tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anu Urpalainen

Anu Johanna Urpalainen (o.s. "Hynninen", s. 27. syyskuuta 1966 Imatra) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko. Hän oli kansanedustaja Kymen vaalipiiristä vuosina 2012–2015.
Urpalainen on ollut neljästi ehdolla eduskuntaan. Vuoden 2003 vaaleissa hän sai 2 296 ääntä, vuoden 2007 vaaleissa 3 332 ääntä ja vuoden 2011 vaaleissa 3 322 ääntä jääden varasijalle. Hän nousi eduskuntaan elinkeinoministeri Jyri Häkämiehen siirryttyä Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajaksi marraskuussa 2012. Urpalainen oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta häntä ei valittu jatkokaudelle.
Urpalainen on ollut Imatran kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1997. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän oli kokoomuksen ääniharava Imatralla saaden 382 ääntä. Tätä ennen hän toimi nelivuotiskauden Imatran kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän kuuluu myös Etelä-Karjalan liiton hallitukseen.
Urpalainen valmistui ylioppilaaksi Vuoksenniskan lukiosta vuonna 1985 ja kasvatustieteen maisteriksi Joensuun yliopistosta vuonna 1993. Hän on työskennellyt luokanopettajana Joutsenossa vuodesta 1995 lähtien ja toiminut myöhemmin Lappeenrannan Joutsenossa sijaitsevan Martikanpellon koulun rehtorina vuodesta 2007. Urpalainen tunnetaan myös urheiluvaikuttajana, ja hän toimi pitkään pesäpalloseura Imatran Pallo-Veikkojen puheenjohtajana.
Afrikansaksinokka

Afrikansaksinokka ("Rynchops flavirostris") on saksinokkien sukuun kuuluva rantalintu.
Tuntomerkit.
Afrikansaksinokka on 36–42 senttimetriä pitkä. Se on yläpuolelta musta ja alapuolelta valkoinen. Alanokka on ylänokkaa pidempi.
Levinneisyys.
Afrikansaksinokkia pesii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Kannan koko on arvioitu olevan 15000-25000 yksilöä ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Afrikansaksinokka vaatii laajoja, tyyniä vesialueita. Afrikansaksinokat pesivät jokien varsilla kuivilla hiekkadyyneillä, joilla on vain vähän kasvillisuutta. Pesimäkauden ulkopuolella afrikansaksinokat järvillä ja laguuneissa, suolapannuilla, marskimailla sekä estuaareilla.
Lisääntyminen.
Afrikansaksinokat pesivät kuivina kausina jokien ollessa matalimmillaan. Tämä tapahtuu Länsi- ja Itä-Afrikassa yleensä maalis-kesäkuussa ja päiväntasaajan eteläpuolella heinä-marraskuussa. Afrikansaksinokka pesii pienissä yhdyskunnissa, joissa voi parhaimmillaan pesiä 50 paria. Laji munii 2–3 tai joskus 4 munaa, joita haudotaan noin 21 päivää.
Ravinto.
Afrikansaksinokka käyttää ravinnokseen kalaa.
Juhani Merikallio

Juhani Merikallio (s. 1946 Kokkola) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Yleisradiossa yli 30 vuoden ajan. Parhaiten hänet tunnetaan pitkäaikaisena Sävellahja 22000 -ohjelman toimittajana. Hän oli pitkään Ruotsin radion suomenkielisessä toimituksessa ja vieraili aikanaan Suomen televisiossakin uutistoimittajana. 
Juhani Merikallion vanhemmat erosivat hänen ollessaan kolmevuotias, eikä hän sen jälkeen enää koskaan nähnyt biologista äitiään. Hänet sijoitettiin aluksi isovanhempiensa luokse, kunnes hän sai kuusivuotiaana Pelastakaa Lapset ry:n kautta uuden kodin Kokemäeltä Satakunnasta. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi hän aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa. Valmistuttuaan teologian kandidaatiksi hän työskenteli uskonnon ja psykologian opettajana helsinkiläisissä kouluissa, kunnes hän siirtyi toimittajaksi Yleisradioon vuonna 1976. Vuonna 1986 hänet valittiin Sävellahja 22000 -ohjelman juontajaksi eläkkeelle jääneen Esko Mustosen tilalle.
Jäätyään eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2003 Merikallio muutti takaisin kotiseudulleen Kokemäelle. Merikallio on edelleen jatkanut toimittajan työtä tehden muun muassa radio-ohjelmia Iskelmä Satakunnalle. Merikallio on myös aktiivisesti mukana SPR:n toiminnassa. Hän onkin eläkkeellä todennut olevansa kiireisempi kuin koskaan, sillä hän on mukana vapaaehtoistoiminnassa sekä eri yhdistysten ja järjestöjen avustajana.
Vuodesta 2007 lähtien Juhani Merikallio on ollut Kokemäen kaupunginvaltuustossa SDP:n edustajana. Hän oli myös eduskuntavaaliehdokkaana vuonna 2011.
Palmroth

Palmroth sukunimi sai alkunsa Arbogan pormestari Jon Jonssonista 1600-luvulla, joka antoi lapsilleen nimen Palmgren. Hänen tyttärensä Elisabeth Palmgren ja tämän puoliso Nils Svensson antoivat omille lapsilleen tähän viittaavan uuden nimen Palmroth koska Palmgren-nimi kulki äidiltä eikä suvussa ollut miespuolisia jatkajia.
Nimen merkitys viitaa palmunjuuren. Suvun nuorimmat pojat värvättiin Ruotsin armeijaan ja tulivat Suomeen sotien aikana. He jäivät Suomeen nimismiehinä tai virkamiehinä ja perustivat tänne perheensä. Vuonna 2018 Suomessa oli 551 sukunimen kantajaa, kun heitä Ruotsissa oli vain 142.
Historia.
Arbogan raatimies Nils Svenson ja saman kaupungin pormestarin Jon Jonssonin tytär Elisabeth Jönsdotter Palmgren antoivat lapsilleen 1600-luvulla ensimmäisinä Palmroth-sukunimen. Heidän poikansa olivat professorit Anders ja Johan Palmroth sekä Peter Palmroth, joka toimi notaarina Tukholman oikeuskollegiossa. Peter Palmroth on monen suomalaisen Palmroth-suvun edustajan esi-isä. Hänen poikansa Carl Palmroth (s. 1705) muutti Ruotsin armeijan mukana Poriin ja asettui Ruovedelle. Carl Palmrothin jälkeläisiä ovat mm. kapteeni Karl Palmroth kenraalimajuuri Georg Palmroth, suurlähettiläs Gunnar Palmroth, tilanomistaja Hannes Palmroth, kunnallisneuvos Pentti Palmroth, sanoittaja Reino Palmroth, ohjaaja Toivo Palmroth ja kenkätehtailija Pertti Palmroth. Myös Peter Palmrothin toisen pojan, hovisihteeri Petter Palmrothin lapsenlapsi ja arkkitehti Per Wilhelm Palmrothin veli Johan Henrik Palmroth (s. 1766) muutti Suomeen Ruotsin armeijan sotilaana. Pietarissa ministerivaltiosihteerin apulaisena toiminnut Casimir Palmroth oli hänen lapsenlapsensa.
On huomattava, että sukunimen muuttaminen oli 1900-luvun alkupuolella erittäin yleistä. Niinpä heillä saattoi syntyessään olla jokin muu nimi kuin Palmroth, tai sukunimi saattoi puuttua kokonaan. Vuonna 1894 Palmrothin on mainittu kuuluneen myös romanien sukunimiin. Suomen romani Arvo Valte Palmroth oli menestynyt lauluntekijä.
Jo Frost

Joanne "Jo" Frost (s. 27. kesäkuuta 1971 Lontoo) on brittiläinen lastenhoitaja ja televisiokasvo. 
Jo Frost on tullut tunnetuksi brittiläisestä tositv-ohjelmasta "Supernanny" (suomeksi aluksi "Lapsityrannit"). Ohjelma alkoi Britanniassa vuonna 2004 ja Yhdysvalloissa 2005. Frost menee ohjelmassa perheisiin, jossa lapsilla on pahoja käytösongelmia ja hän ratkoo ongelmat. Frostilla oli ennen ennen ohjelmaa 12 vuoden kokemus lastenhoitotyöstä, ja ohjelmaan hän päätyi ilmoituksen perusteella. Ohjelmaa on seurattu lähes 50 maassa. Frostilla ei ole omia lapsia.
Curling talviolympialaisissa 2010 – miesten turnaus

Miesten curlingturnaus talviolympialaisissa 2010 alkoi 16. helmikuuta ja päättyi 27. helmikuuta 2010. Olympiakultaa voitti isäntämaa Kanada. Kultamitali oli Kanadalle toinen perättäinen.
"Pelaajat mainittu käänteisessä heittojärjestyksessä."
Miesten turnaus.
Sarjataulukko.
Tie-breaker Ruotsi - Iso-Britannia 7-6
Turnauksen kulku.
1. kierros.
16. helmikuuta klo 9.00
2. kierros.
16. helmikuuta klo 19.00
3. kierros.
17. helmikuuta klo 14.00
4. kierros.
18. helmikuuta klo 9.00
5. kierros.
18. helmikuuta klo 19.00
6. kierros.
19. helmikuuta klo 14.00
7. kierros.
20. helmikuuta klo 9.00
8. kierros.
20. helmikuuta klo 19.00
9. kierros.
21. helmikuuta klo 14.00
10. kierros.
22. helmikuuta klo 9.00
11. kierros.
22. helmikuuta klo 19.00
12. kierros.
23. helmikuuta klo 14.00
Tie-break.
24. helmikuuta klo 14.00
Välierät.
25. helmikuuta klo 14.00
Pronssiottelu.
27. helmikuuta klo 9.00
Loppuottelu.
27. helmikuuta klo 15.00
Curling talviolympialaisissa 2010 – naisten turnaus

Naisten curlingturnaus talviolympialaisissa 2010 alkoi 16. helmikuuta ja päättyi 26. helmikuuta 2010.
Olympiakultaa voitti Ruotsi.
"Pelaajat mainittu käänteisessä heittojärjestyksessä."
Turnauksen kulku.
1. kierros.
16. helmikuuta klo 14.00
2. kierros.
17. helmikuuta klo 9.00
3. kierros.
17. helmikuuta klo 19.00
4. kierros.
18. helmikuuta klo 14.00
5. kierros.
19. helmikuuta klo 9.00
6. kierros.
19. helmikuuta klo 19.00
7. kierros.
20. helmikuuta klo 14.00
8. kierros.
21. helmikuuta klo 9.00
9. kierros.
21. helmikuuta klo 19.00
10. kierros.
22. helmikuuta klo 14.00
11. kierros.
23. helmikuuta klo 9.00
12. kierros.
23. helmikuuta klo 19.00
Keittiökavaljeerit

Keittiökavaljeerit on Yrjö Nortan ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1948. Tatu Pekkarisen käsikirjoituksessa on kaukaisia yhtymäkohtia Aino Pekkarisen vuonna 1929 syntyneeseen näytelmään "Keittiörakkautta".
Juoni.
Elokuvan tarinassa on hyödynnetty ajankohtaisia aiheita, kuten vuokrasäännöstely, asuntopula, pääkaupungissa tarvittava asumislupa ja Kolkkulan perheen kissan nimi Sinuhe. Televisiokin on keksitty juonen kulkua edistämään.
Maalaistyttö Kerttu lähtee Helsinkiin tienaamaan leipänsä, kun viimeisetkin säästöt piti lähettää Amerikkaan konkurssin tehneelle tädille. Kaupungista Kerttu saa paikan äkkirikastuneen Kolkkulan perheen sisäkkönä. Samaan taloon tulee pian myös toinen maaltamuuttaja Martti, johon talon emäntä iskee silmänsä. Martti puolestaan on ihastunut Kerttuun, kuten on talon nuori isäntä Arvikin. Vanha isäntä taas on ihastunut pulloonsa ja sihteeriinsä.
Varatuomari Juntunen yrittää turhaan tavoittaa Kerttua kertoakseen, että hän on kuolleen Amerikan-tätinsä omaisuuden perijä. Martti ja Arvi eivät tiedä perinnöstä, mutta yrittävät molemmat tehdä vaikutuksen Kerttuun ja kyräilevät toisiaan mustasukkaisina. Tästä alkuasetelmasta käynnistyy tapahtumien ja kommellusten ketju, ja tuhansien dollarien perintöä alkavat tavoitella muutkin.
Arviot.
Aikalaisarvostelijat eivät lämmenneet elokuvahupailulle, vaikka jotkut nostivatkin esille sen viihteelliset arvot. Eräs arvostelija lähti siitä, ettei elokuva ”pyydäkään olla muuta kuin viatonta ja kevyttä ajanvietettä, jossa on katsojia vahvasti naurattavaa komiikkaa, arkista hyväntuulisuutta sekä karkeita liioitteluja ja kömpelyyksiä, jotka saattavat ajattelevan yleisön hämilleen”.
Ankarampaa kritiikkiä sai käsikirjoitus, joka ”ei ollut edes elokuvaamisen arvoista materiaalia”. Yrjö Nortan panos ohjaajana ei juuri saanut huomiota. Toisen arvostelun mukaan elokuvan suurin ongelma oli kerronnan huono rytmi, lähinnä hitaus. Näyttelijöistä kiitosta keräsi lähinnä Emmi Jurkka, joka tarjosi ”ainoan järkevän luonnekuvan”.
Esitykset.
Elokuva esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 19.7.2013
Salva Sevilla

Salvador "Salva" Sevilla López (s. 18. maaliskuuta 1984 Berja, Almería, Andalusia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Deportivo Alavésia. Hän on edustanut pääsarjatasolla Real Betisiä, Espanyolia ja Mallorcaa.
Seurajoukkueura.
Sevilla pelasi kauden 2003–2004 aikana Poli Ejidossa 10 Segunda Divisiónin ottelua. Hän kävi kaudella 2004–2005 lainalla Atlético Madrid C:ssä ja pelasi myös yhden Segunda División B:n ottelun Atlético Madrid B:ssä vuonna 2005. Vuosina 2005–2008 Sevilla edusti Sevilla B:tä, jossa pelasi kahdet nousukarsinnat mukaan lukien 88 ottelua ja teki 11 maalia. Kaudet 2005–2007 seura pelasi Segunda División B:ssä ja kaudeksi 2007–2008 se nousi Segunda Divisióniin. Seuraavat kaksi vuotta hän pelasi Salamancassa tehden 73:ssa Segunda Divisiónin ottelussa 17 maalia. Kaudeksi 2010–2011 Sevilla siirtyi niin ikään Segunda Divisiónissa pelanneeseen Real Betisiin. Ensimmäisellä kaudellaan Betisissä hän teki 33 ottelussa kolme maalia. Betis nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin kaudeksi 2011–2012.
Sevilla pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 27. elokuuta 2011 Granadaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 18. syyskuuta 2011 Athletic Bilbaon verkkoon ja koko kaudella maaleja syntyi 26 ottelussa kaksi.
Troy Donockley

Troy Donockley (s. 30. toukokuuta 1964) on englantilainen säveltäjä ja multi-instrumentalisti, joka soittaa muun muassa irlantilaista säkkipilliä (). Hän on soittanut useiden yhtyeiden keikkamuusikkona. 9. lokakuuta 2013 hänestä tuli Nightwishin jäsen samaan aikaan laulaja Floor Jansenin kanssa.
Sävellahja 22000

Sävellahja 22000 oli Yleisradiossa vuosina 1962–2003 kuultu radio-ohjelma. Sillä kerättiin varoja muun muassa Suomen Punaisen Ristin eri avustuskohteisiin.
Historia.
"Sävellahja" lähetettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1956. Apua kerättiin muun muassa Unkariin maassa tapahtuneen kansannousun jälkeen. Säännöllisesti se aloitettiin vuonna 1962 SPR:n silloisen puheenjohtajan kenraali A. E. Martolan aloitteesta. Ohjelman nimi tuli "Sävellahjan" postisiirtotilin numerosta.
"Sävellahjaa" kuultiin sunnuntaisin alun perin radion yleisohjelmassa ja myöhemmin Yle Radio Suomessa sekä Yle Radio 1:ssä. Ohjelman juontajana toimi vuoteen 1986 asti Esko Mustonen. Hänen jäätyään eläkkeelle sitä toimitti Juhani Merikallio.
Ohjelman esikuvan mukaan aloitettiin 1960-luvulla myös nuorisolle suunnattu "Nuorten sävellahja". Sitä lähetettiin aina Yleisradion kanavauudistukseen vuoteen 1990 saakka.
Ruotsinkielinen sävellahja.
Suomenkielisen "Sävellahjan" saatua vuoden 1962 mittaan suuren suosion aloitettiin marraskuussa 1962 ruotsinkielinen "En gåva i toner". Ohjelma on jatkunut viikoittain miltei keskeytyksettä, ja se kuuluu yhä Yle Radio Vegan ohjelmistoon nimellä "Tongåvan". Ohjelma on säätiedotusten ja jumalanpalvelusten jälkeen Vegan vanhin ohjelma.
Ruotsinkielisen ohjelman ensimmäisenä toimittajana oli 14 vuoden ajan Anders G. Lindqvist. Nykyinen toimittaja on 2000-vuosikymmenen puolivälissä aloittanut Camilla Andelin.
Ruotsinkielistä sävellahjaa tehtiin vuodesta 1967 alkaen myös nuorille suunnattuna nimellä "Ungdomens gåva i toner".
Apenniinienpaimenkoira

Apenniinienpaimenkoira ("Cane da Pastore dell'Apennino Reggiano") on italialainen koirarotu.
Ulkomuoto.
Apenniinienpaimenkoira muistuttaa pienikokoista sutta, koska sitä tiedetään risteytetyn myös susien kanssa - tästä juontavat nimitykset "cane lupino" ja "cane luvin". Se onkin tyypiltään ja piirteiltään hyvin susimainen: sillä on pystyt korvat, kolmionmuotoinen pää ja suipponeva kuono. Rodusta on kaksi karvamuunnosta, lyhyt- ja pitkäkarvainen. Kaikki värit ja väriyhdistelmät sallitaan, mutta yleisimmät ovat harmaa, tuhkanharmaa, fawn, punainen, kuparinvärinen, ruskea, musta, valkoinen ja kaksivärinen. Jopa blue merlejä, brindlejä, oransseja ja norsunluunvärisiä koiria esiintyy. Urosten säkäkorkeus on 52–58 cm ja narttujen 48–54 cm. Paino vaihtelee 20–30 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Apenniinienpaimenkoira on 2-vuotiaaksi asti sosiaalinen ja leikkisä. Normaalioloissa se on harkitseva ja rauhallinen. Siitä saa kuitenkin koulutettua suojelukoiran, ja omistajan käskystä se ei epäröi toimia nopeasti ja pelottomasti. Se on erittäin oppivainen ja sitä voidaan käyttää lampaiden paimentamiseen tai omaisuuden vartiointiin. Se tulee erittäin hyvin toimeen lasten kanssa, mutta kiintyy yleensä vain yhteen perheenjäseneen kun taas muihin se suhtautuu lähes välinpitämättömästi. Urokset ovat reviiritietoisia.
Alkuperä.
Apenniinienpaimenkoira on kotoisin Apenniinien vuoristosta Reggio Emilian läheltä ja on läheistä sukua cane toccatorelle. Toisin kuin voisi luulla, sana "gigante" sen toisessa italiankielisessä nimessä ei viittaa kokoon (kyse on vain keskikokoisesta koirasta) vaan vuoreen joka sijaitsee lähellä sen kotialuetta.
Rotu on erittäin vanha ja sen historia voidaan jäljittää 1000-luvulle asti. "Lupino" eli sudentyyppinen koira on tunnettu pitkään paikallismuunnoksina eri puolilla Reggio Emilian laaksoja. Näihin muunnoksiin lukeutuivat mm. Ramiseton "ventassonsusikoira", Collagnan "valbonansusikoira", Gessi Triassicin "costa de grassinsusikoira" ja Villa Minozzon "val d'astansusikoira". Nykyinen rotu polveutuu kaikista neljästä paikallismuunnoksesta.
Apenniinienpaimenkoiran tehtävä on ollut toimia paimen- ja vahtikoirana. Maatalouden harjoittamisen käytyä alueella harvinaisemmaksi ja muiden rotujen saavuttua alueelle siitä on tullut uhanalainen: jäljellä arvioidaan olevan enää noin 200 puhdasrotuista yksilöä. Ente Nazionale della Cinofilia Italiana ei tunnusta rotua.
Midaksen kosketus

Midaksen kosketus on 24. marraskuuta 2012 MTV3-kanavalla alkanut gameshow, jossa kilpailijat pelaavat isokokoisella kostetusnäyttöruudulla. Ohjelmaa esitettiin alun perin lauantaisin, mutta ohjelma siirrettiin 30. joulukuuta esitettäväksi sunnuntaisin. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 20. tammikuuta 2013. Ohjelmaa juonsi Janne Virtanen.
Ohjelmassa kahden hengen joukkue yrittää voittaa kosketusnäytöllä pelattavissa peliosuuksissa mahdollisimman monta peliä. Pelit ovat joko tieto- taito tai action-pelejä. Jokainen voitettu peli kartuttaa joukkueen voittopottia, jonka kohtalo selviää minuutin mittaisessa finaalipelissä. Onnistuessaan pelaajat voivat voittaa jopa 10 000 euroa, mutta tappio merkitsee paluuta kotiin tyhjin käsin.
"Midaksen kosketus" on ohjelmaa tuottavan kotimaisen Intervisio -tuotantoyhtiön kehittämä formaatti. Kaikki ohjelmassa nähtävät pelit ja niissä käytettävä tekniikka on kehitetty ohjelmaa varten.
Island Line

Island Line on noin 13,7 kilometriä pitkä rautatie Wightsaarella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se on saaren ainoa säännöllisessä matkustajakäytössä oleva rautatielinja. Matkustajaliikenteestä vastaa South Western Railway -yhtiö, joka käyttää linjalla brändinimeä Island Line Trains.
Island Line kulkee Ryden kaupungista saaren pohjoisosasta Shankliniin saaren itälaidalle. Ryde Pier Headin rautatieasemalta on lauttayhteys Portsmouthiin. Liikennöinnissä käytettävät junat ovat vanhoja Lontoon metron sähköjunia 1930-luvulta. Junat kulkevat 30 minuutin välein. Lisäksi linjalta on yhteys Isle of Wight Steam Railway -museorautatielle.
José Cañas Ruiz-Herrera

José Alberto Cañas Ruiz-Herrera (s. 27. toukokuuta 1987 Jerez de la Frontera, Cádiz, Andalusia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa serbialaista Belgradin Punaista tähteä ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Cañas pelasi viimeisen juniorivuotensa Betisissä 2004–2005. Vuosina 2005–2007 hän pelasi Betis C:ssä ja vuosina 2006–2010 Betis B:ssä, jossa hänelle merkittiin 79 Segunda División B:n ottelua ja neljä maalia. Kauden 2008–2009 lopulla Cañas pääsi edustusjoukkueeseen ja pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 3. toukokuuta 2009 Atlético Madridia vastaan. Betis putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Seuraavalla kaudella Cañas ei pelannut yhtään ottelua edustusjoukkueessa, mutta kaudella 2010–2011 hän pääsi pelaamaan 15 ottelua. Kauden päätteeksi Betis nousi kahden vuoden tauon jälkeen Primera Divisióniin, jossa Cañas pelasi kauden 2011–2012 aikana 22 ottelua.
Marko Salo

Marko Salo (8. elokuuta 1964 – 23. maaliskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja yksi suomalaisen musiikkiteatterin uranuurtajista.
Salo aloitti opinnot Sibelius-akatemiassa vuonna 1986. Oopperalaulajaksi Salo kouluttautui 1990-luvun alussa opettajinaan muun muassa Matti Tuloisela, Peter Lindroos sekä hänen oma isänsä Jorma Hynninen.
Kansallisoopperassa Salo esiintyi erityisesti lapsille suunnatuissa tuotannoissa. Hän esiintyi lisäksi muun muassa Ilmajoen Musiikkijuhlilla sekä Savonlinnan oopperajuhlilla. Salo oli mukana perustamassa kahta suomalaista musiikkiteatteria, Ooppera Skaalaa sekä Musiikkiteatteri Kapsäkkiä. 
Marko Salo menehtyi aivokalvontulehdukseen 40-vuotiaana maaliskuussa 2005. Hän sairasti AIDS -tautia.
Tom Harald Hagen

Tom Harald Hagen (s. 1. huhtikuuta 1978 Grue, Norja) on norjalainen jalkapalloerotuomari. Hänestä tuli kansainvälinen erotuomari vuonna 2009.
Hagen tuomitsi ensimmäisen ottelunsa Norjan pääsarjassa Tippeligaenissa vuonna 2006. Hän pääsi tuomitsemaan vuoden 2010 Norjan cupin loppuottelua, jossa kohtasivat Strømsgodset IF ja Follo FK.
Ensimmäisen ottelunsa Mestarien liigassa Hagen tuomitsi 19. lokakuuta 2011, jossa vastakkain olivat AC Milan ja FK BATE.
Sikasota

Sikasota () oli sota, joka käytiin Kanadaa tuolloin hallinneen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen välillä San Juanin saarten hallinnasta Yhdysvaltain luoteiskulmassa Washingtonin osavaltiossa nykyisellä Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla. Sodan aiheutti ilmeisesti sika, joka eksyi syömään perunoita naapurin pellolta. Sota kesti 13 vuotta vuodesta 1859 vuoteen 1872.
Saarella sijaitsee nykyään kansallispuisto.
Tausta ja sodan kulku.
Sodan taustana oli kiista Yhdysvaltain ja Britannian rajan kulusta San Juanin saarten kohdalla. Saarten asema oli sotilasstrategisesti tärkeä ja saarille oli asettunut asukkaita kummastakin maasta. Vuonna 1849 allekirjoitetussa rajasopimuksessa maiden välinen raja laitettiin kulkemaan pohjoisen 49. leveysasteen mukaan ja sen jälkeen kanaalin läpi. Se, mihin kanaaliin sopimuksessa viitattiin, ei otettu kantaa, mistä rajakiista alkoi.
15. kesäkuuta 1859 yhdysvaltalainen maanviljelijä Lyman Cutlar huomasi sian penkovan hänen perunapellollaan. Hän ampui perunoita ryöväävän sian sen enempää empimättä. Sian omistaja, Cutlarin irlantilainen naapuri Charles Griffin, kimpaantui eläimen kohtalosta. Kun naapurukset eivät päässeet yksimielisyyteen korvauksesta, Hudson’s Bay Companyn palveluksessa ollut Griffin meni brittiläisten viranomaisten pakeille. He uhkasivat heittää Cutlarin vankilaan, jollei tämä maksaisi siasta vaadittua summaa. 
Cutlar pyysi suojelua Yhdysvaltojen armeijalta. 27. heinäkuuta San Juaniin saapui 66 yhdysvaltalaissotilasta.
Kummatkin osapuolet kokosivat pikkuhiljaa joukkojaan San Juaniin, mutta yhtään taistelua ei käyty, vaan saaret olivat yhteisen miehityksen alaisuudessa vuoteen 1872 saakka. Amerikkalaisten ja brittien välit lämpenivät melko nopeasti.
Sodan päättyminen ja vaikutukset.
Vuonna 1871 Yhdysvallat ja Britannia neuvottelivat keskenään rauhansopimuksen ja pyysivät Saksan keisari Vilhelm I:sta ratkaisemaan rajakiistan. Keisari nimitti kolmihenkisen komitean, joka päätti lokakuussa 1872, että saaret kuuluvat Yhdysvalloille. Sikasota päättyi tähän.
Nykyään saaret muodostavat oman piirikuntansa Washingtonin osavaltiossa.
HMS Havelock (1915)

HMS Havelock oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abercrombie-luokan monitori ensimmäisessä maailmansodassa.
Taustaa ja valmistus.
Bethlehem Steelin Charles M. Schwab tarjosi 3. marraskuuta 1914 amiraliteetin ensimmäiselle merilordille Winston Churchillille käyttöön neljä neljäntoista tuuman 45 pituuskaliiperin BL Mk II kaksoistykkitornia, jotka oli tilattu Kreikan laivaston "Salamista" varten. Torneja ei kuitenkaan voitu toimittaa brittien kauppasaarron vuoksi saksalaiselle telakalle. Kuninkaallinen laivasto suunnitteli torneja varten monitoriluokan, joka oli suunniteltu nimenomaan rannikkomaalien tulittamiseen.
Alus tilattiin Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 12. joulukuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1915. Yhdysvaltain ollessa edelleen puolueeton alus nimettiin uudelleen 31. toukokuuta palvelukseen otettaessa "HMS M2":ksi ja edelleen 19. kesäkuuta "HMS General Grantiksi". Lopulta 21. kesäkuuta aluksen nimeksi tuli "HMS Havelock".
Palvelus.
Alus lähti 30. kesäkuuta 1915 Pembrokesta risteilijä "HMS Junon" hinaamana Mudrosiin, jonne ne saapuivat 22. heinäkuuta. Monitori suojasi ANZAC joukkojen maihinnousua Suvlanlahteen 6.-7. elokuuta. Alus siirtyi 8. elokuuta Suvlanlahteen tykistötueksi ja siihen osui 12. elokuuta neljä rannikkotykistön ampumaa kranaattia, jolloin kolme miestä haavoittui.
Tammikuussa 1916 Cape Hellesin evakuoinnin jälkeen alus palasi Britteinsaarille. Toukokuussa alus siirrettiin Lowestoftiin vartiolaivaksi, jonka tehtävänä oli suojata satamaa Saksan keisarikunnan laivaston iskuilta. Alus oli kesäkuussa 1917 kunnostettavana Tynessä, mutta lukuun ottamatta ilmahälytyksiä ja joitakin vääriä hälytyksiä se ei osallistunut sotatoimiin.
Toukokuussa 1919 alus poistettiin palveluksesta Imminghamissa. Aseistus riisuttiin kesäkuussa 1920 Portsmouthissa. Alus asetettiin myyntiin toukokuussa 1921. Alus makasi ankkurissa Portsmouthissa, kunnes se myytiin romutettavaksi kesäkuussa 1927.
HD 40307 g

HD 40307 g on tähteä HD 40307 kiertävä eksoplaneetta. Se sijaitsee keskustähtensä elinkelpoisella vyöhykkeellä. Planeetan löysi suomalaisen Mikko Tuomen johtama tutkimusryhmä.
Löytäminen.
HD 40307 g:n löysi kansainvälinen tutkimusryhmä, jota johtivat Mikko Tuomi ja Guillem Anglada-Escude. Planeetta löydettiin säteisnopeusmenetelmä avulla ESO:n HARPS-laitetta käyttäen.
Ominaisuudet.
HD 40307 g kiertää tähteä HD 40307 Maalarin tähdistössä 42 valovuoden päässä Maasta. Samassa aurinkokunnassa tiedetään olevan ainakin viisi muuta planeettaa. Massaltaan HD 40307 on 7,1 kertaa Maan suuruinen. Sen etäisyys keskustähdestään on 90 miljoonaa kilometriä ja kiertoaika 197,8 Maan vuorokautta.
Elinkelpoisuus.
HD 40307 g kiertää keskustähteään etäisyydellä, jolla nestemäisen veden esiintyminen on mahdollista. Lisäksi sillä on samankaltainen yön ja päivän vaihtelu kuin Maalla. Jos HD 40307 on kiviplaneetta, siellä voi esiintyä elämää.
Dmitri Smolski

Dmitri Bronislavovitš Smolski (, latinal. "Dzmitryj Branisłavavič Smolski", , 25. heinäkuuta 1937 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto – 29. syyskuuta 2017 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen säveltäjä. Hänen tärkeimpiin teoksiinsa lukeutuu muun muassa oopperaa, 14 sinfoniaa ja konserttoja. Hänellä oli Valko-Venäjän kansantaiteilijan arvo.
Smolski syntyi Minskissä ja opiskeli Moskovan konservatoriossa sekä Valko-Venäjän valtionkonservatoriossa. Hän opetti itse muun muassa Halina Harelavaa. Hänen musiikkiaan on esitetty kansainvälisesti. Hän oli heavy metalia soittavan kitaristi Victor Smolskin isä.
Louis Ferreira

Louis Ferreira (s. 20. helmikuuta 1967 Terceira, Azorit, Portugali) on portugalilaista syntyperää oleva kanadalainen näyttelijä. Eräs hänen tunnetuimmista rooleistaan on eversti Everett Young televisiosarjassa "Stargate Universe". 
Lapsuus ja nuoruus.
Luís Ferreira syntyi Terceiran saarella, Azoreilla, Portugalissa. Pojan ollessa nuori perhe muutti Kanadaan. Hän varttui North Yorkin alueella Torontossa, Ontariossa. Näyttelijänuransa hän aloitti vuonna 1986 televisioelokuvassa "Elinkautinen helvetissä", jossa hänellä on pieni rooli. Ensimmäiset pari vuosikymmentä hän käytti taiteilijanimeä Justin Louis, mutta portugalilaissyntyisen äitinsä kuoltua vuonna 2008 päätti vaihtaa nimensä Louis Ferreiraksi. Nimi on hänen syntymänimensä, paitsi alkuperäisen etunimensä Luís sijaan hän päätti ottaa käyttöön nimen Louis.
Näyttelijäura.
Ferreira on esiintynyt yli sadassa roolissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Merkittävämpiä rooleja hän on kuitenkin saanut vasta 2000-luvulla. Vuonna 2004 hänellä oli rooli elokuvassa "Kuolleiden aamunkoitto". Sen jälkeen hän esitti 2004–2006 apulaisjohtaja John Pollockia televisiosarjassa "Kadonneiden jäljillä". Vuonna 2007 hän esiintyi elokuvissa "Shooter" ja "Saw IV". Viimeisin rooli Ferreiralla on ollut vuonna 2012 julkaistussa televisiosarjassa "The L.A. Complex". 
Hänet on kiinnitetty Oscar Vegan rooliin kanadalaiseen televisiosarjaan "Motive", jonka ensimmäinen jakso julkaistiin Kanadassa helmikuussa 2013. Kanadalaisen tuottaja-käsikirjoittaja Daniel Ceronen luoma 13-osainen sarja kertoo naispuolisesta rikosetsivästä, jonka johtama tutkimusryhmä jahtaa sarjamurhaajaa. Sarjan kuvaukset alkoivat vuoden 2012 jälkipuoliskolla.
Ferreira on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa "24", "Aarteenmetsästäjä", "Highlander", "NCIS Rikostutkijat", "CSI", ', "Criminal Minds – FBI-tutkijat" ja '. Hän on tehnyt myös useita äänirooleja. Vuonna 2011 hänen ääntään kuultiin Mazdan mainoskampanjassa. 
Ferreira sai vuonna 2008 parhaan pääosan Gemini-palkinnon roolistaan sarjamurhaajana televisiosarjassa "Durham County". Vuonna 2010 hän oli ehdokkaana saman palkinnon saajaksi roolistaan televisiosarjassa "Stargate Universe".
E. T. Mensah

Emmanuel Tettey Mensah (1919 Accra – 19. heinäkuuta 1996) oli ghanalainen trumpetisti, saksofonisti ja lauluntekijä. Hän vaikutti merkittävästi Ghanan musiikin kehitykseen, ja häntä on nimitetty nykyaikaisen highlife-musiikin isäksi. Hän muun muassa johti Tempos-yhtyettä, jonka hitteihin lukeutuvat "Donkey Calypso", "School Girl" ja "Sunday Mirror". Mensah esiintyi vuonna 1957 Ghanan itsenäisyysjuhlallisuuksissa Louis Armstrongin kanssa. John Collins julkaisi hänen elämäkertateoksensa "E.T. Mensah: King of Highlifen".
Mensahilla oli koulutusta apteekin alalla.
Sin Son-ho

Sin Son-ho (; s. 5. heinäkuuta 1948) on pohjoiskorealainen diplomaatti. Hänet nimitettiin vuonna 2008 maansa pysyväksi edustajaksi YK:ssa. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2014, jolloin hänen tilalle valittiin Ja Song-nam. Sin oli työskennellyt myös muun muassa Afrikan valtioissa. Hän valmistui vuonna 1972 Kim Il-sungin yliopistosta, ja hänellä on vaimo ja kaksi lasta.
Tonttujen jouluyö

Tonttujen jouluyö on ruotsalainen lasten joululaulu, jonka alkuperäinen nimi on "Tomtarnas Julnatt". Laulu tunnetaan Ruotsissa myös nimillä "Midnatt råder" ja "Tipp tapp". Laulun on säveltänyt Vilhelm Sefve-Svensson ja sanoittanut Alfred Smedberg. Suomenkielisten sanojen tekijää ei tiedetä. Laulu julkaistiin alun perin Ruotsissa vuonna 1898 "Jultomten"-lastenlehdessä.
Suomessa laulun ovat levyttäneet muiden muassa Kipparikvartetti, Tapio Rautavaara, trio Vieno Kekkonen, Laila Kinnunen ja Brita Koivunen, Polyteknikkojen kuoro sekä Ylioppilaskunnan Laulajat.
Benjamin West

Benjamin West (10. lokakuuta 1738 Springfield, Pennsylvania – 11. maaliskuuta 1820 Lontoo) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka maalasi historiamaalauksia pääosin Yhdysvaltain vallankumouksen ajoilta. Hän asui myös Englannissa.
West syntyi Pennsylvaniassa majatalonpitäjän kymmenlapsiseen perheeseen. West vaikutti laajasti Yhdysvaltojen taiteeseen toimimalla kolmen sukupolven opettajana. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Samuel Morse, Charles Willson Peale, Gilbert Stuart ja John Trumbull. Hän oli myös ensimmäinen amerikkalainen, joka sai taiteilijana huomiota ulkomailla.
West oli maalarina aluksi enimmäkseen itseoppinut. Hän toimi 1740-luvun lopulta 1750-luvun lopulle Pennsylvaniassa maalaten muotokuvia. 
Yhdeksänvuotiaana West oli tavannut sattumalta englantilaisen muotokuvamaalarin, mikä innosti hänet ottamaan maalaamisen ammatikseen. Hän matkusti 1760 Italiaan, missä tutustui antiikin ajan taiteeseen ja ajankohtaisen uusklassismiin. Kolme vuotta myöhemmin hän oleskeli Englannissa. Westin maalaukset herättivät siellä runsaasti huomiota. Westistä tuli Englannin johtava uusklassisti ja kuningas Yrjö III tilasi häneltä töitä. West kuvasi 1770-luvulla tuohonastisista tavoista poiketen historiallisia tapahtumia ennemminkin ajanmukaisessa kuin antiikinaikaisessa asussa, mikä herätti hämmästystä, varsinkin maalauksessa "Kenraali Wolfen kuolema" vuodelta 1770.
West oli Lontoossa yksi Royal Academy of Artsin perustajista ja hän toimi sen puheenjohtajana 1792–1820.
Kirkko ja koti

Kirkko ja koti on Siilinjärven ja Kuopion seurakuntayhtymän evankelis-luterilaisten seurakuntien lehti. Sitä kustantaa kristillinen mediatalo Kotimaa-yhtiöt. Lehti perustettiin vuonna 1913, jolloin se sai nimen "Siunausta koteihin". Se on Suomen toiseksi vanhin seurakuntalehti ja se jaetaan kuukauden viimeisenä keskiviikkona ilmaisjakeluna jokaiseen alueen talouteen. Lehden painosmäärä on 77 000 kappaletta (2013). Kirkko ja koti -lehti käsittelee kristinuskon peruskysymyksiä ja tiedottaa seurakuntien tapahtumista. Lehden päätoimittaja on Minna Siikaniva.
Japmaseisoja

Japmaseisoja ("Braco de Japma") on sukupuuttoon kuollut brasilialainen koirarotu, joka on saanut nimensä kehittäjänsä J. A. P. Magalhãesin nimikirjaimien mukaan.
Ulkomuoto.
Japmaseisoja ei muistuttanut olemukseltaan tyypillistä seisojaa, ja se poikkesi kantaroduistaan huomattavasti vaikka se olikin perinyt tiettyjä ominaisuuksia niistä jokaiselta. Se ei ollut yhtä kevyt kuin pointteri eikä yhtä raskas ja vankkarakenteinen kuin niin sanotut "mannermaiset kanakoirat". Se oli pienempi kuin griffoni, mutta tiheäkarvaisempi kuin pointteri.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli rauhallinen, lempeä, älykäs ja hyvähermoinen. Metsästäessään se ei kiirehtinyt yli-innokkaana eikä myöskään viivästellyt. Se oli perinyt griffonin sitkeyden, joka auttoi sitä työskentelemään kylmissä ja ankarissa olosuhteissa, kuten pampalla.
Alkuperä.
Japmaseisoja oli seisojatyyppinen metsästyskoira. Sen historia alkoi kun Pelotasista Rio Grande do Sulin osavaltiosta kotoisin oleva metsästäjä José Antônio Pinto de Magalhães halusi jalostaa brasilialaisen metsästyskoiran. Vuonna 1924 hän risteytti keskenään pointterin, griffon-tyyppisen kanakoiran ja jonkin lyhytkarvaisen mannermaisen kanakoiran, mahdollisesti lyhytkarvaisen saksanseisojan tai bracco italianon, tavoitteenaan poikkeuksellisen lahjakkailla metsästysominaisuuksilla varustettu koira. Kaikista kantaroduista pointteria käytettiin rodun luomiseen eniten.
Vuonna 1954 jalostuksella aikaansaatujen hyvien metsästysominaisuuksien johdosta Rio Grande do Sulin rotukoirayhdistys antoi Brasilian Kennelliitolle puoltavan lausunnon siitä, että uusi populaatio voitaisiin rekisteröidä puhdasrotuiseksi. Asiakirjojen mukaan japmaseisoja oli monipuolinen metsästyskoira, joka soveltui peltopyyn metsästykseen paremmin kuin muut tunnetut rodut.
Harrastusmetsästys on nykyisin kielletty useimmissa Brasilian osavaltioissa, ja siksi rodulle ei enää ollut tarpeeksi käyttöä. Se ei ollut koskaan kovin suosittu: sitä kasvatti lähinnä kourallinen metsästäjiä Rio Grande do Sulin alueella, ja nykyisin se on mitä todennäköisimmin kuollut sukupuuttoon.
Sãopaulonvinttikoira

Sãopaulonvinttikoira ("Veadeiro Paulista") on sukupuuttoon kuollut brasilialainen koirarotu. 
Ulkomuoto.
Rotu muistutti englanninvinttikoiraa. Sillä oli kapea pää, pitkä kuono, ylösvetäytynyt vatsalinja, syvä ja leveä rintakehä, ohuet eturaajat, lihaksikkaat takaraajat ja pitkä, hieman ylöspäin kaartuva häntä. Karvapeite oli valkoinen, vaalea, fawn, punainen tai ruskea. 
Alkuperä.
Sãopaulonvinttikoira oli vanha rotu, jonka juuret olivat portugalilaisten, ranskalaisten ja espanjalaisten mukanaan tuomissa metsästyskoirissa, joita metsästäjät risteyttivät brasilianpodengon kanssa tarkoituksenaan jalostaa populaatiota sopeutuvaisemmaksi paikallisiin olosuhteisiin. Lopputuloksena oli vinttikoira, joka oli – toisin kuin avoimessa maastossa työskentelevät eurooppalaiset rodut — sopeutunut metsästämään tiheissä metsissä.
Rotu oli aiemmin hyvin yleinen São Paulon osavaltiossa, missä sitä käytettiin pampahirven metsästykseen. Harrastusmetsästyksen kieltämisen jälkeen sen suosio kuitenkin romahti ja nykyisin se on todennäköisesti kuollut sukupuuttoon.
Anything ja Whatever

Anything ja Whatever ovat singaporelaisen Out Of The Box Pte Ltd:n valmistamia ja markkinoimia virvoitusjuomia. Juomien valmistus lopetettiin tammikuussa 2010. Virvoitusjuomamerkin erikoisuus oli se, että juomat pakattiin siten, ettei tölkin ulkonäöstä voinut arvata, minkä makuista juomaa tölkin sisällä oli. 
Makuvaihtoehdot.
"Anything" oli hiilihapotettu virvoitusjuoma, ja sitä sai Kola -, kola sitruunalla-, Apple-, Fizz Up-, Cloudy Lemon- ja Root beer -makuisina. "Whatever" oli hiilihapoton jääteejuoma, ja sitä valmistettiin Ice Lemon Tea-, Peach Tea-, Jasmine Green Tea-, White Grape Tea-, Apple Tea- ja Chrysanthemum Tea -makuisina.
San Pedro de la Paz

San Pedro de la Paz on kunta Chilessä Biobíon alueella.
Väestö.
Vuoden 2002 väestönlaskennassa kunnassa asui 80 447 henkilöä, joista 38 5571 miehiä ja 41 876 naisia. Väestöstä 80 159 (99,6 %) asui taajamissa ja 288 (0,4 %) maaseudulla. Väkiluku kasvoi 18,6 prosentilla (12 630 hengellä) vuoden 1992 väestönlaskennasta.
Hallinto.
Kuntaa johtaa valtuusto, jonka johdossa on vaalilla neljän vuoden välein valittava alcalde.
Gabriel Torje

Gabriel Andrei Torje (s. 22. marraskuuta 1989 Timișoara, Romania) on romanialainen jalkapalloilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italian, Espanjan, Turkin ja Venäjän sarjoissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Torje on Politehnica Timișoaran kasvatti. Syyskaudella 2005–2006 hän pelasi lainalla CFR Timișoarassa kahdeksan Liga II:n ottelua tehden yhden maalin. Torjen seuraavat vuodet kuluivat Liga I:ssä, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. huhtikuuta 2006. Vuosina 2006–2008 Torje pelasi Politehnica Timișoarassa 37 ottelua tehden kaksi maalia ja vuosina 2008–2011 Dinamo Bukarestissa 108 ottelua tehden 17 maalia. Hän pelasi myös seurojen reservijoukkueissa Liga II:ssa: Timișoarassa kahdeksan ottelua (neljä maalia) ja Bukarestissa kaksi ottelua.
Kesällä 2011 Torje siirtyi italialaiseen Udineseen, jossa teki kaudella 2011–2012 pelaamissaan 21 ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Serie A:ssa 11. syyskuuta 2011 Lecceä vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa 5. helmikuuta 2012 Fiorentinan verkkoon. Kaudeksi 2012–2013 Torje lainattiin espanjalaiseen Granadaan, jossa pelasi ensimmäisen Primera División -ottelunsa 20. elokuuta 2012 Rayo Vallecanoa vastaan. Ensimmäinen maali syntyi 30. syyskuuta 2012 Celta Vigon verkkoon. Kaudeksi 2013–2014 Torje lainattiin espanjalaiseen Espanyoliin, kaudeksi 2014–2015 turkkilaiseen Konyasporiin ja kaudeksi 2015–2016 turkkilaiseen Osmanlısporiin.
Maajoukkueura.
Torje pelasi ensimmäisen kerran Romanian maajoukkueessa 3. syyskuuta 2010 EM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 9. helmikuuta 2011 ystävyysottelussa Kyproksen verkkoon. Hän on pelannut maajoukkueessa kaikkiaan 57 ottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Masao Oka

Masao Oka (, 1898–1982) oli japanilainen kansatieteilijä ja Wienin yliopiston japanologi.
Oka opiskeli ennen toista maailmansotaa Wienissä ja sai siellä vaikutteita kaupungissa vaikuttaneelta antropologian koulukunnalta nimeltä "Kulturkreis", joka painotti erilaisten kulttuuripiirien erottamista. Oka ehdotti, että japanilainen kulttuuri on muodostunut viiden erillisen kulttuuripiirin vaikutuksesta. Vaikka monet Okan ajatuksista on myöhemmin kumottu, niin hänen vaikutuksensa oli merkittävä. Häntä seuranneet kansatieteilijät käyttivät tutkimuksissaan Japanin kulttuurhistoriasta samantapaisia kulttuuripiirejä, jotka yhdistyivät Japanissa maalle ominaiseksi kulttuuriksi.
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1955

Lentopallon TUL:n miesten mestaruussarjassa kaudella 1955 pelattiin kuudentoista joukkueen yksinkertainen kaksilohkoinen sarja. Kummankin lohkon kaksi parasta joukkuetta otteli mitaleista.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa ja vaikka yhteistoimintaakin oli, ei varsinaista Suomen mestaruutta ratkaistu.
TUL:n miesten mestaruussarja.
Itälohko.
Lohkojen kaksi viimeistä putosi Suomensarjaan kaudeksi 1956.
Loppusarja.
Mestarijoukkue Järvensivun Kisa: Reijo Mikkonen, Lauri Syrjä, Raimo Lehto, Reijo Siren, Kalevi Vilenius, Reijo Roine, Matti Metsola, Pekka Vilen, Kari Koskinen ja Veikko Rantanen.
Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus.
SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset. Seuraavilla sijoilla olivat Lahden Kimmo, Porin Lepakot ja Pirkkalan Pirkat.
mestarijoukkue: Kainu Mikkola, Harry Sundell, Eero Wallenius, Erkki Hakuli, Kalevi Elomaa, Raine Nurminen ja Jussi Villala.
Pyhän Joosefin kirkko (Kuopio)

Pyhän Joosefin kirkko (entinen Männistön Vanha kirkko) on Kuopion Männistön kaupunginosassa sijaitseva Suomen katolisen kirkon kirkkorakennus, joka on pyhitetty Pyhälle Joosefille.
Rakennuksen historiaa.
Kirkko rakennettiin alun perin luterilaiseksi Hannukselan rukoushuoneeksi. Sen rakennutti vuosina 1912–1913 Kuopion diakonaattiyhdistys rakennusmestari Antti Koposen suunnitelmien mukaan. Rukoushuone vihittiin kirkoksi vuonna 1945, jolloin kellotorniin hankittiin tamperelaisen Lokomon valama teräksinen kirkonkello. Kirkossa on tehty korjauksia 1960-luvulla ja viimeksi 2002, jolloin osa vanhoista muutoksista palautettiin.
Kirkon alttaritauluna oli vuodesta 1964 lähtien Unto Heikkisen "Hautaan laskeminen". Joulukuussa 2013 Heikkisen teos siirrettiin evankelisluterilaisen Männistön Pyhän Johanneksen kirkon aulaan. Edellinen Männistön Vanhan kirkon alttaritaulu oli mosaiikkityö, kuvataiteilija Uuno Eskolan "Kristus ristillä". Vuonna 1957 lahjoitti kuvanveistäjä Raimo Utriainen kirkkoon metallireliefin "Jeesus ilmestyy opetuslapsille". Kirkon suunnittelija, rakennusmestari Koponen oli Männistössä asuneen Utriaisen äidinpuoleinen isoisä.
Kirkossa on Urkurakentamo Veikko Virtasen tekemät 15-äänikertaiset urut vuodelta 1970.
Katoliseksi kirkoksi.
Maaliskuussa 2013 Kuopion seurakuntayhtymän yhteinen kirkkoneuvosto päätti esittää kesällä 2013 kokoontuvalle yhteiselle kirkkovaltuustolle kirkon myymistä, kauppahinta olisi 800 000 euroa. Kaupan toteutuminen piti hyväksyä vielä kirkkohallituksessa. Kirkon urut kuuluivat kauppaan, mutta ei mitään irtaimistoa tai taidetta. Kirkkovaltuusto hyväksyi myynnin katoliselle kirkolle kesäkuussa 2013.
Rakennus vihittiin katoliseksi Pyhän Josefin kirkoksi 3. toukokuuta 2014. Pyhän Joosefin katolinen seurakunta aloitti toimintansa Kuopiossa pääsiäisenä 2016.
Mikel Rico

Mikel Rico Moreno (s. 4. marraskuuta 1984 Barakaldo, Vizcaya, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on edustanut Espanjan Primera Divisiónissa Granadaa, Athletic Bilbaoa ja Huescaa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Rico pelasi juniorina kolme kautta basaurilaisessa Basconiassa, joka on Baskimaan suurseuran Athletic Bilbaon yhteistyöseura. Sen edustusjoukkue toimii Athleticin reservijoukkueena. Edustusjoukkueessa, jota tuolloin valmensi José Luis Mendilibar, Rico pelasi yhden ottelun keväällä 2001. Hän ei kuitenkaan vakuuttanut Athleticin junioripäällikkönä toiminutta Luis Fraduaa, joka sulki häneltä oven edetä Athleticin organisaatiossa.
Rico jätti Basconian kauden 2002–2003 jälkeen ja siirtyi Conquenseen, jota valmensi basaurilainen Miguel Zurro. Hän aloitti Conquensen reservijoukkueesta, mutta pelasi kevätkaudella 2003–2004 myös kahdeksan Segunda División B:n ottelua edustusjoukkueessa. Seuraavina kausina hän sai enemmän vastuuta: kaudella 2004–2005 hän pelasi nousukarsinta mukaan lukien 40 ottelua, joissa teki kolme maalia, ja seuraavalla kaudella 35 ottelua, joissa teki yhdeksän maalia. Jälkimmäisen kauden Rico pelasi lainalla Poli Ejidosta, johon oli siirtynyt kauden 2004–2005 jälkeen. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Poli Ejidossa 20 Segunda Divisiónin ottelua.
Kaudeksi 2007–2008 Rico lainattiin Segunda División B:n Huescaan, jossa pelasi nousukarsinta mukaan lukien 39 ottelua ja teki kuusi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi nousukarsinta mukaan lukien 37 ottelua Segunda División B:hen pudonneessa Poli Ejidossa ja teki kaksi maalia. Kaudeksi 2009–2010 Rico siirtyi toissakaudelta tuttuun Huescaan tehden 41:ssä Segunda Divisiónin ottelussa viisi maalia.
Alkukaudesta 2010–2011 Rico siirtyi vain yhden ottelun Huescassa pelattuaan niin ikään Segunda Divisiónissa pelanneeseen Granadaan. Ensimmäisellä kaudellaan Granadassa hän teki 44 ottelussa kaksi maalia. Granada nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin kaudeksi 2011–2012. Rico pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 27. elokuuta 2011 Betisiä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 31. lokakuuta 2011 Sevillan verkkoon, ja koko kaudella maaleja syntyi 36 ottelussa kolme.
Kesällä 2013 huhuttiin Ricon siirtymisestä Athleticiin, mistä seurat pääsivät lopulta sopuun elokuussa. Rico teki Athleticin kanssa vuoteen 2016 ulottuneen sopimuksen.
Trafalgarin hautausmaa

Trafalgarin hautausmaa on vanha hautausmaa Gibraltarilla. Se sijaitsee Gibraltarin pääkadun päässä. Trafalgarin taistelun (1805) jälkeen vammoihinsa kuolleet sotilaat haudattiin sinne. Hautausmaalla järjestetään vuosittain muistotilaisuus Trafalgarin taistelussa kaatuneiden kunniaksi.
Hautausmaa oli siunattu käyttöön jo 1798, seitsemän suotta ennen sille nimen antanutta taistelua. Alkujaan hautausmaan nimi oli Southport Ditch Cemetery. Se käsitettiin toisinaan kaupunginmuurin toisella puolella sijainneen vanhan St. Jagon hautausmaan laajennukseksi. Hautausmaata käytettiin hautauksiin vuosina 1798-1814. Vain kaksi sinne haudatuista on Trafalgarin taistelun uhreja. Useimmat taistelussa kuolleet siunattiin mereen. Sen sijaan hautausmaahan haudatuista vainajista monet ovat vuosien 1804 tai 1813-1814 keltakuume-epidemian uhreja.
Vuonna 2005, Trafalgarin taistelun 200-vuotisjuhlallisuuksissa paljastettiin hautausmaalla luonnollisen kokoinen amiraali Nelsonin patsas. Patsaan on veistänyt John Doubleday, ja siihen on käytetty myös HMS Victorystä irrotettua kuparia.
John O’Neil (rugbypelaaja)

John Thomas O’Neil (4. lokakuuta 1898 Faulkton – 25. maaliskuuta 1950 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen rugby union -pelaaja ja olympiavoittaja. 
O’Neil tuli varakkaasta texasilaisesta öljysuvusta ja oppi pelaamaan rugbyä Santa Claran yliopistossa, jossa hän opiskeli. O’Neil oli järjestämässä ja tukemassa rahallisesti Yhdysvaltain rugbykiertueita Eurooppaan vuosina 1920 ja 1924 ja sai molemmilla kerroilla palkinnoksi olympiakultamitalin. Häneltä oli leikattu umpilisäke hiljattain ennen vuoden 1924 olympialaisia, ja haava aukesi, kun häntä potkaistiin ottelun alkupuolella vatsaan. Vaihdot eivät olleet tuolloin sallittuja, joten O’Neil pelasi urheasti koko ottelun.
Amerikanpunasotka

Amerikanpunasotka ("Aythya americana") on sotkien sukuun kuuluva sorsalaji.
Tuntomerkit.
Amerikanpunasotka on 44-51 senttimetriä pitkä. Se muistuttaa väritykseltään punasotkaa. Koiraalla on punainen pää ja kaula, musta rinta ja pyrstö ja harmaat siivet. Eroina punasotkaan koiraan pää on pyöreämpi ja otsa jyrkempi. Nokka on pääosin vaaleanharmaa ja siinä on musta kärki. Silmät ovat keltaiset.
Naaras on väritykseltään ruskea. Erona punasotkanaaraaseen sillä on vaaleampi ja lämpimämmän punaruskea rinta, joka eroaa vain vähän tai ei ollenkaan kupeiden väristä. Silmää ympäröi vaalea silmärengas, jonka takana on vaalea viiru.
Levinneisyys.
Amerikanpunasotkan pesimisalueet sijaitsevat Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Laji talvehtii etelämpänä Yhdysvalloissa ja Väli-Amerikassa. Euroopassa amerikanpunasotka on hyvin harvinainen harhailija.
Ravinto.
Syö lehtiä, varsia, siemeniä ja vesikasvien juuria sekä vesihyönteisiä ja nilviäisiä sekä harvoin pieniä kaloja.
André Negrão

André Negrão (s. 17. kesäkuuta 1992 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija. Hänen serkkunsa Alexandre Negrão on myös moottoriurheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2008 Negrão kilpaili Formula Renault WEC sarjassa kolme kilpailua ja Portugalin Formula Renault talvisarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2009 Negrão kilpaili Italian Formula Renault, Sveitsin Formula Renault ja Formula 3 Sudamericana sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä.
Vuonna 2010 Negrão sijoittui toiseksi Formula 3 Brazil Open -sarjassa. Samana vuonna hän kilpaili Formula Abarth-, Eurocup Formula Renault-, Formula Renault NEC- ja Formula Renault UK -sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 2011 Negrão kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen 20 pistettä. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2012 saavuttaen yhden palkintosijan ja 36 pistettä. Negrão jatkoi kolmannen kauden vuonna 2013. Hän saavutti kauden aikana yhden paalupaikan ja 51 pistettä sijoittuen sarjan kymmenenneksi.
Vuonna 2014 Negrão kilpaili GP2-sarjassa Arden-tallin kuljettajana. Hän saavutti 31 pistettä sijoittuen sarjan 12:nneksi. Vuonna 2015 Negrão jatkoi GP2-sarjassa saavuttaen viisi pistettä. Vuonna 2016 Negrão siirtyi Indy Lights -sarjaan.
Guillaume Hoarau

Guillaume Hoarau (s. 5. maaliskuuta 1984 Saint-Louis, Réunion) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa sveitsiläistä Young Boysia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Hoarau siirtyi tammikuussa 2008 Paris Saint-Germainiin nelivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 500 000 euron siirtokorvaus.
Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 9. elokuuta 2008 ottelussa Monacoa vastaan. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki seuraavalla viikolla, kun joukkue kohtasi Bordeaux'n. Hoaraun debyyttikausi PSG:ssä sujui loistavasti ja hän tehtaili 17 liigamaalia 33 ottelussa. Seuraavilla kausilla Hoarau ei onnistunut debyyttikautensa veroisesti maalitehtailussa, mutta esiintyi kentällä ollessaan edukseen. Hän voitti PSG:n paidassa Coupe de Francen mestaruuden 2010.
Kaudella 2012–2013 Hoaraun peliaika väheni huomattavasti, kun PSG hankki Zlatan Ibrahimovićin ja Ezequeil Lavezzin. Tammikuussa 2013 Hoarau siirtyi PSG:stä Kiinan Superliigaan Dalian Aerbinin joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kauden 2013 ja iski viisi maalia pelaamissaan 23 ottelussa. Tammikuussa 2014 Hoarau palasi Ranskaan tehtyään sopimuksen FC Girondins de Bordeaux'n kanssa.
Elenius

Elenius on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi: