintaelokuva "Blade Runner 2049" sekä animaatioelokuva "Coco" saivat kaksi Oscaria. Yhden Oscarin saivat "Call Me by Your Name", "Dear Basketball", "Fantastinen nainen", "Get Out", "Heaven Is a Traffic Jam on the 405", "I, Tonya", "Käry", "Phantom Thread" ja "The Silent Child".
Fantasiadraamalla "The Shape of Water" oli eniten ehdokkuuksia, kaikkiaan 13.
Voittajat ja ehdokkaat.
Ehdokkaat julkistettiin 23. tammikuuta 2018.
Palkinnot.
Voittajat on listattuna ensimmäisenä, lihavoituna ja merkittynä kaksoisristillä ().
Televisiointi.
Yhdysvalloissa gaalan esitti ja tuotti televisiokanava ABC.
Suomessa gaalan esittivät suorana lähetyksenä Yle Teema ja Yle Areena sunnuntain ja maanantain välisenä yönä. Lähetystä kommentoivat suomeksi toimittaja J. P. Pulkkinen ja elokuva-asiantuntija Anna Möttölä, ruotsinkielisessä selostuksessa Nicke Aldén ja Silja Sahlgren-Fodstad.
Mai Koivula

Mai Elisabeth Koivula (s. 8. heinäkuuta 1951 Tukholma) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli useiden eri lehtien ja radion palveluksessa sekä tiedottajana. 
Koivula syntyi diplomi-insinööri Heikki Koivulan ja Maire Immosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 vuoteen 2001 oli Osmo Untamo Palonen. Koivula tuli ylioppilaaksi 1970. Hän toimi "Warkauden Lehdessä" harjoittelijana 1970–1971, kunnallistoimittajana 1985–1994 sekä päätoimittajana ja toimitusjohtajana 1994–2007 ja vielä vuodesta 2008. Koivula oli Ylen aluetoimittaja Varkaudessa 1971–1972, "Uuden Suomen" toimittaja Kuopiossa 1972–1973, Kokoomuksen Nuorten Liiton piirisihteeri 1973–1975 ja "Helsingin Sanomien" aluetoimittaja 1975–1980. "Pyhäjokiseutu"-lehden toimittajana hän työskenteli 1980–1984. Vuonna 2008 Koivulasta tuli "Iisalmen Sanomien" päätoimittaja ja toimitusjohtaja. Kuopio tanssii ja soi -festivaalin tiedottaja hän oli 1974–1975 ja Varkauden asuntomessujen tiedottaja 1989–1991. Hänellä on ollut useita luottamustehtäviä eri yhdistyksissä, yrityksissä ja organisaatioissa. 
Koivula jäi eläkkeelle "Iisalmen Sanomat" -lehden päätoimittajan tehtävästä vuoden 2012 lopussa.