tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petersburg (Länsi-Virginia)

Petersburg on kaupunki Yhdysvalloissa Länsi-Virginian osavaltiossa. Kaupungissa oli 2 467 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennassa.
Petersburgin perusti vuonna 1745 Jacob Peterson.
Mission Kellogg’s

Mission Kellogg’s on vuonna 1999 julkaistu sivustapäin kuvattu tasohyppelypeli, jonka on kehittänyt Rauser Advertainment ja julkaissut Kellogg Company. Peli julkaistiin Windows 98:lle, ja Suomessa peliä sai suomeksi ääninäyteltynä Kellogg’s-muropakkausten mukana. "Mission Kellogg’s" on järjestyksessään toinen Kellogg’s-maailmaan sijoittuva videopeli; ensimmäinen on "Tony &amp; Friends in Kellogg’s Land" (1994). Pelin pelattavina hahmoina ovat Tony, Riks ja Coco, ja sen keskeisenä teemana on ravinto-oppi.
"Mission Kellogg’s" julkaistiin Britanniassa nimellä Kellogg’s Mission Nutrition, ja se tunnetaan myös nimellä Tony &amp; Friends: New Adventures – Invasion in Kellogg’s Land. Vuonna 1999 pelistä oli toimitettu yli kaksi miljoonaa kopiota 11 Euroopan maahan, ja sitä myytiin sekä verkossa että muropakkausten kylkiäisenä.
"Mission Kellogg’s" sai EPICA-palkinnon (Europe’s Premier Creative Awards) omassa kategoriassaan vuonna 1999.
91 Days

91 Days on animesarja, jonka tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltoihin vuosina 1920–1933. Tuolloin Yhdysvalloissa vallitsi kieltolaki, joten alkoholia salakuljetettiin sekä myytiin pimeillä markkinoilla eri mafiatahojen toimesta. 
Sarjan protagonistina on nuori mies, jonka nimi on Angelo Lagusa. Paikallinen mafia murhasi hänen perheensä, kun hän oli vielä lapsi. Angelo selviytyi mafian murhayrityksestä piiloutumalla kaappiin, jonka raoista hän näki, kun hänen vanhempansa sekä pikkuveljensä murhattiin. 
Murhayöstä seitsemän vuotta myöhemmin Angelo saa kirjeen tuntemattomalta lähettäjältä. Siinä kerrotaan kaikkien niiden mafian jäsenten nimet, jotka olivat osallisena hänen perheensä murhassa. Tämän takia Angelo päättää lähteä kaupunkiin, jossa hän soluttautuu mafian joukkoihin väärää henkilöllisyyttä käyttäen ja aloittaa mafian jäsenien murhaamisen yksi kerrallaan.
Angelon vaikeutena on, että hänen pitää murhata mafian jäsenet paljastamatta oikeaa henkilöllisyyttään. Kostoa kuitenkin edesauttaa se, että meneillään on kahden eri mafialiittoutuman valtataistelu.
Ebony

Ebony (suom. "eebenpuu") on yhdysvaltalainen afroamerikkalaisille suunnattu aikakauslehti. Se on perustettu 1945 ja ilmestyy kerran kuukaudessa.
Noin 1,3 miljoonan levikillään (2016) "Ebony" on Yhdysvaltojen suurin mustan väestönosan aikakauslehti. Neliväripainetun päälehden lisäksi perustettiin vuonna 1985 miehille suunnattu "Ebony Man". Lisäksi vuosina 1951–2014 ilmestyi "Valittujen Palojen" kokoinen "Jet"-sisarlehti, jota julkaistaan nykyisin vain verkossa. 
"Ebonyn" perustaja oli afroamerikkalainen John Harold Johnson (1918–2005), joka syntyi köyhään perheeseen Arkansas’n osavaltiossa. Hän kouluttautui lehdentekoon vakuutusyhtiö Supreme Liberty Lifen viikoittaisen asiakaslehden parissa. Äitinsä huonekalut vakuutenaan hän otti 500 dollarin lainan ja perusti vuonna 1942 "The Negro Digest" -nimisen lehden. Toisen maailmansodan päätyttyä hän uskalsi lanseerata "Life"-kuvalehteä muistuttavan "Ebonyn", jonka ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa 1945 painoksenaan 50 000 kappaletta.
Kun muut mustan väestönosan lehdet keskittyivät yhteiskunnallisiin ongelmiin, "Ebonystä" tuli hengeltään myönteinen lehti, joka kirjoitti afroamerikkalaisten menestystarinoista liikealalla ja viihteessä. Näkökulmaa pidettiin aluksi elitistisenä, mutta se osoittautui menestykselliseksi, kun valkoisen Amerikan mainostajayhtiöt löysivät siitä kanavan vaurastuvien afroamerikkalaisten tavoittamiseen.
"Ebony" julkaisee vuosittain listan 100 vaikutusvaltaisimmasta afroamerikkalaisesta henkilöstä. Valikoimaa on kritisoitu viihdejulkkisten suosimisesta esimerkiksi koulutusalalla toimivien vaikuttajien kustannuksella.
Menestystarinoiden ohella "Ebony" otti kantaa myös mustien kansalaisoikeustaisteluun, ja sen kirjoittajiin kuului muun muassa Martin Luther King. Vuonna 1969 "Ebonyn" valokuvaajasta Moneta Sleet Jr.:sta tuli ensimmäinen Pulitzer-palkittu miespuolinen afroamerikkalainen.
"Ebonya" julkaisi vuoteen 2016 asti isänsä jälkeen tyttären Linda Johnson Ricen (s. 1958) johtama Johnson Publishing Company Chicagossa. Vuonna 2016 Johnsonin perhe myi "Ebonyn" ja "Jet"-lehden texasilaiselle pääomasijoitusyhtiö Clear View Groupille, joka perusti lehtiä varten uuden julkaisijayhtiön Ebony Media Corporation.
Johnsonin yhtiö jatkaa edelleen 1950-luvulla lehden oheen perustamaansa kosmetiikkaliiketoimintaa. Sen Fashion Fair Cosmetics on afroamerikkalaisille suunnatuista kosmetiikkamerkeistä suurin.
Päätoimittajia.
"Ebonyn" pitkäaikainen päätoimittaja (1967–1997) oli natsiajan Saksassa syntynyt Hans-Jürgen Massaquoi.
Nykyinen päätoimittaja on vuonna 2015 aloittanut Kierna Mayo.
Pekka Toivola

Pekka Toivola (s. 18. maaliskuuta 1955 Lapua) on suomalainen teollinen muotoilija, joka tunnetaan erityisesti Martelan toimistokalusteiden pitkäaikaisena pääsuunnittelijana.
Toivola valmistui teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1980. Työskenneltyään muutaman vuoden suunnittelutoimistossa hän aloitti vuonna 1983 työskentelyn toimistokalustevalmistaja Martelassa, jossa hän työskenteli vuoden 2015 loppuun. Vuonna 2016 Toivola siirtyi suomalaisen Frameryn palvelukseen. 
Toivola on koko uransa ajan suunnitellut toimistokalusteita, mistä hänellä on monia kansainvälisiä palkintoja. Hänen kalusteitaan on muun muassa palkittu neljästi saksalaisella Red Dot -muotoilupalkinnolla. Siirryttyään 2016 Frameryn palvelukseen Toivola kuuluu yrityksen design-tiimiin, jonka päätuotteina ovat monitilatoimistoissa yleistyneet puhelinkopit ja pienet neuvottelutilat.
Vuonna 2005 Toivolan ja Heikki Metsä-Ketelän töitä koottiin näyttelyksi Suomen Saksan-instituuttiin Berliinissä. 
Matkustajien työskentely- ja levähdyspiste Suvanto Loungen Toivola suunnitteli yhdessä sisustusarkkitehti Iiro Viljasen kanssa Helsingin lentokentälle WDC 2012 Helsinki -vuoden teematuotteena.
Takareiden lihaksisto

Takareiden lihaksisto tarkoittaa polven koukistaja- ja kiertäjälihaksistoa, joka sijaitsee reiden takapinnalla. Ne vaikuttavat myös lonkkanivelen ojentajina ja kiertäjinä. Ryhmään kuuluvat kaksipäinen reisilihas ("musculus biceps femoris"), puolijänteinen lihas ("musculus semitendinosus") ja puolikalvoinen lihas ("musculus semimembranosus"). Joskus niihin lasketaan myös hoikkalihas ("musculus gracilis") ja räätälinlihas ("musculus sartorius").
Takareiden lihaksistossa on usein urheiluvammoja kuten revähtymiä. Tilaa kutsutaan hamstring-oireyhtymäksi. Yleensä ongelmallisin on venytystä huonosti kestävä puolijänteisen lihaksen jänne, mutta useammankin hamstring-lihaksen vaivoja on. Ne voidaan hoitaa voimistelulla tai tarvittaessa leikkauksella. Ensiapuna on yleisperiaatteen mukaan lepo, kylmä ja kompressio.
Pinakoloni

 
Pinakoloni (C6H12O) on alifaattisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena valmistettaessa muita kemikaaleja.
Ominaisuudet.
Pinakoloni on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä ja sillä on mieto piparmintunkaltainen tuoksu. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Pinakolonin reaktiot ovat tyypillisiä alifaattisille ketoneille.
Valmistus ja käyttö.
Pinakolonia valmistetaan teollisesti tyypillisimmin isobuteenin ja formaldehydin välisellä niin kutsutulla Prins-reaktiolla tai pivaliinihapon ja etikkahapon tai asetonin välisellä reaktiolla, jota katalysoivat titaanidioksidi ja harvinaisten maametallien oksidit. Muita tapoja ovat pivaloyylikloridin reaktio Grignard-reagenssien kanssa ja 2,3-dimetyyli-2-buteenin hapetus vetyperoksidilla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös käsittelemällä pinakolia hapolla esimerkiksi rikkihapolla. Tässä reaktiossa muodostuu ensin karbokationi, joka toisiintuu pinakoloniksi. Reaktiota kutsutaan pinakolitoisiintumiseksi.
Pinakolonia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. Siitä valmistetaan muun muassa halogenoituja johdannaisia, triadimefonia, metributsiinia, buprenorfiinia, pinasidiiliä ja pindonia.
Itseapukirjallisuus

Itseapukirjallisuus eli self help -kirjallisuus on tietokirjallisuuden laji, joka pyrkii auttamaan lukijaansa elämään paremmin. Itseapukirjat tarjoavat lukijalle ohjeita, joiden noudattamisen pitäisi johtaa onnellisuuden lisääntymiseen. Ratkaisut esitetään kirjoissa usein askelina tai vaiheina. Kirjoissa esitellään usein esimerkkihenkilöitä, joiden tarinat rohkaisevat lukijaa noudattamaan kirjan neuvoja.
Itseapukirjallisuuteen kuuluu esimerkiksi popularisoivia psykologian kirjoja, new age -henkisiä kirjoja, bisnes-kirjoja sekä rakkaus- ja parisuhdekirjoja. Kirjakaupoissa ja kirjastoissa itseapukirjoja on sijoiteltu eri osastoihin, kuten hengelliseen kirjallisuuteen, psykologiaan ja filosofiaan.
Itseapukirjat ovat vanha ilmiö, mutta ne ovat nousseet hyvin suureen suosioon etenkin 2010-luvun Yhdysvalloissa. Nykyajan itseapukirjat keskittyvät usein yksilöön siinä kun vielä 1800-luvulla ne opettivat ihmisiä olemaan parempia kansalaisia. Yksilökeskeisten itseapukirjojen varhainen klassikko on Dale Carnegien "Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa" (1936).
Université Paris-Sud

Paris-Sud-yliopisto (ransk. "Université Paris-Sud" eli "UPS", myös: "Université Paris-XI") oli vuosina 1971-2019 toiminut yliopisto. Se perustettiin, kun Pariisin yliopiston jaettiin useiksi yksiköiksi. Yliopistossa oli yli 30 000 opiskelijaa. Yliopiston seuraaja on vuonna 2020 toimintansa aloittanut Université Paris-Saclay.
Kansainvälisten rankkausten perusteella yliopistoa pidettiin yhtenä Ranskan parhaista.
Woroban piirikunta

Woroban piirikunta on yksi Norsunluurannikon neljästätoista ylimmän tason hallintoalueesta. Piirikunnan pinta-ala on 31 100 km². Asukasluku oli 845 139 vuonna 2014. Piirikunta sijaitsee maan luoteisosassa ja sen hallinnollinen keskus on Séguéla.
Woroban piiri muodostettiin yhdistämällä Bafingin ja Worodougoun alueet vuonna 2011.
Serial Presence Detect

Serial Presence Detect (SPD) on automaattinen tapa saada tietoa tietokoneen muistimoduulin asetuksista. Aikaisemmissa 72-pinnisissä SIMM-muistimoduuleissa oli viisi pinniä rinnakkaiseen "Parallel Presence Detect" (PPD) tiedolle, mutta 168-pinnisissä DIMM-muistimoduuleissa käytetään sarjamuotoista koodausta suuremmalle määrälle tietoa. 
Kuvaus.
Kun tietokone käynnistetään se suorittaa POST-testin. 1990-luvun puolivälin jälkeen testi on pystynyt automaattisesti konfiguroimaan tietokoneessa olevan laitteiston. SPD on muistilaitteiston ominaisuus, joka kertoo tietokoneelle mitä muistia koneeseen on asennettu ja tarvittavat ajoitukset sen käyttämiseksi. 
Tämän ominaisuuden sisällön määrittelee JEDEC-standardi.
Jotta tietokone tukisi SPD:tä JEDEC-standardi vaatii että tietyt parametrit sijoitetaan alempaan 128 tavuun muistimodulilla olevaan EEPROMiin.
Kyseiset tavut sisältävät tietoa ajoitusparametreista, valmistajasta, sarjanumeron ja muuta hyödyllistä tietoa.
Muistia käyttävät laitteet päättelevät automaattisesti käyttötavan näiden tietojen perusteella.
Esimerkiksi SPD-tieto voi sisältää tietoa CAS-latenssista, jolloin tietokone osaa asettaa sen automaattisesti ilman käyttäjän puuttumista asiaan.
Laajennukset.
JEDEC-standardi määrittelee vain osan SPD:ssä käytetyistä tavuista, jonka jälkeen moduulilla olevassa EEPROMissa voi olla tilaa laajennoksille kuten:
EPP on Nvidian ja Corsairin kehittämä laajennos kun taas XMP on Intelin kehittämä laajennos. Lisäksi AMD:ltä on AMP-laajennos "Radeon Memory" -muistille ja useat emolevyvalmistajat ovat kehittäneet omia tekniikoita XMP-profiilien lukemiseen AMD:n piirien kanssa: MSI:llä on A-XMP, Asus on kehittänyt DOCP:n ja Gigabytellä on EOCP.
EXPO on AMD:n uusi muistiprofiili, jota tuetaan Ryzen 7000 -suorittimissa DDR5-muistien kanssa.
Ohjelmatuki.
SPD-tiedon lukemiseen voidaan käyttää eri menetelmiä:
Vornanen

Vornanen on suomalainen sukunimi. Sitä käytetään lähinnä Laatokan Karjalassa ja Pohjois-Karjalassa. Kielentutkijat yhdistävät nimen venäläisiin linnun nimityksiin "vorona" 'varis' ja "voron" 'korppi'. Karjalan myyttinen sissipäällikkö Vorna on Pohjois-Pohjanmaalta tallennetussa kansantarinoissa nimetty Vornasen suvun esi-isäksi..
Vornanen on sukunimenä muun muassa seuraavilla henkilöillä:
TLC (televisiokanava)

TLC on Warner Bros. Discoveryn omistama yhdysvaltalainen televisiokanava, jonka lähetykset Discovery Networks Finland aloitti Suomessa 1. joulukuuta 2016. Kanava aloitti ensin paikalla 18, mutta se siirtyi 17. toukokuuta 2017 kanavapaikalle 11. TLC on lyhenne sanoista The Learning Channel. 
Kanavan viisi suosituinta ohjelmaa ovat "90 päivää morsiamena", "Forencic Files", "Tohtori Paise", "Unexpected" ja "Hengenvaarallisesti lihava".
TLC on lähettänyt vain teräväpiirtosisältöä 30. kesäkuuta 2025 lähtien HD-siirtymän myötä (DVB-T2-lähetys).
Maire (veistos)

Maire on kuvanveistäjä Kerttu Horilan vuonna 2010 valmistunut Porissa sijaitseva julkinen veistos. Pronssiin valettu ja panssariväreillä maalattu teos kuvaa puistonpenkillä istuvaa naisfiguuria. Teos painaa 300 kiloa.
Teoksen toteutus.
Horila on toteuttanut "Maire" -veistoksen Porin seudun nykytaiteen tukiyhdistys Lupaus ry:n järjestämään kutsukilpailuun. LUPAUS 2010 -kilpailussa pyydettiin taiteilijoilta ideoita Porin keskustaan sijoittuvasta taideteoksesta. Tuomaristo valitsi Kerttu Horilan ehdotuksen voittajaksi 19.3.2010.
"Maire" on tehty liikuteltavaksi veistokseksi, jonka sijoituspaikka muuttuu tilanteen ja yleisöjen mukaan. Veistoksen paljastustilaisuus järjestettiin 9.7.2010, jolloin se sijoitettiin Porin keskustaan, Eetunaukiolle. Teos kuuluu Porin kaupungin ulkoveistoskokoelmaan.
Valmistustapa.
Veistoksen muotin taiteilija valmisti eri menetelmällä kuin aikaisemmat keramiikkaveistoksensa. Yleensä Horila muotoilee keramiikkaveistoksensa käsin, jolloin hän aloittaa hahmon jaloista ja tekee kasvot aina viimeiseksi. Veistoksen osat hän polttaa paloina ja liimaa kiviliimalla yhteen. "Mairen" muottia varten taiteilija valmisti metallisen tukirungon, kiinnitti siihen poikittaisia tukipuita ja kanaverkkoa, sekä lopuksi päälle kuvanveistosavea.
Mairen sijoituspaikat.
Maire sijaitsee kesäisin Eetunaukiolla, Porin keskustassa sijaitsevan kävelykadun varrella. Talveksi Maire on siirretty Satakunnan ammattikorkeakoulun (SAMK) kampuksen aulaan, Matkakeskuksen läheisyyteen. Maire vieraili Raumalla kesällä 2013, jolloin Rauman taidemuseo lainasi sitä Kerttu Horilan näyttelyn ajaksi. Veistos sijoitettiin Hauenguanoon. Heinäkuussa 2016 "Maire" vartioi SuomiAreena-viikon ajan Porin kaupungin ympäristöviraston Pori-pihaa.
Second Morning

Second Morning on japanilaisen Morning Musumen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Scott Hoying

Scott Hoying (s. 17. syyskuuta 1991) on yhdysvaltalainen laulaja ja a cappella -yhtye Pentatonixin jäsen. Hänen äänialansa on baritoni. Hoyingia pidetään yhtyeen keulahahmona ja perustajana yhdessä tenori Mitch Grassin ja mezzo-sopraano Kirstie Maldonadon kanssa. Hoying on myös toinen osapuoli youtuber-duosta SUPERFRUIT, jonka hän muodostaa yhdessä ystävänsä ja bänditoverinsa Grassin kanssa. Ennen Pentatonixia Hoying lauloi SoCal VoCal -nimisessä a cappella -yhtyeessä Kalifornian yliopistossa.
Hän on kotoisin Arlingtonista, Texasista. Hänen vanhempansa ovat Rick ja Connie Hoying. Hänellä on muun muassa saksalaisia sukujuuria. Hoying on laulanut kahdeksanvuotiaasta saakka, ja 13-vuotiaana paikallisen The Next Big Star Contest -kilpailun seurauksena hän pääsi jopa levyttämään oman country-albuminsa "Arms Around the World".
Oglethorpe University

Oglethorpe University on pieni yksityinen liberal arts college Brookhavenissa, Atlantan esikaupunkialueella Yhdysvaltojen Georgiassa. Vuonna 1835 perustettu, runsaan tuhannen opiskelijan college on nimetty osavaltion perustajan, brittikenraali James Oglethorpen mukaan. Oglethorpe University tunnetaan Crypt of Civilization -aikakapselin säilytyspaikkana.
Historiaa.
Oglethorpe University perustettiin 1835 Midwayhin, osavaltion silloisen pääkaupungin Milledgevillen eteläpuolelle. Koulun perustivat presbyteriaanit, mutta nykyisin se on tunnustukseton. Yhdysvaltain sisällissota johti koulun sulkemiseen vuosiksi 1862–1866.
Kun osavaltion pääkaupunki siirrettiin Milledgevillestä Atlantaan, Oglethorpe University seurasi mukana. Vuonna 1870 se toimi Atlantan nykyisen kaupungintalon kohdalla. Taloudelliset vaikeudet pakottivat kuitenkin sulkemaan koulun. Oglethorpe avattiin uudelleen tunnustuksettomana eli uskonnollisista ryhmistä riippumattomana vuonna 1913. Vuonna 1915 alettiin rakentaa sille uutta kampusta Brookhavenin kaupunginosaan tohtori Siemers Jacobsin aloitteesta. Hän toimi sittemmin collegen rehtorina ("president") lähes kolme vuosikymmentä.
Oglethorpe Universitystä tuli Oglethorpe College vuonna 1965, mutta "university"-sana otettiin käyttöön taas vuosia myöhemmin. Uusgoottilaiseen tyyliin rakennettu 0,4 neliökilometrin kampus on otettu mukaan Yhdysvaltojen historiallisten kohteiden luetteloon.
Maskotti.
Siemers Jacobs valitsi oppilaitoksen maskotiksi merilinnun nimeltä etelänkeiju (engl. "stormy petrel"), koska James Oglethorpen kerrottiin ihailleen sen sitkeyttä ja rohkeutta. Niinpä myös collegen urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Stormy Petrels.
Kirstuanjärvi

Kirstuanjärvi on Pirkanmaalla Nokialla Tottijärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Kirstuanjärvi on osa Pyhäjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 350 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria. Järvi on matalarantainen ja rannat ovat soistuneet. Järven etelä- ja länsipuolella sijaitsee peltomaita ja muualla on metsämaita. Järveen laskee vain kaksi lyhyttä metsäojaa. Järven laskuoja lähtee etelärannasta ja se juoksee kilometrin verran peltomaiden läpi ja laskee sitten Tottijärven koillisrantaan. Rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Järven länsipuolella sijaitsee kolmen maatilan pellot. Ranta on suota, mutta siitä huolimatta sinne on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet järveä noin 300 metrin päästä ohittavalta yhdystieltä 2292.
Historiaa.
Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa järven ympärillä oli nykyistä paljon enemmän peltoa. Itärannan niemekkeellä oli peltotilkkuja ja järven pohjoisosissa muutama peltoalue. Peltojen kuivatusojat oli johdettu rantasuolle tai suoraan järveen. Rantojen läheisyyteen on rakennettu vapaa-ajan asuntoja verrattain myöhään. Voidaan ajatella, että vuoden 1980 peruskartan jälkipainoksena olevat asuntojen merkinnät kertovat ensimmäisen asunnon rakentamisajasta. Edellä mainitut peltoalueet ovat nykyään metsitettyjä, mikä on tapahtunut vuoden 1991 kartan julkaisun jälkeen.
Nattesferd

Nattesferd on norjalaisen metalliyhtye Kvelertakin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 13. toukokuuta 2016 levymerkillä Roadrunner Records. Nattesferd on edeltäjiinsä nähden tyyliltään melodisempaa, perinteisempää hard rockia.
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”1985”. Nattesferd debytoi Suomen virallisen listan sijalla 9. Kappaleista ”Svartmasse” ja ”Nattesferd” julkaistiin musiikkivideot.
Vastaanotto.
Albumi sai positiivisen vastaanoton. Albumiarvosteluiden keskiarvoja mittaavan Metacriticin arvosana albumille on 83/100, mikä perustuu kuuteen ammattilaisarvioon. Kaaoszinen Tom Frankton arvioi yhtyeen onnistuneen säilyttämään kunnianhimonsa ja albumin olevan pelkistetympi ja harkitumpi kuin edeltäjänsä. Soundin Salla Harjula antoi albumille hyvän arvosanan, vaikka sanoikin kaivanneensa hyökkäävämpiä kappaleita.
Volvo ÖV4

Volvo ÖV4 oli Volvon ensimmäinen automalli. Nimi ÖV4 tulee sanoista Öppen Vagn 4 cylindar eli avoauto, 4 sylinteriä. Auton lempinimeksi tuli kuitenkin Jakob. Ensimmäinen Jakob valmistui 14. huhtikuuta 1927 ja sen ajoi ulos tehtaalta myyntipäälikkö Hilding Johanson.
Jakobin kysyntä oli melko rajoittunut, koska pohjoismaiden markkinoilla myytävä avoauto ei ole sääolojen takia mikään myyntimenestys, ÖV4:ssä nimittäin oli vain avattava kuomu, joten sitä ei pystytty talvella käyttämään ollenkaan, autoa valmistettiin vain 300 kappaletta. Sedan versio autosta tunnetaan nimellä Volvo PV4.
Markkina-alue.
ÖV4:ää vietiin ulkomaille melko vähän, Suomi oli ensimmäinen maa jonne sitä tuotiin, myöhemmin autoja vietiin myös Tanskaan, Kuubaan, Hollantiin, Palestiinaan, Syyriaan, Egyptiin, Marokkoon ja Argentiinaan.
Kolari.
Vuonna 1926 yksi ÖV4 auton prototyypeistä joutui nokkakolariin amerikkalaisen auton kanssa, tuontiauto romuttui mutta volvo selvisi muutamalla naarmulla. Tästä syntyi Volvon turvallisuusajatus ja Volvon koko turvallinen imago, mikä on vielä nykyäänkin yrityksen myyntivaltti.
Aigáleo

Aigáleo (, myös "Egáleo"), antiikin Aigaleos (, ), on vuori Attikassa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on noin 465 metriä.
Aigáleo-vuori sijaitsee Ateenan metropolialueen ja Attikan tasangon länsilaidalla ja Thriásion tasangon kaakkoispuolella. Vuoren pituus on noin kahdeksan kilometriä ja se suuntautuu Eleusiinlahdelta Attikan tasangolle lounais-koillissuunnassa. Poíkilo-vuori eli Poikilon Oros on Aigáleon jatke sen pohjoispuolella. Vuoria erottaa Athinón-valtakatu. Aigáleon kaupunki ja kunta, jotka sijaitsevat vuoren koillispuolella, ovat saaneet nimensä vuoresta. Vuoren ympärillä sijaitsevat myös muun muassa Agía Varvára, Chaïdári, Korydallós, Keratsíni, Pérama, Níkaia ja Skaramagkás.
Vuorelta on hyvä näköala Salamiin saarelle ja sitä ympäröivälle merialueelle. Persian kuningas Kserkes seurasi vuorelta Salamiin meritaistelua vuonna 480 eaa. Herodotos kertoo, kuinka Kserkes oli pystyttänyt tätä varten vuorelle valtaistuimensa.
Arákynthos

Arákynthos () eli Zygós (Ζυγός) on vuori ja vuorijono Aitolia-Akarnaniassa läntisessä Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 984 metriä.
Arákynthos-vuorilla sijaitsee Kleisoúran rotko. Vuorten pohjoispuolella sijaitsevat Lysimachía- ja Trichonída-järvet, lounaispuolella Mesolóngin–Aitolikón laguunit ja eteläpuolella Korintinlahti. Agrínion kunnan osa Arákynthoksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Ardittós

Ardittós ( eli Λόφος Αρδηττού, "Lófos Ardittoú"), antiikin Ardettos (, ), on kukkula Pagkrátin kaupunginosassa Ateenassa Kreikassa. Sen korkeus on 133 metriä.
Kukkula sai nimensä antiikin aikaisesta Ardettes-nimisestä heeroksesta, jonka kerrotaan sovittaneen ateenalaisten väliset erimielisyydet. Siitä lähtien kukkula oli paikka, jossa heliaia-oikeusistuimen tuomarit vannoivat valansa. Kukkula sijaitsi Ilissos-joen etelärannalla. Kukkulalla oli Tykhelle omistettu temppeli sekä myöhemmin myös Herodes Atticuksen hauta. Panateenalainen stadion sijaitsi Ardettos- ja Agra-kukkuloiden välisessä laaksossa.
Nykyisin kukkula on puistoa. Uudelleenrakennettu stadion (Panathinaïkó-stadion) sijaitsee sen koillispuolella. Kukkulan pohjoispuolelta kulkee Ardittoú-katu.
Attikan tasanko

Attikan tasanko (), usein myös "Ateenan tasanko" (Λεκανοπέδιο Αθηνών, "Lekanopédio Athinón") on tasanko Attikassa Kreikassa. Ateenan kaupunki ja pääosa sen metropolialueesta sijaitsevat tasangolla ja täyttävät sen nykyisin lähes kokonaan.
Attikan tasangon keskellä kohoavat Akropolis-kukkula ("Akrópoli"), Lykavittós-kukkula sekä Tourkovoúnia-kukkulajono. Tasangon halki virtaa Kifisós-joki. Tasangon pohjoispuolella sijaitsee Párnitha-vuori, koillispuolella Pentéli-vuori, itäpuolella Ymittós-vuori ja Mesógeian tasanko, ja länsipuolella Aigáleo- ja Poíkilo-vuoret ja Thriásion tasanko. Etelässä Attikan tasanko aukeaa Saroninlahdelle.
Hallinnollisesti Attikan tasangon alue jakautuu Keski-Ateenan, Länsi-Ateenan, Pohjois-Ateenan, Etelä-Ateenan ja Pireuksen alueyksiköihin ja edelleen lukuisiin kuntiin. Varsinainen Ateenan kaupunki ja kunta sijaitsee tasangon keskellä. Ateenan metropolialue on kasvanut tasangon laajuiseksi nopeasti ja suhteellisen hallitsemattomasti 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon aikana. Tasanko on Kreikan tiheimmin asuttu alue ja myös yksi koko Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Antiikin Ateenassa tasangon asukkaat ("pediakoi") muodostivat arkaaisella kaudella yhden väestöryhmän, jota vastaan antiikin kirjailijat asettavat tuon ajan politiikassa Attikan rannikon asukkaat ("paralioi") sekä vuorten takaisten alueiden (kuten Mesógeian tasangon) asukkaat ("hyperakrioi" tai "diakrioi").
Mesógeia

Mesógeia () tai Mesógaia (Μεσόγαια) on tasanko itäisessä Attikassa Kreikassa. Mesógeia käsittää itäisen Attikan sisämaan sekä itärannikon, ja sillä sijaitsee Ateenan metropolialueen itäosa esikaupunkeineen.
Hallinnollisesti Mesógeian alue kuuluu Itä-Attikan alueyksikköön. Se koostuu pääpiirteissään kunnista Pallíni, Rafína-Pikérmi, Paianía, Spáta-Artémida, Kropía ja Markópoulo Mesogaías. Mesógeian tasangon länsipuolella sijaitsee Ymittós-vuori ja Attikan tasanko, pohjoispuolella Pentéli-vuori ja Marathonin tasanko, ja eteläpuolella Soúnion niemi.
Viime vuosikymmeninä Ateenan metropolialue on laajentunut huomattavasti tasangolle. Vielä 1980-luvulla alue oli pääosin viljelykäytössä. Nykyisin tasangolla on lukuisia kaupunkeja ja kyliä sekä teollisuusalueita. Spátan kaupunki sijaitsee tasangon keskellä. Rannikolla sijaitsevat alueen satamakaupungit Rafína ja Pórto Ráfti. Myös Ateenan kansainvälinen lentoasema, joka avattiin vuonna 2001, sijaitsee tasangolla. Muu alue tasangosta on edelleen pitkälti viljelykäytössä. Mesógeian alue kytkeytyy Ateenan keskustaan Ymittóksen pohjoispuolelta kiertävien valtatien A6 eli Attikan valtatien sekä metrolinjan 3 välityksellä.
Antiikin Mesogeia tai Mesogaia oli yksi Ateenan kaupunkivaltion Kleistheneen uudistuksen mukaisista pääalueista. Se käsitti varsinaisen kaupungin ("asty") ja rannikon ("paralia") ulkopuolisen Attikan sisämaa-alueen. Tähän kolmijakoon perustui fylejen jako trittyksiin. Mesogeia-maalari oli 600-luvun alussa eaa. toiminut nimeltä tuntematon keramiikkamaalari.
Poíkilo

Poíkilo (), antiikin Poikilon Oros (, ”Kirjava vuori”, ), on vuori Attikassa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on noin 465 metriä.
Poíkilo-vuori sijaitsee Ateenan metropolialueen ja Attikan tasangon länsilaidalla ja Thriásion tasangon itäpuolella. Sen pituus on noin 11 kilometriä. Vuoren eteläpuolella sijaitsee Aigáleo-vuori, jonka jatke se on. Vuoria erottaa Athinón-valtakatu. Kauempana Poíkilo-vuoren pohjoispuolella sijaitsee Párnitha-vuori. Lounaispäässä vuori päättyy Eleusiinlahteen.
Vuoren juurella sijaitsevat muun muassa Kamateró, Petroúpoli, Peristéri, Chaïdári ja Skaramagkás.
Thriásion tasanko

Thriásion tasanko () eli "Eleusiin tasanko" on tasanko läntisessä Attikassa Kreikassa.
Thriásion tasangon erottavat sen itäpuolella sijaitsevasta Attikan tasangosta ja Ateenan metropolialueen pääalueesta Poíkilo- ja Aigáleo-vuoret. Tasangon pohjoispuolella sijaitsee Párnitha-vuori, ja länsipuolella Patéras-vuori ja Megarída. Etelässä tasanko avautuu Eleusiinlahdelle.
Hallinnollisesti Thriásion tasangon alue kuuluu Länsi-Attikan alueyksikköön. Tasangon alue on nykyisin suurelta osalta Ateenan läntisiä esikaupunkeja ja teollisuusaluetta. Tärkeimmät kaupungit ovat Elefsína, Mándra, Magoúla ja Asprópyrgos. Tasangolla on myös muun muassa Elefsínan sotilaslentokenttä. Tasangon pohjoisosan halki kulkee Attikan valtatie (A6) sekä Ateenan metropolialueen paikallisjunan (Proastiakós) rata.
Tasanko on saanut nimensä antiikin ajan Thriasta, joka oli yksi antiikin Ateenan demoksista. Antiikin aikana alueen merkittävin kaupunki oli Eleusiin mysteereistä tunnettu Eleusis, jonne johti Ateenasta Pyhä tie. Tasangon halki virtasi pieni Kefissos-virta, jota ei tule sekoittaa Attikan tasangon suurempaan Kefissos-jokeen (nykyinen Kifisós).
Giant Metrewave Radio Telescope

Giant Metrewave Radio Telescope (GMRT) on Intiassa lähellä Punea sijaitseva radioteleskooppiryhmä, joka koostuu kolmestakymmenestä halkaisijaltaan 45-metrisestä radioteleskoopista. Observatoriota hoitaa National Centre for Radio Astrophysics, joka kuuluu Tata Institute of Fundamental Researchiin.
Radioteleskoopin rakenne.
Giant Metrewave Radio Telescope koostuu kolmestakymmenestä radioteleskoopista jotka ovat 45 metrisiä lautasantenneja. Ne käyttävät radiotaajuuksien metristä aallonpituusaluetta. Lautasten tukirakenne on tehty kevyeksi minkä mahdollistaa se ettei Intiassa ole tasangolla lunta. Siinä on 16 paraabelin muodostavaa tukirakennetta jotka on tehty pyöreästä teräsputkesta ja kiristetty teräksestä valmistetuilla vaijereilla jotka on sijoitettu lähelle paraabelin pintaa. Heijastuspinta koostuu kevyestä teräsverkosta jonka lankojen paksuus on 0,55 millimetriä ja reikien koko vaihtelee keskustan läheltä 10  × 10 millimetristä uloimpien 20 × 20 millimetriin. Antennin teräsosissa on käytetty yksinomaan ruostumatonta terästä.
Lautaset on kiinnitetty kiinnitetty 15 metrin korkean betonitornin päälle. Antennilautasen paino 80 tonnia ja vastapaino noin 40 tonnia. Paraabeliheijastinantennit ovat Y:n muodossa ja toimivat yhdessä radiointerferometrinä. Suurin perusviivan pituus on noin 25 kilometriä.
Taajuudet.
Käytetyt radiotaajuudet ovat 50, 153, 233, 325, 610 ja 1420 MHz. Kaikilla taajuuksilla on kaksi polarisaatiota joten ne pystyvät tarkkailemaan taivasta kahdella ei taajuudella samanaikaisesti. Nämä aallonpituudet on valittu sen vuoksi että niiden alueella on tässä osassa Intiaa vähemmän ihmisten aiheuttamia häiriöitä. Näillä taajuuksilla antennien suurimmat saavuttamat resoluutiot ovat alimmilla taajuuksilla 60″ ja 1,4 GHz enää 2″.
Schiaparelli-luotaimen seuranta.
GMRT:ä käytettiin ensimmäisen kerran avaruusaluksen seurantaa vuonna 2016, kun sillä seurattiin Schiaparelli-luotaimen laskeutumista Marsiin. GMRT seurasi Schiaparellin heikon merkkisinganaalin doppler punasiirtymiä. Se myös havaitsi signaalin katkeamisen 50 sekuntia ennen laskeutumista.
Tourkovoúnia

Tourkovoúnia () tai Lykovoúnia (Λυκοβούνια), antiikin Ankhesmos (), on kukkula Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Attikan tasangolla Lykavittós-kukkulan koillispuolella varsinaisen Ateenan kaupungin ja kunnan pohjoisosassa. Kukkulan korkeus on noin 338 metriä, ja se on korkein varsinaisen Ateenan kaupungin alueen kukkuloista.
Kukkulan nimi tarkoittaa ”Turkkilaisvuorta”. Nimi on mahdollisesti peräisin siitä, että osmanivallan aikana alueella oli turkkilaisten sotilaiden leiri tai turkkilainen hautausmaa. Toinen nimi "Lykovoúnia" tarkoittaa ”Susivuorta”, ja viittaa mahdollisesti alueen syrjäisyyteen entisaikaan sekä alueella eläneisiin susiin. Kerrotaan, että kukkulalla oli antiikin aikana Zeuksen patsas.
Nykyisin kukkulalla sijaitsevat muun muassa Attikan lehto ("Attikó álsos") sekä profeetta Elialle omistettu luostari ("Moní Profíti Ilía"). Kukkulan ympärillä sijaitsevat Ateenan kaupunginosat Áno Kypséli, Néa Kypséli, Néa Filothéi ja Girokomeío. Kukkulan pohjoispuolella sijaitsee Galátsin kaupunki ja koillispuolella Psychikón kaupunki.
Val di Zoldo

Val di Zoldo on kunta Bellunon maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. 
Kunta perustettiin vuonna 2016 kun kaksi kuntaa Forno di Zoldo ja Zoldo Alto yhdistyivät muodostaen Val di Zoldon kunnan.
Will Elder

Will Elder (oikea nimi Wolf William Eisenberg; 22. syyskuuta 1921 Bronx, New York – 15. toukokuuta 2008 Rockleigh, New Jersey) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan parhaiten humoristiseen "Mad"-lehteen 1950-luvulla piirtämistään sarjakuvista ja pitkästä yhteistyöstään "Madin" perustajan Harvey Kurtzmanin kanssa.
Elder opiskeli New Yorkissa High School of Music &amp; Art -taidekoulussa, jossa hän tutustui tuleviin työtovereihinsa Harvey Kurtzmaniin ja Al Jaffeehen. Hän ehti opiskella myös Academy of Designissa ennen liittymistään Yhdysvaltain armeijaan vuonna 1942. Palattuaan siviiliin vuonna 1946 hän perusti yhteisen studion Kurtzmanin ja Charles Sternin kanssa. Elderin ensimmäinen sarjakuva julkaistiin vuonna 1947 "Toy Town" -lehdessä. Seuraavina vuosina hän työskenteli John Severinin toimintasarjakuvien tussaajana ja päätyi vuonna 1950 EC Comics -kustantamon palkkalistoille. Elder piirsi itsenäisesti eräitä yksittäisiä tarinoita EC Comicsin tieteis- ja kauhusarjakuvalehtiin, käsikirjoittajina muun muassa Al Feldstein ja Jack Kamen.
Kun Kurtzman vuonna 1952 perusti huumorilehti "Madin", Elderistä tuli yksi sen alkuperäisistä piirtäjistä. Elder piirsi kahden vuoden ajan myös EC:n toiseen huumorijulkaisuun "Paniciin". Hän erikoistui "Madissa" populaarikulttuurisatiireihin ja piirsi paljon vitsejä pursuneita parodioita tunnetuista sarjakuva- ja muista fiktiohahmoista. Elderin on sanottu luoneen "Madille" sen tunnusomaisen tyylin. Hänen sarjakuviensa tunnusmerkkinä ovat ruutujen taustalle ahdetut hullunkuriset yksityiskohdat, kuten outoja viestejä sisältäviä kylttejä pitelevät hahmot.
Elder jätti "Madin" yhdessä Kurtzmanin kanssa vuonna 1956 ja piirsi sen jälkeen useisiin Kurtzmanin perustamiin uusiin sarjakuvalehtiin, joita olivat "Trump", "Humbug" ja "Help!", jatkaen aiemmalla tyylillään. Yhdessä Kurtzmanin kanssa hän loi Goodman Beaver -nimisen sarjakuvahahmon. Vuosina 1962–1988 Elder piirsi "Playboy"-lehdessä julkaistua Kurtzmanin käsikirjoittamaa sarjakuvaa "Little Annie Fanny", joka kertoi samannimisestä seksikkäästä tytöstä. Elder ja Kurtzman palasivat vanhemmalla iällään "Madin" toimituskuntaan kahdeksi vuodeksi 1985–1987.
Sarjakuvien ohella Elder piirsi kirjankansia, elokuvajulisteita ja "TV Guide" -lehdessä julkaistuja tv-sarjojen mainoskuvia.
Elder kuoli Parkinsonin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin 86-vuotiaana vuonna 2008.
Markku Heikkinen

Markku Heikkinen (s. 12. kesäkuuta 1962 Kajaani) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi koko SM-liigauransa ajan JyP HT:ssä pelaten yhteensä 304 runkosarjaottelua tehopistein 51+82=133 ja keräten 68 jäähyminuuttia sekä 38 playoff-ottelua tehopistein 4+7=11 ja keräten 12 jäähyminuuttia. Heikkinen toimi kauden 1991–1992 ajan joukkueen kapteenina, jolloin johdatti joukkueen SM-hopeaan, jota Heikkinen voitti myös keväällä 1989. Hän pelasi urallaan myös Ruotsin alemmissa sarjoissa sekä Tanskassa.
Heikkinen on JYPin seurahistorian runkosarjan tehokkain puolustaja tehtyään yhteensä 504 runkosarjaottelussa tehot 101+132=233.
Ura.
Heikkinen aloitti uransa JyP HT:ssä, jonka miesten joukkueessa hän debytoi 17-vuotiaana I-divisioonassa kaudella 1979–1980, jolloin Heikkinen teki 24 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5. Kaudella 1981–1982 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 12+12=24, joilla Heikkinen sijoittui koko I-divisioonan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain HPK:n Juha Hietanen. Hän oli JyP HT:n tehokkain puolustaja myös kaudella 1982–1983 tehoilla 12+8=20, joilla Heikkinen sijoittui sarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Kaudella 1984–1985 hän sijoittui tehoilla 13+14=27 I-divisioonan puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Heikkisen kausi JyP HT:ssä päättyi sarjanousuun SM-liigaan.
Ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 1985–1986 Heikkinen teki 34 runkosarjaottelussa tehot 4+12=16. Kauden 1988–1989 päätteeksi hän voitti JyP HT:ssä SM-hopeaa. Kaksi seuraavaa kautta Heikkinen pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonan Rögle BK:ssa. Joukkue eteni molempina kausina Kvalserieniin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua Elitserieniin.
Kaudeksi 1991–1992 Heikkinen palasi JyP HT:hen, jonka kapteeniksi hän nousi. Heikkinen johdatti joukkueen kauden päätteeksi SM-hopeaan. Kaudella 1992–1993 hän jatkoi JyP HT:n varakapteenina. Heikkinen oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja 11 osumallaan. Hän jakoi myös JyP HT:n sisäisen tehotilaston voiton Juha Riihijärven ja Harri Laurilan kanssa lukemalla +22. Kaudella 1993–1994 hän voitti joukkueen pudotuspelien sisäisen tehotilaston lukemalla +1. Viimeisellä SM-liigakaudellaan 1994–1995 Heikkinen teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+21=28, joilla hän oli JyP HT:n tehokkain puolustaja ja jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Ässien Karri Kiven kanssa.
Heikkinen pelasi kauden 1995–1996 vielä Tanskan pääsarjajoukkue Herning IK:ssa, jossa hän voitti kauden aikana Tanskan cupin. Heikkisen pelaajaura päättyi kevääseen 1996.
Jukkatalo

Jukkatalo Oy oli vuonna 1968 nimellä Pyhännän Rakennustuote Oy perustettu suomalainen puualan yritys, jonka päätoimialana oli puurakenteisten omakotitalojen valmistus ja myynti. Tehdas sijaitsi Pohjois-Pohjanmaalla Pyhännän kunnassa ja oli yksi kunnan suurimpia työnantajia.
Jukkatalo oli vuonna 2015 Suomen neljänneksi suurin talotoimittaja runsaan viiden prosentin markkinaosuudella. Jukkatalo valmisti vuosittain noin 300 omakotitaloa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2022 oli yli 95 miljoonaa euroa, ja se työllisti yli 200 henkeä. 
Jukkatalo kuului yhtenä toimijana suureen PRT-Forest -konserniin, jonka liikevaihto vuonna 2017 oli 141 miljoonaa euroa. Konserniin kuuluivat myös muun muassa hirsitaloja valmistanut Kontiotuote Oy ja yksilöllisiä puutaloja valmistanut Lappli-Talot Oy. Jukkatalo Oy oli vuonna 2019 Suomen suurin puutaloja valmistava yritys 57,6 miljoonan euron liikevaihdollaan, Kontiotuote Oy toiseksi suurin 56,7 miljoonalla eurolla ja Lappli-Talot Oy 11:nneksi suurin 8,1 miljoonalla eurolla.
Historia.
Vuonna 1967 Pyhännän kunta perusti sahan kunnan korkean työttömyyden vuoksi. Yrityksen toimitusjohtajaksi valittiin Veijo Sydänmetsä. Vuonna 1968 yhtiön nimeksi tuli Pyhännän Rakennustuote Oy, joka ryhtyi valmistamaan huviloita ja vapaa-ajan asuntoja, pian myös pientaloja. Siitä kasvoi nykyinen Sydänmetsän perheen omistama PRT-Forest -konserni.
1980-luvun alussa Pyhännän Rakennustuote nousi Suomen valmistalomarkkinoiden kärkeen 16 prosentin markkinaosuudellaan eli noin 800 talopaketin vuosimyynnillään.
Vuonna 2014 Jukka-talojen valmistus yhtiöitettiin konsernissa omaksi Jukkatalo Oy:ksi, kun taas Pyhännän Rakennustuote Oy:n uudeksi tehtäväksi tuli rakennusammattilaisten palveleminen puurakenteisilla elementeillä. Ilkka Sydänmetsä ja Lauri Konttila lukeutuivat viimeisiin yhtiön toimitusjohtajiin.
Konkurssi 2023.
Vaikka Jukkatalon liikevaihto nousi vuonna 2022 yli 95 miljoonaan euroon, yrityksen liiketulos painui samaan aikaan 4,6 miljoonaa euroa tappiolliseksi. Vaikka liiketulos oli pysynyt voitollisena neljänä edellisenä vuotena, vuoden 2022 tilanne oli poikkeus. Tilinpäätöksessään Jukkatalo perustelee tappiotaan ennätyksellisellä kasvulla, työvoimapulalla ja materiaalikustannusten nousulla. Lisäksi yrityksen täytyi toimittaa taloja sopimusehtojen mukaisilla hinnoilla, mikä vaikeutti tilannetta entisestään.
Vuonna 2022 Jukkatalo työllisti yli kaksisataa henkilöä.
Jukkatalo jätti konkurssihakemuksen Oulun käräjäoikeuteen 28. elokuuta 2023. Oulun käräjäoikeus asetti Jukkatalon konkurssiin seuraavana päivänä.
Syyskuussa 2024 kerrottiin, että puuelementtituotantoa Jukkatalon entisessä tehtaassa Pyhännällä jatkaa entisten työntekijöiden perustama yritys Neco Elements, joka ei ole urakoija vaan puisten rakennuselementtien toimittaja.
Jukkatalo-tuotemerkki myytiin joulukuussa espoolaiselle talofirmalle Havilla Oy:lle.
Murhalesken muistelmat

Murhalesken muistelmat on Anneli Auerin kirjoittama kirja vuodelta 2016. Kirjassa Auer käsittelee kronologisesti elämäänsä alkaen ennen miehensä väkivaltaista kuolemaa, Ulvilan surmaa, läpi vuosia kestäneiden poliisitutkintojen ja oikeudenkäyntien, jolloin häntä epäiltiin teon tekijäksi. Auer käy läpi myös perheen arkea sekä tutkintavankeus- ja vankeusaikaansa. Kirja julkaistiin 16. syyskuuta 2016. 
Kirjasta otettiin Into-kustantamon historian suurin painos, useita tuhansia kappaleita. Kirja perustuu Auerin muistiinpanoihin ja se on ensimmäinen kirjallinen tuote, jossa Auer kertoo tapahtumien kulusta omin sanoin. "Murhalesken muistelmat" julkaistiin myös äänikirjana, ja Auer lukee kirjan itse. Lisäksi kirjan oikeudet on myyty Ruotsiin.
Ryhmä X/10

Ryhmä X/10 oli suomalaisten taiteilijoiden muodostama ryhmä 1950-luvulla. Ryhmä perustettiin vuonna 1955 ja se kokoontui Helsingissä Uudenmaankadulla Kumlinin kehysverstaassa.
Eino Ruutsalo oli ryhmän johtohamo. Hänen mukaansa ”periaatteena oli työskennellä ilman valmiiksi saneltuja dogmeja ja jokainen jäsen toimi omana jurynään. Jäsenillä ei ollut enempää yhtenäistä aatteellista kuin tyylillistä ilmaisukieltäkään, vaan taloudelliset seikat olivat vaikuttaneet ryhmän syntymiseen.” Ryhmään kuului lisäksi muun muassa perustajajäsen Sophie Taxell, Igor Eriksson ja Erkki Hervo. Myös Olavi Haarala osallistui ryhmän näyttelyihin.
Ryhmä järjesti yhteisiä näyttelyitä eri puolilla Suomea ja Pohjoismaita. Näyttelyissä oli esillä taidegrafiikkaa ja muita paperille tehtyjä teoksia.
Rocket Lab

Rocket Lab USA, Inc. on avaruustoiminta-alan yhtiö, joka on keskittynyt pienten kuormien laukaisuun Maan kiertoradalle. Perinteisesti pienet hyötykuormat kuten nanosatelliitit laukaistaan isompien hyötykuormien ohessa, jolloin ne ovat esimerkiksi aikataulun ja kiertoradan suhteen toissijaisessa asemassa.
Rocket Labin perusti vuonna 2006 sen nykyinen CEO ja CTO Peter Beck. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Yhdysvalloissa, mutta muiden muassa laukaisukeskus on Uudessa-Seelannissa. Laukaisukeskus Rocket Lab Launch Complex 1 avattiin virallisesti 2016.
Yhtiön ensimmäinen kantoraketti Electron kykenee laukaisemaan 150 kg:n kuorman 500 km SSO:lle. Kaksivaiheinen raketti käyttää molemmissa vaiheissa yhtiön kehittämää Rutherford-rakettimoottoria, jonka ajoaine on LOX/RP-1. Erityistä uutta moottoreissa on sähkömoottoritoimiset pumput. Raketin lennon aikana jo tyhjenneet akut tiputetaan kyydistä. Rocket Lab kehittää Electron-raketin ensimmäisen vaiheen talteenottoa; marraskuussa 2020 onnistui ensimmäisen kerran hallittu laskeutuminen.
Historia.
Rocket Labin perusti vuonna 2006 Peter Beck. 
Laukaisukeskus Rocket Lab Launch Complex 1 avattiin virallisesti 26. syyskuuta 2016 UTC. 
Rocket Labin ensimmäinen raketti oli Atea-1, kerran laukaistu suborbitaalinen luotainraketti. Laukaisu 20. marraskuuta 2009 onnistui sinänsä testinä, mutta raketin lentokorkeus jäi epävarmaksi. Yhtiön oman arvion mukaan se saavutti avaruuden 100 km:n rajan mutta mitattua varmennusta tälle ei saatu. Tämän jälkeen yhtiö alkoi kehittämään Electron-rakettia. Alun alkaen sen ensilento oli tarkoitus olla 2015 mutta koelento toteutui lopulta 25. toukokuuta 2017. Lennolla testattiin onnistuneesti ensimmäisen vaiheen toiminta, vaiheiden irrotus, toisen vaiheen sytytys sekä hyötykuormaa suojaavan nokkakartion irrotus. Raketti ei kuitenkaan saavuttanut kiertorataa.
Paul Raymond

Paul Martin Raymond (16. marraskuuta 1945 St Albans, Hertfordshire, Iso-Britannia – 13. huhtikuuta 2019) oli brittiläinen kosketinsoittaja-kitaristi. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten hard rock -yhtye UFOn kosketinsoittaja-kitaristina. Raymond soitti myös Michael Schenker Groupissa, sekä uransa alkuaikoina blues-yhtye Chicken Shackissa sekä pop-yhtye Plastic Pennyssa.
Timo Hyytinen

Timo Juhani Hyytinen (s. 19. helmikuuta 1944 Huittinen) on suomalainen Jyväskylässä asuva asesuunnittelija, tietokirjailija ja kustantaja. 
Insinööri Hyytisen nimissä on useita mallisuojia ja patentteja haulikon rakenteesta, hylsyn ulosheittimista, haulikon perälevyrakenteesta , automaattiaseen ja luodikon rakenteista sekä aseen lukitusjärjestelmistä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Valmet 412 asejärjestelmästä, jonka kehityksessä toteutettiin useita uusia keksintöjä ja patentteja.
Hyytisen kirjallinen tuotanto käsittelee suomalaisten aseiden konstruktioita, suomalaisten puukkojen mallistoa ja uistimien historiaa. Myös eränkäynti, kalastus, jousiammunta, huumori, filosofia ja sukututkimus ovat edustettuina hänen laajassa tuotannossaan, joka käsittää yli 50 teosta. Joitakin teoksia on julkaistu myös e-kirjoina. Hyytisen tekstejä ja artikkeleita on julkaistu useissa metsästys- ja kalastuslehdissä sekä kokoomateoksissa "Eränkävijä" ja "Erämaailma".
Hyytisen vanhemmat ovat teknikkokapteeni Aarre Hyytinen ja Mirja o.s. Tuomiaho. Hyytisen työura vuodesta 1968 käsittää 20 vuoden jakson Valmet Oy Tourulan tehtaan asesuunnittelu- ja myyntipäällikkönä. Tuona aikana kehitettiin suomalaisesta Valmet-haulikosta menestystuote, jota vietiin sekä Euroopan että Amerikan asemarkkinoille. Valmetin jälkeen hän toimi 8 vuotta Vihtavuoren Panos Oy:n toimitusjohtajana ja sen jälkeen tietokirjailijana ja kustannusliike Arma Fennica Oy:n toimitusjohtajana. Hyytinen on Suomen tietokirjailijoiden ja Keski-Suomen kirjailijoiden jäsen.
Hänelle on myönnetty Valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1989 (Suuri Puukkokirja) ja Suomen urheilukirjasäätiön tunnustuspalkinto vuonna 1991 (Suuri Jousikirja). Hyytinen vastaanotti Valmet 412 asejärjestelmälle myönnetyn Vuoden ase USA:ssa 1980 -kunniapalkinnon, joka oli ensimmäinen Yhdysvaltojen ulkopuolelle myönnetty. 
Teoksia.
Aseet, asesuunnittelu, aseiden historia, sotahistoria:
Puukkokirjat:
Kalastusaiheiset kirjat:
Jouset, jousiammunta, jousimetsästys:
Eränkäynti, eräkirjallisuus, eränovellit:
Huumori
Muuta:
Kaarinan puku

Kaarinan muinaispuku on rekonstruktio muinaispuvusta, joka perustuu Kaarinassa, nykyisin Turussa sijaitsevan Kaarinan Kirkkomäen kalmiston viikinkiaikaisen haudan 1/1950 löytöihin. 
Puku koostuu kaksivärisestä alusmekosta, kaksiosaisesta hameesta, liehukkeesta, esiliinasta, päähineestä ja viitasta. Kaksiosaisessa alusmekossa on luonnonharmaa paitaosa ja tummansiniset alaset eli näkymättömiin jäävä alempi kappale. Hame on vaalean sinivihreää kangasta ja koostuu kahdesta kappaleesta, jotka kiinnitetään olalta soljin. Hameen etukappaleen yläosassa on ommeltua koristeruudukkoa. Oikealta takaolalta riippuu vaaleansinivihreä liehuke. Esiliina on tummahkon sinivihreä ja kiinnitetään punaruskealla lautanauhalla. Esiliinan reunaa kiertävät pronssispiraalikoristeet. Tummansininen päähine on kehystetty pronssispiraalikoristein. Hapsullinen vaippa eli viitta on punaharmaa.
Sidokseltaan kankaat ovat 4-vartisia bataviatoimikkaita. Päähine on murtotoimikasta. Kankaissa on ontelomaiset putkihulpiot ja ne on päätelty huolittelunauhoin. Loimen ja kuteen tiheydet vaihtelevat välillä 5–11 lankaa senttimetrillä. 
Kokonaan viikinkiajan tekniikoin tehty pukuversio Kaarinan puvusta kuuluu Turun museokeskuksen kokoelmaan tunnisteella TMM22593. Puku on valmistettu vuosina 1990–1999. Puku on valmistettu luonnonkuiduista pystykangaspuissa.
Aaltoharjapleko

Aaltoharjapleko ("Pseudolithoxus tigris") on imumonnien heimoon kuuluva kalalaji, joka elää luontaisesti Venezuelassa.
Ulkonäkö ja koko.
Nämä monnit kasvavat noin 9 senttimetrin mittaiseksi.
Tilkkutäkki (albumi)

Tilkkutäkki on kokoelmalevy, johon on koottu rippikoululauluja tunnettujen suomalaisten muusikoiden esittäminä. Kappaleet valittiin "Nuoren seurakunnan veisukirjasta" eli ”Punaisesta laulukirjasta”, jota on vuosikymmeniä käytetty rippileireillä. Albumin tuottivat Markus Koskinen ja Sampo Haapaniemi. Albumi nousi Suomen virallisella listalla ykkössijalle. Levyä on myyty yli 30 000 kpl, ja se ylsi platinalevyrajan yli.
Alumiini-isopropoksidi

Alumiini-isopropoksidi eli alumiinitri-isopropoksidi ((C3H7O)3Al) on alumiini-ionien ja alkoksideihin kuuluvien isopropoksidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä sekä muiden alumiiniyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa alumiini-isopropoksidi on valkoista hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste esiintyy muille metallialkoksideille tyypillisesti oligomeereinä, tyypillisesti trimeereinä tai tetrameereinä. Alumiini-isopropoksidi reagoi veden kanssa muodostaen alumiinihydroksidia ja liukenee muun muassa etanoliin, isopropanoliin, kloroformiin, bentseeniin ja tolueeniin. 
Valmistus ja käyttö.
Alumiini-isopropoksidia voidaan valmistaa johtamalla isopropanolia alumiinilastuja sisältävän kolonnin läpi. Reaktiossa voidaan käyttää katalyyttinä jodia tai elohopea(II)kloridia, mutta se ei ole välttämätöntä. Toinen tapa yhdisteen valmistamiseen on lisätä isopropanolia alumiinikloridin bentseeniliuokseen, jolloin ammoniumkloridi saostuu liuoksesta. Alumiini-isopropoksidi voidaan puhdistaa tislaamalla alhaisessa paineessa.
Alumiini-isopropoksidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksessä ja Oppenauer-hapetuksessa. Lisäksi sitä voidaan käyttää katalyyttinä oksiimien hydrolyysissä epoksidien toisiintumisissa ja renkaanavautumisadditioissa sekä eetterien synteeseissä. Muita käyttökohteita ovat alumiinin karboksylaattisuolojen, esimerkiksi palmitaatin, formiaatin, stearaatin ja asetyylisalisylaatin valmistuksessa, tekstiilien vedenpitävyyttä lisäävissä käsittelyissä ja eräiden maalien valmistuksessa.
Debbie

Debbie on laulaja ja räppäri Lil Debbien esikoisalbumi, joka julkaistiin 15. heinäkuuta 2016.
Albumilta julkaistiin single ”Tell Me”, josta kuvattiin myös musiikkivideo. Myöhemmin myös kappaleesta ”F that” julkaistiin kuuluisa video.