tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Otava-konserni

Otava-konserni (viralliselta nimeltään Otava Oy, vuosina 2000–2010 Otava-Kuvalehdet Oy) on suomalainen mediakonserni, joka keskittyy kirjojen ja aikakauslehtien kustantamiseen. Graafisen viestinnän kustantajana se on neljänneksi suurin Suomessa. Konserni on jaettu kirjaryhmään, jonka tärkein tytäryhtiö on Kustannusosakeyhtiö Otava sekä lehtiryhmään, jonka tärkein tytäryhtiö on Otavamedia Oy. Otava-konserni omistaa myös Suomalainen Kirjakauppa Oy:n, Like Kustannus Oy:n ja Otavan Kirjapaino Oy:n. Otava Oy:n omistavat Reenpään suku ja Otavan kirjasäätiö.
Historia.
Kustannusosakeyhtiö Otava Oy perustettiin vuonna 1890. Kirjapainotoiminnan Otava aloitti 1908 ja aikakauslehtien kustantamisen Suomen Kuvalehden myötä 1916. Otava oli perustamassa Yhtyneitä Kuvalehtiä (nyk. Otavamedia) 1934 sekä Suurta Suomalaista Kirjakerhoa 1969. Vuodesta 1998 yhtiöt ovat olleet kokonaan konsernin omistuksessa. Asiakaslehtiä julkaiseva Kynämies tuli osaksi konsernia vuonna 2000. Vuonna 2006 Otava-Kuvalehdet osti Sonera Plazan (nykyinen Plaza.fi) ja Mach1 Oy:n (nykyinen NettiX Oy, sittemmin myyty Alma Medialle). Suomalainen Kirjakauppa siirtyi Sanomalta Otavan omistukseen 2011.
Otava oli pörssiyhtiö vuodesta 1945 vuoteen 1991, jolloin se vetäytyi pörssistä valtausuhan torjumiseksi. Nykyisin sen suurimmat omistajat ovat Reenpään suvun edustajat, jotka omistavat konsernista 97 prosenttia. Olli Reenpää, joka oli toiminut hallituksen puheenjohtana vuodesta 1968, luopui puheenjohtajuudesta täytettyään 80 vuotta vuonna 2014, ja uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Henrik Ehrnrooth, joka on ollut hallituksessa vuodesta 1988.
Otava-konsernin omistuksessa oli NettiX, kunnes Alma Media osti sen vuonna 2021. Kauppahinta oli 170 miljoonaa euroa.
Konsernin rakenne.
Konsernin emoyhtiö on Otava Oy ja liiketoiminta-alueet ovat kirjojen kustantaminen (Kirjat), kirjakauppa (Kauppa), aikakauslehtien kustantaminen (Media) ja markkinapaikat (Otava Markkinapaikat). Otava-konserni on suurin kirjankustantaja Suomessa.
Rantalainen (yritys)

Rantalainen Yhtiöt on vuonna 1972 perustettu, auktorisoitu tilitoimistopalveluita tuottava konserni. Sillä on yli 800 työntekijää (2020) 40 paikkakunnalla Etelä-Suomessa (2018). Yrityksen liikevaihto oli noin 4,2 miljoonaa euroa vuonna 2017 
Yritys aloitti vuonna 1972 nimellä Tilipalvelu Rantalainen. Yrityskonsernin johtajana toimii Antti Rantalainen. Perheyrityksen kolmas sukupolvi astui yrityksen johtoon 2012. 
Toukokuussa 2018 Intera Partners ja Rantalainen Group Oy ilmoittivat perustavansa kumppanuusyrityksen. Rantalainen on kasvattanut lähiaikoina toimintaansa voimakkaasti ja yrityksellä on tavoite nousta pörssiin.
Eric Boulton

Eric Boulton (s. 17. elokuuta 1976 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa vasempana laitahyökkääjänä New York Islandersissa.
Ura.
Boulton varattiin yhdeksännellä kierroksella numerolla 234 New York Rangersiin vuoden 1994 varaustilaisuudessa. 18. joulukuuta 2010 hän sai ensimmäisen hattutemppunsa tekemällä kolme maalia New Jersey Devilsiä vastaan. NHL-debyyttinsä hän teki Buffalo Sabresissa, jossa hän pelasi neljä vuotta. Vuoden 2004 työsulkukaudella hän suuntasi ECHL:n Columbia Infernoon. Kun työsulku päättyi, hän siirtyi Atlanta Thrashersiin.
Lokakuussa 2005 Boulton sai kuuden ottelun pelikiellon taklattuaan kyynärpäällä New York Rangersin tulokaspelaaja Paul Rangeria. Ranger sai taklauksesta hiusmurtuman leukaansa sekä aivotärähdyksen. Tilanne tapahtui ottelun lopussa Atlantan oltua 6-0 -tappioasemassa 20. lokakuuta pelatussa ottelussa. NHL:n varapuheenjohtaja Colin Campbell sanoi taklauksesta, että "on selvää, että herra Boultonin toimet olivat huolimattomia ja aiheuttivat vahinkoa. Tämäntyyppistä toimintaa ei voi hyväksyä". Vain viikkoa aiemmin Boulton oli tehnyt samantyyppisen liikkeen ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan. Tuolloin Toronton Eric Lindros miltei loukkaantui. Sekä Tampa Bay Lightningin valmentaja John Tortorella että Toronton valmentaja Pat Quinn antoivat vihaisia kommentteja Boultonin pelaamisesta. Tortorella sanoi, "ettei kukaan halua nähdä häntä jäällä".
Vuonna 2008 hän allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Atlantan kanssa ja vuonna 2010 yksivuotisen jatkosopimuksen. Sopimuksen päätyttyä hän siirtyi vuonna 2011 vapaana agenttina New Jersey Devilsiin Atlantan aikaisten joukkuetoveriensa Ilja Kovaltšukin ja Johan Hedbergin kaveriksi. Kesäkuussa 2012 New Jersey Devils osti Boultonin sopimuksen ulos, jonka jälkeen hän teki heinäkuussa yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Kauden jälkeen hän teki Islandersin kanssa jatkosopimuksen.
Carl Gustaf Creutz

Carl Gustaf Creutz ("Kaarle Kustaa Creutz"; 1660 tai 1661 – 1728) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti. Hän oli Karjalan ratsuväen ratsumestari Kaarle XII:n sotaretken alkaessa ja jäi venäläisten vangiksi Pultavan taistelussa.
Creutz kävi jälkimaailmalle säilynyttä kirjeenvaihtoa puolisonsa kanssa.
Fabiano Machado

Fabiano Machado (s. 28. toukokuuta 1986) on brasilialainen moottoriurheilija.
Machado aloitti uransa Karting sarjoissa vuonna 2003. Sen jälkeen hän siirtyi kilpailemaan Etelä-Amerikan Formula 3 Sudamericana-sarjaan, jossa hän vuonna 2010 voitti neljä kilpailua ja sijoittui sarjan neljänneksi, vaikka hän tuli sarjaan mukaan kesken kauden. Vuonna 2011 Machado jatkoi sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Machado siirtyi kilpailemaan GP3-sarjaan Marussia Manor-tallin kuljettajana.
Kaljukissankäpälä

Kaljukissankäpälä ("Antennaria porsildii") on kissankäpälien sukuun kuuluva monivuotinen arktinen asterikasvi. Se kuuluu samannäköisten, usein apomiktisesti lisääntyvien kissankäpälien lajiryhmään, tunturikissankäpäliin ("Antennaria alpina" -ryhmä). Kaljukissankäpälän lähilajeja ovat harmaakissankäpälä ("Antennaria canescens"), isokissankäpälä ("Antennaria villifera") ja tunturikissankäpälä ("Antennaria alpina").
Ulkonäkö.
Kaljukissankäpälä on kaksikotinen ja kasvaa vain 2–10 senttimetriä korkeaksi. Ruusukelehdet ovat vastapuikeita ja varsilehdet suikeita ja 10 millimetriä pitkiä. Mykeröitä on tavallisesti 3–7. Kasvi kukkii heinä–elokuussa. Kaljukissankäpälän voi erottaa lähilajeistaan karvaisuustuntomerkkien mukaan; lajin varsi on niukasti karvainen, paitsi latva ja mykeröjen perät ovat vähän nystykarvaisia.
Levinneisyys.
Kaljukissankäpälää tavataan Suomen lisäksi Norjassa, Ruotsissa ja Grönlannissa.
Suomessa se on hyvin harvinainen tunturipaljakan kasvi, jota tavataan vain Enontekiöllä. Se kasvaa kunnan luoteisimmassa osassa suurtunturien alueella. Suomessa laji on luokiteltu vuodesta 2019 lähtien erittäin uhanalaiseksi. Vuonna 2010 se luokiteltiin vaarantuneeksi ja vuonna 2000 silmälläpidettäväksi.
Tunturikissankäpälä

Tunturikissankäpälä ("Antennaria alpina") on kissankäpälien sukuun kuuluva monivuotinen, arktinen asterikasvi. Se kuuluu samannäköisten ja usein apomiktisesti lisääntyvien kissankäpälien lajiryhmään, tunturikissankäpäliin ("Antennaria alpina" -ryhmä). Tunturikissankäpälän lähilajeja ovat harmaakissankäpälä ("Antennaria canescens"), isokissankäpälä ("Antennaria villifera") ja kaljukissankäpälä ("Antennaria porsildii").
Ulkonäkö ja koko.
Tunturikissankäpälä on kaksikotinen ja kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on kokonaisuudessaan tiheästi karvainen, mutta nystykarvaton. Lehtiruusukkeen lehdet ovat lusikkamaisia, päältä vihreitä ja lähes kaljuja. Kukinto koostuu 3–5 ruskeanvihreästä mykeröstä. Mykeröjen kehtosuomut ovat tyveltä selvästi karvaiset.
Tunturikissankäpälä Suomessa.
Suomessa tunturikissankäpälä on harvinainen Pohjois-Lapissa tavattava tunturipaljakan kasvi. Runsaimmin sitä kasvaa Enontekiön pohjoisosassa, lisäksi muutamassa paikassa Muoniossa. Myös Utsjoelta ja Inarista on havaintoja tunturikissankäpälästä. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Maprotiliini

Maprotiliini (kauppanimi "Ludiomil") on markkinoilta poistunut tetrasyklinen masennuslääke. Lääkkeen toi markkinoille sveitsiläinen Ciba-Geigy-yhtymä (nykyään Novartis). Lääkeaine patentoitiin 1966, kuvailtiin lääkealan kirjallisuudessa 1969 ja esiteltiin lääkealan käyttöön soveltuvana vuonna 1974. Suomessa on maprotiliini ollut lääkityskäytössä 1980-luvulla.
Achté ja Tamminen esittävät, että suositeltava vuorokausiannos olisi ollut tasolla 75–150 milligrammaa maprotiliinia. Lääkeaine kehiteltiin suunnilleen samana aikakautena, jolloin mianseriini, tratsodoni ja moklobemidi saapuivat markkinoille. Näiden ohella saapui myös nefatsodoni ja reboksetiini. Tarkkaa arviota näiden markkinoille saapumisen ajankohdista on vaikeampi esittää.
Merkittävät syyt lääkeaineen poistamiseen markkinoilta lienee ollut lähinnä sen sydämeen kohdistuva myrkyllisyys yliannoksena kuten amitriptyliinin osalta, sekä mahdolliset haitalliset yhteisvaikutukset toisten lääkeaineiden kanssa. Vaikeasti masentuneet potilaat saattoivat tehdä itsemurhan ottamalla liian suuria määriä maprotiliinia. Maprotiliinin väärinkäyttö tässä kysymyksessä lienee ollut todellinen ongelma. Lääkeaineen poisvetoa masennuksen hoidosta ei pystytä ajallisesti tarkkaan osoittamaan, mutta se lienee sijoittuneen 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun taitteeseen.
"Ludiomil" oli saatavilla kahtena annosvahvuutena: tabletteina, joissa vaikuttavaa lääkeainetta oli joko 25 tai 75 milligrammaa.
Vesa Vihriälä

Vesa Veikko Vihriälä (s. 22. syyskuuta 1955 Vimpeli) on suomalainen ekonomisti joka toimi Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (Etla) ja Elinkeinoelämän valtuuskunnan (Eva) toimitusjohtajana vuosina 2012–2019.
Ura.
Koulutukseltaan Vihriälä on valtiotieteiden tohtori. Hän opiskeli kansantaloustiedettä Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja oli vierailevana tutkijana Massachusetts Institute of Technologyssa.
Vuosina 2010–2012 Vihriälä toimi Euroopan komission varapuheenjohtaja, talouskomissaari Olli Rehnin neuvonantajana. Aiemmin hän toimi vuosina 2004–2010 talousneuvoston sihteeristön päällikkönä ja talousasioiden alivaltiosihteerinä valtioneuvoston kansliassa. Hän on toiminut myös Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen toimitusjohtajana (1997–2004), useissa tehtävissä Suomen Pankissa sekä tutkijana OECD:ssä.
Vihriälä nimitettiin taloustieteen työelämäprofessoriksi Helsinki GSE:hen helmikuussa 2019. Hän aloitti tehtävässä heinäkuussa 2019.
Vihriälä kertoo blogikirjoituksessaan Etlasta eronsa johtuneen näkemyseroista tutkimuksen riippumattomuudesta Carl Haglundin tultua puheenjohtajaksi. Etlan hallitus ei pitänyt kriittisistä tutkimustuloksista yritystuista, ja taas Vihriälän kanta oli, että tutkimuslaitoksen tutkimuksen on oltava riippumatonta.
Yksityiselämä.
Keskustan entinen kansanedustaja Jukka Vihriälä on Vesa Vihriälän veli.
Fomepitsoli

 
Fomepitsoli eli 4-metyylipyratsoli on vastalääke ja alkoholidehydrogenaasin estäjä, jolla hoidetaan akuutteja metanolin tai etyleeniglykolin aiheuttamina myrkytyksiä. Sitä voidaan käyttää yksin tai yhdessä hemodialyysin kanssa. Lääketieteellisen käytön lisäksi sillä on käyttöä koordinaatiokompleksikemiassa. Sen kauppanimenä on muun muassa Fomepixole Serb ja Antizol.
Aineen yleisiä haittavaikutuksia ovat päänsärky, huonovointisuus ja väsymys.
Lääketieteellinen käyttö.
Fomepitsoli on alkoholidehydrogenaasin kilpaileva inhibiittori, entsyymin joka katalysoi reaktiota, jossa alkoholi hapettuu vastaavaksi aldehydiksi.
Metanoli- tai etyleeniglykolimyrkytystapauksissa fomepitsoli annostellaan suonensisäisesti laskimoon.
Lääkkeen käyttöä alkoholin aiheuttamaan punastumiseen tutkitaan.
Metabolia.
Fomepitsoli leviää nopeasti elimistön vesitilaan. Oraalisesti nautittuna 7–50 mg/kg annokset saavuttavat huippunsa 1-2 tunnissa. Puoliintumisaika riippuu annoksen määrästä.
Fomepitsoli metaboloituu maksassa pääasiassa 4-karboksipyratsoliksi (noin 80–85 % annoksesta). Muita metaboliitteja ovat pyratsolit "4-hydroksimetyylipyratsoli" sekä 4-karboksipyratsolin ja 4-hydroksimetyylipyratsoli N -glukuroniidi-johdokset.
Terveillä koehenkilöillä 1–3.5 % annoksesta poistui virtsan mukana muuttumattomana. Metaboliitit poistuvat myös muuttumattomina samaa tietä.
Fomepitsoli voidaan poistaa myös dialyysissä.
Pelastava siirto

Pelastava siirto () on yhdysvaltalainen draamasarja vuosilta 2009–2010. Tämän sairaalasarjan ensi-ilta oli yhdysvaltalaisella CBS-kanavalla 4. lokakuuta 2009. Viimeinen jakso yhteensä 13 jaksosta esitettiin 3. heinäkuuta 2010.
Sarjan tapahtumat sijoittuivat Pittsburghissa, Pennsylvaniassa sijaitsevaan kuvitteelliseen elinsiirtoja suorittavaan sairaalaan.
Suomessa Nelonen on esittänyt sarjaa.
Russian Memorial

Russian Memorial on Lewesissa, East Sussexissa, Englannissa sijaitseva muistomerkki, joka pystytettiin vuonna 1877 Venäjän keisarin Aleksanteri II:n käskystä Krimin sodassa kuolleiden 28 sotavangin muistoksi. Sotavangit olivat Venäjän keisarikunnan armeijassa palvelleita suomalaissotilaita, jotka kuolivat Lewesissa vuosien 1854–1856 välillä. English Heritage listasi muistomerkin II-luokkaan vuonna 1985. Muistomerkki restauroitiin ja juhlallisesti paljastettiin uudelleen vuonna 2013. 
Muistomerkkiin on kaiverrettu seuraavat nimet kuolinvuoden mukaan: Johan Mast, Gustaf Husar (1854), Johan Hellen, Gustaf Kyro, Victor Wilander, Joel Jalo, Matts Lindstrom, Johan Rof, David Kihl, Carl Udd, Matts Hellman, Carl Wecktars, Michel Gronroos, Victor Wass, Sergeant Carl Grod (1855), Michel Sett, Micha Mild, Johan Oinstrom, Matts Asp, Carl Lind, Joseph Storm, Abraham Lindfors, Erik Kivi, Matts Mort, Adolf Granat, Matts Lilja, Carl Boll ja John Kive (1856).
Sarah Hendrickson

Sarah Hendrickson (s. 1. elokuuta 1994) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja lajin maailmanmestari. Hän edusti Womens Ski Jumping USA.
Hendrickson voitti kultaa Val di Fiemmen maailmanmestaruuskisoissa 2013 normaalimäen kilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kuudes. Hän sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia Hinterzartenissa 2010 ja hopeaa Erzurumissa 2012.
Hendrickson voitti kaikkien aikojen ensimmäisen mäkihypyn naisten maailmancup-osakilpailun Lillehammerissa 3. joulukuuta 2011. Hän voitti samalla kaudella myös Hinterzartenin toisen osakilpailun, Val di Fiemmen ja Ljubnon molemmat kilpailut, Zaōn ensimmäisen ja kolmannen osakilpailun sekä Holmenkollenin osakilpailun. Kokonaiskilpailun voiton hän varmisti kauden kolmanneksi viimeisessä osakilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Sotšissa, Hinterzartenissa, Trondheimissa ja Holmenkollenilla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.
Continental Cupissa Hendrickson saavutti ensimmäisen voittonsa Zakopanessa helmikuussa 2009. Kaikkiaan hän on voittanut neljä osakilpailua.
Ultrabook

Ultrabook on puolijohdevalmistaja Intelin vuonna 2011 lanseeraama tietokonekonsepti. Luokkaan kuuluvien kannettavien tietokoneiden pitää täyttää vaatimukset, jotka koskevat tietokoneen virrankulutusta ja fyysisiä ominaisuuksia.
Intel esitteli Ultrabook-konseptin vuoden 2011 Computex-tapahtuman yhteydessä. Ultrabookien pitää olla ohuita (alle 21 millimetriä), kuluttaa vähän virtaa ja oltava nopeita. Viimeksi mainitun vaatimuksen takia tietokoneissa on oltava SSD-massamuisti edullisempien kiintolevyjen sijaan. Lisäksi Ultrabookien koteloiden pitää noudattaa niin sanottua unibody-rakennetta. Intel on myös vaatinut 5–8 tunnin akkukestoa. 
Ultrabookeja on useasti verrattu Applen MacBook Air -kannettaviin. Ultrabookeissa on Mac OS X:n sijaan Windows-käyttöjärjestelmä.
Intelin tarkoituksena on tuoda kosketusnäytöt seuraavan sukupolven Ultrabookeihin. Myös NFC-yhteensopivuus on mahdollinen.
HMS Porcupine (1895)

HMS Porcupine oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 valmistunut Janus-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. marraskuuta 1893 Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista ja tilauksen mukaan sen tuli valmistua 1. maaliskuuta 1895 mennessä. Köli laskettiin 28. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 683. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1895 ja valmistui maaliskuussa 1896.
Palvelus.
Palvelukseenoton jälkeen alus oli kotivesillä. Alus palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja myytiin 29. huhtikuuta 1920 Wardille Rainhamiin romutettavaksi.
Hopeaa rajan takaa

Hopeaa rajan takaa on Esa Anttalan (oik. Urpo Lempiäinen, myöh. Arhonsuo) omiin kokemuksiin viitteellisesti. perustuva romaani, joka ilmestyi 1961 Kirjayhtymän kustantamana.
Mikko Niskanen on ohjannut ja yhdessä Martti Saarikiven kanssa käsikirjoittanut romaanin pohjalta elokuvan "Hopeaa rajan takaa" (1963). Elokuvan valmistumisen jälkeen Anttalan kirjasta ilmestyi uusi laitos, jossa on elokuvasta peräisin olevia stillkuvia.
Aiheena on välirauha aikainen nuorten miesten matka hakemaan rajan takaa Uudeltakirkolta yhden kotitaloon piilotettuja hopeaesineitä. Matka on samalla vakoilua Karjalankannaksella ja tapahtuu päämajan tukemana. Romaanissa Anttala ei ole pysynyt tosiasioissa, mutta täysi totuus jää selvittämättä, sillä Lempiäisen (Anttalan) mukana olleet kaksi muuta miestä, Eugen Wist ja Toivo Paavilainen, eivät selvinneet sodasta hengissä. Wistin jäänteet löytyivät 2019.
SS Empire Comfort

SS Empire Comfort oli Britannian amiraliteetin alainen pelastusalus, joka valmistettiin vuonna 1944 telakalla viimeisteltävänä olleesta Castle-luokan korvetista "HMS York Castle".
Valmistus.
Alus tilattiin 19. tammikuuta 1943 Ferguson Brothers Limitediltä Glasgow’sta, missä köli laskettiin 1944 telakkanumerolla 372. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1944 "HMS York Castlena" ja luovutettiin 6. helmikuussa 1945 telakalta meriliikennettä valvovan sotaministeriön () alaisena SS "Empire Comfortina". Valmistunut alus luovutettiin Ellerman City Linelle.
Palvelus.
Ensimmäisen pelastusmatkansa alus teki saattueessa OS113/KMS87, joka lähti 25. helmikuuta 1945 Clydestä ja The Downsista. Saattue määrättiin 1. maaliskuuta hajaantumaan. Alus liittyi vielä samana päivänä Gibraltarilta 24. helmikuuta 1945 Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS85G, jonka mukana alus palasi 3. maaliskuuta Clydeen.
Alus oli mukana Clydestä ja The Downsista 12. maaliskuuta lähteneessä saattueessa OS116/KMS90, joka määrättiin hajaantumaan 17. maaliskuuta. Se liittyi vielä samana päivänä Casablancasta 11. maaliskuuta Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS88G, jonka mukana se palasi Clydeen 19. maaliskuuta.
Alus oli mukana Clydestä 7. huhtikuuta lähteneessä saattueessa OS121/KMS95, joka määrättiin hajaantumaan 10. huhtikuuta. Alus liittyi vielä samana päivänä Gibraltarilta 5. huhtikuuta Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS93G, jonka mukana se palasi Clydeen 14. huhtikuuta.
Alus liitettiin 21. huhtikuuta Clydestä Halifaxiin lähteneeseen saattueessa ON298, josta se erkani 5. toukokuuta määränpäässä. Alus liittyi 15. toukokuuta Halifaxissa saattueeseen HX356, jonka mukana se saapui 27. toukokuuta Clydeen. Matkan päätyttyä alus makasi ankkurissa Garelochissa 11. kesäkuuta – 8. lokakuuta, jolloin se siirrettiin "HMS Empire Shelterin" kanssa sukellusvenemiehistöjen majoitusalukseksi 3. sukellusvenelaivueeseen ensin "HMS Forthiin" ja sitten Holy Lochiin.
Alus siirrettiin maavoimille kuljetusalukseksi Britteinsaarten ja Hook of Hollandin välille ennen siirtoaan Välimerelle. "Empire Comfort" oli 1948 Välimerellä, jossa se oli Lähi-idän alueen alaisuudessa. Se oli joukkojenkuljetusaluksena Port Saidin ja Famagustan sekä Port Saidin ja Tobrukin välillä ainakin helmikuuhun 1949. Alus oli 1954 ankkurissa Falmouthissa, missä se asetettiin myyntiin kesäkuussa 1955.
Heinäkuussa 1955 alus myytiin belgialaiselle J. de Smedtille Antwerpeniin, jonne se hinattiin. Aluksen oletettiin menevän muutostöihin ennen siirtoaan Belgian Kongoon, mutta se romutettiin joulukuussa 1955 Gentissä.
Crusade

Crusade on yhdysvaltalainen televisiosarja ja "Babylon 5:n" spin-off. "Crusaden" tarina lähtee liikkeelle "Excalibur"-avaruusaluksen tehtävästä etsiä hoitokeino kulkutautiin, joka on levitetty kostotoimena Maahan. Alun perin sarjaa suunniteltiin tuotettavan viiden vuoden ajan, mutta sitä tehtiin lopulta ainoastaan 13 jaksoa. Syynä "Crusaden" ennenaikaiseen keskeyttämiseen olivat sarjan luojan J. Michael Straczynskin ja esityskanava TNT:n johtajien väliset vakavat erimielisyydet siitä, millainen sarjan tulisi olla.
Ensimmäisen kerran "Crusade" esitettiin Yhdysvalloissa 9. kesäkuuta – 1. syyskuuta 1999.
Näyttelijät.
Sarjan pääosia näyttelivät:
Jaksot.
Alkuperäinen esitysjärjestys (suluissa esityspäivämäärät Yhdysvalloissa): 
"The Lurker's Guide to Babylon 5" -verkkosivuston ehdottama kronologinen jaksojärjestys, joka pyrkii tekemään tarinan etenemisestä mahdollisimman johdonmukaista (tämä järjestys ei kuitenkaan ota millään tavalla huomioon sarjan aikana tapahtuvaa univormujen muutosta):
Deklamaatio

Deklamaatio ( 'puheharjoitus', 'puheen ilmeikäs esittäminen' ) on puheen ja laulun välimuoto. Se on runon, puheen tai näytelmän taiteellista esittämistä, joskus liioitellulla tyylillä. 
Myös musiikin alalla käytetään puheenomaisesta laulusta nimitystä deklamaatio, erityisesti tarkoittaen oopperoiden resitatiiveja . Deklamaatio oli roomalaisessa retoriikassa suosittu harjoitustehtävä. Opiskelijan oli laadittava puhe jostakin kuulijaan voimakkaasti vaikuttavasta aiheesta, ja siinä käytettiin erilaisia liioittelun muotoja. Samanlaista klassista retoriikkaa harjoitettiin yliopistoissa keskiajalta uudelle ajalle saakka. Retoriikkaan sisältyneitä ylioppilaiden pitämiä opinnäytepuheita voidaan pitää myöhemmän ajan deklamaatioina.
Kirahvi nimeltä Tuike

Kirahvi nimeltä Tuike on Turussa toimiva synthpop/rockyhtye. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Lehtipeitteen suojelijat" julkaistiin loppuvuodesta 2010. Yhtye otti osaa Ylen Uuden Musiikin Kilpailuun keväällä 2012 kappaleella "Sinisulkien viimeinen". Kilpailussa Kirahvi nimeltä Tuike sijoittui kahdentoista loppukilpailijan joukkoon, muttei selvinnyt finaaliin asti.
Simone Arnold Liebster

Simone Arnold Liebster (s. 1930 Alsace) on Jehovan todistaja, joka joutui nuorena tyttönä natsihallinnon vuoksi uskonnollisen vainon kohteeksi. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan omaelämäkerran "Silmätysten leijonan kanssa".
Varhaislapsuutensa 1930-luvulla Alsacen vuoristoalueella eläneen Simonen perhe joutui vaikeuksiin kansallissosialistisen Saksan miehitettyä alueen. He nimittäin olivat aktiivisia Jehovan todistajia, joiden toiminnan natsit olivat kieltäneet. Perhe kohtasi kieltojen seurauksena monia ongelmia, kuten Adolphe-isän työpaikan menetyksen ja sen, että Gestapo sulki perheen käyttämän pankkitilin. Adolphe joutui lopulta Dachaun keskitysleiriin 1941. Tämän jälkeen Simone vietiin kasvatuslaitokseen, koska hän ei suostunut liittymään Bund Deutscher Mädeliin eikä lausumaan Heil Hitler. Myös hänen äitinsä lähetettiin keskitysleiriin syyskuussa 1943. Kasvatuslaitoksessa Simonea yritettiin saada luopumaan uskonnollisista näkemyksistään ruumiillisen kurituksen, äärimmäisen kovan työn, nälkiinnyttämisen ja erilaisten rajoitusten avulla – esimerkiksi muille lapsille puhuminen oli kielletty. Kansallissosialistit olivat kehittäneet erityisen lomakkeen, jolla uskosta luopuminen ilmaistiin. Sekä Simone että hänen isänsä ja äitinsä eivät kuitenkaan allekirjoittaneet sitä, vaikka allekirjoittamisen myötä he olisivat päässeet vapaiksi. Lomake esitettiin heille useita kertoja.
Sodan jälkeen kävi ilmi, että kaikki kolme Arnoldin perheen jäsentä olivat selvinneet hengissä. Sopeutuminen takaisin normaalielämään oli kuitenkin heille erittäin vaikeaa sota-ajan kokemusten vuoksi.
Kyösti Haatanen

Raikas Kyösti Mikael Haatanen (s. 5. lokakuuta 1947 Pyhtää) on suomalainen säveltäjä, kapellimestari, sovittaja ja kuoromestari.
Haatanen on toiminut orkesterimuusikkona (viulu, myöhemmin alttoviulu) Jyväskylän kaupunginorkesterissa, Suomen Kansallisoopperan orkesterissa, Helsingin kaupunginorkesterissa, ja Radion sinfoniaorkesterissa.
Haatanen suoritti kapellimestaritutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1974 professori Jorma Panulan johdolla. Hän toimi Savonlinnan kaupungin musiikinjohtajana 1973–1980 ja sen jälkeen Jyväskylän kaupunginorkesterin kapellimestarina sekä taiteellisena johtajana 1980–1986. Lisäksi Haatanen teki kapellimestarivierailuja useimmissa kotimaisissa orkestereissa ja musiikkijuhlilla Ruotsissa, Virossa, Venäjällä, Puolassa, Saksassa ja Chilessä.
Savonlinnan Oopperajuhlilla Haatanen on toiminut kapellimestarina "Boris Godunovissa", Haydnin "Luomisessa", Heikki Sarmannon "Perfect Harmonyssa", omassa "Judith's songs" -kantaatissaan ja Martti Talvelan muistokonsertissa. Hän on myös Savonlinnan Oopperajuhlakuoron perustaja ja oli sen taiteellisena johtaja 1973–1986 ja 1992–2008.
Reijo Koivu

Reijo Olavi Koivu (s. 26. kesäkuuta 1947 Riihimäki) on suomalainen aitajuoksija. 
Koivu voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa Kalevan kisoissa 1973 ja saavutti samalla matkalla hopeaa vuosina 1972, 1974 ja 1975. Hän juoksi 400 metrin aitajuoksun ennätyksensä 51,14 Sotšissa vuonna 1974 Suomen ja Neuvostoliiton välisessä maaottelussa. Hänen ennätyksensä 400 metrin juoksussa on käsiaika 48,1 vuodelta 1972.
Seuratasolla Koivu edusti Riihimäen Kiskoa, Mäntsälän Urheilijoita ja Hyvinkään Tahkoa.
Reijo Koivun setä oli aitajuoksija Raimo Koivu.
Eibingen

Eibingen kuuluu nykyisin Rüdesheim am Rheiniin, joka sijaitsee Saksassa Hessenin osavaltiossa. Siellä on noin 2 800 asukasta. Eibingenissä on Eibingenin luostari, joka on alkujaan Hildegard Bingeniläisen 1165 perustama benediktiiniläinen luostari. Luostarissa nykyisin toimiva yhteisö on perustettu 1900-luvulla.
Eibingenin seurakuntakirkossa säilytetään Hildegardin kokoamia reliikkejä, ja siellä on myös Rupert Bingeniläisen käsivarsi ja Hildegardin omat jäänteet.
Ruskotäpläkoi

Ruskotäpläkoi eli nokitäpläkoi ("Ethmia pyrausta") on harvinainen, tumma perhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Lisäksi Ahvenanmaalla se on rauhoitettu ja erityisesti suojeltu laji.
Koko ja ulkonäkö.
Pienehkö, hyvin tumma perhonen. Etusiivet ovat tasaisen mustanharmaat ja niissä on kolme mustaa täplää. Takasiivet ovat mustanharmaat ja kuviottomat. Pää, keskiruumis ja takaruumiin tyviosa ovat mustat, mutta takaruumiin kärkiosa on kirkkaan keltainen. Siipiväli 17–23 mm.
Samannäköinen laji on siilikkäisiin kuuluva nokisiipi ("Atolmis rubricollis"). Sen tunnistaa kuitenkin punaisesta kauluksesta.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys kattaa osia Suomesta ja Ruotsista. Lisäksi sitä on tavattu Virosta ja Latviasta sekä euroopanpuoleiselta Venäjältä. Skotlannista on muutamia yksittäishavaintoja eikä tiedetä elääkö perhonen siellä vakituisesti. Suomessa ruskotäpläkoita tavataan ainoastaan Ahvenanmaalla, joskin Uudeltamaalta on vanha yksittäinen havainto. Perhosia on tavattu touko-kesäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Kosteilla rantaniityillä ja rantalehdoissa elävä perhonen, joka on levinneisyydetään erittäin paikallinen. Koiraat lentävät aamupäivästä keskipäivään lyhyin pyrähdyksin. Oranssit, kyljistään mustapilkulliset toukat elävät harvaankudotun seitin suojissa. Ne ovat aktiivisia pääasiassa öisin ja pudottautuvat maahan pienestäkin häiriöstä.
Ravintokasvi.
Toukka elää keltaängelmällä ("Thalictrum flavum").
Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko

Episkopaalinen kirkko (, "TEC") on lähinnä Yhdysvalloissa toimiva anglikaaninen kirkkokunta. Se määrittelee itsensä protestanttisesti, mutta silti katoliseksi. 
Kirkolla on seurakuntia Yhdysvaltojen lisäksi Taiwanissa, Mikronesiassa, Länsi-Intiassa, Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Euroopassa. Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko kuuluu jäsenyhteisönä National Council of Churches-järjestöön.
Historia.
Kirkon Connecticutin papisto valitsi vuonna 1783 piispakseen Samuel Seaburyn. Englannin laki kuitenkin esti vihkimästä piispaksi henkilöä, joka ei vannonut uskollisuutta monarkille, joten hänet vihittiin Skotlannissa. Laillisten esteiden poistamisen jälkeen Canterburyn arkkipiispa vihki William Whiten Pennsylvanian piispaksi ja Samuel Provoostin New Yorkin piispaksi.
Vuonna 2003 kirkon kirkolliskokous valitsi äänin 128–63 New Hampshiren piispaksi avoimesti homoseksuaalin Gene Robinsonin. Valinta aiheutti runsaasti kiistoja sekä pelkoa kirkon yhtenäisyyden vaarantumisesta. Valinnan seurauksena erityisesti Afrikan ja Aasian konservatiiviset anglikaanit katkaisivat välinsä Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon kanssa.
Vuonna 2009 episkopaalisen kirkon ja Kanadan anglikaanisen kirkon liberalisoitumiseen pettyneet erosivat näistä kirkoista ja perustivat Pohjois-Amerikan anglikaanisen kirkon ("Anglican Church in North America", ACNA), jolla oli vuoteen 2016 mennessä lähes tuhat seurakuntaa ja yli 100 000 jäsentä. Vuonna 2012 katolinen kirkko perusti episkopaalisessa kirkossa kirkon pappisvirkaa koskeviin ratkaisuihin sekä seksuaalietiikkaan pettyneille oman personaaliordinariaatin, johon liittyneet saivat säilyttää osan liturgisista käytänteistään ja johon liittyvät episkopaalipapit saattoivat päästä katolisen kirkon papeiksi vaikka olisivatkin naimisissa. Alkuvaiheessa noin tähän ordinariaattiin ilmaisi liittymishalunsa sata pappia, kuusi seurakuntaa ja noin 1 400 seurakuntalaista.
Kirkko hyväksyi sääntömuutoksen, jonka perusteella se alkoi 1. heinäkuuta 2015 vihkiä samaa sukupuolta olevia pareja.
Yhteiskunnallinen vaikutusvalta.
Episkopaalisella kirkolla on jäseniä vajaat kaksi miljoonaa, ja episkopaalien osuus Yhdysvaltojen väestöstä on puolen prosentin luokkaa. Episkopaalit ovat keskimäärin huomattavasti varakkaampia ja koulutetumpia kuin useimpiin muihin yhdysvaltalaisiin uskonnollisiin ryhmiin kuuluvat, ja he ovat määräänsä nähden yliedustettuja amerikkalaisen liike-elämän ja politiikan korkeimmissa johtotehtävissä. Kaksi kolmasosaa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaneista oli episkopaaleja, ja usea teollisuudessa tai finanssialalla vaurastunut amerikkalaissuku, kuten esimerkiksi Vanderbilt, Astor, Morgan ja Harriman, oli taustaltaan episkopaalinen. Episkopaaleja ovat olleet myös useat Yhdysvaltojen presidentit, kuten George Washington, James Madison, Franklin D. Roosevelt, Gerald Ford ja George H. W. Bush.
Kannatusalueet.
Episkopaalisen kirkon suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat , Rhode Island, Connecticut, Virginia ja Wyoming. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Easton, Jackson, Charlottesville, Bennington ja Sheridan.
Kurhomykerökoi

Kurhomykerökoi ("Metzneria aestivella") on jäytäjäkoihin lukeutuva perhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Harvinaisuutensa vuoksi se on Ahvenanmaalla rauhoitettu ja erityisesti suojeltu.
Koko ja ulkonäkö.
Kurhomykerökoi on pitkänomainen ja kapeasiipinen, ruskeankirjava pikkuperhonen. Etusiipien pohjaväri on vaalean punertavanruskea ja siipi on sävyltään tummempi etureunasta ja kärjestä. Aivan etureunassa on ohut, valkoinen viiru. Siipisuonten kohdalla on hopeanharmaita pitkittäisviiruja ja siiven kärjen tuntumassa takareunasta lähtee vaalea poikkivyö, joka ei ulotu etureunaan saakka. Takasiivet ovat harmaat, mutta niitä reunustavat siipiripset ovat punertavanruskeat. Siipiväli 11–15 mm.
Hyvin samannäköisiä ovat takiaismykerökoi ("Metzneria lappella") sekä niittymykerökoi ("Metzneria metzneriella"). Niillä on kuitenkin etusiivessä musta keskitäplä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kurhomykerökoita tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Kuivilla, lyhytkasvuisilla kedoilla elävä perhonen, joka suosii elinpaikoissaan kalkkipitoista maaperää. Toukka elää syksyllä ketokurhon mykerön sisällä ja talvehtii siellä.
Ravintokasvi.
Toukka elää ketokurholla ("Carlina vulgaris").
Carrie Dobro

Carrie Dobro (s. 30. toukokuuta 1970 New York, New Yorkin osavaltio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Televisiosarjassa "Crusade" Dobro esitti Dureena Nafeelia, joka oli yksi päähenkilöistä. Sitä ennen hän näytteli Kulai-nimistä hahmoa ABC:n sarjassa "Hypernauts". Lisäksi Dobro on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa, joita ovat olleet muun muassa "Beverly Hills 90210" ja "Tunteita ja tuoksuja". Hänellä on myös laajamittainen teatteritausta.
Dobro on opiskellut näyttelemisen lisäksi maalausta ja piirtämistä sekä suorittanut alemman korkeakoulututkinnon taiteen alalla Carnegie Mellon -yliopistossa. Hän asuu Los Angelesissa ja johtaa omaa tuotantoyhtiötä aviomiehensä kanssa.
Risto Miettinen

Risto Aarne Alfred Miettinen (18. heinäkuuta 1944 Muuruvesi – 18. heinäkuuta 2017 Kuopio) oli suomalainen moukarinheittäjä.
Miettinen edusti Suomea Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971, jossa hän ei selvinnyt finaaliin. Hän voitti moukarinheiton SM-kultaa vuosina 1970 ja 1971 sekä sijoittui SM-hopealle vuonna 1972 ja SM-pronssille 1968 ja 1975. Miettinen paransi Suomen ennätystä kolmesti: ensin vuonna 1970 tuloksilla 66,46 ja 66,62 ja vielä seuraavana vuonna Göteborgissa tuloksella 67,52. Hän voitti vuosina 1970 ja 1974 poliisien Euroopan mestaruuden. Hänen ennätyksekseen jäi vuonna 1974 heitetty 70,60. Seuratasolla Miettinen edusti Vesannon Urheilijoita, Nilsiän Nujakkaa, Kuopion Poliisiurheilijoita, ja Muuruveden Jyskettä.
Haapatyttöperhonen

Haapatyttöperhonen ("Archiearis notha") on mittariperhosiin kuuluva, päiväaktiivinen perhoslaji, joka lentää varhain keväällä. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö.
Etusiivet ovat melko tasaisen tuhkanharmaat tai hieman rusehtavat. Niiden etureunassa on kaksi hyvin epämääräistä ja himmeää vaaleaa täplää ja siiven kärkiosassa on vaalea poikkiviiru. Naaraalla etureunan vaalea täplä ulottuu himmeänä usein siiven keskiosaan saakka. Takasiivet ovat oranssinkeltaiset, reunoiltaan tummanruskeat ja niissä on pieni, terävärajainen diskaalitäplä. Siipiväli on noin 35 mm.
Harvinainen haapatyttöperhonen muistuttaa huomattavan paljon yleistä koivutyttöperhosta ("Archiearis parthenias").
Levinneisyys ja lentoaika.
Lavinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta ja Alpeilta Itä-Aasiaan. Suomessa haapatyttöperhonen on levinneisyydeltään eteläinen ja hyvin paikoittainen. Se on kevään varhaisimpia lentäjiä ja perhosia voi tavata huhtikuun alusta toukokuun alkupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat.
Haapatyttöperhosta tavataan vain haapaa kasvavilla paikoilla. Harvinaisuutensa perusteella se lienee melko vaatelias elinympäristönsä suhteen. Perhoset lentävät aurinkoisina aamupäivinä, pääasiassa korkealla latvustoissa mutta laskeutuu välillä maahan. Toukkia voi tavata toukokuusta heinäkuuhun. Kotelo talvehtii puun kuoren raossa.
Ravintokasvi.
Toukka elää haavalla ("Populus tremula").
Elina Anttilainen

Miina Elina Anttilainen (16. syyskuuta 1894 Tohmajärvi – 5. lokakuuta 1978 Mäntsälä) oli suomalainen runoilija.
Anttilainen toimi Teosofisen Seuran Kalevala loosin julkaiseman "Lootus"-lehden toimittajana. Lehti lakkasi ilmestymästä Anttilaisen kuoltua mutta hänen testamenttivaroillaan julkaistiin Anttilaisen runoja sisältänyt runokokoelma "Matonkutoja".
Teoksia.
Nimimerkillä "Elina Eteläperä":
HMS Salmon (1895)

HMS Salmon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Salmon-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Earle's Shipbuildinglta Hullista, jolloin sen luovutusajankohdaksi määrättiin 8. syyskuuta 1894. Köli laskettiin 12. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 384. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1895 ja valmistui tammikuussa 1896.
Palvelus.
Palvelukseenoton jälkeen alus oli kotivesillä, kunnes se poistettiin palveluksesta 1911. Alus myytiin 14. toukokuuta 1912 romutettavaksi Cashmorelle Newportiin.
HMS Snapper (1895)

HMS Snapper oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Salmon-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Earle's Shipbuildinglta Hullista, jolloin sen luovutusajankohdaksi määrättiin 8. lokakuuta 1894. Köli laskettiin 2. huhtikuuta 1894 telakkanumerolla 385. Alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1895 ja valmistui tammikuussa 1896.
Palvelus.
Palvelukseenoton jälkeen alus oli kotivesillä, kunnes se poistettiin palveluksesta 1911. Alus myytiin 14. toukokuuta 1912 romutettavaksi Kingille Gatesheadiin.
Viikingit (jääkiekkoseura)

Viikingit HC on Helsingin Vuosaaresta kotoisin oleva jääkiekkoseura, joka perustettiin vuonna 1970. Viikinkien edustusjoukkue pelaa Jääkiekon II-divisioonan Etelä-lohkossa. Edustusjoukkue yhdistyi vuonna 2010–2011 Suomi-sarjasta pudonneen EHC:n kanssa. Seuran jäsenmäärä on ollut yli 400 (2006). Edustusjoukkuetta valmentaa Mika Strömberg ja joukkueenjohtajana toimii Timo Backman.
Thyra Grotenfelt

Thyra Kotkatlahti-Grotenfelt (15. toukokuuta 1912 Helsinki – 11. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Teoksia.
Nimellä "Thyra Grotenfelt":
Nimellä "Thyra Kotkatlahti-Grotenfelt":
Aune Castrén-Saarnio

Aune Elina Castrén-Saarnio (29. helmikuuta 1908 Helsinki – 28. tammikuuta 1978 Turku) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija. Hänen vanhempansa olivat kansansivistysmies, työväenopiston johtaja ja liberaali poliitikko Zachris Castrén ja Elli Kyander. 
Aune Castrén-Saarnion runoista tunnetuin on jouluruno "Hyvän tahdon sanomaa, joulun kellot kajahtaa". Jaakko Pulli on säveltänyt Aune Castrén-Saarnion sanoittaman "Jouluna"-kappaleen jonka ovat levyttäneet Kauko Käyhkö 1960 ja Raita Karpo 1974. Castrén-Saarnion runoja on postuumisti julkaistu kolmena kokoelmana.
Setrimoniumbromidi

Setrimoniumbromidi eli setrimidi tai heksadekyylitrimetyyliammoniumbromidi (C19H42NBr) on pinta-aktiivinen kvaternäärinen ammoniumyhdiste. 
Ominaisuudet ja käyttö.
Setrimoniumbromidi on huoneenlämpötilassa jauhemaista valkoista ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja etanoliin. Sitä käytetään säilöntäaineena eräissä valmisteissa, tyypillisesti sen pitoisuus on 0,005–0,01 %. Se tehoaa bakteereihin ja eräisiin sieniin ja on tehokkain pH:n ollessa lähellä neutraalia. Säilöntäaineen lisäksi setrimoniumbromidia käytetään desinfiointiin, pinta-aktiivisena aineena, nukleiinihappojen ja glykosaminoglykaanien saostamiseen, hiustenhoitovalmisteissa ja laboratorioreagenssina.
HMS Dragon (1894)

HMS Dragon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 palvelukseenotettu Banshee-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 1. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 600. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 15. joulukuuta ja valmistui kesäkuussa 1895.
Palvelus.
Palvelukseenoton jälkeen alus liitettiin Välimeren laivastoon. Vuodesta 1900 alkaen se oli aluksi taistelulaiva "HMS Royal Oakin" proomuna ja myöhemmin torpedoveneiden emälaivan "HMS Orontesin" proomuna. Alus siirrettiin 1911 Britteinsaarille ja myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi West of Scotland Ship Breaking Companylle.
Herääminen (Magnus Enckellin maalaus)

Herääminen on Magnus Enckellin (1870–1925) vuonna 1894 maalaama öljymaalaus kankaalle, 113 × 85,5 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin.
Maalaus.
Enckell maalasi "Heräämisen" Pariisissa, jonne hän palasi syksyllä 1893. Noina aikoina taiteen mystisyys oli korostunut entisestään. "Herääminen"-maalauksessa alaston nuorukainen on nousemassa myrtyneenä vuoteelta. Hahmo on veistoksellinen. On tulkittu, että "Herääminen"-maalauksen nuorukainen olisi herännyt omaansa, ja maailman tietoisuuteen näiden pohdituttaessa ja vaivatessa hänen mieltään. Miettiikö hän omaa paikkaansa maailmassa, itseään, omaa seksuaalista identiteettiään vai mitä. Joka tapauksessa näyttää selvästi siltä, kuin verho olisi vedetty hänen tietoisuutensa edestä jättäen hänen mieleensä selvitettäviä ajatuksia.
Taustaa.
Magnus Enckelliä kiinnosti sielun ja aineen kamppailu. Maailmanlopun tunnelmat eivät häntä kiinnostaneet, vaan yksittäisen ihmisen kamppailut, kuten "Herääminen"-maalauksesta ilmenee. Jo paria vuotta aiemmin ilmestynyt "Lepäävä poika", jossa symbolistinen lapsen mietteliäs puhtaus on luettavissa sekä vuonna 1914 esille tuotu "Heräävä fauni", jonka päähahmo on lihallisuudestaan ylpeä mies, ovat kaikki samaa teemaa sisältäviä, miettiviä miespuolisia hahmoja kuvaavia töitä.
Kishō Kurokawa

Kishō Kurokawa (, 1934 Nagoya – 12. lokakuuta 2007, Tokio) oli merkittävä japanilainen arkkitehti ja arkkitehtuurin teoreetikko. Hänet muistetaan etenkin yhtenä 1960-luvun metabolismiliikkeen perustajajäsenistä.
Elämä ja työt.
Kurokawa syntyi Nagoyassa vuonna 1934. Myös hänen isänsä oli arkkitehti. Hän valmistui kandidaatiksi Kioton yliopistosta vuonna 1957 ja myöhemmin Tokion yliopistosta maisteriksi vuonna 1959 ja tohtoriksi vuonna 1964. Oman toimistonsa hän perusti vuonna 1962.
Kurokawa oli yksi metabolistien nuorimmista jäsenistä. Metabolismi syntyi vastaliikkeenä kansainväliselle modernismille ja painotti orgaanista, uusiutuvaa arkkitehtuuria. Metabolistien suunnitelmat olivat usein villin futuristisia. Liike huipentui Osakan vuoden 1970 maailmannäyttelyyn, jossa esiteltiin kolme Kurokawan rakennusta. Kurokawa suunnitteli muun muassa järvellä kelluvia taloja ja DNA-molekyylien rakenteeseen pohjautuvan tornitalon: metabolistit näkivät rakennukset organismeina, jotka voisivat muuntua ja laajentua ajan kuluessa. Kurokawan merkittävimpiin metabolistikauden töihin kuuluvatkin tätä ajatusta edustava Tokion Nakagin Capsule Tower (1972) irrotettavine kapseliasuntoineen ja Osakan Capsule Inn (1977), jota pidetään ensimmäisenä kapselihotellina.
Kurokawan myöhempiin töihin kuului laaja kirjo erilaisia julkisia rakennuksia ja kaupunkisuunnitteluhankkeita. Niihin lukeutuvat muun muassa Osakan Sony Tower (1976), Osakan kansallinen etnologinen museo (1977), Japanin kansallinen bunraku-teatteri (1988), Hiroshiman nykytaiteen museo (1989), Kazakstanin pääkaupungin Astanan yleissuunnitelma 1990-luvulla ja Amsterdamin Van Gogh -museon lisärakennus (1998), jota kritisoitiin sopimattomaksi kaupunkiin. Erityistä huomiota ja ylistystä sai osakseen kuitenkin Kuala Lumpurin kansainvälinen lentoasema (1998) lentokentän toimintojen lomaan tuotuine trooppisine sademetsineen. Japaniin toteutetuista suurista rakennushankkeista Kurokawan viimeisiksi jäivät Tokion kansallinen taidekeskus ja aivan viimeiseksi kansainväliseksi työksi Pietarissa sijaitseva Ristisaaren stadion.
Kurokawa yhdistettiin myöhemmin ”Symbiosis”-liikkeeseen, joka kannatti ”maailman eri kulttuurien vaikutuksesta syntyvää arkkitehtuurin synteesiä”; niinpä hänen filosofiassaan yhdistyivät monet vastakohdat, kuten ”länsimainen ja ei-länsimainen, julkinen ja yksityinen sekä järjestys ja kaaos”. Kurokawan myöhemmän kauden töitä leimasivat metabolismin muunneltavan arkkitehtuurin sijaan pikemminkin abstraktit geometriset muodot. Hän oli myös merkittävä teoreetikko, jonka teos "Kyōsei no shisō" (1987, , ) sai Japanin lisäksi myös kansainvälistä huomiota.
Kurokawa koki viimeisenä elinvuonnaan takaiskuja. Hän pyrki keväällä 2007 Tokion kuvernööriksi, mutta hävisi ystävälleen Shintarō Ishiharalle, ja myöhemmin kesällä tuloksettomasti Japanin ylähuoneeseen. Kurokawa oli kuollessaan naimisissa elokuvanäyttelijä Ayako Wakaon kanssa, ja hänellä oli edellisestä avioliitosta kaksi lasta.
John McConnell Black

John McConnell Black (28. huhtikuuta 1855 Wigtown, Wigtownshire, Skotlanti – 2. joulukuuta 1951 Adelaide, Australia) oli skotlantilaissyntyinen kasvitieteilijä, joka muutti Australiaan vuonna 1877 ja kuvasi 1900-luvulla tuhansia lajeja Etelä-Australiassa.
Black syntyi Wigtownissa ja opiskeli Wigtown Grammar Schoolissa, Edinburgh Academyssa, College Schoolissa Tauntonissa ja kauppakoulussa Dresdenissä. Hän oli Helen Carten veli. Hän meni vuonna 1879 naimisiin Alice Denfordin kanssa, ja parille syntyi tytär ja kolme poikaa. Hän alkoi toimia vuonna 1883 journalistina, ja hän toimi myös kielitieteilijänä, joka kiinnostui Australiaan muutettuaan aboriginaalien kielistä.
Vuonna 1909 Black julkaisi kirjan "The Naturalised Flora of South Australia"; 2 430 lajia kuvannut "The Flora of South Australia" julkaistiin neliosaisena vuosina 1922–1929. Uusittua painosta Black alkoi työstää vuonna 1939, ja kaksi osaa ilmestyi vuosina 1943 ja 1948. Kolmas osa oli valmistumassa Blackin kuoleman aikoihin.
Black sai työstään useita tunnustuksia, kuten Clarke-mitalin vuonna 1946. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1942. Blackin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä J.M.Black. 
Hän kuoli Adelaidessa 2. joulukuuta 1951.
Rantakallio Southforelandissa

Rantakallio Southforelandissa on öljyvärimaalaus kankaalle, 66,5×80,5 cm, jonka Alfred William Finch (1854-1930) maalasi vuonna 1892. Suomeen vuonna 1897 asettuneen Finchin maalaus ostettiin vuonna 1928 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Täplämaalaustekniikalla toteutettu Rantakallio Southforelandissa ilmentää Finchin tuttavaltaan Georges Seuratilta omaksumaa sekoittamattomien värien rinnakkaisasetteluun ja niiden optisen sekoittumiseen perustuvaa väriteoriaa. Värit sinällään ovat tässä maaluksessa vaaleita värejä. Maalauksen asettelu kuvastaa uusimpressionismille ominaista juhlallista harmoniaa.
Puhtaan paletin vaikutteet johtivat niin sanotun puhtaan paletin kauteen Suomessa, mutta myös Septem-ryhmän syntyyn täällä. Alfred Finch toi tullessaan Suomeen mukanaan uusia eurooppalaisia vaikutteita, mutta myös omat yhteytensä sikäläisiin taidepiireihin, jotka olivat myös joskus tärkeitä.
David Allen Brooks

David Allen Brooks (s. 9. tammikuuta 1947 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Max Eilersonia televisiosarjassa "Crusade". Vuosina 1981–1982 Brooks näytteli Jim Dedricksonia saippuasarjassa "The Edge of Night". Elokuvassa "The Kindred" (1987) hänen roolihahmonsa oli nuori tieteilijä nimeltä John Hollins.
Brooks on esiintynyt myös useissa teatterinäytelmissä. Eräs niistä on Larry Kramerin käsikirjoittama, AIDS-epidemiaa käsitellyt "The Normal Heart", joka sai ensi-iltansa 1985. Siinä hän näytteli Bruce Nilesia. Ennen näyttelijäksi ryhtymistään Brooks työskenteli koulunopettajana muun muassa Arizonan alueella sijaitsevassa navajojen intiaanireservaatissa. Hänen harrastuksiinsa lukeutuvat surffaus ja kajakkimelonta.
Bulgarian vallankaappaus 1944

Bulgarian vallankaappaus oli vuonna 1944 Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa tehty vallankaappaus, jossa Saksaa tukenut hallitus syrjäytettiin.
Neuvostoliiton julistettua sodan Bulgarialle 5. syyskuuta 1944 Bulgarian kommunistinen puolue (BKP) ja Bulgarian vapautusarmeija suunnittelivat vallankaappausta silloista hallintoa vastaan. Vallankaappaus alkoi 7. syyskuuta puna-armeijan ryhmityttyä Bulgarian rajalle. Puna-armeijan miehitettyä Bulgarian pohjoisosat ja vallattua Varnan sekä Burgasin kaupungit kapinallisjoukot valtasivat 9. syyskuuta Sofian. Bulgarian pääministeri Konstantin Muravievin hallitus syrjäytettiin ja uudeksi pääministeriksi asetettiin Kimon Georgiev. Dobri Terpeševin johtamat vapautusarmeijan joukot hyökkäsivät kaikkiin kyliin ja kaupunkeihin, joista kaikki eivät pistäneet vastaan. Bulgaria siirtyi myöhemmin liittoutuneiden puolelle. Bulgarian 1. armeijan joukot liittyivät taisteluun Saksaa vastaan yhdessä puna-armeijan 3. Ukrainan rintaman kanssa. Ne osallistuivat muun muassa operaatio Frühlingserwacheniin ja Wienin offensiiviin.
Omakuva (Vilho Lammen maalaus, 1933)

Omakuva on Vilho Lammen (1898–1936) 47 x 35,5 cm omakuva vuodelta 1933. Alfred Kordelinin säätiö talletti sen Ateneumiin vuonna 1934. Maalaus on maalattu öljyvärein kankaalle.
Vilho Lampi maalasi useita omiakuvia. Omakuva on peräisin Lammen sisäänpäin kääntyneeltä kaudelta. Tähän vihreäsävyiseen maalaukseen hän tallensi koreilemattoman itsensä hyväksyvän miehen tupakka hampaissaan. Hän oli aiemmin epäröinyt itseään maalarina, mutta näyttää tässä maalauksessa hyväksyneen itsensä pohjalaisena taiteilijana sivullisuudestaan huolimatta.
Edellinen vuoden 1932 Omakuva on Turun taidemuseon hallussa. 
Lähteet.
Timo Huusko: Vilho Lampi: Omakuva. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko. 2007, s.95.
Kultakalat

Kultakalat on Uniklubin viides albumi. Se julkaistiin 22. syyskuuta 2010.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
Laulaja Jussi Selo on kertonut että albumilla on menty iso harppaus kohti livesoittoa ja turha kikkailu on jätetty pois. Lisäksi biisit ovat käyneet läpi isomman sävellys- ja sanoitusprosessin ja tuntuu että uusi aika olisi koittanut bändillä.
Lähes puolet albumin biiseistä on kokonaan Jussi Selon käsialaa, mutta "Poispäin minusta" on sävelletty yhdessä Janne Selon kanssa.