tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aiheita

Aiheita on Jouko Turkan ensimmäinen julkaistu kirja vuodelta 1982. Sen on kustantanut Otava.
Kirja on kokoelma lyhyitä tarinanalkuja, aiheita, joista voisi tulla esimerkiksi romaani, näytelmä tai elokuva. Turkka itse kuvailee kirjassa:Olen vuosikausia kerännyt aiheita. Jokaisesta niistä piti tulla uusi käänne elokuvan historiaan tai uusi luku näytelmäkirjallisuuteen. Se että niin ei ole tapahtunut ei johdu laiskuudesta. Se johtuu siitä etten ole kirjailija. Minun on ollut pakko tehdä tolkuton määrä työtä tajutakseni että minä voin saada aikaan jotakin vain ihmisten välityksellä, ihmisten kautta.
»Turkka on kirjoittanut riemukkaimman kirjan sitten Seitsemän veljeksen.» – "Aku-Kimmo Ripatti, Kaleva"
»Harvoin löytää kirjan, jonka takia voi valvoa ja olla huomenna poikki. Turkan Aiheita on sellainen.» – "Raija Hakala, Pohjolan Sanomat"
»Turkalla on lause. Ranskalaisessa kritiikissä se on kauneinta mitä kirjailijasta voi sanoa.» – "Outi Nyytäjä, Parnasso"
»Tarinoissa ei ole mitään liikaa, ei oikeastaan liian vähänkään. Ne ovat kuin vasaraniskuja joilla naula menee kerralla kantaa myöten puuhun.» – "Pertti Lassila, Helsingin Sanomat"
J.H. Erkon palkinto.
"Aiheita" voitti J.H. Erkon kirjallisuuspalkinnon ilmestymisvuonnaan 1982. Palkintolautakunta perusteli valintaansa seuraavasti:Jouko Turkan "Aiheita" on häikäisevä teos. Suomalaisen näyttämöilmaisun uudistaja osoittautuu jutun kertojana, tarinaniskijänä verbaaliksi Chapliniksi tai Buster Keatoniksi tai kirjallista vertauskohtaa etsittäessä Gogoliksi. Lyhyillä lauseilla, joista jokainen tuntuu olevan täysi teko, Turkka sepittää kohtalot, luo draamat ja ajattelee ajatukset niin pidäkkeettömän varmasti, että tuntuu kuin nykykirjallisuutemme olisi saanut omat kansansatunsa.
Ro-21 (1920)

Ro-21 (aiemmin "sukellusvene No. 39") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1917 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1919. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1920 ja otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1922 nimellä "sukellusvene No. 39".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-21":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1934.
Ro-22 (1921)

Ro-22 (aiemmin "sukellusvene No. 40") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1921. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 10. lokakuuta 1922 nimellä "sukellusvene No. 40".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-22":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1934.
Ro-23 (1921)

Ro-23 (aiemmin "sukellusvene No. 41") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1921. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta 1923 nimellä "sukellusvene No. 41".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-23":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1935.
Ro-24 (1919)

Ro-24 (aiemmin "sukellusvene No. 42") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1920 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. huhtikuuta 1919. Alus laskettiin vesille 8. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta 1920 nimellä "sukellusvene No. 42".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-24":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1935.
Ro-25 (1920)

Ro-25 (aiemmin "sukellusvene No. 43") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1921 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1920. Alus laskettiin vesille 17. heinäkuuta ja otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1921 nimellä "sukellusvene No. 43".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-25":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936.
Ro-26 (1921)

Ro-26 (aiemmin "sukellusvene No. 45") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1923 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. maaliskuuta 1921. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1923 nimellä "sukellusvene No. 45".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-26":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940.
Ro-27 (1922)

Ro-27 (aiemmin "sukellusvene No. 58") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1924 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 16. heinäkuuta 1921. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 13. heinäkuuta 1924 nimellä "sukellusvene No. 58".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-27":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940.
Ro-28 (1922)

Ro-28 (aiemmin "sukellusvene No. 62") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1923 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. marraskuuta 1921. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta 1923 nimellä "sukellusvene No. 62".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-28":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940 ja romutettiin toukokuussa 1948.
Ro-29 (1922)

Ro-29 (aiemmin "sukellusvene No. 68") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1923 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 2. kesäkuuta 1921. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 15. syyskuuta 1923 nimellä "sukellusvene No. 68".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-29":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936.
Rajakatse

Rajakatse on vuodesta 1995 lähtien pelattu, Suomen pisimpään jatkunut liveroolipeli.
Useimmat pelijatkumon pelit keskittyvät Hollolan Sairakkalassa sijaitsevan Vanhan piparin majatalon ja siellä tapahtuvien juonitteluiden ympärille. Varsinaista tavernaa ympäröi useita muita rakennuksia, kuten sauna, sepän paja, vartiotupa ja hautausmaa. Pelipaikka on otettu käyttöön loppukesästä 1996, pelijatkumon neljännessä pelissä. Pelipaikkaa hoidetaan ja laajennetaan talkoovoimin.
Rajakatsetta on alusta lähtien lähdetty tekemään jatkumona, joka kehittyy pelistä toiseen realistisella tavalla. Peli käsittelee paitsi suuria tarinankaaria, myös arkisia asioita ja päivittäistä eloa fantasiamaailmassa. Pelaajat saattavat keskittyä arkiseen elämään, vaikkapa ruuanlaittoon tai syömiseen, koko pelin ajan, ilman että pyrkivät vaikuttamaan pelimaailman tapahtumiin sen laajemmin. Rajakatsetta onkin kiitetty erityisesti päivittäisen elämän luontaisesta kuvaamisesta ja rennosta tunnelmasta.
Rajakatseesta järjestetyissä peleissä on tavallisesti mukana muutamia kymmeniä pelaajia. Suurimmillaan osallistujamäärä on ollut 120 henkeä ja pelijatkumon historian aikana siihen on osallistunut jo yhteensä useita satoja eri pelaajia. 
Peliin ovat tervetulleita kaikki ja pelinjohtajat pyrkivät ottamaan huomioon yksittäisten pelaajien toiveet hahmojen taustatarinoiden käsikirjoittamisessa. Pelin keskeisiä hahmoja ei ole varattu vain kokeneiden pelaajien käyttöön, vaan myös ensikertalaiset voivat vaikuttaa Rajakatseen pelimaailmaan. Avoimuus ja pelaajien vaihtuvuus pitää pelimaailman tuoreena.
Rajakatseen säännöt ovat suomalaiseksi larpiksi varsin kattavat ja pelissä käytetään paljon erilaisia numeroarvoja, mutta ne ovat lähinnä pelinjohdon käytössä. Eri numeeriset arvot kehittyvät pelistä toiseen. Rajakatseen kaikki hahmot tehdään alusta asti käytössä olleella Larpmaster-nimisellä ohjelmalla, joka myös helpottaa hahmojen hallintaa.
Järjestettyjen pelien määrä on jo sadan tienoilla. Rajakatseen maailmaan on tehty myös muita pelejä, kirjallisuutta, musiikkia ja lyhytelokuvia.
Ro-30 (1923)

Ro-30 (aiemmin "sukellusvene No. 69") oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1924 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 27. kesäkuuta 1921. Alus laskettiin vesille 18. tammikuuta 1923 ja otettiin palvelukseen 29. huhtikuuta 1924 nimellä "sukellusvene No. 69".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-30":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1942 ja romutettiin seuraavana vuonna.
Ro-32 (1923)

Ro-32 (aiemmin "sukellusvene No. 71") oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1924 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 24. lokakuuta 1921. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1923 ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1924 nimellä "sukellusvene No. 71".
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "Ro-32":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1942 ja romutettiin seuraavana vuonna.
Ro-33 (1934)

Ro-33 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1935 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1931 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1933. Alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 7. lokakuuta 1935.
Palvelus.
Alus upposi 29. elokuuta 1942 Port Moresbyn edustalla ja poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta.
Ro-34 (1935)

Ro-34 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1937 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1931 hankinnoissa Mitsubishin Koben telakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1934. Alus laskettiin vesille 12. joulukuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1937.
Palvelus.
Alus upposi 6. huhtikuuta 1943 Salomonsaarten alueella ja poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta.
Heptakloori

 
Heptakloori (C10H5Cl7) on kloorattuihin rengasrakenteisiin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty maataloudessa hyönteismyrkkynä ja puunsuoja-aineena, mutta sen käyttö on nykyään kielletty useassa maassa sen myrkyllisyyden vuoksi.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa heptakloori on valkoista kidemäistä tai vahamaista ainetta. Se on veteen liukenematonta ja liukenee paremmin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Monien muiden kloorattujen hyönteismyrkkyjen tavoin heptakloorin vaikutus perustuu GABA-aktivoitujen kloridikanavien salpaamiseen, mikä johtaa hermoston ja lihaksiston yliaktiivisuuteen. Heptakloori hapettuu helposti heptaklooriepoksidiksi (C10H5Cl7O). Kuumennettaessa yhdistettä noin 160 °C:n lämpötilaan se hajoaa muodostaen muun muassa vetykloridia. Heptakloori on hyvin myrkyllistä myös nisäkkäille ja vesieliöille. Aineelle altistumisesta voi seurata rauhattomuutta, huonovointisuutta, vapinaa ja kouristuksia. Yhdiste voi lamaannuttaa hengityselimistöä ja johtaa kuolemaan. Heptakloori on myös myrkyllistä maksalle ja sen on todettu eläinkokeissa olevan karsinogeeninen. Yhdiste on suhteellisen stabiili ja sen puoliintumisaika maaperässä on kaksi vuotta. Heptakloori myös kertyy eliöihin. 
Valmistus ja käyttö.
Heptakloorin valmistuksen lähtöaineet ovat heksakloorisyklopentadieeni ja syklopentadieeni. Näiden Diels–Alder-reaktiossa muodostuu klordeenia, joka kloorataan heptaklooriksi. Reaktiossa muodostuu myös klordaania.
Heptaklooria on käytetty hyönteismyrkkynä maataloudessa ja puutavarateollisuudessa. Sitä on käytetty myös malariaa levittävien hyttysten torjumiseen. Tuote tuli ensimmäisen kerran markkinoille 1952. Klordaaniin verrattuna heptakloori on 3–5 kertaa tehokkaampaa. Yhdisteen terveys- ja ympäristövaikutusten vuoksi sen käyttö on nykyään kielletty useissa maissa. Yhdysvalloissa kielto astui voimaan vuonna 1988 ja Suomessa 1996. Heptakloori kuuluu Tukholman sopimuksessa vuonna 2001 kiellettyihin kemikaaleihin.
Zen Bound

Zen Bound on suomalaisen Secret Exitin vuonna julkaisema mobiilipulmapeli. Pelin perusajatus on yksinkertainen: erimuotoisia esineitä kiedotaan rajattuun määrään köyttä. Pelin ideoinut Mikko Mononen oli jo aiemmin tehnyt freeware-pelin nimeltä "Zen Bondage" (2005), ja tuore peliyritys Secret Exit päätti työstää siitä viimeistellyn version iPhonelle. Puuesineiden ympärille kiertyvä köysi viehätti kriitikoita ja pelaajia siinä määrin, että Zen Bound sai monissa arvioissa täydet pisteet. Sitä pidetään edelleen yhtenä iPhonen parhaista peleistä.
Pelille on tehty jatko-osa "Zen Bound 2".
Arvioita.
IGN:n arvostelussa peli sai 9.5/10.
Bliaron

Bliaron on Northern Realms -kustantamon vuonna 2011 julkaisema roolipeli.
Bliaron - Kalthanien perintö.
Bliaron - Kalthanien perintö on roolipelin ensimmäinen, suomenkielinen, versio. Pelistä on julkaistu toinen painos englanniksi.
Magiaan ja sen käyttöön keskittyvä "Bliaron" sai alkusysäyksensä Uoti Huotarin "Vaeltavat klaanit" -pelistä, mutta peli muuttui suunnitteluprosessin aikana paljon. Pelin muokkaamiseen ja hiomiseen meni lopulta viisi vuotta. "Bliaronin" tekemisessä mukana ollut Antti Lax on myöhemmin todennut, että on huomattavasti helpompaa aloittaa uusi projekti kuin muokata jo valmista peliä uuteen uskoon.
"Vaeltavissa klaaneissa" pelin keskiössä ei vielä ollut magia, vaan erilaiset klaanit ja niiden shamanistinen kulttuuri. Pelin kehittyessä myös magian rooli korostui, sillä tekijät kokivat ettei magiaan keskittynyttä suomalaista roolipeliä vielä ollut. Kehitysprosessin aikana myös kaupungit nousivat tärkeämpään asemaan.
"Bliaronia" on kiitelty sen viimeistellystä ulkoasusta ja upeasta taiteesta, ja sitä on pidetty osoituksena suomalaisten pienkustantamojen lisääntyvästä ammattimaisuudesta ja kunnianhimosta. Peli on esillä myös Suomen pelimuseon ensimmäisessä perusnäyttelyssä.
"Bliaroniin" on myöhemmin julkaistu useita erillisiä seikkailuita sekä lähdeteos. Peli on nykyisin saatavilla myös ilmaisena pdf-versiona.
Bliaron 2nd Edition.
Bliaron 2nd Edition on Bliaron roolipelin toinen versio. Ensimmäisestä versiosta poiketen Bliaron 2nd Edition on kirjoitettu englanniksi. 
Bliaronin pohjimainen idea on säilytetty toiseen versioon, mutta sääntösysteemiä on jatkokehitetty. Erityisesti magia käytön sääntöjä on kehitetty monipuolisemmiksi ja selkeytetty. Lisäksi peli sisältää apuvälineitä pelinjohtajille omien pelien suunnitteluun ja vetämiseen. 
Kuten ensimmäinen versio, kirja sisältää laajat kuvaukset maailmasta ja siellä toimivista järjestöistä. Toiseen versioon myös tätä puolta on kehitetty. Kansojen ja ryhmittymien kuvauksissa on painotettu aikaisempaa enemmän sitä, miten niitä voidaan käyttää hyväksi peliä suunnitellessa tai hahmoa pelatessa.
Kansan Elokuva

Kansan Elokuva oli suomalaisen työväenliikkeen 1940-luvun lopulla perustama elokuvajärjestö ("Kansan Elokuva ry", 1945) ja sen rinnalle kahta vuotta myöhemmin perustettu yhtiö ("Kansan Elokuva Oy", 1947). Yritys, yhdistys ja niiden ympärille muodostetut muut yhtiöt ja yhdistykset asetettiin konkurssiin joulukuussa 1961.
Kansan Elokuva ry.
Vuonna 1945 perustetun yhdistyksen tarkoituksena oli ”edistää elokuva-alan kaikinpuolista kehittämistä Suomessa kansanvaltaisia, sosialistisia ja sivistyksellisiä päämääriä silmälläpitäen”. Yhdistyksen perustajia olivat Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto, Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP) ja Suomen Kansan Demokraattinen Liitto. Yhdistys auttoi työväentalojen elokuvateatteritoiminnan aloittamista ja pyörittämistä antamalla neuvontaa teatterien sisustuksessa, koneiden hankinnassa, turvallisuuskysymyksissä ja rahoituksessa. Se piti yllä myös elokuvien vuokraustoimintaa, jota vuoden 1956 toimintakertomuksessa kutsuttiin maan laajimmaksi. Vuoden 1956 aikana järjestettiin 9 466 elokuvaohjelmaa. Jäsenteattereita oli 71 ja niissä yhteensä 16 525
istumapaikkaa.
Kansan Elokuva Oy ja Allotria Filmi Oy.
Yhdistyksen rinnalle vuonna 1947 perustetun Kansan Elokuva Oy:n takana oli SDP ja muita sosialidemokraattisia järjestöjä. Sen tarkoituksena oli harjoittaa koko maata käsittävää elokuvatoimintaa. Yhtiö kuului Janne Hakulisen johtamaan Työväen Yhteisöjen Keskus -yhtiöryhmään, ja sen prokuristeina toimivat muiden muassa Topo Leistelä (1949–1954), Erik Blomberg (1955–1960) ja Armand Lohikoski (1960–1961). Koko Työväen Yhteisöjen Keskus kaatui konkurssissa joulukuussa 1961.
Yrityksen nimi muutettiin vuonna 1955 "Allotria Filmi Oy":ksi vuonna 1953 Helsingin Vallilaan perustetun samannimisen elokuvateatterin mukaan. Vuonna 1958 Allotria Filmi perusti elokuvateatterin myös Poriin. Allotria Filmi toi maahan ruotsalaisen Nordisk Tonefilmin elokuvia ja muita eurooppalaisia ja yhdysvaltalaisia filmejä. Allotria Filmillä oli myös valokuvaamo ja valokuvalaboratorio.
Allotria Filmin johtajana toimi Erik Blomberg ja sen työntekijöitä olivat muiden muassa Ossi Skurnik ja uraansa aloitteleva Jukka Virtanen.
Koulu- ja järjestöelokuva ry.
Vuonna 1956 perustettiin Koulu-ja järjestöelokuva r.y. hankki koulujen ja yhdistysten käyttöön elokuvia ja niiden esitysvälineitä. Vuonna 1956 sen filmivalikoimaan sisältyi lähes 500 elokuvaa, valtaosin 16 millimetrin mutta yhä enemmän myös 8 millimetrin kopioina. Tuolloin yhdistys alkoi välittää englannin ja ranskan kielikursseja elokuvamuodossa ja vuokrata musiikkielokuvia ”filmitanssiaisten” järjestämiseksi.
Elokuvatuotantoa.
Kansan Elokuva Oy tuotti vuosina 1946–1955 yhteensä 76 lyhytelokuvaa. Allotria Filmi Oy jatkoi toimintaa 98 lyhytelokuvalla, joista valtaosa oli "Ajan kuvastin" -nimisiä, elokuvateattereiden alkufilmeinä esitettäviä uutiskatsauksia.
Piiritystila

Piiritystila on vuonna 2013 Suomessa järjestetty liveroolipeli, joka käsitteli elämää miehitetyssä valtiossa. 
Pelin kuvaus.
Piiritystila (arabiaksi Halat hisar) sijoittui piiritettyyn Helsinkiin, mutta varsinainen peli pelattiin vuonna 2013 Parkanossa Pirkanmaalla. Peliin osallistui järjestäjiä eri pohjoismaista ja Palestiinasta. Yhteensä pelaajia oli n. 70. 
Palestiinalaisten järjestäjien ideoimassa lähtötilanteessa nykyisen Suomen alueella asuu kaksi kansaa, fiktiiviset ugrit ja suomalaiset. Suomalaisten alue on ugrien kansallisvaltion Uralian miehittämä ja uralialaisten tarkoituksena on muodostaa puhtaasti ugrilainen valtio. 
Pääasiassa palestiinalaisten osallistujien käsikirjoittamassa Piiritystilassa suomalaiset pelasivat miehitetyn maan kansalaisia, kansainväliset vieraat taas esittivät ulkomaalaisia toimittajia ja avustustyöntekijöitä. Moni pelaaja oli kiinnostunut pohtimaan sitä, minkälaiseksi kansallismielisyys muuttuu, kun se on sorretun kansan kansallismielisyyttä varakkaan maan nationalismin sijaan. 
Piiritystilassa kuvattu Suomen tilanne muistutti monella tavoin nykypäivän Palestiinan olosuhteita. Pelin ääneen lausuttuna tarkoituksena olikin ymmärtää minkälaista elämä miehitysvallan alla ruumiintarkastuksineen, ulkonaliikkumiskieltoineen ja mielivallan alla on tai voi olla. Juhana Pettersson, yksi pelin järjestäjistä, on tähdentänyt että Piiritystilassa on ei ole kyse "palestiinalaisesta kulttuurista, vaan olosuhteista, joissa palestiinalaiset elävät”. 
Alun perin Parkanossa vuonna 2013 järjestetty peli uusittiin Mikkelissä kesällä 2016. Vuoden 2016 peliin saapuneita palestinalaisia osallistujia kuulusteltiin Suomen rajalla, joka sekoitti pelin järjestäjien mukaan entisestään toden ja fiktiivisen eroa.
Ro-35 (1942)

Ro-35 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1941. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 25. maaliskuuta 1943.
Palvelus.
Alus upposi 25. elokuuta 1943 Espiritu Santon lähistöllä ja poistettiin alusluettelosta 1. joulukuuta.
Toyota Hiace (1995)

Toyota Hiace on Toyotan vuosina 1995–2012 Euroopan markkinoille valmistama pakettiautomalli, jonka korvasi Toyota Proace vuonna 2012.
Toyota Hiace (1995–2012).
Hiace uudistui vuonna 1995 perusteellisesti. Auto sai pidemmän keulan, johon myös moottori sijoitettiin. Alussa Suomeen tuotiin ainoastaan lyhyellä akselivälillä ja ahtamattomalla 57 kilowatin moottorilla varustettua versiota. Myöhemmin tuli valikoimaan myös pidempi akseliväli, neliveto ja ahdettu 66 kilowatin dieselmoottori.
Seuraava suurehko uudistus tapahtui vuonna 2001. Moottoriksi tuli suorasuihkutuksella varustetut D4D-dieselmoottorit 88 hevosvoiman/192 newtonmetrin (66 kW:n) ja 102 hv:n/260 Nm:n (75 kW:n) versioina. Ulkoisesti auto uusiutui keulan osalta saaden uuden maskin. Vuonna 2006 uusittiin Hiacen keula korkeammaksi ja myös moottorit saivat tehoa lisää.
Ro-36 (1942)

Ro-36 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 7. maaliskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1943.
Palvelus.
Alus upposi 13. kesäkuuta 1944 Saipanin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
Iiro Harjula

Iiro Harjula (s. 31. maaliskuuta 1987 Lahti) on suomalainen urheilutoimittaja ja -tuottaja. Hän toimi vuodet 2008–2016 URHOtv:llä ja Nelosella jääkiekon SM-liigan studioisäntänä. Kesällä 2016 hän siirtyi Viasatille jääkiekkotuottajaksi. Harjula myös isännöi Viasatilla NHL-, KHL- ja World Cup -studioita. Kaudella 2022 Harjula toimii Viaplayn ja V Sportin lähetyksissä formula-1-sarjan selostusten studioisäntänä.
Harjula on kirjoittanut yhdessä Ville Klingan kanssa kirjan "Jääkiekkotaituriksi tähtien avulla".
Harjula pelasi itse jääkiekkoa Lahdessa junioritasolla Kiekkoreippaassa ja Pelicansissa. Hän on voittanut A-nuorten SM-kultaa Pelicansissa kaudella 2006–2007.
Matador (Mariskan albumi)

Matador on Mariskan neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2016.. Albumilta on julkaistu neljä singleä: "Sotilaat", "Typötyhjiin", "Itserakkausjuttuu" ja "Entiselle". Mariska itse on kuvallut albumia ”tanssilevyksi”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Savon Sanomien Heikki Kivelä antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja piti sanoituksia vahvana ja lauluääntä suloisena ja kappaleet toisiinsa sitovina, vaikka kritisoikin tuotantoa, sävellystä ja sovitusta. Aamulehden Jussi Saarinen piti Mariskan perustekemistä hyvänä, vaikka hän kaipasikin syvällisyyttä ja sanoi albumin kompastuvan ajoittain kepeyteen.
Kappaleet.
Lähde:
Michelle Hardwick

Michelle Hardwick (s. 26. helmikuuta 1976 Wakefield, Yorkshire, Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa ITV:n draamasarjoissa "Kyläsairaala" ("The Royal") ja "Emmerdale".
Yksityiselämä.
Hardwick on avoimesti lesbo. Hän avioitui 2015 Rosie Nichollin kanssa. Pari erosi helmikuussa 2017, mutta he ovat pysyneet silti hyvinä ystävinä. Michelle rakastui Emmerdalen tuottajaan Kate Brooksiin 2017 vuoden aikana. He menivät kihloihin vuonna 2018, avioituivat vuonna 2019 ja saivat esikoislapsensa Edward Peter Brooksin lokakuussa 2020.
Peter uutisvirrassa

Peter uutisvirrassa on maaliskuussa 2015 MTV3-kanavalla alkanut Peter Nymanin keskusteluohjelma, jossa hän haastatteli ajankohtaisia vieraita.
Amvrakía

Amvrakía (, myös "Ambrakia"), antiikin Limnaia () on järvi Aitolia-Akarnaniassa läntisessä Keski-Kreikassa. Järven pinta-ala on noin 14 neliökilometriä. Amvrakía on suurimmillaan noin 12 kilometriä pitkä ja noin 3,5 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 16 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 45 metriä.
Amvrakía-järvi sijaitsee linnuntietä noin 24 kilometriä luoteeseen Agrínion kaupungista ja noin 12 kilometriä etelään Amfilochíasta. Järven ympäristö kuuluu Áktio-Vónitsan, Amfilochían ja Xirómeron kuntiin. Järven ympärillä sijaitsevat muun muassa kylät Konopína, Pappadátos, Rívio ja Stános. Järven ympäristö on Natura 2000 -aluetta.
Limnaia

Limnaia (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Dojran

Dojran () eli Doïráni () on järvi Kreikan ja Pohjois-Makedonian rajalla. Järven pinta-ala on 43,1 neliökilometriä. Tästä Makedonian tasavallan puolella on 27,3 neliökilometriä ja Kreikan puolella 15,8 neliökilometriä. Tämä tekee siitä Makedonian tasavallan kolmanneksi suurimman ja Kreikan 11. suurimman luonnonjärven. Dojranjärvi on suurimmillaan noin 8,9 kilometriä pitkä ja noin 7,1 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 160 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 10 metriä.
Dojranjärvi on pyöreähkö. Valtioiden raja kulkee järven poikki pohjois-eteläsuunnassa. Länsipuoli kuuluu Pohjois-Makedoniaan ja itäpuoli Kreikkaan. Kreikan puolella järven rannalla sijaitsee Doïránin kylä. Doïránin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on Kilkíksen kunnan osa. Järven koillisrannalla sijaitsee Mouriésin kylä ja länsirannalla Pohjois-Makedonian puolella Nov Dojranin kylä. Belasitsa- eli Bélles-vuoret sijaitsevat järven koillispuolella.
Järvellä käytiin Dojranjärven taistelut ensimmäisessä maailmansodassa sekä vuonna 1917 että vuonna 1918. Sen rannalla on brittiläisten ja kreikkalaisten kaatuneiden hautausmaat.
Marathónas (järvi)

Marathónas (, , eli (Τεχνητή) Λίμνη Μαραθώνα, "(Technití) Límni Marathóna", "Marathónaksen tekojärvi") on tekojärvi Attikassa itäisessä Keski-Kreikassa. Järven pinta-ala on 2,45 neliökilometriä. Marathónas on suurimmillaan noin 3,8 kilometriä pitkä ja noin 0,8 kilometriä leveä. Järven suurin syvyys on 54 metriä.
Marathónaksen tekojärvi sijaitsee Marathónaksen kunnassa Itä-Attikassa linnuntietä noin 26 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta ja noin kuusi kilometriä länteen Marathónaksen kaupungista, josta se on saanut nimensä. Tekojärvi on muodostettu patoamalla Cháradros- ja Varnávas-joet. Pato rakennettiin vuosina 1926–1929. Patorakennelma on tehty betonista ja päällystetty tyylikkäästi Pentéli-vuoren marmorilla. Nykyisin järveen johdetaan vettä myös Ylíki- ja Mórnos-järvistä.
Marathónas-järvi toimi Ateenan vesihuollon päävesivarastona vuosina 1931–1959. Nykyään tehtävä on Mórnos-järvellä, ja Marathónasta käytetään vain hätätapauksissa.
Mórnos (järvi)

Mórnos ( eli (Τεχνητή) Λίμνη Μόρνου, "(Technití) Límni Mórnou", "Mórnoksen tekojärvi") on tekojärvi Keski-Kreikassa. Se on Kreikan kymmenenneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 15,5 neliökilometriä. Järvi sijaitsee 446 metrin korkeudella merenpinnasta.
Mórnoksen tekojärvi sijaitsee Dorídan kunnassa Fokiin alueyksikön alueella noin 200 kilometriä Ateenasta luoteeseen. Se on luotu patoamalla Mórnos-joki vuosina 1972–1979. Pato on 595 metriä leveä ja 125 metriä korkea, ja se on Kreikan suurin pato. Järvi saa vetensä paitsi Mórnos-joesta myös sen sivujoista, jotka laskevat suoraan järveen. Lisäksi järvi on yhdistetty tunnelilla Évinos-jokeen. Tekojärvi tehtiin Ateenan vesihuollon kasvaviin tarpeisiin. Aiemmin päävesivarastona oli toiminut Marathónaksen tekojärvi.
Mórnos-järven koillispuolella sijaitsee Gkióna-vuori ja pohjoispuolella Vardoúsia-vuoret. Lidoríkin kylä sijaitsee järven itärannalla. Järven ympärillä sijaitsevat myös muun muassa kylät Diakópi, Kállio, Pentápoli ja Skaloúla. Kállion kylä siirrettiin ylemmäksi järven rakentamisen yhteydessä. Kun vesi on alhaalla, osa vanhan kylän talojen raunioista on näkyvissä. Järven ympäristö on Natura 2000 -aluetta.
Tekojärven tilavuus on noin 780 miljoonaa kuutiometriä. Järven vesi johdetaan Ateenaan Mórnoksen vesikanavaa pitkin. Se kulkee osin tunnelina vuorten sisällä ja osin avokanavana muun muassa Delfoín kylän lähellä. Kanavan läpi kulkee noin 380 miljoonaa kuutiometriä vettä vuodessa. Pääkanavan pituus on 192 kilometriä.
Pineiós (järvi)

Pineiós ( eli (Τεχνητή) Λίμνη Πηνειού, "(Technití) Límni Pineioú", "Pineióksen tekojärvi") on tekojärvi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Kreikan kuudenneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 19,9 neliökilometriä. Pineiós on suurimmillaan noin 8,5 kilometriä pitkä ja noin 6,8 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 80 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 60 metriä.
Pineióksen tekojärvi sijaitsee Eliksen alueyksikön alueella. Se on Peloponnesoksen niemimaan suurin järvi. Järvi on luotu patoamalla Pineiós-joki, josta se on saanut nimensä. Pato rakennettiin vuosina 1961–1968 ja se sijaitsee Kéntron kylän lähellä Ílidan kunnassa. Järven tilavuus on noin 366 miljoonaa kuutiometriä.
Potamoí

Potamoí ( eli (Τεχνητή) Λίμνη Ποταμών, "(Technití) Límni Potamón", "Potamoín tekojärvi") on tekojärvi Kreetan saarella Kreikassa. Se on Kreetan suurin järvi ja koko Kreikan yhdeksänneksi suurin tekojärvi. Sen pinta-ala on 16 neliökilometriä. Potamoí on suurimmillaan noin 12 kilometriä pitkä ja noin kolme kilometriä leveä.
Potamoí-järvi sijaitsee Amárin laaksossa noin 25 kilometriä kaakkoon Réthymnon kaupungista. Se luotiin vuonna 2009 rakennetulla padolla, ja syrjäytti samalla Kournás-järven saaren suurimpana järvenä. Tekojärveä käytetään muun muassa kasteluun maataloudessa. Se on myös nopeasti muodostumassa tärkeäksi lintualueeksi. Järvi rakennettiin Euroopan unionin tuella. Järven tilavuus on noin 23 miljoonaa kuutiometriä.
Pournári

Pournári ( eli (Τεχνητή) Λίμνη Πουρναρίου, "(Technití) Límni Pournaríou", "Pournárin tekojärvi") on tekojärvi Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Se on Kreikan kahdeksanneksi suurin tekojärvi, ja sen pinta-ala on 18,2 neliökilometriä. Pournári on suurimmillaan noin 17,7 kilometriä pitkä ja noin 7,4 kilometriä leveä.
Pournárin tekojärvi sijaitsee Ártan alueyksikön alueella noin kuusi kilometriä Ártan kaupungista koilliseen. Se on luotu patoamalla Árachthos-joki kahdella padolla, joista käytetään nimiä Pournári I ja Pournári II. Näistä Pournári I on Kreikan toiseksi suurin pato Mórnoksen tekojärven padon jälkeen. Sen pituus on noin 450 metriä ja korkeus noin 107 metriä. Pato rakennettiin vuosina 1981–1987.
Kuolajärven rautatieasema

Kuolajärvi (lyh. "Kjv", ven. Куолаярви) on lakkautettu rautatieasema Venäjällä Alakurtin kylässä Kantalahden piirissä Alakurtin radalla.
Rautatieasema perustettiin vuonna 1941 ja sotien aikana suomalaiset ja saksalaiset liikennöivät tällä radalla Karhuun asti, jolloin Kuolajärvi oli osa Kelloselkä-Karhu-rataa. Kuolajärvi jäi viime sotien takia Neuvostoliiton puolelle ja liikenne Alakurtista tänne lopetettiin vuonna 1954.
Tämän liikennepaikan alueella voi edelleen olla toimivia hyppymiinoja.
Kuolajärvestä noin 13 kilometriä Suomen suuntaan sijaitsi 19. heinäkuuta 1941 avattu Neuvostoliiton puolelle jäänyt Sallan liikennepaikka.
Kari Järvinen (arkkitehti)

Kari Teemu Järvinen (s. 23. maaliskuuta 1940 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Hän on suunnitellut varsinkin asuin- ja korttelirakennuksia, kuten päiväkoteja ja monitoimitaloja. Töille luonteenomaisia piirteitä ovat polveilevuus ja korkeat lappeiset katot. Hänen merkittävimpiä töitään ovat yhdessä Timo Airaksen kanssa suunniteltu Helsingin Kumpulaan rakennettu Sofianlehdon arava-asuntoalue (1987–1988) sekä puolison Merja Niemisen kanssa suunniteltu Laajasalon kirkko (2003).
Elämä.
Järvinen syntyi Helsingissä, mutta pian perhe muutti SOK:lla taloushallintoa hoitaneen isän työn takia ensin Vaajakoskelle ja sitten Mikkeliin. Kari Järvinen aloitti koulunsa Jyväskylässä, tuli ylioppilaaksi Mikkelissä ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1967. Hän aloitti uransa Bertel Saar­nion toimistossa ja perusti sitten ensimmäisen oman toimistonsa yhdessä Timo Airaksen kanssa.
Järvisellä on yhdessä arkkitehti Merja Niemisen kanssa toimisto Arkkitehtitoimisto Kari Järvinen ja Merja Nieminen Oy. Se on voittanut useita kilpailuja, muun muassa vuonna 2010 Suomenlinnan vankilan majoitusrakennusten suunnittelusta järjestetyn kutsukilpailun suunnitelmallaan ”Jailhouse on the rock”.
Vuonna 2003 Järvinen oli yksi Helsingin kaupungin Rakentamisen ruusu -palkinnon saajista. Perusteluissa todetaan Kari Järvisen ja hänen yhteistyökumppaniensa Timo Airaksen ja Merja Niemisen tuotannon olevan persoonallista, humaania ja ihmisen huomioon ottavaa ja ulottuvan pientaloista kirkkoihin. ”Tekijöidensä tavoin se on itseään korostamatonta ja helposti lähestyttävää. Se on kuitenkin myös tinkimätöntä, sillä suunnittelu on yksityiskohtia myöten kunnioitettavan taidokasta ja huolellista.”
Vuonna 2017 Järvinen oli ehdolla Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon saajaksi yhdessä Merja Niemisen kanssa arkkitehti Eliel Saarisen suunnitteleman Tarton Paavalinkirkon restauroinnista. "Toteutus perustui huolellisiin arkistotutkimuksiin ja niiden pohjalta harkittuihin, nykyrakentamisen tekniikkaa taitavasti hyödyntäviin ratkaisuihin", palkinnon esiraati perusteli ehdokkuutta.
Paavo Kaarlehto

Paavo Hannu Kalervo Kaarlehto (4. elokuuta 1928 Janakkala – 22. elokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän oli ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaisosastopäällikkö 1970–1974, suurlähettiläs Buenos Airesissa 1974–1975, pysyvä edustaja YK:n Euroopan-toimistossa 1975–1981, suurlähettiläs Brysselissä 1981–1985, alivaltiosihteeri (kauppapoliittiset kysymykset) 1985–1990 ja suurlähettiläs Bernissä 1990–1992.
Kaarlehtoa pidettiin kansainvälisen maatalouskaupan ja kauppapolitiikan erikoistuntijana. Hän toimi 1970-luvun alkuvuosina Suomen pääneuvottelijana EEC-vapaakauppasopimusta solmittaessa.
Broadcast News – suora lähetys

Broadcast News – suora lähetys ("Broadcast News", myös nimellä Suora lähetys) on James L. Brooksin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia vuodelta 1987. Televisioverkon uutisstudion työntekijöistä kertovan elokuvan pääosia näyttelevät William Hurt, Albert Brooks ja Holly Hunter. Elokuva sai seitsemän Oscar-palkintoehdokkuutta. Berliinin elokuvajuhlilla 1988 elokuva oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi ja Hunter voitti naispääosastaan Hopeisen karhun. Myös yhdysvaltalainen National Board of Review palkitsi Hunterin ja nimesi elokuvan yhdeksi vuoden kymmenestä parhaasta.
American Film Institute valitsi "Broadcast Newsin" vuonna 2000 . "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen piti elokuvaa äärimmäisen viihdyttävänä ja hallittuna draamakomediana, jossa uutistoimituksen rutiineista saadaan kaikki jännitys irti. Hän kehui etenkin William Hurtin papukaija-aivoista ankkurihahmoa ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Suora lähetys

Suora lähetys on radio- tai televisiolähetys, jota ei ole etukäteen nauhoitettu.
Muita merkityksiä:
Carmen Jones

Carmen Jones on Otto Premingerin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1954. Se perustuu Oscar Hammerstein II:n samannimiseen näyttämömusikaaliin vuodelta 1943, joka on muunnelma Georges Bizet’n oopperasta "Carmen". Ooppera taas perustuu Prosper Mériméen novelliin vuodelta 1845.
"Carmen Jonesin" pääosia näyttelevät Harry Belafonte, Dorothy Dandridge ja Pearl Bailey. Kun alkuperäinen novelli ja ooppera sijoittuvat 1820-luvulle ja sevillalaiseen tupakkatehtaaseen, "Carmen Jonesissa" tapahtumat on siirretty Pohjois-Carolinassa sijaitsevaan laskuvarjotehtaaseen toisen maailmansodan aikana. Elokuvan musiikki pohjautuu Bizet’n oopperan sävelmiin.
Dorothy Dandridge sai nimiroolistaan Oscar-ehdokkuuden ensimmäisenä afroamerikkalaisena naispääosasarjassa. Herschel Burke Gilbert oli Oscar-ehdokkaana musiikista. Elokuva voitti Pronssisen karhun Berliinissä ja Kultaisen leopardin Locarnossa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Carmen Jonesin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aarno Kaila

Erkki Aarno Juhani Kaila (s. 1943) on suomalainen poliitikko ja televisiojohtaja. Hän on ollut Helsingissä yhden kauden kaupunginvaltuutettu, jonka alussa hän oli Kokoomuksen puoluesihteeri. Hän oli Helsingin kulttuurilautakunnassa 1989–1992, ja jo sitä ennen hän työskenteli pitkään Kokoomuksen hallinnossa, muun muassa tiedotuspäällikkönä. Kaila on kirjoittanut "Nykypäivä"-lehteen pakinoita nimimerkillä Allu.
Vastavalittu kaupunginvaltuutettu Kaila nimitettiin heti valtuustokauden alussa 1989 TV1:n johtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1994 saakka, kunnes Ylen organisaatiouudistuksessa johtoa vaihdettiin edellisen vuoden kanavauudistuksen epäonnistuttua Ylen osalta pahoin.
Carmen – Mustalainen

Carmen – Mustalainen ("The Loves of Carmen") on Charles Vidorin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1948. Se perustuu samaan Prosper Mériméen novelliin kuin Georges Bizet’n ooppera "Carmen", mutta kertoo tapahtumat puhedraaman keinoin. Elokuvan pääosia näyttelevät Rita Hayworth ja Glenn Ford.
Vidorin Technicolor-värielokuva on uudelleenfilmatisointi Raoul Walshin mykkäelokuvasta "Carmen" vuodelta 1927.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa ”kipinättömänä” ja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Sokrates (videopeli)

Sokrates on CD-levyllä julkaistu filosofinen äly- ja strategiapeli, jonka on käsikirjoittanut Pekka Himanen ja ohjannut Lassi Tolonen. "Sokrateksen" on toteuttanut Everscreen Mediateam Oy yhteistyössä Opetushallituksen kanssa ja se on WSOY:n julkaisema. 
"Sokrates" oli menestyneimpiä suomalaisia CD-ROM-tuotantoja. Peli sai vuonna 1998 sarjavoiton Europrix-multimediakilpailussa.
Bellator MMA

Bellator MMA, aikaisemmin Bellator Fighting Championships on yhdysvaltalainen vapaaottelujärjestö. Bjorn Rebneyn perustama järjestö järjesti aluksi pelkästään turnausmuotoisia vapaaottelutapahtumia marraskuuhun 2014 saakka. Sittemmin 2014 Strikeforcen entisestä puhjeenjohtajasta Scott Cokerista tuli Bellatorin uusi puheenjohtaja, joka alkoi järjestämään kuukausittain vapaaottelutapahtumia.
Viacom osti lokakuussa 2011 suurimman osan Bellatorin osakkeista ja alkoi esittämään kamppailuja Spike TV:llä.
Ro-37 (1942)

Ro-37 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1941. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1943.
Palvelus.
Alus katosi 17. helmikuuta 1944 Espiritu Santon alueella ja poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Jaakko Parkkali

Jaakko Juhani Parkkali (s. 25. tammikuuta 1996 Lahti) on suomalainen tubettaja. Hän tuli alkujaan tunnetuksi Arttu Lindemanin kaverina tämän videoissa. Parkkali itse aloitti Youtube-aktiivisuutensa heinäkuussa 2015 ja saavutti suuren suosion melko lyhyessä ajassa. Hän tekee lifestyle-aiheisia videoita.
Parkkali valittiin Suomen tähtilupaukseksi ja yleisön suosikiksi vuoden 2016 Tubecon Awardseissa. Vuoden 2016 Blog Awards -tapahtumassa hän voitti yleisön suosikki sekä Youtuben vuoden tulokas -palkinnot. Hän osallistui myös Temptation Island Suomi -tosi-tv-sarjan toiseen tuotantokauteen sinkkuna. Hän lähti kuudentena ohjelmasta. Parkkali on mukana Arttu Lindemanin kiertueilla ja muutenkin osana Lindemanin musiikkiuraa. Lisäksi hän on yksi Splay Suomen tubettajista.
Parkkali valmistui vuonna 2016 merkonomiksi Kiipulan ammattiopistosta.
Parkkali oli mukana Maalla, merellä ja lautasella -ohjelmassa vastakilpailijanaan Arttu Lindeman.
TV-ohjelmat.
Lisäksi Parkkali on näytellyt pieniä televisio- ja elokuvarooleja muun muassa Perhereissussa ja draamasarja HasBeenissa sekä vieraillut useissa keskusteluohjelmissa.
YouTube-ura.
Jaakko Parkkali liittyi YouTubeen 26. kesäkuuta 2015. Joulukuussa 2024 hänellä oli yli 272 000 tilaajaa ja hänen videoillaan yli 95 miljoonaa katselukertaa.
Ro-38 (1942)

Ro-38 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 24. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 24. heinäkuuta 1943.
Palvelus.
Alus katosi 2. tammikuuta 1944 Gilbertin saarten alueella ja poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Ro-39 (1943)

Ro-39 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 12. syyskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 3. helmikuuta 1944 Wozzen eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Häpeä (romaani)

Häpeä: Vaellusromaani on Jouko Turkan vuonna 1994 ilmestynyt romaani. Sen on kustantanut Otava. Kirja oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1994.
»Turkan "Häpeä" (Otava 1994) on romaani, ilman muuta, sillä siihen ei sovi esseistin yksisuuntainen päättely, lyyrikon koristava kaartelu eikä journalistin objektiivisuus eli tietämättömyys. Eri asioita mahtuu samalle sivulle monta, kaikesta sivalletaan suoraan ja maaliin.» – "Putte Wilhelmsson, Suomen Kuvalehti"
Ro-40 (1943)

Ro-40 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 28. syyskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 16. helmikuuta 1944 Kwejerinin edustalla ja poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
Ro-41 (1943)

Ro-41 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 6. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 26. marraskuuta.
Palvelus.
Alus upposi 23. maaliskuuta 1945 Okinawan kaakkoispuolella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Ro-42 (1942)

Ro-42 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 27. huhtikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1943.
Palvelus.
Alus katosi 12. heinäkuuta 1944 lähellä Saipania ja poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
Ro-43 (1943)

Ro-43 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 6. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta.
Palvelus.
Alus upposi 27. helmikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä lähellä Iwo Jimaa ja poistettiin alusluettelosta 10. huhtikuuta.
Ro-44 (1942)

Ro-44 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1943 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 14. helmikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 11. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 13. syyskuuta 1943.
Palvelus.
Alus upposi 16. kesäkuuta 1944 Braunin edustalla ja poistettiin alusluettelosta 10. elokuuta.
Ro-45 (1943)

Ro-45 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 11. tammikuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 1. toukokuuta 1944 Trukin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. heinäkuuta.
Ro-46 (1943)

Ro-46 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 13. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 19. helmikuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 29. huhtikuuta 1945 ilmahyökkäyksessä Okino Daiton edustalla ja poistettiin alusluettelosta 10. kesäkuuta.
Ro-47 (1943)

Ro-47 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 26. syyskuuta 1944 Palaun koillispuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. maaliskuuta 1945.
Ro-48 (1943)

Ro-48 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiinvuoden 1941 hankinnoissa Mitsubishin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 17. maaliskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 14. heinäkuuta 1944 Saipanin luoteispuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. lokakuuta.
Ro-49 (1943)

Ro-49 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 19. toukokuuta 1944.
Palvelus.
Alus katosi 15. huhtikuuta 1945 Okinawan alueella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Ro-50 (1943)

Ro-50 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 18. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1944.
Palvelus.
Alus poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945. Yhdysvaltain laivasto upotti aluksen 1. huhtikuuta 1946.
Ro-55 (1944)

Ro-55 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 5. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1944.
Palvelus.
Alus upposi 7. helmikuuta 1945 Lingayenin eteläpuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta.
Ro-56 (1944)

Ro-56 (aiemmin "Ro-75") oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Kaichū-tyyppinen sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1941 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 2. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta.
Palvelus.
Alus katosi 15. huhtikuuta 1945 Okinawan alueella ja poistettiin alusluettelosta 25. toukokuuta.
Hengenahdistus

Hengenahdistus, joka tunnetaan myös nimellä dyspnea, on tunnetila, jossa ihminen tuntee kuin ei voisi hengittää tarpeeksi hyvin. American Thoracic Society määrittelee sen ”epämukavan hengittämisen subjektiivisena kokemisena, joka koostuu laadultansa eroavista tuntemuksista, jotka vaihtelevat voimakkuudeltaan”, ja suosittelee arvioimaan hengenahdistusta kyseenalaistamalla näiden erillisten tuntemuksien intensiteettiä sekä sen taakkaa tai vaikutusta päivittäisten aktiviteettien suorittamiseen. Selviin tuntemuksiin kuuluvat vaivalloinen olo, puristava tunne rinnassa sekä tunne, ettei saisi tarpeeksi happea.
Hengenahdistus on normaali oire raskaan rasituksen seurauksena mutta muuttuu patologiseksi, jos sitä tapahtuu odottamattomissa tilanteissa. 85 % tapauksista se johtuu astmasta, keuhkokuumesta, sydämen iskemiasta, interstitiaalisesta keuhkosairaudesta, sydämen vajaatoiminnasta, keuhkoahtautumataudista tai psykogeenisistä syitä, kuten paniikkihäiriöstä ja ahdistuksesta. Hoito riippuu tyypillisesti siitä, mikä on perimmäinen syy hengenahdistuksen kokemiseen.