tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moraalinen realismi

Moraalinen realismi eli eettinen realismi on metaeettinen näkemys, jonka mukaan objektiivinen moraali on olemassa moraalisista agenteista riippumatta.
Moraalisen realismin mukaan esimerkiksi väite ”naisten ympärileikkaukset ovat väärin” ei tarkoita, että naisten ympärileikkaukset eivät olisi vallitsevan kulttuurin hyväksymiä, tai että lauseen totuusarvo olisi subjektin maailmankatsomuksesta riippuvainen, vaan se kertoo, että on objektiivinen tosiasia, että ne ovat väärin. Moraalisen realismin mukaan moraalisilla lauseilla on totuusarvo aivan kuten kokemusperäisesti mitattavilla asioillakin.
Moraalista realismia edustavat lähinnä moraaliset naturalistit, joiden mukaan moraalinen hyvä voidaan palauttaa kokemusperäisiin tosiasioihin, sekä eettiset intuitionistit, eli ei-naturalistit joiden mukaan moraaliset tosiasiat ovat tavoiteltavissa ihmisen omalla intuitiolla eli sisäisellä näkemyksellä. Moraaliseen realismiin liittyy myös ei-kognitivismi.
Moraaliselle realismille vastakkainen kanta on moraalinen antirealismi.
Tarnów

Tarnów () on kaupunki Puolan kaakkoisosassa Vähä-Puolan voivodikunnassa. Vuonna 2019 siellä oli 108 470 asukasta. Ensimmäiset Auschwitzin keskitysleirille joutuneet ihmiset olivat peräisin Tarnówista.
Kaupungin menestynyt koripallojoukkue on "Unia Wisla Paged Tarnów".
Sotateollinen kompleksi

Sotateollinen kompleksi tarkoittaa taloudellisista toimijoista, poliitikoista ja sotilashenkilöistä koostuvaa verkostoa, jonka yhteinen etu on tavaroiden ja palveluiden tuottaminen sotilaallisiin tarkoituksiin ja jonka poliittinen ja taloudellinen vaikutusvalta on suuri. Sotateollisen kompleksin käsite yhdistetään erityisesti Yhdysvaltoihin ja muihin asevarusteluun panostaviin suurvaltoihin. Ensimmäisten sotateollisten kompleksien sanotaan muodostuneen Ranskassa ja Britanniassa 1870- ja 1880-luvuilla. Japanin zaibatsut vaikuttivat voimakkaasti Japanin joutumiseen sotaan Kiinan, Neuvostoliiton ja länsivaltojen kanssa.
Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower varoitti 17. tammikuuta 1961 jäähyväispuheessaan Yhdysvaltain sotateollisen kompleksin vaikutusvallan liiallisen kasvun aiheuttamista vaaroista.
Toukola

Toukola () on Helsingin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Vanhankaupunginselän ja Kustaa Vaasan tien välissä Hämeentien pohjoisosan molemmin puolin. Kaupunginosaan kuuluvat Toukolan osa-alue sekä Vanhankaupunginselän rannalla sijaitseva Arabianranta, joka on 2000-luvulla ollut tärkeimpiä uudisrakennuskohteita Helsingissä.
Alueet.
Toukolan kaupunginosa jakautuu kahteen osa-alueeseen: Toukola (1 192 asukasta) ja Arabianranta (7 402 asukasta). Kaupunginosassa on asukkaita yhteensä noin 8 539 (31.12.2024). Helsingin piirijaossa Toukola lasketaan osaksi Vanhankaupungin peruspiiriä.
Historia.
Toukola on saanut nimensä alueella sijaitsevalla Kumtähden kentällä toukokuussa pidetyistä ylioppilaiden kevätjuhlista. Vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam erotutti omistamansa Kumpulan kartanon maista vuonna 1883 kolme aluetta, joilta hän ryhtyi vuokraamaan asuntotontteja. Hänen mukaansa kahdelle alueelle annettiin nimet Hermanstad I ja II sekä kolmannelle Majstad. Juhlia vietettiin vuosina 1833, 1834 ja 1848 Floran päivänä 13. toukokuuta Majstadin alueella sijaitsevalla kevätjuhlaniityllä (Majängen), jonka Kumpulan kartanon omistaja lahjoitti vuonna 1848 pidetyn juhlan yhteydessä ylioppilaiden ikuiseksi kevätjuhlapaikaksi. 
Katunimistö.
Toukolan ja Kumpulan kaupunginosien välistä kulkenut Toukolantie nimettiin Helsingin kaupungin perustajan, kuningas Kustaa Vaasan mukaan Kustaa Vaasan tieksi kaupungin 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1950. Tie jatkuu kaupunginosien pohjoisrajalta yhdessä Koskelantien kanssa Lahdenväylänä. 
Arabian tehdas, jonka yhteydessä toimii myös Arabian kirjasto, sijaitsee Toukolassa. Se on antanut aiheen nimetä monet alueen kadut Aasian ja jonkin verran Afrikankin eri maiden ja kaupunkien mukaan. Niinpä Toukolassa on esimerkiksi Syyriankatu, Kongontie, Siamintie, Sumatrantie ja Damaskuksentie. Intiankatu jatkuu Kustaa Vaasan tien poikki naapurikaupunginosaan Kumpulaan ja sen kautta Käpylään saakka. 
Nähtävyydet.
Kumtähden kentällä on Maamme-laulun muistomerkki sen kunniaksi, että paikalla laulettiin "Maamme"-laulu ensimmäisen kerran ylioppilaitten Flooran päivän juhlassa 13. toukokuuta 1848.
Palvelut.
Toukolassa sijaitsee Toukolakoti, joka on tarkoitettu päihdeongelmaisille ja asunnottomille miehille. Arabianrantaan avattiin vuonna 2002 kauppakeskus Arabia. 
Populaarikulttuurissa.
Raija Orasen käsikirjoittaman "Ruusun aika" -televisiosarjan (1990–1991) tapahtumat sijoittuvat Toukolaan. Sarja kuvattiin osin kirjailijan kotitalon pihalla.
Urheilu.
Toukolalla on oma urheilujoukkueensa ToTe eli Toukolan Teräs, joka on perustettu vuonna 1932. Urheiluseuran toimintaan kuuluu muun muassa jalkapalloa, salibandya ja yleisurheilua.
Richard Avedon

Richard Avedon (15. toukokuuta 1923 New York – 1. lokakuuta 2004 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti muoti- ja henkilökuvistaan. 
Avedon opiskeli lyhyen aikaa Columbian yliopistossa, minkä jälkeen hän aloitti valokuvaajan työt Yhdysvaltain kauppalaivastolle vuonna 1942 kuvaamalla miehistön tunniste-/ID-kuvia. Vuonna 1944 Avedon ryhtyi työskentelemään tavaratalon mainoskuvaajana, kunnes "Harper's Bazaar" -lehden AD Alexey Brodovich löysi hänet. Avedon avasi oman studion 1946 ja kuvasi lehtiin, esimerkiksi "Lifeen" ja "Vogueen". Pian hänestä tuli "Harper's Bazaarin" johtava valokuvaaja. Avedon ei pitäytynyt vanhassa tavassa kuvata malleja ilmeettömin kasvoin vaan toi kuviinsa tunnetta, hymyilyä, naurua ja usein liikettä.
Avedon jätti "Harper's Bazaarin" vuonna 1966 ja aloitti työskentelyn "Vogue"-lehdelle. Muotikuvien lisäksi hän alkoi kuvata muita kohteita, kuten vuoden 1963 kansalaisoikeusliikkettä, Vietnamin sotaa vastustavia ja Berliinin muurin murtumisen.
Avedon oli viisi vuotta naimisissa Dorcar Nowellin kanssa. Nowell oli malli ja käytti työssä nimeä Doe Avedon. Vuonna 1951 Avedon nai Evelyn Franklinin, mutta hekin erosivat myöhemmin. 
Näyttelijä Fred Astaire esitti Avedonia kuvitteellisessa musikaalissa "Funny Face", jossa hänen roolihahmonaan oli muotivalokuvaaja Dick Avery.
Avedonista tuli ensimmäinen "The New Yorker" -lehden vakiohenkilökuntaan kuulunut valokuvaaja vuonna 1992. Hän sai useita palkintoja, muun muassa Hasselblad-palkinnon 1991, International Center of Photography Master of Photography -palkinnon 1992, Prix Nadarin 1994 valokuvakirjasta "Evidence" ja Royal Photographic Societyn 150-juhlavuoden mitalin vuonna 2003.
Avedon sairastui aivoverenvuotoon 25. syyskuuta 2004 San Antoniossa Texasissa ja kuoli siellä 1. lokakuuta.
Avedonin teoksia huutokaupattiin marraskuussa 2010 Pariisissa Christie’sin huutokaupassa. Myyntiin tuli 60 kuvaa, joiden tuotto meni Avedonin nimeä kantavaan lahjarahastoon. Kaupattaviin kuviin kuului muun muassa "Dovima and the Elephants" -niminen muotikuva 1950-luvulta. Avedonin kuvia on huutokaupattu aiemminkin.
Viherlaakso

Viherlaakso () on kaupunginosa Espoossa, joka sijaitsee Kauniaisten, Lippajärven, Lähderannan ja Karakallion naapurissa, Leppävaaran länsipuolella, Turuntien varressa. Viherlaakson postinumero on 02710.
Viherlaaksosta on hyvät julkiset yhteydet bussilla muun muassa Leppävaaran suuntaan ja Jorviin.
Viherlaaksossa on muun muassa pieni ostoskeskus, kirjasto, kappeli, uimaranta sekä Viherlaakson yhtenäiskoulu, sosiaali- ja terveysasema, pelastusarmeijan palvelukoti, Espoon kaupungin vanhainkoti Viherkoti. Viherlaaksossa toimii myös vuonna 1986 perustettu partiolippukunta Viherlaakson Peurat. Viherlaaksossa on ennen ollut posti. Postipaketteja pystyi postittamaan Viherlaaksossa R-kioskissa, kunnes R-Kioski lopetti toimintansa. Viherlaakson vuonna 2013 uusitussa Alepassa on Postin SmartPOST-pakettien vastaanottamis- ja lähettämispalvelu.
Suurin osa Viherlaakson rakennuskannasta on rakennettu 1960- ja 1980-lukujen välillä. Yleisin rakennustyyppi oli vuonna 2013 asuinkerrostalot.
Viherlaakson uimaranta sijaitsee kirkasvetisen Lippajärven rannalla. Alueella on myös pururata, asukaspuisto ja koirapuisto, jossa on omat puolet isoille ja pienille koirille. Lippajärven rannalla Viherlaakson länsiosassa sijaitsee Lars Sonckin suunnittelema Villa Dalkulla.
Nimi.
Viherlaakson ruotsinkielinen nimi tulee vanhasta asumuksennimestä "Gröndal". Alkujaa Gröndal oli torpan nimi, joka sijaitsi Bembölen kylän mailla. Nimi on peräisin ehkä 1700-luvulta. Nimi tuli tunnetuksi 1900-luvun vaihteessa. Suomenkielinen käännösnimi "Viherlaakso" tuli käyttöön vuonna 1906, kun alueen huvilapalstoja markkinoitiin tällä nimellä. Nimi on ollut 1970-luvulta lähtien virallinen kaupunginosannimi.
Historia.
Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla Viherlaakson läpi kulkeva vanha Turuntie kunnostettiin ja sitä jatkettiin uudella tiellä länteen.
Peikonlehdet

Peikonlehdet ("Monstera") ovat köynnöstäviä, suurilehtisiä kasveja, joita yleisesti kasvatetaan huonekasveina. Ne on helppo tunnistaa suurista, liuskoittuineista ja reikäisistä lehdistään. Peikonlehdet ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Luonnonvaraisena ne voivat kasvaa kymmenien metrien mittaiseksi, huonekasvina parin–kolmen metrin pituiseksi.
Yleisin huonekasvina käytetty peikonlehtilaji on jättipeikonlehti ("Monstera deliciosa"), joka tunnettiin aiemmin tieteellisellä nimellä "Philodendron pertusum". Huonekasviksi soveltuu myös aarnipeikonlehti ("Monstera adansonii"), jolla on soikeammat lehdet kuin jättipeikonlehdellä.
Uniklubi

Uniklubi on vuonna 1999 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa suomenkielistä rockia.
Uniklubi tuli yleisön tietoisuuteen musiikkisivusto Mikseri.netin avulla ja hitillään ”Rakkautta ja piikkilankaa”. Uniklubia edelsi Pincenez-niminen yhtye, jossa vaikutti kaksi nykyistä Uniklubin jäsentä, Jussi Selo ja Pasi Viitala.
Historia.
Esikoisalbumi "Rakkautta ja piikkilankaa" julkaistiin vuonna 2004. Samana vuonna yhtye palkittiin myös vuoden rock-tulokas -Emmalla. Vuonna 2005 yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa "Kehä" ja kolmas albumi "Luotisade" ilmestyi vuonna 2007. Seuraavana vuonna ilmestyi kokoelmalevy "Kaikki mitä mä annoin 2003–2008" ja saman vuoden lopussa julkaistiin myös yhtyeen kiertue-elämästä noin vuoden ajalta kertova, Jarkko Tiitisen tekemä valokuvakirja "Rakkaudesta hulluuteen". Vuonna 2009 yhtyeeltä ilmestyi neljäs studioalbumi "Syvään valoon".
Kesällä 2010 Uniklubi kiersi erikoiskokoonpanon kanssa keikoilla. Romantiikan rippeet -niminen kokoonpano käsitti pianistin, kaksi viulua, alttoviulun ja sellon.
Uniklubi nauhoitti viidennen, "Kultakalat"-nimisen albumin huhtikuussa 2010 Hollolan Petrax-studiolla. Levyn on tuottanut muun muassa Apulantaa ja Lordia tuottanut Jyrki Tuovinen. Albumi julkaistiin 22. syyskuuta 2010. Albumin ensimmäinen single "Aikasi on nyt" oli viisi viikkoa peräkkäin YleX:n Himotuimmat -listan ykkössijalla. Tämän jälkeen "Aikasi on nyt" ja "Maailma puhaltaa" -kappaleet hallitsivat listaa ollen vuorotellen ykköspaikalla lähes koko loppuvuoden. Uniklubi valittiinkin vuoden himotuimmaksi yhtyeeksi vuonna 2010.
30. syyskuuta 2010 Helsingin Tavastialla oli "Kultakalat"-albumin julkaisukeikka, josta samalla käynnistyi lähes yksitoista kuukautta (päättyen 20. elokuuta 2011) jatkunut "Kultakalat"-kiertue. Kiertueen loputtua yhtye ilmoitti pitävänsä ainakin loppuvuoden lomaa. Vain pari viikkoa kiertueen päättymisen jälkeen alkoi kuitenkin julkisuuteen levitä tietoja Uniklubin jäsenten erilaisista yhtyeprojekteista tauon aikana. Teemu ja Antti soittavat Jupiter-nimisessä yhtyeessä ja Jussilla on yhtye, joka kantaa nimeä Jussi Selo &amp; Nefernefernefer. 19. maaliskuuta 2012 Teemu ilmoitti yhtyeen kotisivuilla jättävänsä Uniklubin ja jatkavansa Jupiter-yhtyeen matkassa. Myös rumpali Antti jäi pois Uniklubista.
Rumpali Jani Auvinen ja Teemu Mäntykorpi liittyivät yhtyeeseen vuonna 2013.
Uniklubi julkaisi 31. tammikuuta 2014 singlen nimeltä "Sydän janoaa". Yhtye teki singlen tiimoilta "Elossa - kiertue" -nimisen kiertueen, joka sisälsi noin 20 esiintymistä ympäri Suomea.
Pienen tauon jälkeen Uniklubi julkaisi uuden albumin "Tulennielijä" vuonna 2018 vaikka alun perin piti julkaista vuonna 2017.
Uniklubin seitsemäs albumi "Ajan piirtämät kasvot" (2020) oli ehdokkaana Emma-gaalassa Vuoden Rock -kategoriassa. Albumilta julkaistut singlet ”Huojuva silta” sekä ”Bailaten koko elämä” ovat striimanneet kultaa.
Yhdistyneen kuningaskunnan osat

Yhdistynyt kuningaskunta koostuu neljästä osasta, joita yleisesti nimitetään maiksi (). Nämä ovat Englanti, Skotlanti, Wales ja Pohjois-Irlanti. Jokaisella maalla on oma paikallishallintojärjestelmänsä ja aluejakonsa, ja erityisesti Englannissa järjestelmä vaihtelee jopa maan sisällä eri alueilla. Englanti ja Wales lasketaan kuitenkin jossain yhteyksissä samaan yksikköön, erityisesti niillä on yhteinen lakijärjestelmä, kun taas Skotlannilla ja Pohjois-Irlannilla se on erillinen.
Englanti.
Englanti on jaettu yhdeksään alueeseen ("region", katso Englannin alueet), jotka puolestaan jakautuvat yhteensä 83 kreivikuntaan ("county", katso Englannin kreivikunnat). Suur-Lontoon alue (Greater London) ei kuitenkaan kuulu mihinkään kreivikuntaan. Kreivikunnat (ja Suur-Lontoo) on jaettu edelleen yhteensä 326 hallintopiiriin ("district"). Paikallishallinnon alimpana tasona toimivat joillakin alueilla lisäksi kunnat ("parish").
Skotlanti.
Skotlanti on vuodesta 1996 asti ollut jaettu 32 hallintoalueeseen ("council area", katso Skotlannin hallintoalueet). Nämä ovat ainoa koko maan kattava paikallishallintojärjestelmä. Hallintoalueiden alapuolella on joillakin alueilla paikallisvaltuustoja, mutta näiden toimivalta on hyvin rajallinen.
Wales.
Walesissa on 22 hallintoaluetta ("prif-ardal", "principal area", katso Walesin hallintoalueet), joista yhdeksän on kreivikuntia ("sir", "county"), kymmenen kauppaloita ("bwrdeistref sirol", "county borough") ja kolme kaupunkeja ("dinas", "city"). Hallintoalueiden alapuolella toimivat Englannin kuntia vastaavat yhteisöt.
Pohjois-Irlanti.
Pohjois-Irlanti on jaettu 11 hallintoalueeseen ("local government district", katso Pohjois-Irlannin hallintoalueet).
Erillisalueet.
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluu myös joukko erillisalueita, joita kutsutaan Brittiläisiksi merentakaisiksi alueiksi. "De jure" ne eivät ole Yhdistyneen kuningaskunnan osia, vaan kruununsiirtomaita, joiden ulkopolitiikkaa Yhdistynyt kuningaskunta hoitaa. Alueet ovat:
Anguilla, Bermuda, Brittiläinen Intian valtameren alue (British Indian Ocean Territory), Brittiläiset neitsytsaaret (British Virgin Islands), Caymansaaret, Falklandinsaaret, Gibraltar, Montserrat, Pitcairn (Pitcairn Islands), Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret (South Georgia and the South Sandwich Islands), Turks- ja Caicossaaret sekä kaksi sotilastukikohtaa Kyproksella, Akrotiri ja Dhekelia.
Lisäksi Yhdistyneellä kuningaskunnalla on kolme kruunun alaisuuteen kuuluvaa aluetta Guernsey, Jersey ja Mansaari, jotka eivät ole osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa tai sen merentakaisia alueita.
Suur-Tapiola

Suur-Tapiola () on Espoon suuralue, joka koostuu Haukilahden, Laajalahden, Mankkaan, Niittykummun, Otaniemen, Pohjois-Tapiolan, Tapiolan ja Westendin kaupunginosista. 
Vuoden 2021 lopussa Suur-Tapiolassa asui 51 990 henkilöä, joista Kanta-Tapiolan alueella asui 26 577 henkeä (51,1 % väestöstä), Otaniemen alueella 4 353 henkeä (8,4 %), Haukilahden–Westendin alueella 9 058 henkeä (17,4 %), Mankkaan alueella 8 407 henkeä (16,2 %) ja Laajalahden alueella 3 595 henkeä (6,9 %). Pinta-alaa suuralueella oli vuodenvaihteessa 2004–2005 25,1 km², ja se on 8,0 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 77,6 %.
Suur-Tapiolan naapurialueita ovat Helsingin kaupunki, Suur-Leppävaara ja Suur-Matinkylä. Tapiola on Suur-Tapiolan aluekeskus. 1990-luvun lopulla kolmannes Espoon työpaikoista sijaitsi Suur-Tapiolan alueella.
Suur-Leppävaara

Suur-Leppävaara () on Espoon suuralue, joka koostuu Karakallion, Kilon, Laaksolahden, Leppävaaran, Lintuvaaran, Lippajärven, Sepänkylän ja Viherlaakson kaupunginosista.
Suur-Leppävaarassa asui vuoden 2021 lopussa 74 624 henkilöä, joten se on asukasluvultaan Espoon suurin suuralue. Suuralueen asukkaista vuonna 2006 Kanta-Leppävaarassa asui 23 951 henkeä (42,3 % väestöstä), Kilon–Karakallion alueella 13 455 henkeä (23,8 %), Laaksolahden alueella 9 078 henkeä (16,0 %), Viherlaakson alueella 9 021 henkeä (15,9 %) ja Sepänkylän alueella 1 065 henkeä (1,9 %). Pinta-alaa suuralueella on 30,2 km2 (31.12.2004), ja se on 9,7 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 79,7 %. Alueen väestötiheys on 1 903,9 asukasta neliökilometrillä.
Suur-Leppävaaran naapurisuuralueita ovat Pohjois-Espoo, Suur-Tapiola, Suur-Matinkylä ja Vanha-Espoo. Leppävaara on Suur-Leppävaaran aluekeskus.
Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoista

Ison-Britannian kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoita on ollut yhteensä 13 siitä asti kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta yhdistyivät 1. toukokuuta 1707. Englanti ja Skotlanti olivat olleet personaaliunionissa Stuart-suvun alaisuudessa 24. maaliskuuta 1603 lähtien. 1. tammikuuta 1801 Iso-Britannia yhdistyi Irlannin kuningaskunnan kanssa muodostaen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan. Sen jälkeen kun suurin osa Irlannista jätti unionin, kuningaskunnan nimi muutettiin 12. huhtikuuta 1927 Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi.
Stuart-suku (1707–1714).
Kuningatar Anna oli ollut Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuningatar 8. maaliskuuta 1702 lähtien, ja niin hänestä tuli Ison-Britannian kuningatar Englannin ja Skotlannin yhdistyessä.
Hannover-suku (1714–1901).
Hannoverit nousivat valtaan vuoden 1701 vallanperimyslain nojalla, joka säädettiin Englannin parlamentissa. Laki koski myös englantilaisia siirtokuntalaisia Pohjois-Amerikassa. Hannoverien perimysoikeus vahvistettiin Skotlannin parlamentissa vuonna 1707.
Saksi-Coburg-Gotha-suku (1901–1917) ja Windsor-suku (1917–).
Vaikka Edvard VII oli Viktorian poika, peri hän isänsä sukunimen ja oli uuden dynastian perustaja. Windsor otettiin käyttöön vuonna 1917 ensimmäisen maailmansodan aikana. Saksi-Coburg-Gotha nimi vaihdettiin sodan aikaisten saksalaisvastaisten tunteiden takia.
Pohjois-Espoo

Pohjois-Espoo () on Espoon suuralue, joka sisältää Bodomin, Kalajärven, Lahnuksen, Lakiston, Luukin, Niipperin, Perusmäen, Röylän, Vanhakartanon ja Velskolan kaupunginosat.
Pohjois-Espoon naapurisuuralueet ovat Suur-Leppävaara ja Vanha-Espoo. Alue rajoittuu myös Vantaaseen, Nurmijärveen ja Vihtiin. Pitkäjärvi erottaa Pohjois-Espoon Suur-Leppävaarasta. Alueella sijaitsee monta muutakin järveä, kuten Bodominjärvi, Matalajärvi, Velskolan Pitkäjärvi, Luukinjärvi, Kalajärvi ja Kurkijärvi.
Pohjois-Espoo on Espoon maaseutumaisimpia alueita. Alueella asuu 11 347 henkilöä (31.12.2017), josta Vanhakartanon–Röylän alueella asuu 7 284 henkeä (64,19 % väestöstä) ja Kalajärven–Lakiston alueella 4 063 henkeä (35,81 % väestöstä). Pinta-alaa suuralueella on 81,5 km2 (31.12.2004), ja se on 26,1 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 11,9 %.
Palvelut.
Kalajärvi on Pohjois-Espoon aluekeskus, jossa toimii useita yksityisiä sekä julkisia palveluja kuten kirjasto, terveyskeskus ja muutama ravintola. Alueella on kouluja Niipperissä, Kalajärvellä ja Lahnuksessa sekä ruotsinkielinen koulu Röylässä. Pohjois-Espoon lukio Kalajärvellä lakkautettiin vuonna 2006. Niipperissä Kehä III:n varrella toimii muun muassa kaksi suurehkoa ruokakauppaa.
Alueella on runsaasti ulkoilualueita, kuten Pirttimäen, Luukin ja Kurkijärven ulkoilualueet. Lisäksi alueella on useita golfkenttiä, ratsastustalleja sekä vesipuisto Serena. Talvisin alueella toimii runsaasti hiihtolatuja sekä Serenan laskettelukeskus.
Pohjois-Espoossa toimii asukasyhdistyksiä, kuten Pohjois-Espoon asukasfoorumi, Vanhankartanon omakotiyhdistys, Lahnus-Takkula seudun omakotiyhdistys, Röylän ja Bodomin seudun omakotiyhdistys sekä Kalajärvi-Seura.
Liikenne.
Pohjois-Espoon liikennettä palvelevat Kehä III ja Vihdintie sekä useat niitä yhdistävät mutkaiset yhdystiet, kuten Kunnarlantie, Röyläntie ja Niipperintie. Alueelta Nurmijärven Klaukkalaan johtaa yhdystie 1324.
Helsingin seudun liikenteen (HSL) valmistelema Pohjois-Espoon ja Leppävaaran uusi linjastosuunnitelma astui voimaan elokuussa 2019. Helsingin seudun liikenteen uusi Hämeenlinnanväylän ja Vihdintien linjastosuunnitelma astui voimaan elokuussa 2022. Sen myötä Pohjois-Espoon joukkoliikenne yhtenäistyi muun Espoon kanssa niin, että se painottuu tiheisiin liityntälinjoihin sekä vaihtoyhteyksiin Helsinkiin ulottuvien ja harvoin kulkevien pitkien bussilinjojen sijaan.
Suur-Espoonlahti

Suur-Espoonlahti () on lounaisessa Espoossa sijaitseva suuralue, johon kuuluvat Espoonlahden, Soukan, Saunalahden, Nöykkiön, Latokasken, Kaitaan ja Suvisaariston kaupunginosat. Espoonlahden ja Soukan kaupunginosat muodostavat Kanta-Espoonlahden tilastoalueen.
Vuodenvaihteessa 2022 Suur-Espoonlahden väkiluku oli noin 57 400 henkilöä, josta Kanta-Espoonlahden alueella 24 800 henkeä, Saunalahden alueella 10 600 henkeä, Nöykkiön–Latokasken alueella 15 500 henkeä, Kaitaan alueella 5 800 henkeä ja Suvisaariston alueella 620 henkeä. Suur-Espoonlahden osuus Espoon väkiluvusta on noin viidesosa.
Suur-Espoonlahti on Espoon seitsemästä suuralueesta toiseksi suurin. Sen naapurisuuralueita ovat Suur-Kauklahti, Vanha-Espoo ja Suur-Matinkylä. Espoonlahti on Suur-Espoonlahden aluekeskus.
Suur-Kauklahti

Suur-Kauklahti () on Espoon suuralue, joka koostuu Espoonkartanon, Kauklahden, Kurttilan ja Vanttilan kaupunginosista.
Suur-Kauklahdessa asui vuoden 2020 lopussa 12 119 asukasta. Kauklahti on voimakkaasti kasvava espoolainen kaupunginosa. Viime vuosina väkiluku on kasvanut vuosittain 4–8 prosentilla.
Taulukossa on esitetty pien- ja tilastoalueiden väkiluvun kehitys.
Suurin osa muuttajista on nuoria lapsiperheitä ja suomenkielisiä, ja Kauklahden ruotsinkielisten asukkainen osuus onkin ensimmäistä kertaa pudonnut alle 10 prosentin, ja osuus on 9,4 prosenttia.
Pinta-alaa suuralueella on 26,1 km2 (31.12.2004), ja se on 8,4 prosenttia Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 11,7 prosenttia.
Suur-Kauklahden naapurisuuralueita ovat Vanha-Espoo ja Suur-Espoonlahti.
Suur-Matinkylä

Suur-Matinkylä () on Espoon suuralue, joka koostuu Henttaan, Matinkylän ja Olarin kaupunginosista. 
Suur-Matinkylässä asuu 43 731 henkilöä (2019), josta Matinkylän alueella asuu 21 599 henkeä (49,3 % väestöstä), Olarin alueella 15 874 henkeä (36,2 %) ja Henttaa-Suurpellon alueella 6 258 henkeä (14,3 %). 
Pinta-alaa suuralueella on 15,2 neliökilometriä, ja se on 4,9 % Espoon kokonaispinta-alasta.
Suur-Matinkylän naapurisuuralueita ovat Suur-Espoonlahti, Suur-Tapiola ja Vanha-Espoo. Matinkylä ja Olari ovat Suur-Matinkylän aluekeskukset.
Vanha-Espoo

Vanha-Espoo () on yksi Espoon seitsemästä hallinnollisesta suuralueesta. Siihen kuuluvat Espoon keskuksen, Gumbölen, Högnäsin, Järvenperän, Karhusuon, Karvasmäen, Kaupunginkallion, Kolmperän, Kunnarlan, Kuurinniityn, Muuralan, Nupurin, Nuuksion, Siikajärven, Vanhan-Nuuksion ja Ämmässuon kaupunginosat. Kaupungin tilastot laskevat myös Sepänkylän kaupunginosaan kuuluvan Ymmerstan Vanhaan-Espooseen.
Suuralue sai nimen ”Vanha-Espoo” vuonna 1975. ”Vanha” viittaa siihen, että alue on Espoon vanhaa keskusseutua.
Vanhan-Espoon väkiluku oli vuoden 2019 alussa 41 077, joista ruotsinkielisiä on 2 650, vieraskielisiä 9 178 ja ulkomaan kansalaisia 5 559. Suuralueen työpaikkaomavaraisuus oli vuoden 2017 lopussa 68,3 %, jolloin alueella asui 19 502 työllistä ja 2 116 työtöntä. Vanhassa-Espoossa oli vuoden 2017 lopussa 13 312 työpaikkaa, joista 7 774 yhteiskunnallisissa palveluissa, 2 368 kaupan, majoituksen ja ravitsemistoiminnan alalla, 1 042 rakentamisalalla ja 730 asiantuntija-aloilla. Vuoden 2018 lopussa suuralueen asunnoista 54,5 prosenttia oli kerrostaloissa ja 44,7 prosenttia pientaloissa. 41,3 prosenttia asunnoista on vuokra-asuntoja, ja näistä 37 prosenttia on kaupungin vuokra-asuntoja vuonna 2018.
Vanhan-Espoon eri alueiden väkiluvut ovat (2021):
Thomas Kuhn

Thomas Samuel Kuhn (18. heinäkuuta 1922 – 17. kesäkuuta 1996) lukeutui 1900-luvun merkittävimpiin tieteenfilosofeihin ja tieteenhistorioitsijoihin. 
Elämä ja ura.
Kuhn oli koulutukseltaan Harvardin yliopistosta vuonna 1949 väitellyt fyysikko. Hänen pääteoksensa "Tieteellisten vallankumousten rakenne" ilmestyi vuonna 1962. Siinä hän esittää, ettei tiede kulje tasaista ja hienovaraista erilaisten teorioiden falsifioinnin polkua vaan että tieteen historiaa leimaavat pikemminkin ajoittaiset vallankumoukset, "paradigmanvaihdokset". Hän jakoi tieteen kehityksen vakaisiin ja kumouksellisiin kausiin. Kuhnin tutkimustyön vaikutus näkyy nykyisessäkin tieteenfilosofiassa, johon paradigman ja normaalitieteen käsitteet ovat juurtuneet.
Anttola

Anttola on entinen Suomen kunta Etelä-Savossa. Anttola liittyi Mikkelin kaupunkiin vuoden 2001 alusta yhdessä Mikkelin maalaiskunnan kanssa. Kunnassa asui 1 890 asukasta vuonna 1999, ja sen pinta-ala oli 363 km², josta vesistöjä oli 29,2 prosenttia. Anttolan naapurikunnat olivat Juva, Mikkelin maalaiskunta, Puumala ja Ristiina.
Nykyisin Anttola on Mikkelin 40. kaupunginosa.
Anttola tunnetaan hinattavista rahtialuksistaan eli lotjista. Vanhan Saimaan kanavan aikana Anttolassa rakennettiin yli 180 lotjaa. Anttolassa myös sijaitsee saari nimeltään Lotjasaari.
Mikkelin Anttolassa sijaitsee muun muassa Neitvuori, joka on yksi Etelä-Savon alueen korkeimmista huipuista, sekä kylpylä-hotelli Anttolanhovi, joka sijaitsee ruhtinas Aleksandr Demidoffin aikoinaan puretun kartanon mailla. Anttolatalon yhteydessä toimii Anttolan kirjasto (Taipaleentie 31). Aiemmin Anttolatalolla oli terveyskeskus; nyttemmin perusterveydenhoitoa tarjotaan läheisellä Anttolan hyvinvointiasemalla (Taipaleentie 27-29). Kantatie 62 Mikkelistä Imatralle kulkee Anttolan kautta. Anttolan satamaan johtaa Luonterilta 2,4 metrin syvyinen väylä.
Anttolan kirkko on Juvalta siirretty vuonna 1729 rakennettu puinen ristikirkko.
Anttolan nimikkoruokia ovat ohrajauhoista tehty, pannulla paistettu ryynirieska ja rahkan kaltainen kokkopiimä. 
Kylät ja kulmakunnat.
Anttolassa on 20 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Lisäksi Anttolassa on Ikolan kulmakunta. Ennen lähes kaikilla kylillä oli oma koulunsa, mutta nykyään on vain yksi, Anttolan yhtenäiskoulu, jossa on noin 200 oppilasta.
Akselivallat

Akselivallat oli toinen toisen maailmansodan pääosapuolista. Se taisteli liittoutuneita vastaan. Sen merkittävimmät osat olivat natsi-Saksa, fasistinen Italia ja Japanin keisarikunta.
Historia.
Tausta.
Saksan ja Italian autoritääriset johtajat Adolf Hitler ja Benito Mussolini tekivät yhteistyötä ensimmäisen kerran Espanjan sisällissodassa, jossa ne tukivat sotilaallisesti Francisco Francon johtamia falangisteja. Akselivallat-termi syntyi 25. lokakuuta 1936 allekirjoitetusta Rooman–Berliinin akseliksi kutsutusta liitosta Saksan ja Italian välillä. Nimitystä käytti ensimmäisen kerran Mussolini 1. marraskuuta 1936 pitämässään puheessa. Japani liittyi akselivaltoihin Antikomintern-sopimuksella kuukautta myöhemmin.
Toisen maailmansodan alku (1939).
22. toukokuuta 1939 Berliinin–Rooman akseli muutettiin liittosopimukseksi, jota kutsuttiin terässopimukseksi. Neuvostoliitto solmi Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen Moskovassa 23. elokuuta 1939. Sopimus oli Antikomintern-sopimuksen vastainen, ja Japani vetäytyi vastalauseena. Sopimuksen salainen lisäpöytäkirja sisälsi jaon, jossa Itä-Eurooppa jäi Saksan ja Neuvostoliiton etupiireihin. Sopimuksen neutraalisuuspykälän vuoksi Saksa pysäytti Italian Suomelle talvisotaan lähettämän avun, muun muassa Fiat G.50 -hävittäjien toimittamisen Neuvostoliiton esitettyä vastalauseen. Saksa oli muodollisesti puolueeton, mutta tuki käytännössä Neuvostoliittoa. 
1940–.
Terässopimus laajennettiin kolmen vallan sopimukseksi 27. syyskuuta 1940 Berliinissä. Se virallisti liittosuhteen ja varoitti Yhdysvaltoja liittymästä sotaan. Kolmen vallan sopimukseen liittyivät myöhemmin myös Unkari (20. marraskuuta 1940), Romania (23. marraskuuta 1940) ja Bulgaria (1. maaliskuuta 1941).
Jugoslavian valtionhoitaja ruhtinas Paul allekirjoitti kolmen vallan sopimuksen 25. maaliskuuta 1941 Wienissä, mutta maassa tapahtui vallankaappaus kaksi päivää myöhemmin Ison-Britannian tuella. Tämän seurauksena Jugoslavia ja Kreikka joutuivat miehitetyiksi kesällä 1941. Tämän jälkeen äärioikeistolainen Ustaša julisti Itsenäisen Kroatian valtion osassa miehitettyä Jugoslaviaa, johtajanaan Ante Pavelić.
Antikomintern-sopimus elvytettiin vuonna 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Siihen liittyivät lopulta Saksa, Japani, Italia, Unkari, Espanja, Mantšukuo, Bulgaria, Kroatia, Tanska, Suomi, Romania, Slovakia ja Nanjingin hallitus Kiinassa.
Italian sosiaalinen tasavalta perustettiin vuonna 1943 Italian antauduttua liittoutuneille. Saksalaiset kommandot vapauttivat vangitun Benito Mussolinin, joka nousi saksalaisten tuella valtaan Pohjois-Italiassa pääkaupunkinaan Salò.
Putoamiskiihtyvyys

Putoamiskiihtyvyys (tunnus g ) on taivaankappaleen (esimerkiksi Maa) vetovoiman putoaville kappaleille aiheuttama kiihtyvyys. Putoava kappale on maanpinnan suhteen tasaisesti kiihtyvässä liikkeessä (jos ilmanvastusta ei huomioida). Riittävän korkealta putoavan, ja riittävän ilmanvastuksen omaavan, kappaleen kohdalla ilmanvastuksen vastustava vaikutus kasvaa kuitenkin yhtä suureksi kuin painovoima, eikä putoavan kappaleen nopeus enää kasva.
Putoamiskiihtyvyyden arvoksi, niin sanotuksi normaaliputoamiskiihtyvyydeksi Maassa määritetään 9,80665 m/s2 (leveysaste 45), mutta tosiasiassa se vaihtelee maapallon eri kohdissa maapallon pyörimisen aiheuttaman navoiltaan litistyneisyyden ja keskipakoisvoiman vuoksi. Usein käytetään putoamiskiihtyvyydelle pyöristettyä arvoa 9,81 m/s2. Tämä ei kuitenkaan esimerkiksi Suomessa ole täysin käypä pyöristys, sillä lähes koko maassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta putoamiskiihtyvyys pyöristyy kahdella desimaalilla arvoon 9,82 m/s2. Putoamiskiihtyvyys Helsingissä on noin 9,819 m/s2, ja tämä arvo kasvaa pohjoiseen mentäessä. Kappaleeseen kohdistuu maapallon pohjoisnavalla ja etelänavalla noin 0,5 prosenttia suurempi vetovoima kuin päiväntasaajalla.
Putoamiskiihtyvyydelle minkä tahansa planeetan pinnalla saadaan likimain oikea arvo seuraavalla kaavalla: 
formula_1, 
jossa g on putoamiskiihtyvyys, R etäisyys planeetan keskipisteestä, M planeetan massa ja G gravitaatiovakio.
Poikkeamia aiheuttavat planeetan pyörimisliike ja massan epätasainen jakautuminen.
SI-järjestelmässä gravitaatiovakio G = 6,67430(15) × 10-11 m3 kg-1 s-2. Vakion suhteellinen epätarkkuus on 22 ppm.
Lentotekninen merkitys.
Lentotekniikassa, etenkin sotilasilmailussa, puhutaan kuormitusmonikerrasta (G-voimasta tai "G":stä), joka on putoamiskiihtyvyyden monikerta. Lentokoneen rakenteet kestävät sen rakennemassan, sen rahdin ja polttoaineen massat vain tiettyyn rajaan asti. Aerodynaamisten ja propulsiovoimien lisäksi lentokoneeseen vaikuttaa kiihtyvyyskuorma, joka on massan, putoamiskiihtyvyyden ja kuormitusmonikertojen määrän tulo.
Hugo Schmeisser

Hugo Schmeisser (24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä. 
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan. 
Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:tä sodasta saatujen kokemusten pohjalta. Tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.
Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 × 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.
Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.
Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta. 
Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.
Toy Story – leluelämää

Toy Story – leluelämää ("Toy Story") on yhdysvaltalainen animaatioelokuva vuodelta 1995. Se oli ensimmäinen kokonaan tietokoneella tehty täyspitkä animaatioelokuva ja ensimmäinen tuotantoyhtiö Pixarin pitkä elokuva. Se luotiin Silicon Graphicsin työasemilla. Elokuvassa lelut heräävät henkiin, kun niiden omistajat eivät ole paikalla.
Ohjaaja John Lasseter sai tästä elokuvasta erikois-Oscarin ("Academy Special Achievement Award") 1996. Elokuva valittiin vuonna 2005 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Toy Storyn" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö on cowboylelu Woody, jonka omistajalla Andyllä on syntymäpäivät. Andy saakin syntymäpäivälahjaksi sen hetkisen mahtavimman uutuuslelun, avaruusrangeri Buzz Lightyearin. Buzz itse ei usko olevansa lelu vaan oikea avaruusrangeri, jonka tehtävänä on pelastaa maapallo ilkeältä keisari Zurgilta. Muut lelut, Woodya lukuun ottamatta, ihastelevat tulokasta, ja Buzzista tulee Andyn uusi suosikkilelu.
Kateellisena Woody toteuttaa suunnitelmansa, jonka seurauksena Buzz putoaa talon ikkunasta pensaaseen. Muut lelut suuttuvat tästä Woodylle luullen häntä tappajaksi ja aikovat hyökätä tämän kimppuun. Paikalle saapuu kuitenkin Andy, joka vie Woodyn autoon. Woody ymmärtää, ettei voi palata takaisin taloon, ennen kuin Buzz on hänen mukanaan.
Tällä välin Buzz onnistuu pääsemään autoon, ja hänen ja Woodyn välille syntyy tappelu, jonka seurauksena he putoavat autosta. Kaksikko jää huoltoasemalle ja heidän on tehtävä yhteistyötä päästäkseen kotiin. Aikanaan Buzzkin huomaa, että hän on vain lelu.
Woody ja Buzz joutuvat Andyn pahamaineisen naapurin Sidin kotiin. Hän on tunnettu lelujen tuhoajapoika, jonka taloon jouduttuaan Woodyn ja Buzzin on pakko tehdä yhteistyötä päästäkseen takaisin kotiin. Sid aikoo räjäyttää Buzzin raketilla ilmaan samaan aikaan kun Andy on juuri lähtemässä uuteen kotiinsa. Woody kuitenkin pelastaa Buzzin Sidin lelujen avulla, ja yhdessä he lähtevät jahtaamaan muuttorekkaa. Woody ei pääse kyytiin, joten Buzz hyppää pois kyydistä. He jäävät jälkeen autosta ja päättävät lähteä raketilla rekan perään. He kiitävät taivaalle ja laskeutuvat turvallisesti Andyn autoon. Hän riemuitsee lelujen löytymistä, ja ottaa molemmat, Buzzin ja Woodyn lempilelukseen.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielisen version laulujen taustakuorona toimivat Ulla Hakola-Renko, Päivi Granström ja Päivi Hilska. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Pekka Lehtosaari.
Soihtuköynnökset

Soihtuköynnökset ("Aeschynanthus") on laaja suku Kaakkois-Aasiasta kotoisin olevia kasveja, joista useita kasvatetaan huonekasveina. Kasvi on saanut nimensä punaisista tai keltapunaisista soihtua muistuttavista kukistaan. Englanninkielisessä maailmassa kasvi tunnetaan paitsi virallisella nimellään "basket vine" ("koriköynnös") myös nimellä "lipstick plant", koska kukan voi ajatella näyttävän huulipunapuikolta.
Soihtuköynnökset ovat pääasiassa köynnöstäviä tai puolittain jäykkävartisia kasveja. Luonnossa useimmat niistä kasvavat sademetsän puiden päällyskasveina.
Huonekasvina soihtuköynnöksen versot voivat kasvaa yli metrin mittaisiksi. Yleisimpien huonekasvilajien lehdet ovat paksut ja nahkeat. Kukat ilmestyvät tiiviinä kimppuina versojen päihin, lajista ja kasvuoloista riippuen keväällä, kesällä tai syksyllä. Joskus soihtuköynnös voi kukkia parikin kertaa vuodessa.
Yleisimmät huonekasvina kasvatetut lajit ovat "A. speciosus" eli borneonkaunotar, "A. parasiticus", "A. radicans" eli jaavankaunotar, "A. pulcher", "A hildebrandii" ja "A. lobbianus". "A. marmoratus" -lajia kasvatetaan koristeellisten lehtiensä vuoksi.
Hoito.
Soihtuköynnökset viihtyvät parhaiten amppelissa valoisassa ja lämpimässä paikassa, noin 20–25 celsiusasteen lämpötilassa. Kasvia ei tarvitse tukea, ellei sen halua kasvavan ylöspäin. Lepokausi talvella viileässä (15–18 celsiusasteessa) ja lähes kuivana edistää seuraavaa kukintaa. Joidenkin lajien kasvatus onnistuu vain kasvihuoneessa.
Soihtuköynnöksiä kastellaan kohtuullisesti, ja lepokauden aikana ne pidetään lähes kuivina. Soihtuköynnökset pitävät suihkuttamisesta kasvukaudella. Jos kasvi on liian kuivana kasvukaudella, se on altis lehtikirvoille. Kukinnan aikana suihkutus ja kasvin siirtely tai käsittely saa kukat putoamaan.
Lannoitusta tarvitaan varsin vähän, ja mullanvaihto uuteen turvepitoiseen multaan riittää 2–3 vuoden välein. Pitkäversoiseksi kasvaneen vanhan yksilön voi leikata.
Lisääminen.
Soihtuköynnöstä voi lisätä keväällä lepokauden jälkeen pistokkaista tai taivukkaista. Juurtumista edistää noin 25 celsiusasteen pohjalämpö.
Todennus

Todennuksella tarkoitetaan sitä, että käyttäjän tai palvelun identiteetti varmennetaan. Tämä voidaan tehdä jonkun seuraavan perusteella:
Kaksisuuntainen eli keskinäinen todennus tarkoittaa sitä, että kumpikin osapuoli on varma toistensa identiteetistä. Esimerkiksi käyttäjä todentaa itsensä pankille, mutta myös käyttäjä todentaa pankin.
Todennus ei ole sellaisenaan kiistämätön eli palvelu voi väittää todennuksen tapahtuneen mutta ei voi todistaa sitä kolmannelle osapuolelle esimerkiksi oikeudessa.
MenuetOS

MenuetOS on assembly-kielellä kirjoitettu käyttöjärjestelmä, joka on tehty 32/64-bittisellä x86/x86-64 assemblyllä.
Käyttöjärjestelmä on pääosin suomalaisen Ville Mikael Turjanmaan käsialaa. Muita merkittäviä saavutuksia ovat Mike Hibbetin työpanos verkkoliikenteeseen tarvittavien ohjelmien ohjelmoimisessa ja Jarek Pelczarin ponnistukset, joiden ansiosta alustalle on mahdollista ohjelmoida ohjelmia C-ohjelmointikielellä.
Vanha 32-bittinen MenuetOS julkaistiin GNU GPL -lisenssin alaisena. Tämä tapahtui ennen käyttöjärjestelmän uudelleenkirjoittamista 64-bittisille arkkitehtuureille. Uusi 64-bittinen käyttöjärjestelmä on ilmainen, mutta sen mukana ei tule keskeisten komponenttien (kuten esimerkiksi käyttöjärjestelmän ytimen) lähdekoodeja.
St. Helens (vuori)

St. Helens on Kaskadien vuorijonoon kuuluva tulivuori Skamanian piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvaltojen länsirannikolla. Tutkimusmatkailija George Vancouver nimesi vuoren ystävänsä brittiläisen diplomaatti Alleyne Fitzherbertin mukaan. Alkuperäiskansojen nimet "Lawala Clough" ja "Low-We-Lat-Klah" tarkoittavat savuavaa vuorta. St. Helens on Yhdysvaltain nuorin ja aktiivisin tulivuori. Sen purkautumiskartio on syntynyt kokonaan viimeisen 2 200 vuoden aikana, ja vanhimmatkin tuhkakerrokset ovat vain 40 000 vuotta vanhoja. Nuoresta iästään huolimatta vuori on ollut varsin hiljainen lukuun ottamatta vuosien 1831–1857 välistä aktiivista aikaa. Vuoren rauhallisuus houkutteli lähistölle paljon turisteja retkeilemään ja kalastamaan kristallinkirkkaisiin vesiin. Kaikki kuitenkin muuttui vuoden 1980 purkauksen jälkeen, jonka seurauksena St. Helensistä on tullut maailman tutkituin vuori.
St. Helens luokitellaan nykyään luokan 2 tulivuoreksi, eli tulivuoren kraatteriin on kasvamassa uusi magmakupoli, johon liittyy pientä seismistä toimintaa. Toimintaan liittyy myös ajoittain pieniä vesi-, kaasu- ja tuhkapurkauksia. 
Purkaukset modernina aikana.
1980.
18. toukokuuta 1980 St. Helens purkautui rajusti räjäyttäen vuoren huipusta 397 m pois ja aiheuttaen 57 ihmisen kuoleman. Kuolleiden joukossa oli paikallisia asukkaita, jotka eivät suostuneet poistumaan kodeistaan ennen purkausta, sekä tulivuorentutkija David Johnston, jonka viimeisiksi sanoiksi radiopuhelimessa jäivät: "Se taitaa tapahtua nyt". Tulivuoren tuhkaa laskeutui laajalle alueelle, ja purkaus tuhosi myös suuria metsäalueita. Purkaus tuhosi noin 600 neliökilometriä Washingtonista.
2004.
Lokakuussa 2004 St. Helens jälleen antoi merkkejä uudesta rajusta purkautumisesta, alueella oli ollut lukuisia maanjäristyksiä ja kaasupurkauksia, jotka osoittavat magmapatsaan nousevan vuoren sisällä. Alueella pelättiin voimakasta purkausta ja kuumia syöksyvirtauksia. Tulivuoren ympäristö määrättiin evakuoitavaksi 3. lokakuuta.
Faces (festivaali)

Faces oli vuotuinen heinä–elokuun vaihteessa eri puolilla Raaseporia vuodesta 1998 järjestetty musiikkiin ja kulttuuritoimintaan keskittyvä musiikkifestivaali.
Kun festivaalin taustaorganisaatio, voittoa tavoittelematon Etnokult ry, perustettiin vuonna 1997, perustajajäsenten Börje Mattssonin ja Holger Wickströmin tavoitteena oli järjestää monikulttuurinen festivaali, jossa kaikilla etnisillä ryhmillä olisi mahdollisuus esittäytyä.
Festivaali järjestettiin viimeisen kerran vuonna 2022.
Ohjelma.
Musiikin lisäksi ohjelmisto täyttyi muun muassa tanssista, teatterista, elokuvista, runoudesta, näyttelyistä, työryhmistä ja stand up -komiikasta. 
Tapahtuman yhteydessä oli katusoiton SM-kisat, lapsille Small Faces sekä Impromptu Freedom Stage. Faces kuului Finland Festivals -tapahtumiin.
Teemat.
Festivaalilla oli vuosittain vaihtuva teema. Vuonna 2008 teemana oli ”Social warming” (eri kulttuurien ja väestöryhmien toimiminen yhdessä ihmiskunnan ja maapallon pelastamiseksi), vuonna 2009 ”We are the children” (lapset ja lasten oikeudet), 2010 ”We shall overcome” (monikulttuurisuus), 2011 ”Viva la difference” ja vuonna 2012 ”The new spring”.
Muut Facekset.
Tytärfestivaaleja on järjestetty Petroskoissa (Carelian Faces) vuodesta 2003 ja Bosnia ja Hertsegovinassa ensimmäistä kertaa 2006. Tulevaisuudessa yksi mahdollinen uusi festivaalipaikka on Etelä-Afrikka. Järjestäjien tavoitteena on siirtää vastuu ulkomaanfestivaalien järjestelyistä vähitellen paikallisille. Festivaalin johtaja Mattsson on todennut Petroskoin festivaalin alkaneen rullata paikallisten voimin muutaman vuoden jälkeen.
Vuonna 2008 suunniteltiin Faces-tyyppisen festivaalin järjestämisestä Irakin pohjoisosassa Kurdistanissa, maan rauhallisemmassa pohjoisosassa. Festivaalijohtaja Börje Mattsson vieraili Irakissa 2008 maan kulttuuriministerin Falakadin Kakayn kutsumana heinäkuussa keskustelemassa asiasta.
Daan Jippes

Daniel Jan "Daan" Jippes (s. 14. lokakuuta 1945 Amsterdam, Alankomaat) on yksi 2000-luvun alun suosituimpia Aku Ankka -piirtäjiä ja yksi Carl Barksin uskollisimpia seuraajia. Jippes piirsi underground-sarjakuvia ennen Disney-hahmojen pariin siirtymistään. Jippesin tyyli pohjaa ankkataiteilija Carl Barksin luomaan piirrostyyliin. Hänestä on myös käytetty nimitystä ”Disney-sarjakuvien Michelangelo”.
Jippes aloitti sarjakuvien lukemisen ja piirtämisen jo lapsena. Ensimmäiset Disney-työnsä hän teki 1970-luvun alussa: ne olivat pääosin kansikuvia, joista monet liittyivät Barksin, Floyd Gottfredsonin ja Paul Murryn tekemiin sarjakuviin. Disney-uransa alkuaikoina hän teki yhteistyötä Freddy Miltonin kanssa. Yhteistyö loppui 1980-luvun alussa, kun Jippes muutti Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Disneyn studioilla.
Daan Jippes on piirtänyt uusiksi kaikki sarjakuvat, joihin Barks teki käsikirjoituksen 1960- ja 1970-luvulla, mutta joita Barks ei piirtänyt itse. Alun perin piirtäjinä toimivat Tony Strobl ja Kay Wright. Niitä on julkaistu englanniksi pääasiassa "Uncle Scrooge" -lehdessä sekä myös muutamassa muussa Gemstone-kustantamon lehdessä. Kesällä 2008 Gemstone aloitti albumisarjan, jossa oli tarkoitus julkaista kaikki Jippesin tähän mennessä piirtämät sarjat. Sarjaa ehti kuitenkin ilmestyä vain yksi numero ennen kuin Gemstone luopui Disney-lehtien julkaisemisesta.
Suomeksi on julkaistu vuonna 2002 kirja nimellä "Ankantekijät 1: Ihmissusia ja sudenpentuja", joka sisältää edellä mainittuja Barks-Jippes-sarjoja. Syyskuussa 2008 ilmestyi "", joka sisältää Jippesin ja Miltonin yhteisiä sarjoja. "Carl Barksin kootuissa" on julkaistu kaikki Barksin käsikirjoituksiin perustuvat Jippesin piirtämät tarinat.
YUP

YUP (Yhdistyneet Urbaanit Puoskarit, alun perin Y.U.P., Young Urban Perverts) on suomalainen Savonlinnassa vuonna 1987 perustettu rockmusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen jäseniä kutsutaan joskus "Puoskareiksi". YUP ilmoitti kotisivuillaan vuoden 2009 alussa jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle. Yhtyeen musiikissa ominaisia piirteitä ovat muun muassa laulaja Jarkko Martikaisen omaleimainen ääni, sanoitukset ja soitannan muuttuminen nopeasti esimerkiksi hardcoresta kansanlaulutasolle.
Historia.
Yhtye sai alkunsa Savonlinnan Taidelukion opiskelijoista vuonna 1987 ja soitti alkuvuosinaan edistykselliseksi hardcore punkiksi luokiteltavaa musiikkia englanninkielisillä sanoituksilla. Alun perin yhtyeeseen kuuluivat Jarkko Martikainen (kitara, laulu), Valtteri Tynkkynen (bassokitara) ja Jussi Hyyrynen (rummut). Yhtye on tullut tunnetuksi paitsi omaperäisen musiikkinsa, myös sanoitustensa osalta. Kappaleiden sanoituksista vastaava Jarkko Martikainen onkin nostettu samaan vertaisryhmään muiden suurten suomalaisten rock-sanoittajien kanssa. Sävellystyöstä vastaa Martikaisen lisäksi pääasiassa Tynkkynen, mutta myös Tiainen ja Hyyrynen ovat säveltäneet joitain kappaleita.
Vuonna 1990 julkaistun "Turpasauna"-ep:n myötä kieli muuttui suomeksi ja musiikillinen ilmaisu mutkistui. Musiikki oli jazzcore-tyylistä ja Dead Kennedys -vaikutteista. Piakkoin yhtyeeseen liittyi myös neljäs jäsen, kosketinsoittaja Tommi Kärkkäinen, sillä "Puoskareiden" moninaisten ideoitten toteuttamiseen vaadittiin useampia soittajia. Vuonna 1992 julkaistulla singlellä "Daavidin Fuzz"/"Paratiisin Sahakielet" oli yhtyeen miehitys jälleen muuttunut: Jussi Hyyrynen oli siirtynyt soittamaan kitaraa, ja uudeksi rumpaliksi oli pestattu Janne Mannonen. YUP:n nykymuoto on peräisin vuodelta 1994, jolloin kosketinsoittajaksi vaihtui levyn "Toppatakkeja ja Toledon terästä" jälkeen Petri Tiainen Tommi Kärkkäisen ryhdyttyä klassisen musiikin säveltäjäksi.
Yhtye julkaisi 25.11.2004 nuottikirjan ja DVD:n tuotoksistaan.
Loppuvuodesta 2007 yhtye aloitti uuden albuminsa äänitykset. "Vapauden kaupungit" -albumi julkaistiin 21. toukokuuta 2008. Siitä julkaistiin myös minilevy "Maailmannäyttely". Se sisältää kaksi uutta kappaletta sekä musiikkivideon.
Yhtye ilmoitti 2.1.2009 jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle. Yhtyeen jäsenet aikovat keskittyä muun muassa muihin musiikkiprojekteihinsa.
Like julkaisi helmikuussa 2017 Hippo Taatilan kirjoittaman historiikin "YUP: Helppoa muisteltavaa".
Yhtye teki paluun vuonna 2024 ilman Jarkko Martikaista ja nimellä YUP Instrumental. Yhtye julkaisee studioalbumin ”Opus 1” 26. huhtikuuta 2024.