tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rosina Schneeberger

Rosina Schneeberger (s. 16. tammikuuta 1994) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa WSV Hippach -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Le Massifissa 2013 Schneeberger saavutti supersuurpujottelussa pronssia ja Jasnassa 2014 suurpujottelussa sekä supersuurpujottelussa pronssia. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Ofterschwangissa maaliskuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti La Thuilen supersuurpujottelussa helmikuussa 2016 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Val d’Isèren alppiyhdistetyssä joulukuussa 2016.
Antero Karumaa

Väinö Antero Karumaa (s. 30. kesäkuuta 1952 Hämeenlinna) on suomalainen kontra-amiraali evp, joka toimi presidentti Martti Ahtisaaren adjutanttina ja Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkönä. 
Antero Karumaa syntyi jääkiekkoilija, kultaseppä Matti Karumaan ja Hilkka Karumaan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Leena Maria Kausti. 
Karumaa tuli ylioppilaaksi 1973 ja suoritti Merisotakoulun 1977 ja Sotakorkeakoulun 1987. Hän palveli Laivastolippueessa ja Rannikkolaivastossa 1977–1983, toimi Merisotakoulun kadettikurssin johtajana 1983–1985 ja Merivoimien esikunnan toimistopäällikkönä 1987–1992. Tasavallan presidentin adjutanttina Karumaa työskenteli 1992–2000, 1. adjutanttina vuodesta 1996. Vuonna 2007 hänestä tuli Pääesikunnan komentopäällikkö ja tammikuun alusta 2010 Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö.
Karumaa nimitettiin komentajakapteeniksi 1989, kommodoriksi 1999 sekä lippueamiraaliksi 2007 ja kontra-amiraaliksi 2009.
Presidentti Sauli Niinistö nimitti Karumaan Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ja Suomen Leijonan ritarikunnan sihteeriksi 1. maaliskuuta 2014 alkaen.
Valkoinen kääpiö (elokuva)

Valkoinen kääpiö on helmikuussa 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Timo Humaloja. Elokuva perustuu Bo Carpelanin romaaniin "Myöhäiset äänet" ("Rösterna i den sena timmen", 1971). Elokuva oli Humalojan debyyttielokuva pitkien elokuvien osalta. Elokuvan pääosissa nähdään Kari Heiskanen, Lilga Kovanko, Jaana Raski ja Esko Salminen.
Elokuva kuvattiin touko-syyskuussa 1985 Helsingissä, Taivalkoskella, Pyhäjärvellä, Kemijärvellä, Porvoossa, Tammisaaressa, Jussarön saarella, Hangossa, Outokummussa, Espoossa ja Jyväskylässä.
Elokuvaa ei ole julkaistu ikinä missään fyysisessä formaatissa. Elokuva 4K-restauroitiin digitaalisesti Yleisradion toimesta Kansallisessa audiovisuaalisessa instituutissa vuonna 2023.
Elokuvan kuvaaja Pertti Mutanen palkittiin elokuvasta Jussi-palkinnolla vuonna 1987.
Tarina.
Elokuva kertoo ydinräjähdyksen kaivokseen sulkemasta Martin Johannes Borgista (Kari Heiskanen), joka taistelee tiensä ulos mutta kärsii myöhemmin säteilyoireista.
Soundtrack.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Johnny Lee Michaels, ellei toisin mainita.
(**) Julkaistu Ahon, W.A. Mozartin, Juhani Tapanisen ja Jukka-Pekka Sarasteen albumilla "Quintett Für Fagott Und Streichquartett / Konzert Für Fagott B-Dur (K.V. 191)" (1983).
(***) Julkaistu singlellä "Lonely Brain / Martin's Theme" (1986). Kappaleen "Lonely Brain" -singleversio on laulettu hard rock -tyylisesti.
Arvioita.
"Valkoisen kääpiön" ensi-illan saamat arviot kritisoivat elokuvan rakenteen kahtiajakoa alun komeasti kuvattuun toimintajaksoon kaivoksessa ja loppuosan filosofiseen ja teoreettisenakin pidettyyn itsetutkiskeluun. Myös "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo "Valkoisen kääpiön" alkavan komeilla kaivoskuvilla mutta hyytyvän loppua kohti lukuun ottamatta Johnny Lee Michaelsin ”ylvästelevää” musiikkia. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Televisioesitykset.
Elokuva on kuvattu Fujicolor-filmille ja elokuvan alkuperäinen kuvasuhde 2.39:1.
Tottumus

Tottumus tai tapa on ihmis- tai eläinyksilön automaattiseksi, rutiininomaiseksi muodostunutta toimintaa, ajattelua tai tunnetta. Tottumuksen laukaisee tietty ärsyke, ja sitä seuraa jonkinlainen miellyttävä palkinto. Tottumus vahvistuu toistojen kautta, kunnes siitä tulee automaattista eikä se enää vaadi tietoista ajattelua. Näin aivot voivat keskittyä muiden, tärkeämpien asioiden ajatteluun.
Perusta aivoissa.
Tottumus liittyy aivojen tyvitumakkeen toimintaan. Tyvitumakkeella on keskeinen rooli silloin, kun pitää muistaa malleja ja toimia niiden mukaan. Kun tottumuksesta tulee automaattinen yksilön sisäistettyä sen, aivojen muut osat kuiten muistiin liittyvät osat passivoituvat. Tyvitumake muuttaa tapahtumasarjan automaattiseksi rutiiniksi, joskus hyvinkin monimutkaiseksi, jonka suorittaminen tapahtuu ilman tietoista ajattelua.
Tottumukset syntyvät tutkijoiden mukaan siksi, että aivot etsivät koko ajan keinoja ponnistella vähemmän. Aivot yrittävät siksi herkästi muodostaa rutiininomaisista perustehtävistä tottumuksia, jotta ihminen voi käyttää henkisen energiansa muihin asioihin.
Muodostuminen.
Aivoissa jo olevan tottumuksen laukaisee ärsyke, joka viestii aivoille, että ne voivat alkaa toimia automaattisen mallin mukaan. Aivot valitsevat mallin ärsykkeestä riippuen. Ärsykkeenä voi toimia lähes mikä tahansa asia, kuten tietyn asian näkeminen, tietty aika päivästä, tietty tunne, ajatusketju tai tiettyjen ihmisten seura. Ärsykettä seuraa rutiini, joka voi olla kehollinen, ajatuksellinen tai tunteen tasoinen. Automaattiseksi toistojen kautta muodostuneita melko monimutkaisia tapahtumasarjoja ovat esimerkiksi käveleminen, ruokaileminen tai auton ajaminen. Rutiinia seuraa palkinto, joka vaikuttaa siihen, voimistuuko tapa. Palkkio voi olla esimerkiksi ruoka, fyysinen tunne, saatu kehu tai ylpeys itsestä.
Tottumus syntyy vasta tarpeen muodostuttua. Tarve muodostuu, kun ärsyke, rutiini ja palkinto on liitetty yhteen, minkä jälkeen tarve pitää yllä kehämäistä toimintaa. Ärsykkeen havaitseminen johtaa aivoissa tarpeen tunteen syntymiseen ja voimistumiseen, kunnes henkilö toimii.
Vahvistuminen ja pysyvyys.
Kun tottumusta toistetaan, se vahvistuu, eli ärsykkeen, rutiinin ja palkinnon muodostamasta kehästä tulee yhä automaattisempi. Kehä vahvistuu erityisesti silloin, jos palkinto on välitön, jolloin aivojen mielihyväkeskukset aktivoituvat ja malli tallentuu aivoihin. Vanha tapa ei koskaan katoa kokonaan, vaan se jää aivojen rakenteisiin odottamaan oikeanlaista ärsykettä tai palkintoa. Uusista toimintamalleista tulee kuitenkin toiston kautta yhtä automaattisia kuin vanhoistakin.
Pahat tavat.
Kun tottumukseen kuuluva rutiini on itselle vahingollinen, kuten kynsien pureskelu, napostelu tai tupakointi, sitä kutsutaan "pahaksi tavaksi". Terapiassa paha tapa pyritään korjaamaan siten, että potilas opetetaan ensin tunnistamaan haitallisen rutiinin laukaiseva ärsyke ja rutiinista seuraava palkinto. Sen jälkeen hän opettelee korvaavan, haitattoman rutiinin, joka antaa saman palkinnon.
Tapiolan urheilupuisto (jalkapallostadion)

Tapiolan urheilupuisto Espoossa Tapiolan urheilupuistossa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1970. Stadion toimii Kakkosessa pelaavan FC Hongan kotikenttänä, ja sen kapasiteetti oli 4 100 katsojaa kausilla 2018-2023. Vuonna 2024 FC Hongan edustusjoukkueen osakeyhtiön konkurssin myötä noin 1 100 katsomopaikkaa siirrettiin Helsingin Oulunkylään, jolla kaksinkertaistettiin Mustapekka Areenan kapasiteetti liigaan nousseelle IF Gnistanille.
Ominaisuudet.
Tapiolan urheilupuiston pääkatsomon kapasiteetti on 1 350 katsojaa, aurinkokatsomossa on 950 paikkaa ja päädyissä on yhteensä 1 800 seisomapaikkaa.
Abbas al-Musawi

Abbas al-Musawi (1952 – 16. helmikuuta 1992) oli vaikutusvaltainen libanonilainen šiiajohtaja, yksi Hizbollahin perustajista ja pääsihteeri. Hän kuoli Israelin puolustusvoimien iskussa vuonna 1992.
Varhainen elämä ja koulutus.
al-Musawi syntyi Bekaanlaaksossa Libanonissa noin vuonna 1952. Hän opiskeli kahdeksan vuotta uskonnollisessa koulussa Irakin Najafissa, jossa hän sai paljon vaikutteita Iranin Ruhollah Khomeinilta.
Toiminta.
al-Musawi palasi Libanoniin vuonna 1978. Yhdessä Subhi al-Tufaylin kanssa hän johti vuonna 1982 Hizbollah-liikkeen muodostumista Bekaanlaaksossa, joka on yksi kolmesta shiiaväestön asuinalueesta Libanonissa. Vuosina 1983–1985 hän toimi Hizbollahin turvallisuuspalvelun johdossa. Vuoden 1985 lopusta vuoteen 1988 hän oli johtajana Hizbollahin sotilaallisessa siivessä, jota kutsutaan myös nimellä Islamilainen Vastarintaliike.
Vuonna 1991 Hizbollah oli tullut uuteen aikakauteen kun Iranin–Irakin Sota ja Libanonin sisällissota olivat päättyneet. Johtajanvaihdoksen ajateltiin helpottavan länsimaalaisten panttivankien vapauttamista ja, mitä pidettiin vielä tärkeämpänä, Hizbollahin toiminnan painopisteen siirtämisessä vastarintatoimintaan Israelia vastaan.
Abbas al-Musawi myös lupasi "tehostaa Hizbollahin sotilaallista, poliittista ja populistista toimintaa, heikentääkseen rauhanneuvotteluja." Hän ei tukenut toimimista tavallisessa puoluepolitiikassa. Toisin kuin muut Hizbollahin johtohahmot, hän kannatti Taifin sopimuksen hyväksymistä, jossa sovittiin teokraattisen valtion hylkäämisestä Libanonissa.
Murha.
16. helmikuuta 1992 Israelin Apache-helikopterit ampuivat ohjuksia al-Musawin autosaattueeseen etelä-Libanonissa. Surmansa saivat Abbas al-Musawi itse, hänen vaimonsa, hänen viisivuotias poikansa ja neljä muuta. Israelin mukaan hyökkäys oli suunniteltu kostoksi Israelin sotilaiden kidnappauksesta ja kuolemasta vuonna 1986 ja Yhdysvaltojen merijalkaväkeen kuuluneen YK:n rauhanturva-upseeri William R. Higginsin sieppauksesta vuonna 1988.
Al-Musawin seuraajaksi Hizbollahin johtoon valittiin 32-vuotias Hassan Nasrallah.
BMW i3

BMW i3 on BMW:n vuodesta 2013 lähtien valmistama viisiovinen sähköauto ja valmistajansa ensimmäinen sarjatuotantoon päätynyt täysin sähköinen automalli. BMW i3 -malleja on kaksi. Ensimmäisen mallin akkukapasiteetti on 60 ampeerituntia ja suuremman toimintamatkan mahdollistava malli, jonka akkukapasiteetti on 94 ampeerituntia. Konseptivaiheessa auto tunnettiin nimellä BMW Mega City Vehicle.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä i3 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
BMW i3 on korkeakattoinen hatchback. Siinä on sähköinen voimansiirto ja lattian alla oleva litiumioniakku. Lisäksi se on varustettu takavetojärjestelmällä yksivaihteisen vaihteiston kautta. Se on BMW:n ensimmäinen nollapäästöinen auto.
Toisin kuin useimmissa täyssähköautoissa, BMW i3:ssa on kaksi versiota, jotka ovat täyssähköinen (BEV) ja hybridiversio (REX). Jälkimmäisessä käytetään akkua, mutta siinä on myös valinnainen toimintasäteen pidentävä moottori. Lisäksi BMW i3:n tuotanto alkoi vuonna 2013 Leipzigissa.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies

Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies () on Yhdysvaltojen kongressin alahuoneen eli edustajainhuoneen puheenjohtaja. Virka perustettiin vuonna 1798 Yhdysvaltojen perustuslain 1. artiklan, 2. osan julistuksella "Edustajainhuone valitkoon itselleen puhemiehen..." Perustuslaki ei edellytä, että puhemies valitaan kongressin edustajista, mutta tähän mennessä jokainen virkaa kantanut on ollut edustajainhuoneen jäsen. 
Puhemies on Yhdysvaltain hallinnon kolmanneksi ylin virka presidentin ja varapresidentin jälkeen. Tämän jälkeen tulee senaatin varapuheenjohtaja President pro tempore. Edustajainhuoneen puhemies ei ole puolueeton, vaan edustaa yleensä edustajainhuoneen enemmistöpuoluetta ja toimii virassaan osana puolueen toimintaa. Puhemies ei yleensä jaa puheenvuoroja eikä johda keskustelua, vaan delegoi sen alaisilleen. Hän ei myöskään yleensä osallistu keskusteluihin ja äänestää harvoin. Edustajainhuoneen ja enemmistöpuolueen johtamisen lisäksi puhemies vastaa erilaisista edustajainhuoneen hallinnollisista tehtävistä sekä edustaa vaalipiiriään.
Harry Augustus Garfield

Harry Augustus ”Hal” Garfield (s. 11. lokakuuta 1863 – 12. joulukuuta 1942) oli yhdysvaltalainen lakimies, akateemikko ja virkamies. Hän toimi elämänsä aikana Princetonin yliopiston professorina, Williams Collegen johtajana ja polttoaineiden sääntelyä valvoneen liittovaltion viraston johtajana ensimmäisen maailmansodan aikaan.
Harry Garfieldin isä oli Yhdysvaltain presidentti James Garfield.
Newfoundlandin sotaretki (1702)

Newfoundlandin sotaretki oli englantilaisen kapteeni John Leaken johtama merisotilaallinen ryöstöretki elo–lokakuussa 1702, joka kohdistui Ranskan siirtomaa-asutuksiin Pohjois-Atlantin Newfoundlandin saarella ja sen vasallisaareen Saint-Pierreen. Sotaretki tapahtui kuningatar Annan sodan alkuvaiheessa. Sota oli osa suurempaa eurooppalaista konfliktia, Espanjan perimyssotaa.
Leaken laivasto hyökkäsi Ranskan uudisasutuksiin Newfoundlandin eteläisellä rannalla, tuhoten kalastusasemia ja muuta infrastruktuuria. He kaappasivat kalastus- ja kauppalaivoja, ja tuhosivat useimmat Saint-Pierren asutuksista. Lopuksi ennen palaamistaan Englantiin, Leake kaappasi useita laivoja Ranskan kauppasaattueelta, joka oli matkalla Eurooppaan. Yhteensä yli 50 laivaa kaapattiin ja kuusi kausiluonteista siirtokuntaa tuhottiin. Vahvasti linnoitettuun ranskalaiseen tukikohtaan, Plaisanceen, ei hyökätty.
Keskuslämmitys

Keskuslämmitys on rakennuksen lämmitystapa, jossa lämpö tuotetaan keskitetysti ja jaellaan sitten eri kohteisiin lämmönjakojärjestelmällä. 
Tyypillinen konstruktio on vesikiertolämmitys. Siinä vettä lämmittävä lämpökattila varaa lämminvesivaraajaa. Kiertovesipumppu tai painovoima kierrättää varaajassa lämpenevää vettä suljetussa vesiputkistossa, jonka varrella vesi kiertää lämpöpattereissa ja luovuttaa lämpöä eri tiloihin halutun määrän.
Kaukolämpö on järjestelmä, jossa lämpö tuotetaan alueellisesti keskitetysti ja lämpö siirretään verkoston kautta kiinteistöihin, jotka edelleen jakavat sen tiloihinsa omalla lämmönjakojärjestelmällään.
Aleksei Uljukajev

 Aleksei Uljukajev (s. 23. maaliskuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko ja talousasiantuntija. Hän oli Venäjän talouskehitysministeri vuoteen 2016.
Uljukajev on toiminut Venäjän johdon neuvonantajana ja avustajana. Hän oli 2000–2010 professorina moskovalaisissa yliopistoissa, ja vuonna 2013 hän työskenteli keskuspankin varajohtajana. Hän on valmistunut Moskovan valtionyliopistosta väitellyt taloustieteen tohtoriksi Ranskassa Pierre Mendès France -yliopistosta.
Uljukajevia vastaan nostettiin marraskuussa 2016 lahjussyyte, hänet pidätettiin ja hänet erotettiin talouskehitysministerin virasta. Julkisuudessa arvioidaan että hän sai syytteen pelotteeksi muille korkeassa asemassa oleville venäläisille. Tapauksen taustalla on öljyalan kauppa. Valtion omistama Rosneft osti valtion ostaman Bašneftin, ja kauppaa sanottiin yksityistämiseksi. Uljukajev vastusta kauppaa aluksi, mutta kääntyi myöhemmin kannattamaan sitä. Tässä yhteydessä Uljukajev olisi saanut huomattavan lahjussumman Rosneftilta. Yritystä vastaan ei ole nostettu syytettä lahjuksen antamisesta. Rosneftin johdossa on Igor Setšin joka on ollut Putinin aikana korkeissa tehtävissä.
Uljukajevin pidätys tapahtui dramaattisesti keskellä yötä, ja hän on vuoden 1991 korkeimmassa asemassa oleva henkilö joka on Venäjällä pidätetty. Kyseessä on myös ensimmäinen kerta, kun venäläinen ministeri pidätetään korruption takia. Kriittisten venäläisten kommentoijien mukaan lahjusten antaminen olisi lavastus.
Kotimaan Energia

Kotimaan Energia (aikaisemmin Suomen Energiayhtiö) oli suomalainen sähkönmyyntiyhtiö ja Fortumin tytäryhtiö. Kotimaan Energia yhdistyi sähkönmyyntiyhtiö Fortum Marketsin kanssa syksyllä 2022.
Historia.
Kotimaan Energia, aiemmin Suomen Energiayhtiö, on perustettu vuonna 2005.
Vuonna 2013 Norjan suurin verkkoyhtiö Hafslund osti Suomen Energiayhtiön.
Vuonna 2015 yhtiön liikevaihto oli noin 27 miljoonaa euroa ja nettotulos 1,044 miljoonaa euroa. Sijoitetun pääoman tuottoprosentti oli 39,1 ja omavaraisuusaste 47,3 prosenttia, kasvuprosentin ollessa -3,7 prosenttia. Henkilöstöä oli 31.
Vuonna 2016 Kotimaan Energia päätyi myyntitoimintansa takia kilpailu- ja kuluttajaviraston seurantaan. Suurin osa valituksista tuli puhelinmyyntitilanteista, joiden jälkeen kuluttaja odotti saavansa tarjouksen sähkösopimuksesta, mutta saikin sopimusvahvistuksen.
Syksyllä 2017 Kuluttajavirasto huomautti yhtiötä harhaanjohtavasta markkinoinnista, koska puhelinmyyjät lähettivät sopimuksia asiakkaille, jotka luulivat saavansa tarjouksen. Vuonna 2018 myyntipuheluiden epäselvyydet jatkuivat, vaikka myyntijohtajan mukaan sellaisiin puututaan. Syyskuussa Fortum myi osuutensa (34 prosenttia) Hafslund-konsernista Oslon kaupungille ja osti samalla Hafslundin sähkön vähittäismyyntitoiminnot, jolloin sen sähköasiakkaiden määrä lähes tuplautui Pohjoismaissa yhteensä 2,4 miljoonaan asiakkaaseen.
Vuonna 2018 Kotimaan Energia aloitti sähkösopimusten face-to-face-myynnin, mutta puhelinmarkkinointi tuotti silti useimmat asiakkaat. Feissauksessakin tehdään sopimuksia eikä tarjouksia sopimuksista. Kotimaan Energialla oli yli 130 000 asiakasta Suomessa.
Heinäkuussa 2019 Kotimaan Energia kampanjoi Tinderissä osana Sähköä ilmassa -konseptia. Kotimaan Energialla oli Tinderissä brändätty profiili.
Keväällä 2020 yritys uudisti brändiään ja määritteli itsensä "palkitsevaksi sähkökumppaniksi, jolla on pilke silmäkulmassa". Se julkaisi kesällä 2017 asiakasohjelman, jolla se palkitsee kanta-asiakkaita ilmaisilla sähköenergiatunneilla.
He saavat päivittäin yhden tunnin ilmaista sähköenergiaa, jotka hyvitetään heille kesäisin. Kesäkampanjassaan Kotimaan Energia hyödynsi ensimmäistä kertaa Spotifya.
Kotimaan Energia yhdistyi sähkönmyyntiyhtiö Fortum Marketsin kanssa syksyllä 2022.
Organisaatio.
Kotimaan Energia kuului Fortumin Consumer Solutions -divisioonaan ja yhtiön toimitusjohtajana toimi Tuomas Åhlman.
Tuotteet.
Kotimaan Energia tarjosi sähköenergiaa koko Suomeen. Sen tuotevalikoimaan kuului esimerkiksi vesi-, tuuli- ja aurinkoenergiaa.
Totuudenjälkeinen politiikka

Totuudenjälkeinen politiikka tarkoittaa poliittista kulttuuria jossa päätöksiin vaikuttaa lähinnä tunteisiin vetoaminen, joka ei ole yhteydessä politiikkaan, sekä sellaisten asioiden toistelu, joiden totuudellisuudesta ei välitetä.
Yleistä.
Totuudenjälkeisyys () tarkoittaa Oxfordin englannin kielen sanakirjan mukaan "olosuhteita, joissa objektiiviset faktat vaikuttavat yleiseen mielipiteeseen vähemmän kuin tunteisiin ja henkilökohtaisiin vakaumuksiin vetoaminen". Oxfordin sanakirjan mukaan käsitettä totuudenjälkeinen käytti nykymerkityksessään serbialais-amerikkalainen näytelmäkirjailija Steve Tesich "The Nation" -lehdessä kirjoituksessaan vuonna 1992, jossa hän käsitteli Persianlahden sodan ja Iran-Contra-skandaalin vaikutuksia. Käsitteen "totuudenjälkeinen politiikka" ensimmäisenä käyttäjänä on pidetty blogikirjoittaja David Robertsia, joka käytti termiä "Grist"-lehdelle kirjoittamassaan kolumnissa, jonka hän oli päivännyt aprillipäivälle 2010.
Politiikan kommentaattorit ovat huomasivat, että totuudenjälkeinen politiikka lisääntyi 2020-luvulla esimerkiksi Yhdysvaltojen, Australian, Britannian ja Intian politiikassa, samoin myös muussa keskustelussa, joita käydään ympärivuorokautisen uutistulvan, uutisraportoinnin epätasapainoisuuden ja sosiaalisen median voimin.
Termin totuudenjälkeinen politiikka käyttö laajeni erityisesti vuonna 2016 Yhdysvalloissa vuoden 2016 presidentinvaalien aikaan ja Britannissa brexit-äänestyksen aikaan. 
Oxfordin sanakirja valitsikin englanninkielisen sanan ”totuudenjälkeinen” vuoden 2016 sanaksi.
Vuonna 2025 julkaistun maailmanlaajuisen tutkimuksen mukaan 78 prosenttia ihmisistä katsoi, että tutkijat ovat päteviä. Suomi oli luottamuksessa tutkijoihin sijalla 28. Enemmistössä maissa poliittisella suuntautumisella ei ollut vaikutusta luottamukseen. Länsimaissa konservatiivien luottamus oli liberaaleja vähäisempää.
Suomessa.
Käsitteestä, sen merkityksestä ja soveltuvuudesta suomalaiseen politiikkaan on käyty aktiivista keskustelua vuodesta 2016 alkaen. Valtiotieteilijä, yliopistonlehtori Paul-Erik Korvelan mukaan termi ilmentää historiallista likinäköisyyttä. Politiikan tutkija Johanna Vuorelma on todennut puheen totuudenjälkeisyydestä ilmentävän tyypillistä länsimaista rappiotarinaa. Toiset tutkijat puolestaan ovat kritisoineet Korvelaa olkinukkea vastaan hyökkäämisestä.
On esitetty, että ajatusta totuudenjälkeisestä politiikasta voidaan pitää lähtökohtana tarkemmalle empiiriselle ja käsitteelliselle tutkimukselle. Antto Vihma, Jarno Hartikainen, Hannu-Pekka Ikäheimo ja Olli Seuri käyvät läpi teoksessaan "Totuuden jälkeen" totuudenjälkeisen ajan ilmiöitä ja sen historiallisia ajureita. Yhteiskuntatieteilijä Ari-Elmeri Hyvönen on pyrkinyt määrittelemään totuudenjälkeisyyden tilaksi, jossa poliittisen puheen ei tarvitse edes vaikuttaa totuudenmukaiselta. Poliittisen puheen tyylinä totuudenjälkeisyyttä tuottaa demokraattisen keskustelun perusehdoista piittaamaton puhe, jonka tavoitteena ei ole vakuuttaa vaan shokeerata ja aiheuttaa hämmennystä.
Viktoriasininen BO

Viktoriasininen BO eli Basic Blue 7 (C33H40N3Cl) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa musteiden valmistuksessa.
Valmistus ja käyttö.
Viktoriasininen BO:ta valmistetaan kolmivaiheisella reaktiolla. 4,4′-bis(dietyyliamino)bentsofenoni ja fosgeeni reagoivat muodostaen diklooriketonijohdannaisen, joka kondensoituu N-etyyli-1-naftyyliamiinin kanssa värittömäksi leukoväriksi, joka hapetetaan viktoriasininen BO:ksi.
Viktoriasininen BO:ta käytetään sinisenä väriaineena painomusteissa sekä mustekynissä. Sitä voidaan käyttää myös vesiväreissä sekä tekstiilien, paperin ja muovien väriaineena. Viktoriasininen BO soveltuu myös käytettäväksi herkistimenä eräiden syöpien fotodynaamisessa hoidossa. Yhdisteen absorptiomaksimi on aallonpituudella 612 nm.
Keuruun ryijy

Keuruun ryijy on morsiusryijy, joka on ilmeisesti kudottu Keuruulla vuonna 1782. U. T. Sirelius luokittelee ryijyn myös sarviryijyksi, koska vihreä kuvio ryijyn keskellä muodostaa sarven muodon.
Se tunnetaan myös nimellä kukkoryijy, joka on tullut tunnetuksi Akseli Gallen-Kallelan Pariisissa 1880-luvun maalaamien teosten taustalla. Akseli Gallen-Kallela osti ryijyn toisella käynnillään Keuruulla vuonna 1886. Ryijyn omistaa Gallen-Kallelan Museo.
Morsiusryijy edustaa kansanomaisia ryijyjä, joita on Suomessa kudottu 1700-luvun lopulta 1860-luvulle. Keuruun ryijy edustaa tätä kautta. Keuruun ryijyssä on sinisen reunuksen yläreunassa keskellä vuosiluku 1782, joka voi olla joko ryijyn kudontavuosi tai hääparin avioliiton solmimisvuosi. Ryijyn värit sininen ja punainen viittaavat varakkaaseen taloon, jossa ryijy on ollut.
Keuruun ryijy on yksilevyinen ryijytekniikalla kudottu. Ryijyn loimi on rohdinpellavaa ja sen kude on pellava- ja villalankojen sekoitus. Nukkarivien välit ovat noin 1,2 senttimetriä, ja niihin on kudottu kahdeksan kudelankaa. Ryijy on kokonaan nukitettu. Nukka on yksinkertaiseksi kehrättyä villalankaa. Nukkalanka on yksinkertaista villalankaa ja samassa nukassa on neljä tai useampi lanka. Nukan pituus on 2,5 senttimetriä. Nukitus on tehty tavallisella ryijysolmulla. 
Ryijy on värjätty kasviväreillä. Ryijyn keskiosa on punainen ja keskustaa ympäröi leveät siniset kehykset. Morsian ja sulhanen, tulppaanit, malja, kruunu sekä nimikirjaimet HMSA ovat punaisella pohjalla. Reunuksessa on erilaisia ja erivärisiä kuvioita, kuten kukkoja, papukaijoja, sydämiä, maljakoita ja morsiussalkoja.
Ryijy esiintyy useissa tunnetuissa maalauksissa, kuten "Äiti sairaan lapsensa vuoteen ääressä", "Démasquée", "Nainen kukkoryijyllä", "Pekka Halonen soittaa kannelta", "Eero Järnefelt maalaamassa" sekä "Äiti ja lapsi".
Kuvagalleria.
Keuruun ryijy esiintyy seuraavissa Akseli Gallen-Kallelan ja Eero Järnefeltin teoksissa.
Abdulaziz Belraysh

Abdulaziz Belraysh (; s. 12. heinäkuuta 1990) on libyalainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Belraysh edusti viimeksi Tunisian pääsarjassa Club Africainia kaudella 2011–2012.
Maajoukkueura.
Belraysh on pelannut Libyan maajoukkueessa vuodesta 2009 lähtien. Hän oli mukana 2012 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Lesley Sharp

Lesley Sharp (s. 3. huhtikuuta 1960 Manchester, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä ja ohjaaja. Sharp tunnetaan rooleistaan useissa televisiosarjoissa, mutta hän on esiintynyt myös elokuvissa ja teatterissa.
Ura.
Sharp valmistui vuonna 1982 Guildhall School of Music and Drama -teatterikoulusta.
Hän sai vuonna 1997 parhaan sivuosan Bafta-palkinnon ehdokkuuden roolistaan Jean Horsefallina elokuvassa "Housut pois!" ja hän voitti muiden näyttelijöiden kanssa elokuvasta parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnon.
Vuonna 2008 Sharp esiintyi sivuroolissa Sky Silvestryna tieteissarjan "Doctor Who" jaksossa "Huviretki helvettiin". Sarjan luoja ja tuottaja Russell T Davies kertoi samana vuonna haastattelussa halustaan tehdä Sharpista sarjan ensimmäinen naispuolinen Tohtori.
Yksityiselämä.
Lesley Sharp syntyi Manchesterissa vuonna 1960 ja hänen äitinsä antoi hänet adoptoitavaksi. Sharp kasvoi Liverpoolissa ja muutti 18-vuotiaana Lontooseen.
Sharp on naimisissa näyttelijä Nicholas Gleavesin kanssa ja heillä on kaksi poikaa.
Sakset!

Sakset! on Terveiden Käsien Läjä Äijälän yhdessä Circlen Jussi Lehtisalon ja Tomi Leppäsen kanssa muodostama elektronisen musiikin yhtye, jonka musiikkia "Soundin" Sami Nissinen kuvailee ”vaihtoehtomuusikoiden elektronimyrskyksi”. Yhtyettä on luonnehdittu suomalaiseksi superyhtyeeksi.
Sakset! on julkaissut levyn "Lahja" Ektro Recordsin kautta. Levy on saanut kriitikoilta myönteisen vastaanoton. "Helsingin Sanomien" Mervi Vuorela antoi arviossaan yhtyeen levylle neljä tähteä. "Soundin" Sami Nissinen antoi sille viisi tähteä.
Mustajärvi (Loimaa)

Mustajärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Mellilässä Loimaalla. Järven korkeus merenpinnasta on 87,2 metriä, pinta-ala 1,53 hehtaaria ja rantaviivan pituus 0,49 kilometriä. Järven lasku-uomana on Paimionjoen suurimman sivujoen Tarvasjoen latvahaara Järvenoja ja se kuuluu Tarvasjoen yläosan valuma-alueeseen.
Järvi sijaitsee Säkylänharjulta Mellilään ulottuvalla harjujaksolla ja sen ohi kulkee valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön muodostava historiallinen maantie Huovintie.
Järven rannalla on Suomen luterilaisen evankeliumisyhdistysksen omistama Mustajärven leirikeskus.
Kamtšatkan karhut

Kamtšatkan karhut on venäläisen valokuvaajan Sergey Gorshkovin teos, joka on ilmestynyt vuonna 2016 Lumo Publishingin kustantamana.
Alkusanoissa Gorshkov sanoo kuulleensa useasti elämänsä aikana, että "Kamtšatkan luonnosta saa aina hyviä kuvia, pystyttääpä kameransa minne tahansa". Hän myöntää sen todeksi ja sanoo siksi, ettei valokuvaajan uraa kannatakaan aloittaa sieltä, sillä "se on kuin pyrkisi parhaaksi kalastajaksi järvellä, joka kuhisee kalaa". Seudun kauneuden keskellä ei ole helppo löytää omaa aihepiiriään ja tyyliään. 
Kamtšatkan niemimaalla on maailman suurin karhutiheys, ja Gorshkov on kuvannut siellä jopa ilman piilokojua. 
Vuonna 1966 syntynyt Gorshkov on Venäjän tunnetuimpia luontokuvaajia ja arvostettu myös maailmalla. Hän on National Geographicin kuvaaja ja ensimmäinen lehteen kiinnitetty venäläinen valokuvaaja. Hän on voittanut kaksi kertaa Venäjän vuoden luontokuvaajan tittelin ja saanut useita palkintoja luontokuvakilpailussa Wildlife Photographer of the Year, viimeksi vuonna 2015. Gorshkov on entinen metsästäjä, joka puhuu valokuvaamisen puolesta ja trofee-metsästystä vastaan. Hän aloitti valokuvauksen vasta 2000-luvun alkupuolella. Hän on Venäjän luontokuvaajien järjestön perustajia. 
Kirjan sisältö.
Tekstiosuudessa Gorshkov käy läpi luontokuvaaja uransa alkamista ja siirtymistään metsästäjästä valokuvaajaksi. Hän kertoo tarinoita kuvausretkiltä ja kohtaamistaan ongelmista. 
Karhukuvien lisäksi kirjassa on kuvia kuningasmerikotkasta, punalohesta ja ketusta.
Nejdin sulttaanikunta

Nejdin sulttaanikunta ( "Salṭanat Najd") oli Najdin alueella nykyisen Saudi-Arabian alueella 1921–1926 toiminut lyhytaikainen sulttaanikunta. 
Sulttaanikunnan synty tuli mahdolliseksi ensimmäisen maailmansodan aikana. Lähi-itää miehittäneet britit solmivat joulukuussa 1915 sopimuksen, jonka mukaan saudiklaania edustaneen ibn Sa’udin hallitsema alue tuli olemaan brittiläinen protektoraatti. Sopimuksen avulla ibn Sa’ud kukisti kilpailevan rašidi-klaanin vuoteen 1922 mennessä, mikä kaksinkertaisti hänen hallitsemansa alueen. Brittien tuki jatkui vuoteen 1924 asti. Vuonna 1921 ibn Sa’ud julistautui Nejdin sulttaaniksi. Vuonna 1924 hän valtasi sulttanikuntansa länsipuolella olleen islamilaisen naapurimaansa Hijazin kuningaskunnan.
Tammikuussa 1926 ibn Sa’ud julistettiin Hijazin kuninkaaksi Mekan suuressa moskeijassa. Yhdistetystä valtiosta käytettiin nimeä Nejdin ja Hijazin kuningaskunta. Vuonna 1932 valtiosta tuli Saudi-Arabia.
Veden poika

Veden poika ("Halfawin, asfur al-sath", ) on Férid Boughedirin ohjaama tunisialais-ranskalais-italialainen draamaelokuva vuodelta 1990. Siinä murrosikää lähestyvä, Tunisin kaupungin Halfaouinen kaupunginosassa 1970-luvulla varttuva Noura (ohjaajan veljenpoika Selim Boughedir) käy vielä muiden lasten kanssa naisten kylpylässä, mutta muutos alkaa olla väistämätön. Tarina seuraa koko yhteisön elämää Nouran kautta, jolla on lapsena pääsy naisten maailmaan ja poikana vapaus kulkea myös kodin ulkopuolisessa miesten maailmassa.
Vastaanotto.
"Veden poika" oli Tunisian siihen asti suurimman menestyksen saanut elokuva, jonka tuotot olivat Hollywood-luokkaa. Kotimaassaan se myös jakoi mielipiteitä siitä, mitä valkokankaalla saa näyttää. Ensi-illan jälkeen poliitikot keskustelivat elokuvan levittämisen kieltämisestä, mutta eivät toimineet asiassa.
Elokuva palkittiin kotimaansa Karthagon elokuvajuhlien lisäksi muun muassa Montrealin Vues d'Afrique -festivaaleilla, Egyptin Kairossa ja Espanjan Valenciassa. Se oli ehdokkaana parhaan esikoisohjauksen sarjassa Ranskan César-palkintogaalassa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu "Veden poikaa" kauniisti kuvatuksi ja yksinkertaiseksi, raimusiikin tukemaksi tarinaksi. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "Helsingin Sanomissa" Mikael Fränti arveli "Veden poikaa" ensimmäiseksi Suomessa teatterilevityksen saaneeksi arabielokuvaksi. Hänestä Boughedir on synnynnäinen erotiikan kuvaaja, komediallinen, elämänmyönteinen ja valoisa, joka uskaltaa arvostella vallassaolijoita ja murtaa uskonnollisia tabuja.
Arktinen helmi – Wrangelinsaari

Arktinen helmi – Wrangelinsaari on venäläisen luontovalokuvaajan Sergey Gorshkovin kuvia sisältävä kuvateos, joka sisältää myös Andrei Palamartšukin tekstiosuuden Wrangelinsaaren historiasta.
Gorshkovin suunnitelmana on kuvata Venäjän arktista aluetta idästä länteen, ja kirja Wrangelinsaaresta on hänen ensimmäisiä kohteitaan. Hän on kuvannut ilmastonmuutoksen uhkaaman saaren eläimistöä ja muuta luontoa. Unescon maailmanperintökohteen aseman saaneen saaren kasvisto on poikkeuksellinen. Siellä on jäännelajeja ja kokonaisia jäänteenomaisia luontovyöhykkeitä, esimerkiksi kryofyyttiaroja. 
Vuonna 1966 syntynyt Gorshkov on Venäjän tunnetuimpia luontokuvaajia ja arvostettu myös maailmalla. Hän on National Geographicin kuvaaja ja ensimmäinen lehteen kiinnitetty venäläinen valokuvaaja. Hän on voittanut kaksi kertaa Venäjän vuoden luontokuvaajan tittelin ja saanut useita palkintoja luontokuvakilpailussa Wildlife Photographer of the Year, viimeksi vuonna 2015. Gorshkov on entinen metsästäjä, joka puhuu valokuvaamisen puolesta ja trofee-metsästystä vastaan. Hän aloitti valokuvauksen vasta 2000-luvun alkupuolella. Hän on Venäjän luontokuvaajien järjestön perustajia.
Qatar kesäparalympialaisissa 2004

Qatar osallistui Ateenan kesäparalympialaisiin vuonna 2004 joukkueella, johon kuului kaksi urheilijaa kahdesta eri lajista. Kyseessä oli maan kolmas esiintyminen paralympialaisissa, eikä se saavuttanut mitaleita.
Joukkue.
Voimanosto.
Qatarin voimanostoedustaja, Mohamed Ali, sijoittui kilpailussaan seitsemänneksi nostettuaan 190 kiloa.
Yleisurheilu.
Qataria edusti yleisurheilussa keihäänheittäjä Nasser Al Sahoti, joka sijoittui kilpailussaan kahdeksan heittäjän joukossa viidenneksi heittämällä 44.01 metriä.
Aamu joella

Aamu joella on kosketinsoittaja Esa Kotilaisen vuonna 1995 julkaistu studioalbumi. Kotilainen on säveltänyt, sovittanut, äänittänyt ja miksannut levyn. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Esa Kotilainen.
Pesuankankaan jätinkirkko

Pesuankankaan jätinkirkko oli Pohjois-Pohjanmaalla Siikajoen Paavolassa sijainnut tuhottu jätinkirkko. Muinaisjäännös on tuhoutuneena poistettu Museoviraston rekisteristä joulukuussa 2014.
Jätinkirkko.
Nyttemmin tuhoutunut jätinkirkko sijaitsi entisen Paavolan kunnan alueella Paavolan kirkosta 7,0 kilometriä itään aivan Siikajoen tuntumassa noin 250 metriä sen rannasta lounaaseen. Jätinkirkko sijaitsi Pesuankankaan mäen laella aivan läheisen maatalon rakennuksien välissä. Jätinkirkko oli 34 metriä pitkä ja 24 metriä leveä. Sen kivivallit kehystivät suorakaiteen muotoisen alueen, jonka laskennallinen pinta-ala oli 820 neliömetriä. Vallin kivistä useimmat olivat ihmisen nostettavissa, mutta osa kivistä oli suurempia. Kivivallissa oli luoteis- ja kaakkois-sivuilla yhteensä kaksi matalaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi.
Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon asennon ja porttien sijainnit Suomen jätinkirkkojen arkeoastronomisessa hankkeessa. Jätinkirkon pitemmän sivun kivivallit osoittivat (kaakko–luode-suuntaisena) kohti 317° pohjoisen suunnasta myötäpäivään. Portteja mitattiin kaksi. Ne aukesivat jätinkirkon keskipisteestä katsoen suuntiin 137° ja 317° pohjoissuunnasta myötäpäivään lukien. Samassa tutkimuksessa ilmoitettiin jätinkirkon lähellä sijaitsevasta kiviröykkiöstä ja yhdestä pystyyn nostetusta kivestä. Muuten jätinkirkon lähiympäristö on täysin tuhoutunut. Ridderstadin mukaan näissä suunnissa aurinko nousee vappuna ja kekrinä.
Tutkimuksia.
Jätinkirkon dokumentoitu tutkimus alkaa jo vuonna 1789, kun Christfrid Ganander tutki paikalla neljää kiviröykkiötä. Hänen mukaansa paikka oli kalmisto. Aarne Europaeus (myöhemmin Äyräpää) tutki vuonna 1913 jätinkirkkoa ja löysi kaivauksien aikana asuinpaikkaan liittyvää kivikauteen ajoittuvaa materiaalia. Täällä tehtyjen löytöjen valossa hän kumosi Hjalmar Appelgrenin teorian, jossa jätinkirkot nimettiin rautakautisten pitkätalojen perustuksiksi. Julius Ailio ja Sakari Pälsi tarkastivat jätinkirkon vuonna 1920 ja Paula Purhonen vuonna 1979. Jätinkirkon tilanne todettiin Mika Sarkkisen inventoinnin yhteydessä vuonna 1997.
Historiaa.
Varhaisin maininta Pesuankankaan jätinkirkosta on vuodelta 1789, kun Christfrid Ganander kirjoitti siitä Mythologia Fennicassaan. Sitä ei viime aikoina tutkittu kovinkaan paljon. Kohteessa sijainneen maatilan asukkaat laajensivat eläinsuojaansa, kun he samassa yhteydessä kaivauttivat koko jätinkirkon alueen pois ja kumosivat maat maatilan piha-alueen reunalle. Jätinkirkko tuhoutui kokonaan ja Museovirasto poisti kohteen suojelumääräyksen 4.12.2014. Teon tahallisuus todettiin oikeudessa ja siitä määrättiin tekijälle rangaistus.
Jim Rodford

James Walter ”Jim” Rodford (7. heinäkuuta 1941 St Albans, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 20. tammikuuta 2018) oli brittiläinen muusikko, joka toimi basistina muun muassa yhtyeissä Bluetones, The Kinks ja The Swinging Blue Jeans. Hän oli myös Argent-yhtyeen perustajajäsen.
2000-luvulla Rodford oli mukana entisten Kinks-muusikoiden muodostamassa The Kast Off Kinks -kokoonpanossa.
Jim Rodford kuoli 76-vuotiaana 20. tammikuuta 2018 kaaduttuaan rappusissa.
Sandro Simonet

Sandro Simonet (s. 5. heinäkuuta 1995) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Lenzerheide-Valbellaa.
Innsbruckin nuorten talviolympialaisissa 2012 Simonet saavutti pujottelussa kultaa ja suurpujottelussa sekä superalppiyhdistetyssä pronssia. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2016 ollen 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Kranjska Goran pujottelussa maaliskuussa 2018. Ensimmäisen palkintopallisijoituksensa Simonet saavutti sijoittumalla kolmanneksi Chamonix’n toisessa pujottelussa tammikuussa 2021.
Maija Kuusi

Maija Kuusi (s. 23. lokakuuta 1954 Helsinki) on Kustannusosakeyhtiö Otavan myynti- ja markkinointijohtaja. 
Kuusi on levy-yhtiö BMG Finland Oy:n perustaja (myöhemmin Sony BMG Music Entertainment) ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 1990–2001. Kuusi toimi elokuvien jakeluyhtiö Sandrew Metronomen toimitusjohtajana vuosina 2005–2010. 
Kuusen aviopuoliso on Teoston hallituksen puheenjohtaja Kim Kuusi., tyttärensä laulaja Laura Närhi ja isänsä levy-yhtiöjohtaja Mosse Vikstedt. Kuusen aiempi puoliso on laulaja Seppo Närhi, jonka kanssa hänellä on yhteisiä lapsia.
Daniel Boone, seikkailujen mies

Daniel Boone, seikkailujen mies ("Daniel Boone, Trail Blazer "; videojulkaisuna Verinen intiaani) on yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1956. Sen ovat ohjanneet Albert C. Gannaway ja Ismael Rodriguez ja pääosaa Daniel Boonena esittää Bruce Bennett. Ohjaaja Albert C. Gannaway myös tuotti elokuvan.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa vanhahtavaksi mutta paljon b-luokan toimintaa sisältäväksi. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" pitää tätä Meksikossa kuvattua halpatuotantoa yllättävän hyvin näyteltynä ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Mohamed Tarabulsi

Mohamed Kheir Tarabulsi (, 26. syyskuuta 1950 Beirut – 21. elokuuta 2002 Beirut) oli libanonilainen painonnoston olympiamitalisti.
Tarabulsi saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa keskisarjassa eli 75-kiloisissa. Hän punnersi 160 kg, tempasi 140 kg ja työnsi 172,5 kg saavuttaen yhteistuloksen 472,5 kilogrammaa. Hän hävisi kultaa voittaneelle Bulgarian Jordan Bikoville 12,5 kg. Kilpailulla oli myös MM-arvo, joten Tarabulsi saavutti samalla MM-hopeaa. Hän oli saanut MM-pronssia tempauksessa jo 1970.
Tarabulsi saavutti Aasian kisoissa kultaa kevyessä sarjassa (67,5 kg) 1978 ja hopeaa raskaassa keskisarjassa (82,5 kg) 1982. Méxicon olympialaisissa 1968 hän oli kevyessä sarjassa (67,5 kg) neljästoista. Moskovan olympialaisissa 1980 hän jäi keskisarjassa (75 kg) tempauksessa ilman tulosta.
Tarabulsi teki neljä tempauksen maailmanennätystä.
Ian Gibbons

Ian Gibbons (18. heinäkuuta 1952 – 1. elokuuta 2019) oli brittiläinen muusikko. Hän oli The Kinks -yhtyeen vuosien 1979–1989 ja 1993–1996 kosketinsoittajana, ja yhtyeen hajoamisen jälkeen hän oli mukana entisten Kinks-jäsenten The Kast off Kinks -kokoonpanossa. Gibbons työskenteli myös muun muassa Sweetin, Suzi Quatron, Ken Hensleyn, Dr. Feelgoodin ja Ian Hunterin kanssa.
Gibbons kuoli virtsarakon syöpään 67-vuotiaana.
Maria Jasko

 
Maria Jasko-Szewczyk (s. 24. lokakuuta 1988) on puolalainen karateka. Hän on Kyokushinin raskaansarjan Euroopan-mestari ja kaksinkertainen All American Open mestari.
Karate.
Jasko aloitti Kyokushinin harrastamisen 10-vuotiaana Radek Grabowskin ja Tom Marcjaniakin opissa Małkiniassa.
 Hän saavutti neljännen sijan naisten EM-kilpailuissa 2014 ja seuraavina vuosina 2015 ja 2016 Jasko saavutti mitalin molemmilla kerroilla. 2015 Berliinissä Jasko sijoittui toiseksi hävittyään loppuottelussa Uljana Grebenštšikovalle. Varnassa 2016 hän saavutti pronssia. Heinäkuussa 2016 Jasko voitti All American Openissa naisten raskaansarjan mestaruuden. Hän kohtasi loppuottelussa Elizavet Ivanovan. Hän voitti myös parhaan taisteluhengen palkinnon.
Jasko saavutti 2017 MM-pronssia naisten raskaassasarjassa.
Jasko sijoittui 2018 MM-kilpailuissa neljänneksi tällä kertaa keskisarjassa hävittyään pronssiottelun Elizaveta Melinkovalle. Hän sijoittui neljänneksi myös toukokuussa EM-kilpailuissa hävittyään pronssiottelussa Ksenija Zasorinalle. Jasko sitä vastoin voitti urallaan toisen kerran All American Openin. Tällä kertaa keskisarjan loppuottelussa hän voitti Yukina Odan.
2019 Jasko voitti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa kotikisoissaan Puolassa voitettuaan loppuottelussa maanaisensa Beata Opęchowskan. Hän päätti samalla aktiiviuransa keskittyäkseen perhe-elämään.
Ikänaiset.
Jasko palasi takaisin kilpailemaan ikänaisten sarjaan. Hän saavutti lokakuussa 2025 Podlasie Cupin yli 65-kiloisten sarjan mestaruuden. Jasko voitti loppuottelussa Martyna Matulewiczin.
Abdullah Bakhashab

Abdullah Bakhashab (s. 26. syyskuuta 1968) on saudiarabialainen entinen ralliautoilija.
Ura MERC-sarjassa.
Bakhashab aloitti ralliuransa vuonna 1992 osallistumalla Qatarin ralliin Range Roverilla sekä Irlannin Tarmac-sarjaan kuuluneeseen Pohjois-Irlannin ralliin Ford Sierralla. Seuraavana vuonna Bakhashab ajoi kaksi lähi-idän rallisarjan osakilpailua Toyota Celicalla Dubaissa ja Omanissa ja sijoittui sarjassa viidennelle sijalle. Vuonna 1994 ohjelmassa oli kolme lähi-idän rallisarjan kilpailua Omanissa, Dubaissa ja Jordaniassa. Kauden yhteistuloksissa Bakhashab sijoittui kolmanneksi ja voitti N-ryhmän. Vuonna 1995 Bakhashab ajoi viisi sarjan osakilpailua, joista voitti kaksi ja sijoittui kahdesti kolmanneksi. Nämä tulokset riittivät nostamaan hänet koko sarjan voittajaksi. Seuraavina kahtena vuonna Bakhashab sijoittui sarjassa toiseksi. Bakhashab palasi lähi-idän rallisarjaan kaudelle 2002 sijoittuen kahdella 2. sijallaan sarjan loppupisteissä sijalle 5. Seuraavana vuonna ajokki vaihtui vanhasta Toyota Corolla WRCsta Peugeot 206 WRC. Vaihto osoittautui ilmeisen epäonnistuneeksi, sillä kaikki kolme startattua rallia päättyivät teknisen vian aiheuttamaan keskeytykseen. 
Ura rallin MM-sarjassa.
Lähi-idän rallisarjan mestaruuden jälkeen seuraava askel oli osallistua rallin MM-sarjaan kaudella 1998. Kahdessa ensimmäisessä MM-osakilpailussa Bakhashabin kartanlukijana istui MERC-sarjan ajoilta tuttu britti Bobby Willis, mutta Korsikan rallista alkaen nuottien luvusta vastasi kokenut ruotsalainen Arne Hertz. Mainittavaa menestystä ei kaudelta tullut ja parhaaksi saavutukseksi jäi kauden päättäneen RAC-rallin 13. tila. Kahdeksasta startatusta rallista Bakhashab ajoi maaliin asti neljässä ja neljästi matka päättyi keskeytykseen.
1999 Hertzin tilalle kartanlukijaksi tuli britti Michael Park, joka myöhemmin tultiin tuntemaan virolaisen Markko Märtinin viereltä. Kauden kahdeksasta rallista viisi päättyi keskeytykseen. Kauden paras saavutus oli Akropolis-rallin kahdeksas sija.
Kaudelle 2000 kartanlukija vaihtui jälleen ja hyttiin palasi tuttu mies, Bobby Willis. Tulokset olivat jälleen nousujohteiset sillä seitsemästä startista vain yksi päättyi keskeytykseen ja kauden kohokohtana oli jälleen Kreikan Akropolis-ralli, josta tuloksena oli kuudes sija. Ajamalla taakse jäi mm. Peugeotin tehdastiimissä ajanut Francois Delecour.
Kaudella 2001 Bakhashab ja Willis osallistuivat kuuteen MM-ralliin, mutta tulokset eivät olleet mainittavia. Kyproksen rallin 10. ja Akropolis-rallin 12. sija jäivät kauden parhaiksi. Kaudella 2002 Bakhashab ja Willis ajoivat vielä kerran Kreikan Akropolis-rallissa loppusijoituksen ollessa 16.
Samir Assef

Samir Assef (11. marraskuuta 1950 – 15. helmikuuta 2020) oli libanonilainen ralliautoilija. Hän osallistui urallaan 15 MM-osakilpailuun, kaikki Norsunluurannikon rallissa. Uran parhaat sijoitukset olivat neljännet sijat vuosilta 1980 ja 1983 sekä viidennet sijat vuosilta 1986 ja 1992.
Nur al-Din

Nur al-Din, ( (1118 – 15. toukokuuta 1174) oli turkkilaiseen zangid-dynastiaan kuulunut Aleppon emiiri ja seldžukkivaltion vasalli, joka taisteli ristiretkeläisiä ja erityisesti Tripolin kreivikuntaa vastaan 1100-luvulla. Hän oli Syyrian hallitsija vuosina 1146–1174.
Nur al-Din torjui toisen ristiretken aikana vuonna 1148 Konrad III:n ja Ludvig VII:n hyökkäyksen Damaskokseen, josta tuli vuonna 1154 hänen hallituskaupunkinsa. Hän yhdisti vuonna 1154 Syyrian ja Egyptin kukistamalla Pohjois-Afrikkaa hallinneen Fatimidien kalifaatin ja hyökkäsi menestyksellisesti Jerusalemin kuningaskuntaa vastaan. Hänen jälkeensä Syyrian valtaistuimelle tuli Saladin.
Hassan Bechara

Hassan Ali Bechara (, 17. maaliskuuta 1945 Beirut – 24. heinäkuuta 2017) oli libanonilainen painin olympiamitalisti.
Bechara saavutti Moskovan olympialaisissa 1980 pronssia kreikkalais-roomalaisen painin yli 100 kilogramman painoluokassa. Hän voitti yhden ottelun ja hävisi kolme. Hän osallistui olympialaisiin kreikkalais-roomalaisessa painissa myös Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972 ilman otteluvoittoja.
Bechara saavutti Välimeren kilpailuissa hopeaa vapaapainin yli 100 kg:n sarjassa 1979 ja pronssia kreikkalais-roomalaisen painin samassa painoluokassa 1977. Arabian-mestaruuskilpailuissa 1983 hän sai yli 100-kiloisissa hopeaa vapaapainissa ja pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Viktoriasininen R

Viktoriasininen R eli Basic Blue 11 (C29H32N3Cl) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa paperin ja tekstiilien värjäämiseen ja biologisissa tutkimuksissa solujen värjäämiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa viktoriasininen R on sinistä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen ja etanoliin. Vesiliuoksen absorptiomakismi on aallonpituudella 606 nm.
Viktoriasininen R:n valmistuksessa ensimmäisessä vaiheessa Michlerin ketoni reagoi fosgeenin kanssa muodostaen dikloroketonivälivaiheen. Tämä kondensoituu N-etyyli-1-naftyyliamiinin kanssa. Muodostuva väritön leukoväri hapetetaan viktoriasininen R:ksi ilman hapen avulla ja katalyyttinä käytetään (dihydrodibentsotetra-atsa[14]annuleeni)rautaa ja kloraniilia.
Viktoriasininen R:ää käytetään sinisenä väriaineena. Sillä voidaan värjätä muun muassa nahkaa, puuvillaa ja peperia. Sitä käytetään myös musteissa ja biologisissa solujen värjäyksissä.
Egyptin jalkapalloliitto

Egyptin jalkapalloliitto () on vuonna 1921 perustettu egyptiläisen jalkapalloilun kattojärjestö. Kansainväliseen jalkapalloliitto FIFA:an Egyptin jalkapalloliitto liittyi vuonna 1923 ja Afrikan jalkapalloliitto CAF:iin vuonna 1957. Liitto hallinnoi maajoukkueiden lisäksi myös Egyptin Valioliigaa sekä Egyptin cupia.
Egyptin jalkapalloliiton päämaja sijaitsee Kairossa ja liiton puheenjohtajana toimii Hany Abo Rida.
Chyawanprash

Chyawanprash (myös: Chyavan prash ) on perinteinen intialainen yrttivalmiste, jota yhä myydään laajalti luontaistuotteena. Se sisältää kymmeniä eri yrttejä ja ainesosia. Reseptin sanotaan olevan yli 2000 vuotta vanhan. Aikaisimmat kirjalliset maininnat löytyvät sanskritinkielisesät ayurvedakirjallisuuden klassikkoteoksesta Charaka Samhitasta, joka ajoittuu luultavasti noin 200-400 luvulle ennen ajanlaskumme alkua.
Chyawanprashissa on kymmeniä ainesosia, joista tärkeimpiä on amla eli amblapuun hedelmä.
Ainesosia.
Ohessa joitakin Chyawanprashin raaka-aineita suomeksi, sanskritiksi ja latinaksi:
Lisäksi Chyawanprashissa on mukana dashmool, joka on kymmenen ayurveda-yrtin sekoite, joka sisältää seuraavien kasvien juuria):
Craig Primmer

Craig Primmer (s. 1970 Geelong, Australia) on australialais-suomalainen genetiikan professori, joka työskentelee Helsingin yliopiston Bioteknologian instituutissa Viikin kampuksella. Hänen tutkimusryhmänsä on voittanut muun muassa arvoistettua Euroopan tiedeneuvoston tutkimusrahoitusta.
Hän väitteli Ruotsin maatalousyliopistossa Uppsalassa vuonna 1997 ja sai vuonna 1999 Helsingin yliopiston ekologisen genetiikan dosentin pätevyyden. Vuonna 2005 hänet valittiin Turun yliopiston Biologian laitokselle genetiikan professoriksi. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina kausina 2011–2015 ja 2017–2021. 
Professori Primmerin erityisesti kalojen perimään keskittyvän luonnonsuojelugenetiikan alan tutkimusryhmän tärkeimpiä tutkimuslöydäksiä on raportoitu muun muassa Nature-tiedelehdessä.
Primmerille myönnettin Helsingin kaupungin tiedepalkinto vuonna 2023.