tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SWEEPS-11

SWEEPS-11 on eksoplaneetta, joka löydettiin 4. lokakuuta 2006. Se kiertää tähteä SWEEPS J175902.67−291153.5 noin 28 000 valovuoden päässä Maasta, Jousimiehen tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään hyvin lähellä, noin 0,03 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 2 päivää. Planeetan massa vastaa noin 9,7 Jupiterin massaa. Planeetta on niin sanottu kuuma jupiter.
HD 43691 b

HD 43691 b on eksoplaneetta, joka löydettiin 6. heinäkuuta 2007. Se kiertää keltaista G-tyypin pääsarjan tähteä HD 43691 noin 304 valovuoden päässä Maasta, Ajomiehen tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään 0,24 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 37 päivää. Planeetan massa vastaa noin 2,49 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Integraali

Matematiikassa ja sen sovelluksissa esiintyy usein tarvetta laskea reaalisen funktion rajoittama pinta-ala tai tilavuus johonkin joukkoon nähden, kuten esimerkiksi koordinaattiakselin välille. Tätä ongelmaa auttamaan on kehitetty integraalin käsite. 
Integraalin perusidean tunsivat jo 1600-luvun lopulla Gottfried Leibniz ja Isaac Newton. Heidän käyttämänsä integraalin määritelmä oli kuitenkin matemaattisesti epätäsmällinen, minkä vuoksi käsitteelle on myöhemmin keksitty useita tarkempia määritelmiä. Koulumatematiikassa integraali määritellään nykyään yleensä Bernhard Riemannin 1800-luvulla esittämällä tavalla, jota sanotaan Riemannin integraaliksi, tosin esimerkiksi suomalainen lukio-oppimäärä täydentää tätä nykyään Darboux'n integraalillla, joka on ekvivalentti Riemann-integraalin kanssa, mutta intuitiivisempi laskea. Nykyisessä matematiikassa integraalin käsitteelle on kuitenkin kehitetty myös yleistyksiä, jolloin se voidaan määritellä eräille sellaisillekin funktioille, jotka eivät ole Riemannin mielessä integroituvia. Tunnetuin sellainen on mittateoriaan perustuva Lebesguen integraali.
Integraalin käsitteeseen liittyy läheisesti myös integraalifunktion käsite, derivaatan käänteistoimitus. Funktion integraalifunktio on sellainen funktio, jonka derivaatta on annettu funktio. Analyysin peruslauseen mukaan funktion Riemannin integraali kahden pisteen välillä on yhtä suuri kuin sen integraalifunktion näissä pisteissä saamien arvojen erotus.
Victorio Unamuno

Victorio Unamuno Ibarzabal (21. toukokuuta 1909 Bergara, Guipúzcoa – 20. toukokuuta 1988) oli espanjalainen jalkapalloilija. Vuosien 1928 ja 1942 välillä hän edusti Espanjan jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Real Betisiä ja Athletic Bilbaota.
Unamunon pelatessa Betisissä kaudella 1934–1935 hän teki joukkueessa eniten maaleja (13) johdattaen Betisin ainoaan liigamestaruuteensa. Kaudella 1939–1940 Unamuno pelasi Athleticissa ja oli koko sarjan paras maalintekijä tehtyään 20 maalia. Athleticissa hän saavutti liigamestaruuden kahdesti ja cupin neljästi. Unamuno päätti jalkapallouransa vuonna 1942.
Myös Unamunon nuorempi veli Vicente Unamuno oli jalkapalloilija. Joissain tilastoissa veljekset erotetaan toisistaan nimillä Unamuno I ja Unamuno II.
Saksan 1. vuoristodivisioona

Saksan 1. vuoristodivisioona () oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen.
Wehrkreis VII perusti divisioonaan 9. huhtikuuta 1938 Garmisch-Partenkirchenissä vuoristoprikaatista, joka oli perustettu 1. kesäkuuta 1935. Divisioonan rykmentit oli sijoitettu Baijeriin.
Historia.
Divisioona asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939. 98. vuoristorykmentin kolme pataljoonaa olivat Mittenwaldissa ja 99. rykmentistä ainoastaan yksi pataljoonaa, joka oli sijoitettuna Füssoniin, oli valmiina palvelukseen. 100. rykmentin kolme pataljoonaa olivat perustettavana Bad Reichenhallissa ja sen ympäristössä. 79. vuoristojääkäritykistörykmentin neljä patteristoa olivat Garmisch Partenkirchenissä ja sen ympäristössä.
Perustettaessa todettiin 100. rykmentin kahden pataljoonan ja yhden patteriston olevan ylimääräisiä, joten ne siirrettiin 5. vuoristodivisioonaan.
Puola ja Ranska.
Divisioona osallistui syyskuussa 1939 alkaneeseen Puolan valtaukseen liitettynä Etelän armeijaryhmään. Taisteluiden aikana se osallistui menestyksellisesti Karpaattien miehitykseen. 
Se otti osaa Ranskan valtaukseen ja se määrättiin Britteinsaarten valtaamiseksi kerättyyn maihinnousuosastoon (operaatio Seelöwe) sekä myöhemmin Gibraltarille tehtävään hyökkäykseen koottuun osastoon (operaatio Felix). Kumpikin operaatio kuitenkin peruutettiin ennen toteutusta. Divisioona siirrettiin Felixin peruunnuttua Jugoslavian rintamalle, jossa se osallistui hyökkäykseen 1941 hyökkäykseen osana 2. armeijaa.
Itärintama.
Divisioona osallistui operaatio Barbarossaan. Se valtasi 30. kesäkuuta Lvovin, josta divisioona jatkoi etenemistä osallistuen Stalin-linjan murtamiseen ja Dneprin ja Mius-jokien ylitykseen. Toukokuussa 1942 divisioona osallistui Harkovan toiseen taisteluun ja hyökkäykseen Etelä-Venäjälle ja edelleen Kaukasuksen valtaukseen tähtäävään operaatio Edelweissiin.
Propagandatarkoituksessa divisioona lähetti 21. elokuuta osaston pystyttämään Saksan hakaristilipun Elbrusin huipulle. Kaukasuksen taisteluiden päätyttyä yhtymä lähetettiin Kreikkaan ja edelleen Serbiaan, jossa se osallistui partisaanien vastaiseen taisteluun. Vuoden 1944 lopulla divisioona, joka kuului armeijaryhmä E:hen, Balkanilta Unkariin. Divisioona nimettiin maaliskuussa 1945 1. kansanvuoristodivisioonaksi () ja sen viimeinen taistelu käytiin Balatonjärvellä torjuttaessa 3. Ukrainan rintaman etenemistä (Operation Frühlingserwachen). Kaksi kuukautta myöhemmin hajalle lyöty divisioona antautui Yhdysvaltain joukoille Itävallassa.
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Manilankoira

Manilankoira on sukupuuttoon kuollut filippiiniläinen koirarotu, jota kutsutaan toisinaan harhaanjohtavasti "manilanspanieliksi" ("Manilla Spaniel"). Se ei kuitenkaan ollut spanieli, vaan bichon-ryhmään kuulunut kääpiökoira.
Ulkomuoto.
Manilankoira muistutti paljon maltankoiraa sillä erotuksella, että oli tätä huomattavasti kookkaampi. Kirsu oli musta ja silmät suuret, kirkkaat ja mustat. Karvapeite oli pitkä, aaltoileva ja väriltään valkoinen. Keskimääräinen paino oli seitsemän kilogrammaa. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotua kuvailtiin nopeasti oppivaksi ja älykkääksi. 
Alkuperä.
Nimensä mukaisesti manilankoira oli kotoisin Manilasta, jossa sitä pidettiin sylikoirana. Paikallisten kasvattajien mielestä se oli saarten alkuperäisrotu, mutta todennäköisempää on että se polveutui muiden bichoneiden tapaan koirista, joita eurooppalaiset kauppalaivat veivät eri puolille maailmaa. Näitä sylikoiria vaihdettiin määräkohteissa arvotavaroihin, minkä vuoksi niitä levisi huomattava määrä muun muassa Kuubaan, Madagascarille, Teneriffalle ja Filippiineille. Filippiiniläiset koirat lienevätkin olleet läheistä sukua muun muassa bichon frisén, coton de tuléarin ja havannankoiran kanssa, ja polveutunevat vastaavista eurooppalaisista roduista, kuten maltankoirasta tai bolognesesta.
1800-luvun lopussa rouva Pidgely, englantilainen koirankasvattaja, kiinnostui rodusta ja toi sen Britanniaan. Siitä tuli erittäin suosittu Euroopassa aina 1900-luvun alkuun asti, jolloin se katosi mantereelta kokonaan. Vaikka sitä pidetään nykyisin sukupuuttoon kuolleena, Filippiinien tilanteesta ei ole varmaa tietoa ja voi olla että jossain osassa saarta olisi säilynyt harvalukuinen paikallinen populaatio. 
Terveys.
Rotu oli verrattain terve ja pitkä-ikäinen. Esimerkiksi yksi rouva Pidgelyn koirista eli 18-vuotiaaksi.
Morat

Morat eli vanhemmalta nimeltään siimaturskat (Moridae) on turskakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä niin lämpimistä kuin kylmistäkin vesistä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat morien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligeseenikaudelle. Heimoon kuuluu noin 18 sukua ja 105 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia, suuripäisiä ja ruumis suippenee pyrstöä kohden. Kooltaan ne ovat tyypillisesti noin 20–65 cm:n pitkiä, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 100 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri suu 1 tai 2, joskus 3, selkäevää, joista etumainen on lyhyt ja kolmiomainen ja takimmainen pitkä ja matala. Peräeviä on 1 tai 2 ja pyrstöevä on pienikokoinen. Eräillä lajeilla on viiksisäie alaleuassa. Moralajien uimarakko on yhteydessä korvien luustoon. Väriltään heimon kalat ovat harmaita, ruskeita, mustia, sinisiä tai punertavia. Osalla moralajeista on vatsassaan valoa tuottavia elimiä.
Levinneisyys ja elintavat.
Moralajeja tavataan kaikista valtameristä ja satunnaisesti murtovesistä. Ne elävät tyypillisesti 40–3 500 metrin syvyyteen. Heimon kalojen ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset sekä muut kalat. Eräitä moria kalastetaan kaupallisestikin ruokakaloiksi.
Bežetskin viidennes

Bežetskin viidennes () oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1700-luvun alkuun saakka. Nimitys esiintyy historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1545.
Bežetskin viidennes rajoittui lännessä Derevan sekä pohjoisessa ja luoteessa Äänisen viidenneksiin, idässä Valkeajärven ja Tverin maihin sekä etelässä viidenneksiin kuulumattomiin Novgorodin alueisiin. Iivana IV:n ajoista lähtien se jakautui Valkeajärven ja Tverin puoliskoihin. Edellisessä oli 50 ja jälkimmäisessä 42 pogostaa. Kaupunkeja olivat nykyisen Bežetskin lähellä sijainnut Bežitši eli Bežetski Verh, Gorodetsk, Zmen ja Rybansk. Vuonna 1708 alue liitettiin Inkerinmaan (vuodesta 1710 Pietarin) lääniin ja myöhemmin se jaettiin etupäässä Tverin ja Novgorodin läänien kesken.
Katkarapusalaatti

Katkarapusalaatti on katkarapuja pääainesosana sisältävä äyriäissalaatti, josta on olemassa useita erilaisia variaatioita. Katkarapusalaattia tarjoillaan usein alkuruokana erilaisina yhdistelminä muun muassa parsan, vihreän salaatin, kananmunan, ruohosipulin, tomaatin, tillin ja patongin tai paahtoleivän kera.
Ruotsissa ja Norjassa tyypillisissä katkarapusalaateissa käytetään runsaasti majoneesia sekä mahdollisesti rømmeä. Keväällä 2013 Norjassa tehdyssä testissä norjalaiset valmiskatkarapusalaatit sisälsivät 8,1 – 23 % katkarapuja (painon mukaan mitattuna). Ruotsalaiset ja norjalaiset pikaruokapaikat tarjoilevat majoneesipitoista katkarapusalaattia usein myös nakkisämpylän lisukkeena.
Tristan Thompson

Tristan Trevor James Thompson (s. 13. maaliskuuta 1991 Toronto, Ontario) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa Cleveland Cavaliersia. Thompson seurusteli Khloé Kardashianin kanssa ja heillä on keväällä 2018 syntynyt tytär True Thompson.
Cleveland Cavaliers varasi Thompsonin neljäntenä varauksena. Hänestä tuli tuolloin sarjan historian pienimmällä numerolla varattu kanadalainen. Vuonna 2016 Thompson voitti Cleveland Cavaliersissa NBA:n mestaruuden ja pelasi joukkueensa kaikissa pudotuspeleissä avauskokoonpanossa. Hän edusti Clevelandia kauden 2019–2020 loppuun saakka ja pelasi tuona aikana NBA:ssa 619 runkosarjaottelua sekä 78 pudotuspeliä. Kaudella 2020–2021 hän edusti Boston Celticsiä sekä seuraavalla kaudella Sacramento Kingsiä, Indiana Pacersia ja Chicago Bullsia.
Ristniemenvuoren kalliomaalaukset

Ristniemenvuoren kalliomaalaukset sijaitsevat Metsäisenjärven rannassa Miehikkälässä Kymenlaaksossa veteen päättyvässä pystykalliossa ja siitä noin 200 metriä luoteeseen olevassa kohteessa. Pystykallio on osa 600 metriä pitkää jyrkännettä, joka päättyy järven rantaan. Useimmat maalauksien kuviot, jotka ovat tosin kuluneita, esittävät ihmishahmoja.
Maalaukset.
Kuvioita on löydetty neljästä kohtaa. Suurin ja erottuvin kuvio on haalistunut ihmishahmo, joka pitää käsiään suorana sivuille ojennettuna ja pitää jalkojaan koukistettuina ja kantapäät yhdessä. Pää on maalattu lievästi kolmiomaisesti. Molempiin käsiin on maalattu jokin esine. Oikeassa kädessä saattaa olla siksak-kuvio, mikä esittää yleensä käärmettä tai salamaa. Vasemmassa kädessä saattaa olla sama kuvio, mutta esimerkiksi Pekka Kivikäs on näkevinään siinä melan. Ihmishahmo on 87 senttimetriä pitkä, mikä on Suomen oloissa iso ihmiskuvio.
Suurin ihmishahmo on haalistunut ja osin epäselvä. Kalliossa on muitakin kuvioita, mutta ne ovat vielä haalistuneempia. Noin 9 metriä vasemmalle ja siitä edelleen 3 metriä lisää sijaitsevat usean merkin kuvapinnat. Vielä 200 metriä luoteeseen eli oikealle sijaitsee kuvio, josta näkyy enää pystyviiva. Näissä on noin 10 katkelmallista ihmishahmoa. Ne sijaitsevat usean metrin matkalla ja ovat osittain jäkälien peittämiä.
Patrizia Panico

Patrizia Panico (s. 8. helmikuuta 1975 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on ennen vuoden 2013 EM-kisoja pelannut Italian naisten maajoukkueessa 179 maaottelua ja tehnyt niissä 97 maalia.
Panico esiintyi ensimmäisen kerran Italian maajoukkueessa maaliskuussa 1995. Hän pelasi vuoden 1999 MM-kisoissa kolme ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuonna 1997 hän saavutti EM-hopeaa.
Panico edustaa ASD Torresia.
Sara Gama

Sara Gama (s. 27. maaliskuuta 1989 Trieste) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Gama esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa kesäkuussa 2006. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2008. Hän edusti Italiaa naisten EM-kisoissa 2009, 2013 ja 2017. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Italian joukkueen kapteenina kaikki viisi ottelua alusta loppuun. MM-kisojen päättyessä hän on pelannut 115 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Seuratasolla Gama edustaa Juventusta. Aiemmin hän on pelannut muun muassa Bresciassa ja ranskalaisseura Paris Saint-Germainissa.
Elisa Camporese

Elisa Camporese (s. 16. maaliskuuta 1984 Padova) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Camporese edusti Italiaa vuoden 2005 EM-kisoissa ja teki turnauksessa yhden maalin. Vuoden 2013 EM-kisoissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa sekä puolivälieräottelussa.
Camporese edustaa seuratasolla UPC Tavagnaccoa.
Alessia Tuttino

Alessia Tuttino (s. 15. maaliskuuta 1983 Udine) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tuttino esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa helmikuussa 2002. Hän edusti Italiaa vuosien 2009 ja 2013 EM-kilpailuissa ja teki vuoden 2009 turnauksessa yhden maalin.
Tuttino edustaa seuratasolla UPC Tavagnaccoa.
Melania Gabbiadini

Melania Gabbiadini (s. 28. elokuuta 1983 Calcinate) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2003. 
Gabbiadini edusti Italiaa vuosien 2005, 2009 ja 2013 EM-kisoissa. Vuoden 2005 turnauksessa hän teki kaksi maalia, vuoden 2009 turnauksessa yhden ja vuoden 2013 turnauksessa kaksi.
Gabbiadini edustaa seuratasolla Bardolino Veronaa. Hänen veljensä Manolo Gabbiadini on pelannut Serie A:ssa ja Englannin Valioliigassa.
Nokikiipijä

Nokikiipijä ("Climacteris melanurus") on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokikiipijää tavataan Australian pohjois- ja luoteisosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punakulmakiipijä

Punakulmakiipijä ("Climacteris erythrops") on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punakulmakiipijää tavataan Australian kaakkoisosissa. Sen kannan kokoa ei tiedetä, mutta kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elintavat.
Punakulmakiipijä elää metsissä veden läheisyydessä ja sitä tavataan 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta. Laji käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja elää pareittain tai 3–4 yksilön parvina.
Punavatsakiipijä

Punavatsakiipijä ("Climacteris rufus") on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punavatsakiipijää tavataan Australian lounais- ja eteläosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät ja pensaikot. Punavatsakiipijän ravintoa ovat hyönteiset ja erityisesti muurahaiset.
Huhta

Huhta eli huuhta on kaskiviljelyn menetelmä, ja sitä käytettiin keskiajalta alkaen Suomessa havumetsien kaskeamiseen. Kaskeaminen on tunnettu paljon kauemmin. Sen ideana oli, että poltetun metsän puiden tuhka lannoittaa kylvöksen. Läntisen peltoviljelyn ja lehtokaskiviljelyn itäraja oli keskiajalla Päijänteen-Kymijoen linjalla, joten sen itäpuolella oli kaskettava havumetsiä.
Huhta tehtiin havumetsään niin, että puiden annettiin kuivua pystyssä usean vuoden ajan, jonka jälkeen kaski poltettiin. Kaskesta saatiin yksi ruissato. Hankaluutena oli, että järeät puut eivät palaneet kokonaan. Niinpä syntyi ”kahden polton huhta”, jolla saatiin samasta kaskesta kaksi satoa parin vuoden välein.
Seuraavan kuvauksen hyvästä ja huonosta huhtaviljelystä kirjoitti suomalainen Carl Axel Gottlund etsiessään vuonna 1818 Ruotsin suomalaismetsistä sinne muuttaneiden suomalaisten jälkeläisiä:
Savannikiipijä

Savannikiipijä ("Climacteris affinis") on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Savannikiipijää tavataan isossa osassa Australiaa. Sen on kuvattu olevan harvinainen ja sen kannankehitys on laskeva. Lajin levinneisyysalue on kuitenkin suuri eikä vähenemisen uskota vielä vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mikko Mattlar

Mikko Matias Mattlar (s. 9. joulukuuta 1980 Espoo) on suomalainen tietokirjailija, DJ ja radiotoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian tohtori Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan journalistiikka. Mattlar tutki kesäkuussa 2015 tarkastetussa väitöskirjassaan "Ei mitä hyvänsä rilutusta – Populaarimusiikin tie legitiimiksi kulttuuriksi Helsingin Sanomissa 1950–1982", miten kevyt musiikki pääsi Helsingin Sanomien sivuille.
Mattlarin kirjoittamia tietokirjoja ovat muun muassa yhdessä Laura Frimanin kanssa tehty "Kultaturbo – Suosikki-lehden tarina" (Johnny Kniga, 2024), pianisti-kapellimestari Olli Ahvenlahden elämäkerta "Olli Ahvenlahti, piano" (Docendo, 2023), yhdessä Petri Kuljuntaustan kanssa tehty suomalaisen äänilevynvalmistuksen historiikki "Ääniuria" (Helsingin Levypuristamo Oy, 2022), varhaisesta suomalaisesta syntetisaattorimusiikista kertova "Synteettinen Suomi" (Svart Publishing, 2019) ja diskojen tuloa Helsinkiin käsittelevä "Stadin diskohistoria" (omakustanne, 2017).
Mattlar toimitti Radio Helsingissä vanhaan, unohdettuun suomalaiseen kevyeen musiikkiin keskittynyttä "Iskelmäiltama"-ohjelmaa vuodesta 2009 lähtien. Hän on toiminut DJ:nä muun muassa We Love Helsinki -yhteisön iskelmätansseissa. Suomalaisen iskelmän lisäksi hän on soittanut discoa ja soulia helsinkiläisillä klubeilla.
Mattlarin isä on entinen Yleisradion musiikkitoimittaja Tapio Mattlar ja äiti on laulaja-lauluntekijä Marja Mattlar.
Wilfried Bony

Wilfried Guemiand Bony (s. 10. joulukuuta 1988 Bingerville, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkueessa sekä Euroopan sarjoissa Tšekissä, Alankomaissa ja Englannissa. Hän on pelannut myös Qatarissa, Saudi-Arabiassa ja Boliviassa.
Hän aloitti uransa norsunluurannikkolaisessa Issia Wazissa, josta siirtyi Sparta Prahaan vuonna 2007 ja auttoi joukkueensa GambrinGambrinus ligan mestaruuteen vuonna 2010. Tammikuussa 2011 hän siirtyi Vitesseen hänestä tuli Eredivisien maalikuningas kaudella 2012-2013, mikä johti 12 miljoonan punnan siirtoon valioliigaseuraan Swansea Cityyn. Hän siirtyi tammikuussa 2015 Englannin Valioliigan suurseuraan Manchester Cityyn 28 miljoonalla punnalla. Hän voitti liigacupin 2016. Elokuussa 2017 Swansea City hankki Bonyn takaisin 12 miljoonalla punnalla. 
Kansainvälisen peliuransa Bony aloitti vuonna 2010. Hän on pelannut Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuissa viidesti ja vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa Brasiliassa. Hän voitti Afrikan-mestaruuden 2015 ja sai hopeaa 2012.
Marco van Ginkel

Wulfert Cornelius "Marco" van Ginkel (s. 1. joulukuuta 1992 Amersfoort) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa PSV Eindhovenia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Alankomaiden maajoukkueessa van Ginkel on pelannut kahdeksan A-maaottelua. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki marraskuussa 2012 Saksaa vastaan. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän eteni välieriin 2013.
Heinäkuussa 2013 van Ginkel siirtyi englantilaisseura Chelseaan noin 9 miljoonan euron siirtosummalla Vitessestä, jonka kanssa Chelsea oli usemman vuoden ajan tehnyt yhteistyötä nuorten pelaajien kehittämisessä. Hän pelasi kuitenkin pääasiassa muissa seuroissa lainasopimuksilla: Italiassa AC Milanissa, Englannissa Stoke Cityssä ja Alankomaissa PSV Eindhovenissa. Hän voitti Eindhovenissa Alankomaiden-mestaruuden 2016 ja 2018.
Scott Fraser

Scott Fraser (s. 25. maaliskuuta 1986 Edinburgh) on brittiläinen suunnistuksen MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla Turun Metsänkävijöitä.
MM-kilpailuissa vuodesta 2007 saakka kilpaillut Fraser ylsi ensimmäisen kerran henkilökohtaisilla matkoilla kymmenen parhaan joukkueen Trondheimissa 2010 sijoittumalla pitkällä matkalla kuudenneksi. Sprintissä hänet hylättiin. Viestissä Britannian joukkue sijoittui neljänneksi Fraserin juostua ankkuriosuuden. Savoien MM-kilpailuissa 2011 Fraser sijoittui sprintissä yhdeksänneksi ja viestissä 15:nneksi. Lausannessa 2012 hän sijoittui sprintissä neljänneksi, pitkällä matkalla 20:nneksi ja viestissä 16:nneksi. Ensimmäisen arvokisamitalinsa Fraser saavutti Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 ottamalla sprintissä hopeaa edellään vain isäntämaan Mårten Boström.
EM-kilpailujen sprintissä Fraser on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi Ventspilsissä 2008 ja viidenneksi Falunissa 2012.
Jonna Pirttijoki

Jonna Pirttijoki (s. 3. helmikuuta 1987 Kauhajoki) on suomalainen laulaja ja harmonikkataiteilija.
Tausta.
Pirttijoki aloitti harmonikansoiton opinnot kuusivuotiaana Kauhajoen kansalaisopistossa vuonna 1993. Hän opiskeli myös Panula-opistossa 1995–2003 sekä Keski-Pohjanmaan konservatoriossa. Hän jatkoi opintoja Sibelius-Akatemiassa esittävän säveltaiteen osastolla. Pirttijoki valmistui musiikin maisteriksi esittävän taiteen koulutusohjelmasta keväällä 2012, pääaineenaan harmonikka.
Jonna Pirttijoki voitti harmonikansoittajana Suomen pelimannimestaruuskilpailut Ikaalisissa alle 15-vuotiaiden sarjassa vuonna 2000 ja esiintyi Lasten laulukilpailu Karusellin finaaleissa. Hän sijoittui myös kahdesti toiseksi Kultainen Harmonikka -kilpailuissa vuosina 2003 ja 2006.
Pirttijoen pääasiallisina harmonikansoiton opettajina ovat toimineet Matti Rantanen, Veli Kujala, Sari Viinikainen, sekä Anne-Marie Sillanpää. Hän on osallistunut myös useille kansainvälisille mestarikursseille.
Ura.
Pirttijoki on soittanut harmonikkaa ja bandoneonia tango-orkesteri Guardia Nuevassa vuodesta 2003 lähtien ja toiminut myös orkesterin laulusolistina. 
Guardia Nuevan ohella Pirttijoki on luonut soolouraa ja esiintynyt erilaisissa konserteissa sekä televisiossa. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa ”Yön äänet” maaliskuussa 2008. Levynjulkistamiskonsertti pidettiin Kauhajoen Suupohja-salissa. Hän esiintyi Yleisradion Juhannusjuna-ohjelmassa 2012 sekä piti soolokonsertin Kokkolan Talviharmonikka -festivaaleilla 2013.
Jonna Pirttijoki asuu Ilmajoella ja toimii myös soitonopettajana. Pirttijoki oli Tangomarkkinoiden finalisti vuonna 2025.
Sapieha

Sapieha on liettualais-puolalainen ruhtinassuku.
Suvun tunnetaan 1400-luvulta asti. Siihen kuuluvia henkilöitä ovat:
Haakon Shetelig

Haakon Shetelig (25. kesäkuuta 1877 – 22. heinäkuuta 1955) oli norjalainen arkeologi ja professori Bergenin museossa.
Hän kaivoi Osebergin laivan esiin norjalaisesta hautakummusta professori Gabriel Gustafsonin kanssa. Vuosina 1915–1942 hän toimi professorina ja tutki Norjan rautakautta ja taidehistoriaa.
Skotlantilainen keittiö

Skotlantilainen keittiö on syntynyt Skotlannin karuissa luonnonoloissa, missä luonnon antimet ovat niukat ja ne on opittu käyttämään tarkasti hyväksi. Vanhan skotlantilaisen sanonnan mukaan "Joka ruokaa halveksii, on hullu". 
Historia.
Skotlannin varhaisimmat tunnetut asukkaat piktit jättivät jälkeensä panemisen perinnön, ja heidän niukka ruokavalionsa koostui kalasta, vihanneksista ja riistasta, jota täydennettiin kanervakaljalla.
Piktit ja heidän kelttiläiset jälkeläisensä metsästivät Skotlannin laaksoissa peuroja ja muuta riistaa, kalastivat avomerellä sekä sisämaan järvillä, ja lopulta kasvattivat lampaita ja nautakarjaa ruohonpeittämillä mailla ja matalammilla kukkuloilla villan ja lihan saamiseksi.
Skotlannin maaperä oli viljavaa ja ihanteellista kauran ja ohran viljelyyn, mikä näkyi monissa keskiaikaisissa resepteissä, kuten leivässä ja kauraleivissä. Monia juureksia ja pehmeitä marjoja myös viljeltiin, mikä johti siihen, että suurin osa perinteisestä skotlantilaisesta ruoasta oli terveellistä.
Viikinkien saapuminen Skotlantiin 700- ja 800-luvuilla toi mukanaan uusia ruoanvalmistus- ja säilöntämenetelmiä sekä kehittyneempiä panimotaitoja. Pohjoismaalaisen kansan kehittämää suolausta - tapaa säilöä ruokaa pitkille matkoille - ja savustusta, valmistustapaa joka toi uusia makusyvyyksiä kaloihin ja lihoihin, otettiin nopeasti käyttöön. Skotlantiin tuotiin myös uusia nautakarja- ja lammaskantoja skandinaavisten asukkaiden toimesta. Uskotaan, että skotlantilaisista karjaroduista kuuluisin, Aberdeen Angus, on peräisin tästä linjasta.
Raaka-aineet ja ruokalajit.
Perinteinen skotlantilainen keittiö on ollut yksinkertainen ja perustunut kauraan, ohraan, juureksiin sekä karjankasvatukseen ja kalastukseen. Skotlannin tunnetuimpia ruokia ja juomia ovat lampaan sisälmyksistä valmistettava "haggis", skottiviski ja kaurapuuro. Skotlantilaisesta "Aberdeen Angus" -karjarodusta saatavaa naudanlihaa pidetään yhtenä maailman parhaimmista.
"Haggis" on skotlantilaisten kansallisruoka. Se on makkarankaltainen täytetty lampaan mahalaukku, johon laitetaan lampaan sisälmyksiä (kuten maksaa, sydäntä ja keuhkoja), lampaan talia, sipulia, karkeita kaurajauhoja sekä mausteita, joskus myös sian mahalaukkua ja kylkeä. Haggista syödään vuoden ympäri mutta erityisesti uudenvuodenaattona sekä seremoniallisesti "Burnsin päivällisellä" ("Burns' Night") 25. tammikuuta kansallisrunoilija Robert Burnsin syntymäpäivänä.
Viski keksittiin luultavimmin Irlannissa. Sen valmistus kuitenkin levisi pian myös Skotlantiin, missä juoman valmistusaineita oli hyvin saatavilla ja viileä ilmasto sopi sen valmistukseen. Nykyisin juuri skottiviskiä pidetään viskin perikuvana.
Kaura oli skottien perusruokaa ennen perunan saapumista, sillä kaura soveltuu viljoista parhaiten Skotlannin Ylämaiden olosuhteisiin. Yleisimpiä skotlantilaisia kauraruokia ovat kaurapuuro, kaurakakkuset ja murokakut. Kaurapuuro on yhä suosittu aamiainen Skotlannissa. Lammaspaimenet keittivät sitä perinteisesti viikoksi kerrallaan ja leikkasivat jähmettyneestä puurosta viipaleita, jotka he paistoivat. Puuron kanssa on syöty kylmää maitoa tai kermaa sekä suolaa ja joskus sokeria.
Stasys Eidrigevičius

Stasys Eidrigevičius (24. heinäkuuta 1949) on liettualainen taiteilija ja kuvittaja.
Eidrigevičius veistää, valokuvaa sekä tekee performansseja. Parhaiten hänet tunnetaan lastenkirjojen kuvittajana, joita hän on kuvittanut yli neljäkymmentä. Hän on menestynyt kansainvälisesti ja on saanut teoksillaan yli 40 palkintoa.
Kyläkunta

Kyläkunta () oli yhdestä tai useammasta kylästä tai kylänosasta koostunut hallinnollinen ja taloudellinen yksikkö keisarillisella Venäjällä.
Kyläkunnat muodostettiin valtion talonpoikien keskuudessa vuonna 1837 ja entisten maaorjien parissa vuonna 1861. Niiden hallinto käsitti talonisäntien kyläkokouksen (ven. "selski shod") ja kylänvanhimman ("selski starosta"). Kyläkunnalla saattoi olla myös muita toimihenkilöitä kuten veronkantajia, kirjureita, viljavaraston, koulun tai sairaalan valvojia ym. Useampi kyläkunta muodosti volostin eli kunnan.
Taloudellisessa mielessä kyläkunta oli lähellä maankäytöstä ja verotuksesta vastannutta perinteistä kyläyhteisöä ("obštšina"). Toisaalta niihin kuului myös yhteismaan käyttöön osallistumattomia henkilöitä, ja kyläkunta saattoi jakautua useisiin maayhteisöihin ("pozemelnaja obštšina") tai yksi maayhteisö saattoi muodostaa useamman kyläkunnan. Yhteismaasta perityt verot siirtyivät maayhteisöjen vastuulle vuonna 1899 ja samalla kyläkuntien itsehallintoa rajoitettiin huomattavasti.
Slavofiilinen pääministeri Pjotr Stolypin ajoi 22. marraskuuta 1906 läpi Stolypinin reformina tunnetun uudistuksen, jolla yksittäinen talonpoika saattoi erota miristä ja ryhtyä yksityisviljelijäksi. Hänen tarkoituksenaan oli mir-järjestelmän lakkauttaminen. Lainsäädännöstä mir poistui vasta 1911 tsaari Nikolai II:n aikana 1911. Yhteisomistus palasi maatalouden kollektivisoinnin muodossa bolševikkien päästyä valtaan.
Ujesti

Ujesti eli kihlakunta (, suomeksi on käytetty myös nimitystä "piirikunta") oli paikallishallinnon yksikkö Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1920-luvun lopun hallintouudistukseen saakka.
Käsite "ujezd" esiintyy ensimmäisen kerran 1100-luvun asiakirjoissa. Alkujaan se tarkoitti kaupungin ja sitä ympäröivien volostien muodostamaa aluetta, jota hallitsi ruhtinaan käskynhaltija (ven. "namestnik"). 1600-luvun alusta lähtien kihlakuntaa johti voivodi. Katariina II:n hallintouudistuksessa vuosina 1775–1780 kihlakunnasta tuli kuvernementtiin kuulunut valtionhallinnon alin yksikkö, jonka johdossa toimivat poliisipäällikkö eli ispravnikka, paikallinen aatelismarsalkka sekä 1800-luvun lopulta lähtien myös semstvon edustajainkokous ja hallinto.
Neuvostoliiton alkuvuosina kihlakuntien hallintoeliminä toimivat neuvostojen edustajainkokous ja toimeenpaneva komitea puhemiehistöineen. Kihlakunnat lakkautettiin piirijärjestelmään siirtymisen jälkeen vuonna 1929. Viron, Latvian ja Liettuan neuvostotasavalloissa niistä luovuttiin vuosina 1949–1950.
Kresttsyn kihlakunta

Kresttsyn kihlakunta eli ujesti () oli paikallishallintoalue Novgorodin läänissä Venäjällä vuosina 1776–1922.
Maantiede.
Novgorodin läänin luoteisosassa sijainneen Kresttsyn kihlakunnan pinta-ala oli 7 992,2 neliövirstaa eli noin 8 533 neliökilometriä. Se rajoittui koillisessa Tihvinän, idässä Borovitšin, kaakossa Valdain, etelässä Demjanskin, lounaassa Staraja Russan sekä lännessä ja luoteessa Novgorodin kihlakuntiin.
Kihlakunnan itäosa kuului Valdain ylänköön ja länsi- ja pohjoisosat Ilmajärven alankoon. Huomattavin joki oli Msta. Seudulla oli laajoja suoalueita ja metsiä.
Asutus ja hallinnollinen jako.
Vuonna 1909 kihlakunnassa oli 104 260 asukasta. Kahdenkymmenen viiden vuoden aikana väestö oli kasvanut 43 %. Asukkaista valtaosa oli ortodoksisia venäläisiä. Pohjois- ja kaakkoisosissa asui jonkin verran karjalaisia, ja 1800-luvun lopussa seudulle muutti paljon virolaisia ja latvialaisia.
Kihlakunnan hallinnollinen keskus oli Pietarin ja Moskovan välisen maantien varrella sijainnut Kresttsyn kaupunki, jossa vuonna 1909 oli 2 699 asukasta. Lisäksi siihen kuului Pietarin ja Moskovan välisen rautatien varrelle syntynyt Malaja Višeran kauppala (6 343 asukasta) sekä 15 volostia: Kajovo, Karpina Gora (keskuspaikka Burga), Kitovo (Lokotsko), Krasnyje Stanki, Krestsy (Jamskaja Sloboda), Lažiny, Mežnik, Paporotski Ostrov (Aleksandrovskoje), Požarje, Rahino (Staroje Rahino), Timofejevo (Borok), Ust-Volma (Ljubtsy), Zaitsevo, Zaozerje ja Zarutševje. Maaseudulla oli yhteensä 1 416 asutuskeskusta, joista suurimpia olivat maantien kyytiasemien ympärille kehittyneet Krasnyje Stankin, Zaitsevon ja Rahinon kylät.
Historia.
Novgorodin käskynhaltijakuntaan kuulunut Kresttsyn kihlakunta erotettiin Novgorodin kihlakunnasta Katariina II:n hallintouudistuksen yhteydessä vuonna 1776. Se lakkautettiin Novgorodin läänin muodostamisen yhteydessä vuonna 1796, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1802. Vuonna 1824 osa kihlakunnasta liitettiin vasta perustettuun Demjanskin kihlakuntaan. Kajovon, Karpina Goran, Mežnikin, Paporotski Ostrovin, Požarjen, Zaozerjen ja Zarutševjen volosteista muodostettiin vuonna 1918 Malaja Višeran kihlakunta. Kresttsyn kihlakunta lakkautettiin vuonna 1922, jolloin sen alue jaettiin Malaja Višeran, Novgorodin ja Valdain kihlakuntien kesken. Vuonna 1927 perustettiin aluksi Leningradin alueen Novgorodin piirikuntaan kuulunut Kresttsyn piiri.
Talous ja kulttuuri.
Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely, karjanhoito ja liikenne. Lisäksi harjoitettiin polttopuiden valmistusta ja laivanrakennusta, kalastusta Ilmajärvellä ja Mstajoella sekä käytiin kausitöissä Pietarissa. Teollisuutta edustivat kirjoituspaperitehdas, säkkitehdas ja viisi lasitehdasta. Staroje Rahinon naiset olivat kuuluisia pitseistään.
1800-luvun lopulla kihlakunnassa oli yksi kansanvalistusministeriön ylläpitämä koulu, yhdeksän kirkkokoulua, 14 lukutaitokoulua ja 40 semstvon ylläpitämää alkeiskoulua. Nuorista miehistä kaksi kolmasosaa oli lukutaidottomia. Kresttsyssä toimi semstvon sairaala ja maaseudulla neljä sairaalaa ja 15 lääkintäasemaa. Kihlakunnan luoteisosassa oli pieni Otnjan erämaaluostari.
Viirupääpenkoja

Viirupääpenkoja ("Pomatostomus halli") eli aikaisemmalta nimeltään eukalyptustimali on parvipenkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viirupääpenkojaa tavataan Australian länsiosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti melko yleinen. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta vähenemisen ei vielä uskota vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kanteleen voima

Kanteleen Voima Oy on lokakuussa 2006 perustettu osakeyhtiömuotoinen sähköntuottajayritys, jonka kotipaikka on Haapavesi. Vuonna 2014 yrityksen liikevaihto oli 23,1 miljoonaa euroa. Yrityksen henkilökuntaan kuului tuolloin 40 ihmistä.
Kanteleen Voiman Haapaveden voimalaitos toimii tehoreservilaitoksena. Aiemmin laitoksessa tuotettiin sähköenergiaa turpeesta. Yhtiön muodostavat 24 suomalaista pientä ja keskisuurta energiayhtiötä.
Kanteleen Voiman sisaryhtiö on tuulivoimarakentamiseen ja energiantuotantoon keskittyvä Puhuri Oy.
Polttoaineet.
Kanteleen Voiman Haapaveden voimalaitos toimii tehoreservivoimalaitoksena 1.7.2017-30.6.2020 välisen ajan. Fingrid mainitsee voimalan käyttävän polttoaineenaan tehoreservitilanteessa raskasta polttoöljyä.
Turvesuot.
Yritys aloitti turvetuotannon vuonna 2012. Yhtiöllä on omistuksessaan yhteensä 12 turvetuotannossa olevaa suota.
NordFuel-biojalostamohanke.
Kanteleen Voima Oy suunnittelee puuraaka-aineesta liikennekäyttöön tarkoitettua etanolia tuottavan biojalostamon rakentamista Haapavedellä sijaitsevan voimalaitoksen yhteyteen. Sivutuotteina jalostamo tuottaisi ligniiniä, biokaasua sekä biopohjaista hiilidioksidia. Nykyisen voimalaitoksen toiminta muuttuisi biojalostamon energiakeskukseksi, joka tuottaisi laitosalueen tarvitseman lämpö- ja jäähdytysenergian. NordFuel-jalostamo tuottaisi 65 000 tonnia bioetanolia liikenteen käyttöön vuosittain. Sunnitelman mukaan jalostamo tuottaisi vuosittain myös 150 GWh biokaasua, jolloin se olisi yksi Pohjoismaiden suurimmista biokaasun tuotantoyksiköistä. Tuotannon olisi tarkoitus käynnistyä vuonna 2024.
National Climatic Data Center

National Climatic Data Center eli NCDC on Yhdysvalloissa toimiva tutkimuskeskus, joka ylläpitää maailman suurinta ilmastotietojen arkistoa ja tarjoaa ilmastopalveluita. Se toimii NOAAn alaisuudessa. Keskus kerää ja ylläpitää sekä kansallisia että maailmanlaajuisia tietovarastoja. Säähavaintoasemien mittausten lisäksi tietoja keräätään radioluotauksista, mittauspoijuilta, säätutkilta ja jopa säämalleista. Vuonna 2013 keskuksen tietokantojen suuruus oli kuusi petatavua (6 x 1015 tavua), ja määrän arveltiin kasvavan 15 petatavuun vuoteen 2020 mennessä. Nykyisin tiedon määrää kasvattavat etenkin säätutkat ja satelliitit.
Ilmastonmuutosta arvioivissa IPCC:n raporteissa NCDC on yksi maa-alueilla havaitun muutoksen neljästä tietolähteestä Hadley Centren, NASAn Goddard Institute for Space Studiesin ja Luginan analyysin ohella.
Keskitetyn tietovaraston kerääminen alkoi vuonna 1951, kun Yhdysvaltojen liittovaltion hallitus siirsi säähavaintoarkistonsa Ashevilleen Pohjois-Carolinaan. Sinne kerättiin laivaston, kansallisen ilmatieteen laitoksen ja ilmavoimien säähavainnot ja paikkaa alettiin kutsua kansalliseksi säätilastokeskukseksi, National Weather Records Center (NWRC). Vuonna 1970 keskus siirrettiin NOAAn alaiseksi ja muutti nimensä nykyiseksi. Vuonna 1995 keskus sai uudet tilat korttelin päässä edellisistä.
Goddard Institute for Space Studies

Goddard Institute for Space Studies on Yhdysvalloissa toimiva tutkimuskeskus, joka keskittyy ilmastonmuutoksen monipuoliseen tutkimukseen. Se toimii NASAn ja Columbian yliopiston alaisuudessa, ja sillä on toimitilat Columbian yliopiston yhteydessä New Yorkissa.
Laitos perustettiin vuonna 1961 tekemään avaruustieteiden perustutkimusta, joka tukisi Goddard Space Flight Centerin (GSFC) toimintaa. Alkuvuosina se keskittyi etenkin planeettojen ilmakehien tutkimukseen, mikä johti sen kehittymiseen ilmakehämallinnuksen osaajaksi. Professori James Hansenin toimiessa GISSin johtajana 1981–2013 se keskittyi monipuoliseen ilmaston muutosten ja vaihteluiden tutkimukseen, tulivuorenpurkauksista El Nino ilmiöön. Hansen ilmoitti jäävänsä eläkkeelle huhtikuussa 2013. Hän teki lähes koko työuransa GISSissä.
Ilmastonmuutosta arvioivissa IPCC:n raporteissa GISS on yksi maa-alueilla havaitun muutoksen neljästä tietolähteestä Hadley Centren, NOAAn National Climatic Data Centerin ja Luginan analyysin ohella.
Naamiopenkoja

Naamiopenkoja ("Pomatostomus temporalis") eli aiemmalta nimeltään isoaustraliantimali on australientimaleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Naamiopenkojaa tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Naukupenkoja

Naukupenkoja ("Pomatostomus superciliosus") eli aiemmalta nimeltään naukutimali on parvipenkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Naukupenkojaa tavataan suuressa osassa Australian etelä- ja keskiosia. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Papuanpenkoja

Papuanpenkoja ("Garritornis isidorei") eli aikaisemmalta niemltään papuantimali on parvipenkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Papuanpenkojaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen on raportoitu olevan paikallisesti yleinen tai yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
M-Nitroaniliini

m-Nitroaniliini eli 3-nitroaniliini (C6H6N2O2) on aniliinin nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita ja muita orgaanisia yhdisteitä. m-Nitroaniliini on o- ja p-nitroaniliinien isomeeri.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa m-nitroaniliini on keltaisenvärisiä kiteitä. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. m-Nitroaniliini on myrkyllistä ja sille altistuminen aiheuttaa methemoglobiinin määrän lisääntymistä veressä, ihon ja kynsien sinertymistä, päänsärkyä, huonovointisuutta ja oksentelua.
Valmistus ja käyttö.
m-Nitroaniliinia syntetisoidaan m-dinitrobentseenistä. m-Dinitrobentseenin magnesiumsulfaattipitoista vesiliuosta pelkistetään käyttäen natriumsulfidia tai natriumvetysulfidia. Muodostuva liuos jäähdytetään ja jäähtyneestä liuoksesta kiteytynyt m-nitroaniliini erotetaan suodattamalla.
m-Nitroaniliinia käytetään väriaineiden valmistuksessa käytettävien yhdisteiden valmistuksessa. Esimerkiksi sen asetylointi ja pelkistys johtaa 3-aminoasetanilidiin. Lisäksi m-nitroaniliinin diatsoniumjohdannaisia käytetään atsovärien tuotannossa. Yhdisteestä valmistetaan myös orgaanisia yhdisteitä, kuten m-nitrofenolia ja tetranitroaniliinia.
Sonja Hämäläinen

Sonja ”Soikku” Hämäläinen (s. 21. toukokuuta 1991 Vantaa) on suomalainen Youtube-videobloggaaja.
Hämäläinen aloitti videoiden tekemisen tekemällä ystäviensä kanssa humoristisia lipsync-videoita YouTuben avauduttua vuonna 2005. Muutamaa vuotta myöhemmin hän jatkoi samankaltaisten videoiden julkaisemista omalla kanavallaan. Vuonna 2011 Hämäläinen aloitti bloginsa "i can match you" ja vuonna 2012 hän aloitti videobloggaamisen. Videoblogiin hän on tehnyt uuden merkinnän keskimäärin joka toinen päivä. Elokuussa 2013 videoblogilla oli 57 700 tilaajaa ja toukokuussa suosituimmilla videoilla oli ollut satojatuhansia näyttökertoja. Toukokuussa 2013 tehdyssä haastattelussa "Helsingin Sanomat" kuvasi Hämäläistä Suomen suosituimmaksi videobloggaajaksi.
Useimmat Hämäläisen videoista on kuvattu hänen asunnossaan. Videoissaan hän kuvaa arkisia askareitaan tai esimerkiksi puhuu omalta kannaltaan ajankohtaisista asioista. Monissa videoissa esiintyy myös hänen lemmikkikaninsa sekä koira. Hämäläisen mukaan videot ovat suunnattu nuorille ja valtaosa videoblogin seuraajista on 13–17-vuotiaita tyttöjä. Tietoisena valintana Hämäläinen keskittyy videoblogissaan myönteisiin asioihin. Huhtikuussa 2019 Soikun videoblogissa on yli 420 videota.
Hämäläinen on sittemmin vähentänyt tubettamistaan. Vuoden 2019 elokuussa hän kertoi keskittyvänsä ensisijaisesti opiskeluihin elokuva-alalla. Youtuben sijaan hän on ollut aktiivinen Instagramissa ja Snapchatissa. 
Hämäläinen on koulutukseltaan medianomi. Vuonna 2013 hän oli haastateltavana Yle TV1:n Itsenäisyyspäivän jatkoilla, jonne oli valittu vuoden kiinnostavimpia ihmisiä. Syksyllä 2014 Hämäläinen oli kilpailijana "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman yhdeksännellä tuotantokaudella, parinaan Jurijs Trosenko. Hämäläinen dubbasi Katie Lowesin roolin elokuvassa "Big Hero 6" vuonna 2015.
Keväällä 2016 Hämäläinen vieraili "Lakon ja Herban BOKSISSA". Tammikuussa 2018 hän alkoi juontaa uutta perjantai-iltojen radio-ohjelmaa "YleX Throwback" yhdessä Jani Kareisen kanssa. Hämäläinen jatkoi ohjelman juontajana joulukuun loppuun 2018.
Franz Pieper

Franz August Otto Pieper () oli Missouri-synodin presidentti vuosina 1899–1911.
Franz Pieper syntyi Saksassa vuonna 1852. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1870 ja valmistui Saint Louisin Concordia-pappisseminaarista vuonna 1875. Pastori A. Hoenecke vihki Pieperin papiksi 11. heinäkuuta 1875 Wisconsinin Centervillessä. Franz Pieper toimi Centervillessä pappina yhden vuoden, jonka jälkeen hän siirtyi Manitowociin. Vuonna 1877 hän meni naimisiin. Seuraavana vuonna Pieper muutti Manitowocista Saint Louisiin, jossa hänestä tuli Concordia-seminaarin professori. Vuonna 1887 hänestä tuli seminaarin rehtori. Pieper oli Missouri-synodin presidentti vuosina 1899–1911.
Harmaaotsabulbuli

Harmaaotsabulbuli ("Spizixos canifrons") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaaotsabulbulia tavataan Bangladeshissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alice Parisi

Alice Parisi (s. 11. joulukuuta 1990 Tione) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Parisi esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa heinäkuussa 2007. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta 2008 ja teki Norjaa vastaan loppuottelun ainoan maalin rangaistuspotkusta. Hän edusti Italiaa naisten EM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2013. Hän kuului Italian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2019 mutta ei päässyt pelaamaan turnauksessa. Kesäkuun 2019 loppuun mennessä hän on pelannut 79 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Parisi edustaa seuratasolla Fiorentinaa, jonne hän siirtyi vuonna 2016 UPC Tavagnaccosta.
Irlantilainen keittiö

Irlantilainen keittiö on tunnettu etenkin perunan tärkeästä asemasta. Irlantilaisen perheen ruokavalio koostui 1600-luvulta lähtien etupäässä perunasta ja maidosta: 1800-luvulla Irlannissa syötiin perunaa jopa 3 kilogrammaa henkeä kohti päivässä. Ennen perunan maahantuloa vuoden 1585 tienoilla Irlannin karu maaperä tuotti ruokaa vain pienehkölle väestölle, mutta saaren maaperään sopineen vaatimattoman ja satoisan perunan ansiosta saaren väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1780–1840 välillä. Vuoden 1845 perunaruton ja sitä seuranneen nälänhädän seurauksena maan väkiluku putosi melkein puoleen.
Peruna on säilyttänyt asemansa irlantilaisten perusruokansa nykyaikaan saakka. Irlannissa perunat on tapana keittää kuorineen, ja suosituimpia ovat punertavat, jauhoiset lajikkeet. Tunnetuimpia irlantilaisia perunaruokia on raaoista perunoista valmistettu "boxty", joka voidaan valmistaa leipänä, pannukakkuina tai vanukkaana.
Ennen perunaa oli kaura saaren ruokavalion perusta. Perunan lisäksi Irlannissa on syöty perinteisesti kinkkua, kalaa ja munia sekä ennen 1600-luvun puoliväliä myös juustoa. Juustonvalmistus on nykyisin taas elpymässä. Suurin osa irlantilaisista juustoista valmistetaan lehmänmaidosta. Sika on Irlannin vanhin kotieläin, ja maassa tunnetaan useita sianliharuokia, kuten erilaisia makkaroita sekä "Dublin Coddle", joka valmistetaan pekonista, makkaroista, keitetyistä perunoista, sipuleista ja omenista. Myös karitsanliha on maassa nykyisin suosittua, ja maan kansallisruokana pidetään lampaanlihasta tehtyä "Irish stew" -muhennosta. Myös kala ja simpukat ovat tärkeä osa irlantilaista keittiötä etenkin saaren rannikkoalueilla.
Irlantilaiset kuuluvat Euroopan suurimpiin oluenjuojiin asukasta kohti. Irlantilaisista juomista tunnetuimpia ovat musta olut Guinness ja irlantilainen viski, johon pohjautuvat muun muassa Irish coffee ja Irish cream -kermaliköörit, kuten "Bailey's Original Irish Cream Liqueur".
Tunnetuimpia irlantilaisia leivonnaisia ovat irlantilainen soodaleipä "soda bread" sekä hedelmäinen murukakku "gurr cake". Irlantilaiset ateriat päättyvät yleensä jälkiruokaan, johon käytetään usein maitoa, hunajaa, omenaa, metsämarjoja, pähkinöitä ja kermaa. Etenkin erilaiset vanukkaat ovat suosittuja jälkiruokia.
Irlantilaiseen pyhäinpäivän perinteeseen kuuluvat perunaomenakakkuset, "boxty"-pannukakut, vanukkaat, "colcannon"-sose, "barm brack" -hedelmäkakku ja mustikkapiiras. Ruokaan piilotetaan usein vihkisormus, jonka löytäjän uskotaan pääsevän seuraavana vuonna naimisiin. Lihaa ei pyhäinpäivänä nautita.
Giulia Domenichetti

Giulia Domenichetti (s. 29. huhtikuuta 1984 Ancona) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2005.
Domenichetti edusti Italiaa vuosien 2005, 2009 ja 2013 EM-kisoissa.
Domenichetti edustaa seuratasolla ASD Torresia.
Kauhavan vapaaseurakunta

Kauhavan vapaaseurakunta on Kauhavalla toimiva Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunta.
Kauhavan vapaaseurakunta on perustettu vuonna 1908. Seurakuntaan kuuluu yhteensä 201 jäsentä (2014), joista varsinaisia jäseniä on 132. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat muun muassa torstain rukousillat, sunnuntain jumalanpalvelukset, lauantain nuortenillat, partiotoiminta lippukuntana Kauhavan Erä-Versot ja ViaDia-toiminta.
Kauhavan vapaaseurakunnan vanhimmiston puheenjohtajana toimii Markku Pelkkikangas, taloudenhoitajana Yrjö Alestalo ja partiolippukunnanjohtajana Salme Annala. Seurakunnan pastori on Kai Almgren ja nuorisotyöntekijä Laura Panula.
Alexisonfire

Alexisonfire on kanadalainen post-hardcore-yhtye, joka perustettiin St. Catharinesissa, Ontariossa vuonna 2001.
Yhtye on julkaissut neljä menestynyttä studioalbumia: "Watch Out" vuonna 2004, "Crisis" vuonna 2006, "Old Crows/Young Cardinals" vuonna 2009 ja "Otherness " vuonna 2022, jotka ovat kaikki myyneet platinaa heidän kotimaassaan.
Vuonna 2011 yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa. Vuonna 2012 yhtye teki vielä jäähyväiskiertueen.
Yhtye ilmoitti paluustaan vuonna 2015 ja on siitä saakka keikkaillut aktiivisesti ja julkaissut myös singlejä sekä uuden studioalbumin vuonna 2022.
Unkarin Grand Prix 2013

Unkarin Grand Prix 2013 (virallisesti Formula 1 Magyar Nagydíj 2013) oli Formula 1 -kauden 2013 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 28. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Mogyoródissa, Unkarissa.
Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Mercedeksen Lewis Hamilton, jolle voitto oli kauden ensimmäinen ja ainoa. Mercedeksen voittaneen valmistajan palkinnon otti palkintokorokkeella vastaan tallipäällikkö Ross Brawn. Romain Grosjean sai kilpailun jälkeen 20 sekunnin aikarangaistuksen kolarin aiheuttamisesta. Tämä oli kauden viimeinen kilpailu, jota ei voittanut Sebastian Vettel.
Vapaat harjoitukset.
Marussian kolmoskuljettaja Rodolfo González ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Max Chiltonin tilalla.
Hunajabulbuli

Hunajabulbuli ("Baeopogon indicator") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Hunajabulbulia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on raportoitu olevan melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kameruninhunajabulbuli

Kameruninhunajabulbuli ("Baeopogon clamans") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kameruninhunajabulbulia tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa ja Nigeriassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.