tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nigula järv

Nigula järv (myös "Vanamõisa järv, Nigula Vanajärv, Vanajärve järv, Vanassaare järv" ) on Virossa Urissaaren ja Uuemaan kylissä Häädemeesten kunnassa Pärnumaalla sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi sijaitsee suuren Nigulan raban (suo) itäreunalla. Sen pinta-ala on 20 hehtaari ja se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 53,7 metriä mpy. Järven ohittaa suoraksi kaivettu Rannametsä jõgi, josta on kaivettu järveen kaksi yhdysojaa. Järven valuma-alueen laajuus on 4,6 neliökilometri.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys 3,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00049 kuutiokilometriä eli 0,49 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat kaikkialla suota lukuun ottamatta kahdella itään työntyvällä lahdella, joissa rannat ovat metsää. Toisen ojan rannassa sijaitsee rakennus, jonne johtaa parkkipaikalta polku. Latvian rajalle on matkaa 3,5 kilometriä.
Järven luokittelu ja ekologia.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma ().
Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).
Luontoarvoja.
Järveltä lähteen Nigulan luonnonsuojelualueelle patikkareitti, jolla on pitkospuuosuus. Reitti on kokonaisuudessaan seitsemän kilometriä pitkä ja sen matkalla on lintutorni. Suoalue on kansainvälisesti merkittävä lintujensuojelualue.&gt;
Porkuni järv

Porkuni järv on Virossa Länsi-Virumaalla Tapan ja Väike-Maarjan kuntien välisellä rajalla sijaitseva järvi. Se sijaitsee maantieteellisesti Pandiveren ylängöllä ja se kuuluu alueen karstijärviin. Se on Virossa kuuluisa siitä, että sillä on ajelehtivia saaria ja että se joskus kesäisin kuivuu kokonaan.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 45 hehtaaria ja se on 2,0 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Saaria on 8, joiden yhteinen pinta-ala on 1,31 ha. Useimmat saaret ovat matalia ja ruohottuneita. Pienien saarien sanotaan ajelehtivan järvellä. Järven kaakkoispäässä sijaitsee kolme metriä korkea saari ja järven luoteispäässä sijaitsee Lossisaari. Se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se kohoaa yli 10 metriä järven pinnan yläpuolelle. Saaresta on rakennettu järven yli neljä pengerpatoa, jotka erottavat järvestä neljä vesiallasta. Kaksi pienintä allasta ovat Aiajärv ja Iirijärv (yht yli 1 ha). Suurjärv on järven kaakkoinen allas (36 ha), jossa sijaitsevat suuret saaret. Luoteispäässä on Karujärv eli Alumine järvi (4 ha), josta saa alkunsa laskujoki Valgejõgi. Karujärven luoteispäässä on tiepenger, jonka ali joki virtaa. Joella on pituutta 89,5 kilometriä ja se laskee Suomenlahteen Loksan satamassa . Järven valuma-alueen laajuus on 43,6 km². Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 107,0 metriä mpy.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00089 kuutiokilometriä eli 0,89 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 11,2 kilometriä ja järven rannat kohoavat usein yli 10 metriä vedenpintaa korkeammalle. Järvan ja Kullengan yhdistävä maantie (180) ohittaa järven sen luoteispäässä.
Järven luokittelu ja ekologia.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 1) mukaan kovavetinen järvi ().
Järvi luokitellaan limnologisesti alkalitrofiseksi järveksi (, AL). Tällaisiin järviin on veteen liuennut runsaasti kalkkikivestä irronnutta vetykarbonaattia, joka aiheuttaa veden emäksisen happamuustason (pH on yli 7). Vedessä on myös runsaasti mineraaleja, jotka muuttavat vedenvärin usein turkoosiksi tai sinertäväksi. Koska vesi on emäksistä ja sen sisältämät mineraalit ja ravinteet poikkeavat muista järvistä, on näihin järviin kehittynyt omanlainen levien muodostama ekosysteemi.
Porkuni järv sijaitsee 500 miljoonaa vuotta sitten syntyneen kalkkikivikallion päällä ja seudun kalkkikivestä on havaittavissa monia karstin piirteitä. Seudulla on paljon lähteitä, joista ilmeisesti myös järvi saa vetensä. Järvellä ei ole tulo-ojia, joten maaperän huokoisuus selittää järven olemassaolon. Veteen liuenneet runsaat ravinteet saavat planktonlevien kasvamaan ja kukkimaan runsaina. Järvi onkin hyvin rehevöitynyt. Kuolleet planktonit vajoavat järven pohjalle muodostaen paksun mutakerroksen. Järvi kuivuu joinakin vuosina ja silloin järven kalat kuolevat. Tilalle on istutettu uusia kaloja, kun vedenpinta nousee normaaliksi.
Järvi on kuivunut vuosina 1940, 1964, 1976, 1998, 2003, 2004 ja 2006 (valokuva).
Virkistys.
Järvellä on järjestetty paljumelonnan maailmanmestaruuskilpailuja.
Kisõjärv

Kisõjärv (myös "Kisejärv, Kiisajärv, Kisi järv, Kisõjärv, Küsajärv") on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnassa Kärinän kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi olisi metsäjärvi ellei pohjoispuolella olisi suuri Põnnin kylän peltoaukea. Järven pinta-ala on 44 hehtaaria (ha) ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järven keskikohdassa on niemi, jonka erisuuntiin osoittavat haarat erottavat järvelle kolme vesiallasta. Itään kurkottava niemi Vaivsaar erottaa 600 metriä pitkän eteläisen altaan, pohjoiseen kurkoittava niemi Küpärsaar erottaa 500 metrisen pohjoisosan ja sen viereen jää 700 metrinen länsiallas. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 183,0 m mpy. Järveen laskee kolme lyhyttä ojaa, joista yksi tuo Laihjärven eli Luikijärven vesiä. Laskuoja lähtee järven kaakkoiskulmasta ja laskee Pahijärveen. Järven valuma-alueen laajuus on 7,2 km².
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys 5,1 metriä. Järvenpohja on mutainen, mutta lounaassa esiintyy hiekkapohjaa. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 kuutiokilometriä eli 1,3 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä ja rannat ovat matalaa metsämaata. Rannat ovat turvepohjaista metsämaata ja pohjoisessa ja koillisessa maaperä on hiekkaista.
Järven luokittelu ja ekologia.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea ().
Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Luontoarvot.
Järvi sisältyy Kisõjärven maisemansuojelualueeseen (Kisejärve maastikukaitseala). Järven kiertää kuuden kilometrin mittainen patikkareitti. Järven itärannalla sijaitsee nuotiopaikka sekä sivupolku Pahijärvien väliin.
Järven valtalajit ovat ahven ja särki, mutta järvessä esiintyy myös hauki, kiiski, lahna, ruutana, sorva, suutari ja made.
Suurjärv (Kooraste)

Suurjärv (myös "Kooraste Suurjärv, Seegla järv, Kooraste järv") on Virossa Põlvamaalla Kanepin kunnassa Koorasten, Jõgeharan ja Rebasten kylissä sijaitseva järvi.
Suurjärv kuuluu Koorasten kylän järvialueeseen (), johon kuuluu 15 järveä. Suurjärvi sijaitsee kahden laaksojakson risteyksessä.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 42 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Sen pohjoispuolella sijaitsee Koorasten kylä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 6,1 metriä ja suurin syvyys 17,7 metriä. Järven eteläpäässä ja koillispäässä on matalaa. Koillispäässä sijaitsee myös matala Hirvesaar, jonka pinta-ala on 0,19 ha. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0026 kuutiokilometriä eli 2,6 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä ja järven rannat ovat puoliksi metsää ja puoliksi niittyä ja peltoa. Järven pohjoispuolelta kiertää Sihvan ja Järveren yhdistävä maantie 140.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu ().
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.
Järvessä on runsaasti kalaa. Yleisimmät kalalajit ovat lahna ja hauki. Järvessä esiintyy myös yleisenä särki, ahven, pasuri, salakka, suutari, kiiski, made ja törö. Istutettuja lajeja ovat kuha, siika, peledsiika ja karppi.
Vesistösuhteita.
Järven läpi virtaa Pühäjõgi eli Sillaotsa jõgi, joka alkaa Vidrike järvestä ja yhtyy Võhandujõgeen Jõgeharassa. Sen valuma-alueen pinta-ala 75,8 neliökilometriä muodostuu pääasiassa siihen laskevan Pühäjõen osuuden valuma-alueesta. Järveen laskee useita muita ojia, joista huomattavimmat voidaan mainita tässä. Järven eteläpäähän laskee Uiakatsi järven laskuoja. Samaan Vasara ots lahteen laskee myös Alopi oja, joka tuo yhdeksän muun järven vesiä. Niistä voidaan mainita Aalupi järv ja Otitiik. Järven pohjoisosaan laskee varsin pitkä ja lampirikas Lokuoja. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 112,9 m mpy.
Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Luettelo Viron syvimmistä järvistä

Luettelo Viron syvimmistä järvistä on luettelo Viron järvistä, jotka on luodattu niin tarkasti, että niistä voidaan julkaista luotettavia tuloksia.
Suurin syvyys ja keskisyvyys.
Viron kymmenen syvintä järveä Keskkonnaagentuurin julkaiseman luettelon mukaan sekä suurimmat keskisyvyydet :
Yllä oleville järville on myös esitetty suuria syvyyslukemia, joita kuitenkaan ei ole otettu mukaan Keskkonnaagentuurin tiedonantoon.
Denbigh’n linna

Denbigh’n linna on Edvard I:n Walesin valloituksen jälkeen rakennuttama linna, joka sijaitsee kalliolla Denbigh’n kaupungin yläpuolella. Paikalla oli aiemmin walesilainen linnake.
Walesilaiset valtasivat vielä rakenteilla olleen linnan vuonna 1294, mutta työtä päästiin pian jatkamaan. Kapinan jälkeinen työvaihe on huomattavissa erivärisenä kivenä, paksumpina kehämuureina ja erityylisinä torneina.
Passo del San Bernardino

Passo del San Bernardino (italiaa, ) on sola Lepontisilla Alpeilla Kaakkois-Sveitsissä. Sen korkein kohta on 2 067 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola sijaitsee Graubündenin kantonissa, pääosin Mesoccon kunnassa. Sola yhdistää Reinin yhden alkujoen Hinterrheinin ja Ticinojoen sivujoen Moesan laaksot. 
Sola on ikivanha kulkureitti Alppien yli ja Valais’sta itään.. Solan eteläpuolella 1 600 metrin korkeudessa on San Bernardinon kylä, jonka alueella on todennäköisesti jo esiroomalaisella ajalla ollut asutusta.
Solatie on suljettu talvisin. Solan alapuolelle avattiin vuonna 1967 San Bernardinon maantietunneli, joka on auki ympäri vuoden.
Shaun Evans

Shaun Francis Evans (s. 6. maaliskuuta 1980 Liverpool, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan nuorena Komisario Morsena televisiosarjassa "Nuori Morse" (2012–).
Varhainen elämä.
Evansin sukujuuret ovat Pohjois-Irlannissa, mutta hän syntyi ja kasvoi Liverpoolissa, jossa hänen isänsä työskenteli taksinkuljettajana ja äiti sairaanhoitajana. Shaun Evansilla on 11 kuukautta vanhempi veli.
Köyhästä perheestä lähtöisin oleva Evans sai stipendin St Edward'sin yliopistoon, jossa hän opiskeli vuosina 1991–1998. Yliopistossa Evans alkoi näytellä koulun näytelmissä, jonka jälkeen hän suoritti näyttelijäntyönkurssin National Youth Theatressa. Evans muutti 17–18 vuoden ikäisenä Lontooseen, jossa hän opiskeli tunnetussa Guildhallin musiikki- ja draamakoulussa.
Asetyylikoentsyymi-A-syntaasi

Asetyylikoentsyymi-A-syntaasi eli asetyylikoentsyymi-A-syntetaasi tai asetaattikoentsyymi-A-ligaasi on ligaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi asetyylikoentsyymi-A:n muodostumista etikkahaposta ja koentsyymi-A:sta. Entsyymi esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissa soluissakin. Asetyylikoentsyymi-A-syntaasin EC-numero on EC 6.2.1.1.
Rakenne ja toiminta.
Rakenteeltaan asetyylikoentsyymi-A-syntaasi on tyypillisesti monomeeri tai muutamasta alayksiköstä koostuva oligomeeri. Ihmisen entsyymi on rakenteeltaan monomeeri ja molekyylimassaltaan noin 80 kDa. Ihmisellä on asetyylikoentsyymi-A-syntaasista kaksi isoentsyymiä, joista asetyylikoentsyymi-A-syntaasi I esiintyy solulimassa ja joista asetyylikoentsyymi-A-syntaasi II esiintyy mitokondrioissa.
Toimiakseen asetyylikoentsyymi-A-syntaasi vaatii koentsyymikseen adenosiinitrifosfaattimolekyylin ja kahdenarvoisia metallikationeja. Metallikationien tehtävä on sitoutua ATP-molekyyliin ja entsyymin katalysoiman reaktion välituotteisiin. Substraattina reaktiossa toimivat koentsyymi-A ja etikkahappo sekä eräissä tapauksissa propaanihappo, jolloin muodostuu propionyylikoentsyymi-A:ta. Entsyymin katalysoimassa reaktiossa muodostuu tioesterisidos etikkahapon ja koentsyymi-A:n välille ja sidoksen muodostumiseen tarvittava energia saadaan ATP:n hydrolyysistä.
Flüelapass

Flüelapass (saksaa) on sola Albulan Alpeilla Itä-Sveitsissä. Solan korkein kohta on 2 384 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola sijaitsee Graubündenin kantonissa, Zernezin ja Davosin kuntien raja-alueella. Sola yhdistää Landwasserjokeen laskevan Flüelan ja Tonavan sivujoen Innin sivujoen Susascan laaksot. 
Solatie Davosista Suschiin rakennettiin vuosina 1866–67. Tien käyttö väheni Vereinan rautatietunnelin käyttöönoton myötä vuonna 1999, ja solatie on suljettu talvisin.
Shir LaShalom

Shir LaShalom (‏שיר לשלום‎, "Rauhan laulu") on suosittu israelilainen laulu, joka on tunnetaan yleisesti useiden rauhanliikkeiden hymninä. Nykyään laulun on levyttänyt ja esittänyt moni kansainvälinen artisti.
Historia.
Shir LaShalomin sanat on kirjoittanut Yaakov Rotblit ja sen on sovittanut Yair Rosenblum. Se nauhoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 Israelin puolustusvoimien (IDF) jalkaväen (להקת הנחל) laulamana. Laulu oli osa ohjelmaa, joka otti kantaa Israelin ja Egyptin väliseen näännytyssotaan. Laulun solistina oli Miri Aloni, josta tuli myöhemmin kuuluisa folk-laulaja ja näyttelijä. Kappaleessa soitti sähkökitaraa israelilainen Danny Sanderson.
Laulun sanoma.
Kappaleen sanoitus ja musiikki otti vaikutteita anglo-amerikkalaisista sodanvastaisista folkrock-kappaleista 1960-luvulla.
Laulu ilmaisee rauhantahtoa ja surua sodissa kaatuneiden muistoille. Laulun sanat ottavat kantaa väitteeseen, jonka mukaan sota ei pääty Israelissa koskaan. Sanoissa ihmisiä kehotetaan elämään rauhassa ja unohtamaan menneet ("hazakah shebatfilot otanu lo takhzir, "suom." puhtaat rukoukset eivät tuo meitä takaisin"). 
Vastaanotto.
Kappale sai paljon vastustusta jo alusta alkaen. Monien mielestä laulu tukee entisen pääministeri Jitzhak Rabin puhetta, joka ylisti kuuden päivän sodassa kuolleita ja piti niitä Israelin voittona. Kun Israelin puolustusvoimien johto kuuli laulusta, yhtyeen esiintyminen kiellettiin.
Vuosien varrella laulusta tuli eräänlainen epävirallinen poliittinen hymni erilaisille rauhanliikkeille Israelissa, etenkin Now Peace ("Shalom Achshav") -organisaatiolle.
Splügenpass

Splügenpass (saksaa, ) on sola Lepontisilla Alpeilla Italian ja Sveitsin rajalla. Sen korkein kohta on 2 114 metrin korkeudessa meren pinnasta. Sola yhdistää Reinin yhden alkujoen Hinterrheinin ja Comojärveen laskevan Merajoen laaksot. Solan pohjoispuoli sijaitsee Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Splügenin kunnassa. Eteläpuoli kuuluu Italiaan, Sondrion maakuntaan, Madesimon kuntaan.
Sola on ikivanha kulkureitti Italiasta pohjoiseen. Nykyinen solatie rakennettiin vuonna 1823. Se on suljettu talvisin.
Harri Rekola

Harri Kalevi Rekola (s. 2. tammikuuta 1962 Turku) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti vuodesta 1983 lähtien Turun Urheiluliittoa ja hänen valmentajinaan toimivat Raimo Lehtonen sekä Hannu Rautala.
Kalevan kisoista Rekola saavutti pituushypyn pronssia vuonna 1983. Lisäksi hän oli mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa saavuttaen 4 x 100 metrin viestijuoksusta kultaa vuonna 1989 sekä hopeaa vuonna 1987.
Virallisissa kilpailuissa Rekola ei ole esiintynyt vuoden 1990 jälkeen.
Harri Rekolan isä oli 1950- ja 60-lukujen pikajuoksija Pentti Rekola.
Kujeilija

Kujeilija on mytologioissa yleinen hahmo, jolle on tyypillistä sääntöjen rikkominen, kerskailu ja keppostelu. Kujeilijat ovat yleensä miespuolisia ja muodonmuuttajia, jotka yleensä esiintyvät eläimen hahmossa.
Kujeilijat toimivat hyvän ja pahan tuolla puolen, eivätkä he tunnusta yhteiskunnan sääntöjä. He ovat usein lapsellisia, ahneita, himokkaita ja ilkeitä, mutta myös ystävällisiä, avuliaita, nokkelia ja viisaita. He ovat joskus pellemäisiä, kömpelöitä ja hassuja, mutta heillä on yleensä hämmästyttävät selviytymiskyvyt. Kujeilija saattaa kuolla tarinan lopussa mutta palaa henkiin jatkaakseen esiintymisiään muissa tarinoissa.
Kujeilijat ovat näkyvässä osassa etenkin Amerikan ja Afrikan mytologioissa, mutta niitä esiintyy myös Euroopassa, Aasiassa, Tyynenmeren saarilla ja Australiassa. Pohjois-Amerikan tunnetuin kujeilija on Kojootti. Afrikan mytologioissa yleisiä ovat esimerkiksi Jänis, hämähäkki Ananse ja Legba (Eshu). Kreikkalaisessa mytologiassa kujeilijoita ovat Prometheus ja Hermes. Skandinaavisen mytologian kujeilija on Loki.
Tutkijoiden mukaan kujeilijamyytit ovat hyvin vanhoja, ja niiden avulla on voitu välittää moraaliopetuksia. Pulaan joutuneiden kujeilijoiden kautta on voitu opettaa, mitä huonosta käytöksestä seuraa. Toisaalta pienen eläimen hahmoisen kujeilijan selviytymistarinoilla on voitu osoittaa, kuinka näennäisen voimaton olento voi päihittää voimakkaan.
Šabakit

Šabakit ovat etninen ja uskonnollinen väestönryhmä Irakissa ja he asuttavat pääasiassa kyliä Mosulin kaupungista itään. Noin 70 % šabakeista on šiialaisia ja loput sunnalaisia. Heidän uskonnolliset tapansa muistuttavat Turkin aleviitteja.
Historia.
Joidenkin lähteiden mukaan nimityksenä šabak on johdettu arabian termistä "shabaka", joka tarkoittaa vapaasti käännettynä "kietoutuvaa" viittauksena sille, että šabakit ryhmänä koostuvat useista eri heimoista. Tähän liittyen šabakien on eri aikoina väitetty olevan niin arabeja, kurdeja, kuin turkmeenejakin 
Saddam Husseinin Irakissa hallinto yritti arabilaistaa šabakeja ja Irakin–Iranin sodan aikana vuonna 1988 noin 20 šabakikylää tuhottiin maan turvallisuusjoukkojen operaatioissa. Viime vuosina šabakit ovat joutuneet Irakia koetelleiden väkivaltaisuuksien ytimeen. He asuttavat raja-aleutta kurdien ja arabien välillä ja ovat lisäksi ympäröivästä sunnalaisesta väestöstä poiketen šiialaisia. Vuodesta 2003 lähtien arviolta 1 300 šabakia on saanut surmansa väkivaltaisuuksissa. Isis miehitti noin 60 šabakikylää ja noin 3 000 šabakiperhettä on paennut Irakin muihin osiin. Šabakit ovat muodostaneet myös omia asejoukkojaan, joista osa taistelee Irakin Kurdistanin Peshmergan alaisuudessa ja osa Irakin hallituksen tukemissa šiialaisissa asejoukoissa.
Kulttuuri.
Yksi šabakien uskonnon perusperiaatteista on se, että Allah, Muhammad ja Ali muodostavat kolminaisuuden ja näistä Ali on hallitseva. Šabakien pyhä kirja on nimeltään "Kitab al-Manakib" tai "Buyuruk" ja se koostuu kahdesta osasta. Toinen näistä osista muistuttaa aleviittien kirjoituksia. Aikuisilla šabakeilla on oma "pir", eli hengellinen johtaja, joka järjestää säännöllisesti uskonnollisia tilaisuuksia kotonaan. Tilaisuudet pidetään tavallisesti turkiksi. Varhaisessa kirjallisuudessa näihin tilaisuuksiin viitattiin nimellä "laylat al-kafsha" ja ulkopuoliset syyttivät niitä usein rivoilusta. Tärkeisiin rituaaleihin kuuluvat myös pyhiinvaellusmatkat paikallisille pyhätöille. Suurin osa šabakeista saa elantonsa maataloudesta ja maan omistavat tavallisesti sayyidit, jotka ovat myös yhteisöjensä johtohahmoja.
Doing That Scrapyard Thing

Doing That Scrapyard Thing on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka julkaistiin yhtyeen viimeisellä albumilla "Goodbye" vuonna 1969. Kappaleen on kirjoittanut bändin basisti Jack Bruce sekä Pete Brown. Kappale oli yksi viimeisimmistä, mitä yhtye nauhoitti yhdessä.
Julkaisu.
Doing That Scrapyard Thing julkaistiin albumilla "Goodbye" helmikuussa 1969 postuumisti yhtyeen hajoamisen jälkeen. Joissakin Euroopan maissa, kappale julkaistiin singlenä B-puolella "Badge":n sijaan yhdessä "What a Bringdownin" kanssa.
Mousse

Mousse on ranskalainen vaahtomainen ruokalaji, jossa on ilmava rakenne. Sen nimi tulee ranskan kielen 'vaahtoa' tarkoittavasta sanasta. Mousse voi olla makea tai suolainen ja kylmänä tai lämpimänä tarjoiltava ruokalaji.
Makea mousse valmistetaan usein vatkatuista kananmunan valkuaisista tai kermavaahdosta ja maustetaan esimerkiksi suklaalla tai hedelmillä. Mousse voidaan tarjoilla sellaisenaan jälkiruokana tai käyttää esimerkiksi täytekakun täytteenä. Suolainen mousse, eli kuohkea mureke, valmistetaan esimerkiksi lihasta, kalasta tai äyriäisistä.
John Jacob Astor

John Jacob Astor, Sr. (saksalaisittain ”Johann Jakob”; 17. heinäkuuta 1763 Walldorf, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 29. maaliskuuta 1848 New York, New York, Yhdysvallat) oli amerikansaksalainen turkiskauppias ja sijoittaja. Häntä pidetään yhtenä Yhdysvaltojen ensimmäisistä multimiljonääreistä, ja hän oli kuolemaansa saakka maansa rikkain; hänen omaisuutensa oli ennen hänen kuolemaansa noin 20 miljoonaa dollaria, mikä on nykyrahassa 110,1 miljardia dollaria.
Astor työskenteli 16-vuotiaaksi asti isänsä lihakaupassa. Sitten hän lähti isoveljensä luokse Lontooseen, jossa hän työskenteli neljä vuotta piano- ja huilutehtaassa. Vuonna 1783 hän muutti Amerikkaan ja asettui New Yorkiin, jonne toinen hänen veljistään oli jo lähtenyt. Matkalla hän tapasi turkiskauppiaan, jonka neuvojen perusteella hän omistautui samalle alalle, osti turkiksia suoraan intiaaneilta, valmisti niitä aluksi omin käsin markkinoita varten ja myi niitä Lontoossa ja muualla suurella voitolla. Hän toimi myös Astor &amp; Broadwood -yhtiön asiamiehenä New Yorkissa. Hän avasi varastohuoneen soittimien myyntiä varten, ja hänestä tuli ensimmäinen vakituinen soittimien kauppias Yhdysvalloissa. Vähitellen hän laajensi liiketoimintaansa, kävi kauppaa kaikilla maailman turkismarkkinoilla ja keräsi valtavan omaisuuden. Hän työskenteli monta vuotta turkiskaupan järjestämiseksi Isoiltajärviltä Tyynellemerelle ja sieltä Havaijisaarten kautta Kiinaan ja Intiaan. Vuonna 1811 hän perusti Columbiajoen suulle Astoria-nimisen asutuksen, jonka oli tarkoitus toimia keskeisenä kauppapaikkana, mutta kaksi vuotta myöhemmin britit valtasivat asutuksen. Vuoden 1812 sodan aikana Astor osti Yhdysvaltain valtion velkakirjoja 60 tai 70 sentillä, ja sodan jälkeen niiden arvo kaksinkertaistui. Astor kasvatti varallisuuttaan huomattavasti sijoittamalla kiinteistöihin New Yorkin tiiviin kaupunkialueen ulkopuolella, ja kaupungin laajentuessa hän pystytti sinne monia komeita rakennuksia. Hän teki testamentissaan useita hyväntekeväisyyslahjoituksia muun muassa New Yorkin julkisen kirjaston perustamista varten.
Beaivi

Beaivia eli Aurinkoa on pidetty saamelaisessa muinaisuskossa jumaluutena. Sitä on palveltu poronhoidon menestymiseksi ja sairastapauksissa. Sen kunniaksi syötiin myös kevättalvella uhriateria, aurinkopuuro.
Aurinkoa on pidetty aiemmin feminiinisenä jumaluutena, mikä on luultavasti virheellinen yleistys. Sen taustalla on ollut Johannes Schefferuksen lähteinään käyttämät Nicolaus Lundius ja Samuel Rheen, joiden mukaan saamelaiset pitivät Aurinkoa ”kaikkien elävien olentojen äitinä”. Koltta- ja kuolansaamelaisten perinteessä Aurinkoa on kuitenkin kuvattu ympäri maailmaa ahkiossaan ajavana miehenä. Eteläsaamelaisten lähteissä Aurinko on sen sijaan naishahmoinen. Eteläsaamelaisten noitarummuissa Aurinko on ollut keskellä olevana rombikuviona. Muisa rummuissa Aurinko on saattanut olla myös ympyräkuviona rummun yläosassa.
Kaikilta saamelaisaluielta tunnetaan kertomuksia Auringon lapsista. ”Auringon pojan kosiomatka jättiläisten maailmassa” -nimisen joiun kautta tuli tunnetuksi myytti, jonka mukaan saamelaiset polveutuvat Auringon pojasta. Joiun mukaan Auringon poika kävi kosiomatkalla jättilaisten maassa ja meni naimisiin jättiläisen tyttären kanssa. Heidän poikansa eli Gállábártnit keksivät sukset ja aloittivat ihmisrodun. Auringon tytär on puolestaan ollut hyvin keskeinen kulttuuriheeros, joka on aloittanut peuranpyynnin ja poronhoidon.
Seppo Lehto (everstiluutnantti)

Seppo Juhani Lehto (s. 13. joulukuuta 1942 Viipuri) on suomalainen eversti, joka toimi muun muassa Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston ja Lapin ilmatorjuntarykmentin komentajana.
Lehto syntyi sotilasmestari Uuno Lehdon ja Anna-Liisa Juslinin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 on Paula Porkka.
Lehto tuli ylioppilaaksi Helsingin klassillisesta lyseosta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Lehto toimi Salpausselän Ilmatorjuntapatteristossa opetusupseerina 1966–1967, patterinpäällikkönä 1967–1973 ja aliupseerikoulun johtajana 1973. Opetusupseeri hän oli Reserviupseerikoulussa 1967 ja Ilmatorjuntakoulussa 1973–1975, minkä jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä YK:n Suomen pataljoonassa 1975, opetusupseerina Taistelukoulussa 1977–1982 ja opettajana Sotakorkeakoulussa 1982–1985. Vuonna 1982 hän oli myös Mannerheim-stipendiaattina Sveitsissä. Helsingin ilmatorjuntarykmentin esikuntapäällikkö Lehto oli 1985–1986, Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston komentaja 1986–1988 ja Lapin ilmatorjuntarykmentin komentaja 1989–1990. Ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1991 Lehto toimi Pääesikunnan ilmatorjuntatoimiston päällikönä 1990–1991. Vuonna 1989 hän julkaisi teoksen "Pohjois-Suomen ilmatorjunta 1939-1989". Sotilasuransa jälkeen Lehto työskenteli toimitusjohtajana 1990-luvulla.
Lehto ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1969, kapteeniksi 1972, majuriksi 1978 ja everstiluutnantiksi 1986.
Pauli Peltoniemi

Pauli Kalevi Peltoniemi (6. helmikuuta 1962 Ikaalinen – 8. maaliskuuta 2025 Ikaalinen) oli suomalainen kymmenottelija. Hän edusti Valkeakosken Hakaa ja hänen valmentajinaan toimivat Pentti Peltoniemi sekä Olli Käenniemi.
Kalevan kisoista Peltoniemi saavutti kymmenottelun hopeaa vuonna 1983. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuista seitsenottelun hopeaa vuonna 1984.
Virallisissa kilpailuissa Peltoniemi ei esiintynyt vuoden 1987 jälkeen.
Mora (laiva)

Mora oli Vilhelm Valloittajan lippulaiva, kun hän vuonna 1066 purjehti Normandiasta Englantiin vaatimaan Englannin kruunua. Bayeux’n seinävaate kuvaa Englannin valloitukseen liittyviä tapahtumia ja esittää myös Mora-aluksen, joka on siten harvoja historiallisesti tunnettuja viikinkien pitkäveneitä.
Historiallista taustaa.
Englannin kuningas Edvard Tunnustaja kuoli vuonna 1066 ja häneltä ei jäänyt tunnustettua vallanperijää. Edvardin lanko Harald Godwininpoika valittiin kuninkaaksi, mutta hänen asemansa kiistivät hänen veljensä Tostig Godwininpoika, Norjan kuningas Harald Ankara sekä Edvardin serkku Normandian herttua Vilhelm. Viikingit olivat 900-luvulla valloittaneet alueen mantereelta nykyisestä Ranskasta ja heitä kutsuttiin normanneiksi. Kielensä he olivat pääosin vaihtaneet ranskaksi. Tostig ja Norjan Harald Ankara ehtivät hyökätä ensin. Heitä vastaan Harald Godwininpoika joutui marssimaan armeijansa kanssa pohjoiseen Yorkiin. Vilhelm varusti niin ison laivaston, että sai noin 7 000 miestä ja pari tuhatta hevosta kanaalin ylitse. Harald Godwininpojan armeijan marsittua etelään seurasi taistelu Hastingissa, jossa Harald Godwininpoika kaatui. Tämän seurauksena Vilhelm pääsi Englannin kuninkaaksi.
Laiva.
Henrikin vaimo Flanderin Matilda rakennutti Moran Barfleurissa juuri Englannin sotaretkeä varten. Normannit olivat säilyttäneet viikinkien laivanrakennusperinteet. Mora oli yli 30 metriä pitkä. Soutajia oli 17 paria, mahdollisesti kaksi miestä yhdessä airossa, jolloin soutamassa olisi ollut 68 miestä. Matkustajina Kanaalin ylityksessä Vilhelmin lisäksi oli kymmenen ritaria ja jokaisella aseenkantajat sekä hevoset. Mukana oli myös kaikki varusteet. Pitkäveneissä ei ollut istuinpenkkejä ja soutajien oletetaan istuneen merimieskirstujensa päällä. Laivan perän koristeena oli kullattu veistos lapsesta, joka puhaltaa norsunluiseen trumpettiin menosuuntaan päin. Laivassa oli värikäs purje ja mastossa paavilta saatu lippu, jolla vahvistettiin sotaretkelle saatu paavin siunaus. Mora oli nopea laiva ja se joutui pudottamaan purjeensa merellä odottaessaan muuta laivastoa.
Waki

Waki (myös "Waky") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 65 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 8 900 ja kylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).
Kunta rajoittuu lännessä Sanin piirin Kavan ja Karaban, pohjoisessa Sourountounan, idässä Tominianin piirin Dioran ja etelässä Sikasson alueen Yorosson piirin Koumbian kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymävyöhykkeeseen. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, pavut ja maapähkinä. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kaupankäynti suuntautuu etupäässä Kimparanaan. Palveluihin kuuluvat alakoulut ja kaksi terveyskeskusta.
Heikki Aitoaho

Heikki Veli Aitoaho (s. 26. elokuuta 1948 Mustasaari) on suomalainen arkkitehti. Hän valmistui Oulun yliopiston arkkitehtuuriosastolta 1975. Aitoaholla on arkkitehtitoimisto yhdessä Kaarlo Viljasen kanssa. Aitoaho on suunnitellut Vaasan Jaakoon muistomerkin.
Aitoaholle on myönnetty vuonna 2014 Suomen Leijonan ritarimerkki.
Still Standing

Still Standing on Jason &amp; the Scorchersin albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 91.
Valtter Luoto

Veikko Valtter Luoto (3. syyskuuta 1936 Valkeala – 12. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalaisen helluntailiikkeen vaikuttaja, kirjailija ja toimittaja. Luoto teki elämäntyönsä kustannusliike Ristin Voiton palveluksessa, Suomen vapaakristillisessä neuvostossa, raamatunkäännöskomiteassa, helluntailiikkeen raamattuopistossa, Helsingin Saalem-seurakunnassa, Suomen helluntaikirkossa sekä lukuisissa eri toimikunnissa ja komiteoissa. Luoto oli Ristin Voitto -lehden pitkäaikainen päätoimittaja. Luodolle myönnettiin seurakuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2002.
Valtter Luotoa on pidetty yhtenä Suomen helluntaiherätyksen merkittävimmistä vaikuttajista. Luotoa on kuvattu merkittäväksi ekumeenisen yhteyden rakentajaksi. Luoto toimi Suomen Helluntaikirkon ensimmäisenä johtajana vuosina 2002–2005.
Varhainen elämä.
Valtter Luoto syntyi helluntailaiseen perheeseen Valkealassa. Luoto kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lukiossa vuonna 1956, ja jatkoi Helsingin yliopistoon lakiopintojen pariin. Vuonna 1959 Luoto valmistui Helsingin Opettajakorkeakoulusta kansakoulunopettajaksi ja työskenteli aluksi Kouvolassa opettajana. Opettajakorkeakoulun opintojen ohesssa Luoto toimi koulun oppilaskunnan puheenjohtajana. Luoto opiskeli 1960-luvulla myös teologiaa. Teologian kandidaatiksi Luoto valmistui vuonna 2012 Itä-Suomen yliopistosta.
Ura helluntailiikkeessä.
Vuonna 1963 Valtter Luoto valittiin "Ristin Voitto" -lehden toimitussihteeriksi. Hän kohosi merkittävään asemaan sekä kustannusyhtiö Ristin Voiton palveluksessa että Suomen Kristillisten Kustantajien luottamustehtävissä: hän oli "Ristin Voitto" -lehden päätoimittaja vuosina 1978–1993 ja kustannusyhtiön toimitusjohtaja vuosina 1983–1993, ja sen jälkeen hän ryhtyi toimittamaan yhtiön suurteoshankkeita.
Luodon päätoimittajakaudella lehdelle oli ominaista korkeatasoinen journalismi ja pyrkimys vuorovaikutukseen muiden kristillisten kirkkojen, kuten Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kanssa. Luoto toimi evankelis-luterilaisen kirkon ja helluntaiherätyksen välisen neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 1990 alkaen. Luoto edusti vapaita kristillisiä liikkeitä raamatunkäännöskomiteassa vuosina 1974–1991. Vuosina 1996–1998 hän johti Helsingin Saalem-seurakuntaa. Luoto jäi eläkkeelle vuonna 1999.
Vuodesta 1978 lähtien Luoto toimi Suomen Vapaan Kristillisyyden Neuvoston hallituksessa, ja toimi useita kertoja yhdistyksen puheenjohtajana. Luodon viimeisten vuosien tunnetuin hanke oli Suomen Helluntaikirkko. Luoto toimi vuosina 2002–2005 perustetun yhdyskunnan ensimmäisenä puheenjohtajana.
Luoto kuoli Malmin sairaalassa marraskuussa 2021.
Tunnustukset.
Vuonna 2002 Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Valtter Luodolle seurakuntaneuvoksen arvonimen.
Teokset.
Luodon kirjallinen tuotanto käsittää noin kolmekymmentä teosta, joissa hän toimi joko kirjailijana tai toimittajana. Viimeisinä vuosinaan Luoto keskittyi kirjoittamaan kommentaarisia teoksia Raamatun eri kirjoista. Luodon suurin kirjallinen työ oli kymmenosaisen "Ison Raamatun Tietosanakirjan" toimittamisen johtaminen vuosina 1988-1991.
Juan Carlos I (L61)

Juan Carlos I (runkonumero L61) on Espanjan laivaston vuonna 2009 vesille laskettu lentotukialus ().
Valmistus.
Espanjan hallitus hyväksyi syyskuussa 2003 aluksen hankinnan. Seuraavana vuonna tehtiin sopimus aluksen suunnittelusta ja valmistuksesta. Aluksella oli tarkoitus korvata laivastolla olleet kaksi Newport-luokan maihinnousualusta. Alus tilattiin 5. syyskuuta 2003 Ferrolista Navantian telakalta. Ensimmäiset osat aluksesta valmistettiin toukokuussa 2005 ja köli laskettiin virallisesti 1. heinäkuuta 2006. Alukseen tarvittavien 111 lohkon valmistaminen jaettiin Fenen ja Ferrolin telakoille ja Ferrol vastasi lisäksi kokoonpanosta. Alus laskettiin vesille maaliskuussa 2008, minkä jälkeen työt jaettiin kahdeksaan lohkoon. Virallinen vesillelasku tapahtui 22. syyskuuta 2009, jolloin alus siirrettiin koeajoihin. Aluksen luovutus tilaajalle viivästyi propulsiojärjestelmässä havaittujen vikojen korjaamiseksi. Korjausten jälkeiset koeajot suoritettiin touko-kesäkuussa 2010 ja alus otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 2010 Espanjan kuninkaan Juan Carlos I:n läsnä ollessa.
Palvelus.
"Juan Carlos I" vieraili Helsingissä 23–27. kesäkuuta 2024.&lt;br clear="left"&gt;
Itzamna

Itzamna (mayaksi "Iguaanin talo") on mayojen pääjumala, taivaan, päivän ja yön hallitsija. Hän oli myös Kuun jumala ja sivistyksen tuoja. Itzamna kuvataan hampaattomaksi vanhaksi mieheksi, jolla on terävä nenä. Monista muista mayojen jumalista poiketen Itzamna on korostetun hyväntahtoinen.
Itzamna on luojajumala Hunab Kun poika, mayojen maissin jumala sekä kulttuurin ja sivistyksen perustaja. Hän tutustutti ihmiskunnan maissiin ja kaakaoon, ja hän opetti heille kirjoitustaidon sekä ajanlaskun. Hän oli myös parantamisen ja lääkehoidon suojelusjumala. Kulttuurin tuojana Itzamnasta tuli mayojen kansallisjumala. Kun hänet samaistetaan auringonjumala Kinich Ahauhun, hän on myös idän ja lännen herra. Itzamnan toinen nimi on Yaxkokahmut "tiedon herra". Kuun jumalatar Ixchel saattoi olla Itzamnan naispuolinen personifikaatio. 
Lääkintätaidon jumalana Itzamna pystyi karkottamaan kohtalokkaat sairaudet ja herättämään kuolleet eloon. Jumala laati myös uskonnollisten seremonioiden riitit sekä neuvoi mayoille, miten maanomistus tulisi järjestää.
Jennah Vainio

Jennah Vainio (s. 1972) on suomalainen säveltäjä ja kitaristi. Vainio on opiskellut sävellystä Helsingin yliopistossa ja Sibelius-Akatemiassa ja on myös osallistunut sävellyksen mestarikursseille. Hänen teoksiaan on esitetty niin kotimaassa kuin ulkomaillakin sekä radiossa. Esimerkiksi Baltimoren sinfoniaorkesteri (joht. Marin Alsop), Hartfordin sinfoniaorkesteri (USA), Norrköpingin sinfoniaorkesteri, Lapin Kamariorkesteri (joht. John Storgårds), Mikkelin kaupunginorkesteri ja UMO Jazz Orchestra ovat esittäneet hänen teoksiaan.
Valtaosa Vainion teoksista on syntynyt tilaustöinä. Tuotantoon kuuluu orkesteri-, kamari- ja vokaalimusiikkia.
Vainion teoksia on kustannettu (Fennica Gehrman, Sulasol, Uusinta) ja levytetty (Alba Records, Pilfink Records, Korvat Auki, Uusinta).
Hän on myös saavuttanut menestystä koti- ja ulkomaisissa sävellyskilpailuissa teoksillaan Ankomst till Hades-mieskuorolle ja A Sweet Escapade big-bandille.
Viime aikaisiin kantaesityksiin lukeutuu mm. kuoroteos 'At Midnight' Sara Teasdalen tekstiin Kaari-Ensemblelle, joht. Saara Aittakumpu. Berlin, Prix Des Nations, 3.2.2017
Musiikki Saana Wang'in taide elokuvaan '2156'. Ensiesitys: Pariisi, Suomen-Ranskan Instituutti, marraskuu 2016
Vainio tunnetaan myös intohimostaan metallimusiikkiin ja sen ala-genreihin. Sähkökitaran taitajana
hänen ensimmäisiin musiikillisiin esikuviinsa lukeutuivat muiden ohella neoklassiset metallikitaristit Yngwie Malmsteen ja Jason Becker.
Aiheesta muualla.
Linkkejä kappaleisiin:
Linkkejä haastatteluihin ym:
Hunab Ku

Hunab Ku ("Ainoa jumala") tai vain Hunab on mayojen ylin jumala ja luojajumala. Hän on "jumala muiden jumalten yllä", näkymätän ja käsittämätön. Hunab Ku loi maailman kolmasti uudestaan, hävitettyään sen aina tulviin. Ensimmäisellä kerralla hän asutti maan kääpiöillä, toisen kerran salaperäisten dzolobien heimolla ja kolmannella kerralla mayoilla. Mayojen uskomusten mukaan he itse tuhoutuisivat neljännessä tulvassa. 
Hunab Ku on asteekkien Ometeotlin vastine. Ajan kuluessa Hunab Kun merkitys kuitenkin väheni, ja hän joutui väistymään poikansa Itzamnan tieltä.
Hunab Ku ja Huracan saattavat olla saman jumalan kaksi eri nimitystä.
Oath Keepers

Oath Keepers on Yhdysvalloissa toimiva äärioikeistolainen, esivaltaa vastustava radikaali ryhmittymä. Järjestö on perustettu vuonna 2009, ja siihen kuuluu sen oman ilmoituksensa mukaan kymmeniätuhansia entisiä sotilaita ja poliiseja. Nämä ovat vannoneet työssään virkavalan, jossa ovat luvanneet puolustaa Yhdysvaltain perustuslakia kaikkia sisäisiä ja ulkoisia vihollisia vastaan. Järjestön mukaan se pyrkii kouluttamaan virassa olevia ja virasta poistuneita henkilöitä Yhdysvaltain perustuslain tärkeydestä, ja siitä, kuinka virkavala on vannottu Yhdysvaltain perustuslaille, eikä esimerkiksi poliitikoille. Järjestön mukaan sen jäsenet eivät tottele käskyjä, jotka ovat oman näkemyksensä mukaan perustuslain vastaisia, kuten esimerkiksi kansalaisten aseistariisumista tai perusteettomia kotietsintöjä.
Monet Yhdysvaltain ääriryhmiä seuraavat järjestöt kuten Anti-Defamation League ja Southern Poverty Law Center ovat luonnehtineet Oath Keepersia salaliittoteorioiden ympärille rakentuneeksi hallituksenvastaiseksi ääriliikkeeksi.
Taustaa.
Järjestön perusti Elmer Stewart Rhodes maaliskuussa 2009. Rhodes sai inspiraatiota ajatuksesta, että Hitler olisi voitu pysäyttää, jos viranomaiset olisivat kieltäytyneet tottelemasta käskyjä. Rhodes yhdisti kommenttinsa erityisesti demokraattipoliitikko Hillary Clintoniin kutsuen tätä "Hitlery"ksi ja väitti tämän pyrkivän "valtakunnandominaksi" vallankaappauksella. Rhodes kirjoitti vuonna 2008, että Yhdysvalloista ei voi tulla täysmittaista totalitaarista valtiota, jos enemmistö poliiseista ja sotilaista noudattaa valaansa puolustaa Yhdysvaltain perustuslakia ja kieltäytyy toteuttamasta "Johtajan" eli heidän mielestään lainvastaisesti nimetyn presidentin antamia perustuslainvastaisia säädöksiä. Vuonna 2015 Rhodes vaati republikaanisenaattori John McCainin hirttämistä maanpetturina.
Fergusonin mellakoiden aikana aseistautuneet järjestön jäsenet partioivat kaduilla ja talojen katoilla ajautuen konfliktiin sekä paikallispoliisin että vastamielenosoittajien kanssa.
Kongressitalon valtaus.
Järjestön jäsenillä oli näkyvä rooli myös Yhdysvaltain kongressitalon valtauksessa vuonna 2021. Valtaajat vaativat vuoden 2020 presidentinvaalien tuloksen kumoamista ja vaalit hävinneen presidentti Donald Trumpin jatkoa virassaan.
Stewart Rhodes ja toinen joukon jäsen todettiin oikeudenkäynnissä syksyllä 2022 syylliseksi kapinalliseen salaliittoon. Lisäksi heidän ja kolme muun todettiin syyllistyneen virallisen menettelyn estämiseen eli presidentti Joe Bidenin vaalivoiton vahvistamisen estämiseen. Rangaistusta ei ole vielä kerrottu.
Dal Shabet

Dal Shabet (, tyyliteltynä Dal★Shabet tai Dalshabet) on eteläkorealainen tyttöbändi, joka aloitti vuonna 2011 Happy Face Entertainement -levymerkillä.
Historia.
Yhtye teki debyyttinsä 3. tammikuuta 2011 kappaleella "Supa Dupa Diva".
Yhtye on voittanut parhaan tulokkaan Golden Disk Awards -palkinnon.
Subinin mukaan hän ja kaksi muuta jäsentä (Serri ja Ah Young) lähtivät Happy Face Entertainmentilta vuonna 2017, mutta yhtye ei ole tästä huolimatta hajonnut. Yhtye piti minikonsertin vuonna 2019: edellisen kerran yhtye toimi yhdessä vuonna 2016.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Samuel Girard

Samuel Girard (s. 12. toukokuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-liigassa pelaavan Colorado Avalanchea.
P’ibada

P’ibada (’Verimeri’, ) on pohjoiskorealainen ooppera. Virallisten pohjoiskorealaislähteiden mukaan sen on säveltänyt Kim Jong-il, joka kehitti isänsä Kim Il-sungin japanilaismiehityksen aikaan tekemästä näytelmästä oopperan. Se sai kantaesityksensä Pjongjangin suurteatterissa heinäkuussa 1971. Ensimmäisten 30 esitysvuoden aikana sitä ehdittiin esittää yli 1 500 kertaa, ja se on Pohjois-Korean pisimpään esitetty ooppera.
"P’ibadan" tapahtumat sijoittuvat 1930-luvulle, jolloin Japani miehitti Korean niemimaata. Se kertoo naispuolisesta maatyöläisestä, joka ymmärtää, että ainoa tapa selviytyä miehityksestä on kapinoida, ja nousee vallankumoussankariksi. Sitä pidetään Pohjois-Koreassa korealaisen mielenlaadun täydellisenä edustajana ja juche-aatteen taiteellisena kuvastajana.
Tyyliltään "P’ibada" edustaa korealaista vallankumousoopperaa. Se on tyylilajin edustajista parhaiten tunnettu ja kuuluu viiden ”kuolemattomaksi klassikoksi” nimetyn vallankumousoopperan joukkoon. Se oli ensimmäinen ooppera, jossa mukana oli "pangchang", lavan ulkopuolinen kuoro, jolla on korvattu aarioita ja yksinlauluosuuksia, minkä on katsottu tuovan esiin ryhmäajattelua.
Harlan County, USA

Harlan County, USA on Barbara Kopplen tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen pitkä dokumenttielokuva vuodelta 1976. Se seuraa Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltiossa vuonna 1973 käytyä Brooksiden kaivoslakkoa, joka kesti 13 kuukautta koska työnantajapuoli ei hyväksynyt kaivosalan ammattiliittoa neuvotteluosapuoleksi.
"Harlan County, USA" palkittiin parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnolla. Vuonna 1990 se valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva esitettiin Yle TV2 -kanavalla 20. marraskuuta 1978 ruotsinkielisellä nimellä "Gruvarbetarna i Harlan County, USA" ja 27. tammikuuta 1980 suomeksi tekstitettynä.
A.J. Greer

Anthony-John "A.J." Greer (s. 14. joulukuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Florida Panthersia. Lokakuussa 2023 Boston Bruins asetti Greerin waivers-listalle, josta Calgary Flames poimi hänet joukkueeseensa.
Heinäkuussa 2024 Florida Panthers ilmoitti tehneensä Greerin kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Tullivapaa avioliitto

Tullivapaa avioliitto ("Vámmentes házasság") on János Zsombolyain ohjaama suomalais-unkarilainen yhteistyöelokuva vuodelta 1980. Romanttisen komedian pääparia näyttelevät unkarilainen Mari Kiss ja suomalainen Tom Wentzel. Kansainvälisen tuotantotiimin taiteellisena johtajana toimi Mikko Niskanen.
Juoni.
Komediallisessa tarinassa budapestiläisen taksinkuljettajanaisen (Kiss) sulhanen muuttaa Ruotsiin ja on keksittävä keino miten morsian voisi vierailla hänen luonaan laillisesti ja palata aina takaisin Unkariin. Laiton loikkaus epäisi mahdollisuuden palata. Ratkaisuksi tulee kulissiavioliitto suomalaisen liikemiehen (Wentzel) kanssa, mutta asiat mutkistuvat kun heidän välilleen syntyykin unkarilais-suomalainen romanssi.
Tuotanto.
Ajatus Suomen ja Unkarin yhteistyönä tehtävästä elokuvasta oli syntynyt presidentti Urho Kekkosen ja sosialistisen Unkarin valtiojohdon välillä 1970-luvun puolessavälissä. Ensimmäinen yhteistyöidea oli arkkitehti Eliel Saarisesta kertova elokuva ”Honka ja graniitti”, josta ei tullut mitään vaikka sen suunnitteluun käytettiin huomattavia summia suomalaistuotantoihin varattua rahaa. Vuonna 1978 opetusministeriö kehotti asianosaisia viemään yhteistyöelokuvahankkeen tuotantoon asti. Tämä aiheutti suuria riitoja muun muassa Suomen elokuvasäätiön puheenjohtajan Eero Härkösen ja tuotantopäällikkö Matti Kassilan välille. Kassila erosi ja tilalle tuli alan ulkopuolelta Rauni Mollbergin luottomies Veikko Korkala. Rahaa kului, Suomen valtio antoi sitä lisäbudjetissaan lisää, ja sopimus elokuvasta tehtiin ennen kuin käsikirjoitus oli valmis. Elokuvan tuotantoryhmästä tuli hyvin unkarilaispainotteinen, ja kuvauksia tehtiin sekä Unkarissa että Suomessa.
Vastaanotto.
Ulkomaille pääsy puri aiheena hyvin yleisöön Unkarissa, jossa elokuva sai puoli miljoonaa katsojaa. Suomessa se sai 23 000 katsojaa, mikä oli alle viidenneksen vuoden keskiarvosta.
Suomalaiskriitikot antoivat "Tullivapaalle avioliitolle" melko myönteisiä arvioita. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti sitä esimerkkinä siitä, että kahden maan yhteistyöelokuva voi myös onnistua.
Altamura

Altamura on kaupunki Apuliassa, Etelä-Italiassa, Materan lähellä. Se sijaitsee 45 kilometriä lounaaseen Barista. Vuonna 2016 Altamurassa oli yli 70000 asukasta. Nimekäs "pane di Altamura" (Altamuran leipä) on todennäköisesti italian tunnetuin leipä. Ykkösnähtävyys sekä vanhin kaupungin muistomerkki on katedraali, jonka keisari Fredrik II rakennutti vuonna 1232. 
Vähän matkan päässä kaupungista on löydetty vuonna 1993 neandertalilaisen luuranko (”Uomo di Altamura”, Altamuran mies), joka on yksi maailman parhaiten säilyneistä neandertalilaisen luurangoista. Sen kallosta on eristetty neandertalialisen DNA:ta.
Keskustan suuralue (Vaasa)

Keskustan suuralue on yksi Vaasan kahdestatoista suuralueesta. Suuralue sijaitsee kaupungin keskustassa. Suuralueella asuu 14 603 (31.12.2017) asukasta.
Osa-alueet ja kaupunginosat.
Suuralue sisältää kymmenen tilastollista pienaluetta ja asemakaavoitettua kaupunginosaa. Suuralue kattaa Vaasan numeroidut kaupunginosat ensimmäisestä kaupunginosasta 11. kaupunginosaan asti, pois lukien 5. kaupunginosa, kolmas osittain ja neljäs pelkästään pienen alueen osalta.
Keskustan suuralueen tilastolliset pienalueet ovat seuraavat:
Pienalueet vastaavat numeroinniltaan ja pitkälti rajoiltaankin suuralueen kaupunginosia. Wärtsilän alue Ratakadun koillispuolella kuuluu 3. kaupunginosaan, mutta tilastollisessa aluejaossa se rajautuu Vöyrinkaupungin eteläosaan Vöyrinkaupungin suuralueella. Pienalue Keskusta 4, joka rajautuu Ratakatuun, Hovioikeudenpuistikkoon ja Kauppapuistikkoon, käsittää Keskustan suuralueen puolella olevan alueen neljännestä kaupunginosasta, joka muilta osin on Vöyrinkaupungin suuralueella. 
Väestö.
Keskusta on 14 603 asukkaallaan Vaasan suurin suuralue. Keskustan pienalueista asukasluvultaan suurin on Hietalahden itäosa, eli Hietalahti 9, jossa asui 3 986 ihmistä vuonna 2015. Samana vuonna suuralueen pienin pienalue oli 233 asukkallaan Keskusta 4.
Keskustan suuralueen asukkaista äidinkielenään suomea puhui noin 64 prosenttia ja ruotsia noin 30 prosenttia vuonna 2015. Suuralueen pienalueista prosentuaalisesti eniten ruotsinkielisiä oli samana vuonna pienalueella kaksi (45,1 %), eniten suomenkielisiä oli pienalueella neljä (75,5 %) ja Hietalahden itäosassa (74,4 %).
Opiskelijoiden osuus suuralueen työvoimasta oli 20,6 % ja työttömien 9,0 % vuonna 2013. Prosentuaalisesti eniten opiskelijoita oli tällöin pienalueella kolme ja työttömiä pienalueella kahdeksan.
Politiikka.
Keskustan suuralue jakautuu vaaleissa neljään äänestysalueeseen. Viimeisimmissä vaaleissa kannatetuin puolue on ollut Hietalahtea lukuun ottamatta RKP. Hietalahden äänestysalueella kannatetuin puolue oli vuoden 2025 kuntavaaleissa SDP 27 prosentin kannatuksella.
Keskustan pohjoiselle äänestysalueelle kuuluu Vaskiluoto ja keskustan pohjoisosa.
Keskustan eteläiselle äänestysalueelle kuuluu keskustan eteläosasta lähimpänä rantaa sijaitsevat alueet.
Keskustan äänestysalue kattaa keskustan eteläpuolelta kauempana merenrannasta sijaitsevat alueet Hietalahden pohjoispuolella.