tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reginaldo

Reginaldo Manoel da Silva Junior (eli Reginaldo, s. 8. heinäkuuta 1992) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edusti Suomessa kaudella 2015 Veikkausliigassa pelannutta FF Jaroa lainasopimuksella Fluminensestä. Fluminensen riveissä hän pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2017. Reginaldon pelipaikka on keskuspuolustaja.
Ura.
Reginaldo on Fluminensen kasvatti. Hän ei ole pelannut seuran edustusjoukkueessa Série A:ssa vielä yhtään ottelua. Vuosina 2013-2014 Reginaldo oli lainassa Brasilian alasarjojen Resendessä, Esportivo Bento Gonçalvesissa ja Club Atlético Metropolitanossa. Yhteensä noissa seuroissa kertyi otteluita 12 ja maaleja kaksi. Vuonna 2014 Reginaldo palasi takaisin Fluminenseen, mutta ei tehnyt vieläkään debyyttiään seuran paidassa.
Helmikuussa 2015 Reginaldo meni testiin Suomen Veikkausliigan FF Jaroon. Jaro tekikin vielä saman kuun aikana hänen kanssaan yhden kauden mittaisen lainasopimuksen. Debyytti Veikkausliigassa ja pääsarjatasolla tapahtui huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan.
Kauden 2015 jälkeen Fluminense lainasi Reginaldon edelleen lainasopimuksella Goiásin FC Vila Novaa kaudeksi 2016. Kaudella 2017 Reginaldo pääsi vihdoin useiden lainakausien jälkeen pelaamaan Fluminensen riveissä.
Pirunkellari (Viiala)

Pirunkellari eli "Varrasniemen luola" on Akaan Viialassa sijaitseva luola. Lähinnä L-kirjainta muodoltaan muistuttavaan luolaan johtaa kaksi erikokoista sisäänkäyntiä. Luolan pinta-ala on useita kymmeniä neliömetrejä ja luolan pohjalla on harvassa suuria kivenlohkareita. Luolassa on joitakin pienempiä sivukammioita. 
Pirunkellari nimisiä luolia on Suomessa myös Nilsiän Pisavuorella ja Nurmijärvellä. Laukon kartanon pihassa Vesilahdella on pirunkellariksi kutsuttu kivinen kellari, joka on ollut osana 1400-luvulla paikalla sijainnutta kivilinnaa.
Walter Moore

Walter Andre Moore (s. 1. syyskuuta 1984 Georgetown) on guyanalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Ykkösen FF Jarossa. Moore on pelannut Veikkausliigassa FF Jaron riveissä 29 ottelua. Lisäksi hän on pelannut Trinidad ja Tobagon liigassa, Guyanan liigassa sekä Kazakstanin liigassa.
Moore on pelannut Guyanan A-maajoukkueessa yhteensä 68 maaottelua. Hän päätti maajoukkueuransa vuonna 2016.
Seurajoukkueet.
Walter Mooren pelaajaura alkoi Trinidad ja Tobagon liigassa North East Starsin riveissä kaudella 2006. Moore siirtyi kaudeksi 2007 Trinidad ja Tobagon liigassa pelanneen Caledonian riveihin, jossa hän pelasi kauteen 2012–2013 saakka. Vuonna 2010 Moore oli lainalla Guyanan liigan Alpha Unitedissa ja kaudella 2011 Yhdysvaltojen kolmostasolla USL:n Charlotte Eaglesissa. Moore pelasi vuosina 2007–2013 Caledonian riveissä yli 100 sarjaottelua.
Moore siirtyi kaudeksi 2013 Kazakstanin liigassa pelanneeseen FC Vostokiin. Moore pelasi 31 liigaottelua ja oli sivussa vain yhdestä sarjapelistä. Vostok jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja tippui kauden päätteeksi Kazakstanin liigasta. Kaudella 2014 Moore pelasi Kazakstanin kakkostasolla Astana-1964:n riveissä.
Moore siirtyi kaudeksi 2015 Veikkausliigassa pelanneen FF Jaron riveihin. Moore debytoi Veikkausliigassa 12. huhtikuuta 2015 ottelussa FF Jaro–IFK Mariehamn. Moore pelasi kaudella 2015 yhteensä 29 liigaottelua, joissa teki kolme maalia. Jaro jäi kaudella 2015 Veikkausliigassa viimeiseksi ja joukkue putosi Ykköseen. Moore jatkoi Jaron luottopelaajana Ykkösessä. Hän pelasi kausina 2016–2017 yhteensä 47 Ykkösen ottelua.
Kaudeksi 2018 Moore siirtyi Ykkösen AC Ouluun, jossa hän pelasi 26 Ykkösen ottelua. Moore palasi takaisin FF Jaron riveihin kaudeksi 2019.
Maajoukkue.
Walter Moore debytoi Guyanan A-maajoukkueessa vuonna 2004, ja hän kuului Guyanan maajoukkueeseen vuosina 2004–2016. Moore päätti maajoukkueuransa vuonna 2016. Hän pelasi yhteensä 68 maaottelua ja teki niissä neljä maalia.
Into Ahonen

Into Artturi Ahonen (30. syyskuuta 1897 Turku – 30. tammikuuta 1968) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.
Ahonen valmistui ylioppilaaksi 1917. Hän liittyi samana vuonna Tampereen suojeluskuntaan ja osallistui Suomen sisällissodan Suinulan ja Viipurin taisteluihin. Ahonen kävi Kadettikoulun 1921 sekä Sotakorkeakoulun 1929. Uransa alussa hän toimi nuorempana upseerina sekä patterin päällikkönä KTR 3:ssa. Vuosina 1929–1936 hän palveli yleisesikuntaupseerina 3. divisioonan, Jääkäriprikaatin sekä 2. divisioonan esikunnissa. Pataljoonan komentajana Savon Jääkärirykmentissä hän oli 1936–1938. Ennen talvisotaa 1938–1939 hän oli taktiikan opettajana Taistelukoulussa.
Talvisodassa Ahonen toimi esikuntapäällikkönä 9. divisioonassa, Lapin Ryhmässä, rannikkoryhmässä sekä 11. divisioonassa. Välirauhan aikana ja jatkosodan alussa hän komensi Petsamon erillisosastoa 1940-1941. 
Jatkosodassa Ahonen toimi aluksi Yhteysesikunta Roin esikuntapäällikkönä sen perustamisesta joulukuussa 1941 kesäkuuhun 1942. Sen jälkeen 1942–1943 Ahonen johti Sissipataljoona 3:a. Tämän jälkeen hän komensi pataljoonaa 15. prikaatissa vuonna 1943. Sodan jälkeen Ahonen oli toimistopäällikkönä pääesikunnassa 1945–1946. Hän toimi pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä 1947–1955 ja erikoistehtävissä 1955–1957. Ahonen oli myös eduskunnan puolustusasiainvaliokunnan sihteeri 1945–1947.
Ylennykset: vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1936, everstiluutnantti 1941, eversti 1948.
Rachel Skarsten

Rachel Skarsten (s. 23. huhtikuuta 1985 Toronto) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa "Batmanin tytär" (2002–2003), "Lost Girl" (2013–2015) ja "Valtiatar" (2015–2017). Vuonna 2015 hän esiintyi elokuvassa "Fifty Shades of Grey".
Skarsten esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran yhdeksänvuotiaana – laulaessaan äkisti syöpään kuolleen isänsä hautajaisissa. Eräs näyttelijäagentti huomasi Skarstenin esiintymisen ja ehdotti tälle näyttelemistä. Pian Skarsten sai ensimmäisen roolinsa Honeycombs-mainoksesta. Hänen varhaisia roolejaan olivat muun muassa esiintymiset televisiosarjassa "Little Men" ja elokuvassa "Virginia's Run". 17-vuotiaana hänet valittiin näyttelemään Mustaa Kanarialintua sarjakuviin perustuvassa televisiosarjassa "Batmanin tytär". Los Angelesissa tapahtuneiden kuvausten yhdistäminen koulunkäyntiin Torontossa osoittautui kuitenkin raskaaksi, ja "Batmanin tyttären" päätyttyä yhden tuotantokauden jälkeen Skarsten päätti keskittyä täysipainoisesti yliopisto-opintoihin. Hän opiskeli Queen's Universityssä B.A.-tutkinnon historiasta ja kirjallisuudesta.
Valmistuttuaan yliopistosta Skarsten työskenteli muun muassa myymäläpäällikkönä Abercrombie &amp; Fitchin liikkeessä. Hän ei kuitenkaan ollut erityisen tyytyväinen elämäänsä, ja äitinsä neuvosta hän päätti lopulta palata näyttelemisen pariin. Viiden vuoden poissaolon jälkeen Skarstenin ei ollut yhtä helppo saada rooleja kuin lapsinäyttelijänä, mutta pikkuhiljaa hän sai itselleen suurempia rooleja. Vuonna 2012 hän näytteli independent-elokuvassa "Two Hands to Mouth", ja samana vuonna hän pääsi televisiosarjoihin "Lost Girl" ja "The L.A. Complex".
Skarsten näytteli sivuroolissa Christianin avustajaa Andreaa vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Fifty Shades of Grey". Maaliskuussa 2015 Skarsten valittiin Elisabet I:n rooliin televisiosarjassa "Valtiatar". Hänet esiteltiin toisen tuotantokauden päätösjaksossa.
Niccolò Campriani

Niccolò Campriani (s. 6. marraskuuta 1987 Firenze) on italialainen kivääriampuja ja kolminkertainen olympiavoittaja. 177 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Campriani edustaa CS Esercitoa.
Ura.
Campriani voitti olympiakultaa 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Samoista kisoista hän saavutti myös hopeaa 10 metrin ilmakivääristä. Campriani oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Campriani voitti sekä 10 metrin ilmakiväärin että 50 metrin kiväärin asentokilpailun.
MM-kilpailuista Camprianilla on yksi kulta 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuodelta 2010 Münchenistä. EM-kilpailuista hänellä on aikuisten tasolta kaksi kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi. Nuorten tasolta EM-kilpailuista hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi. Campriani on voittanut ammunnan maailmancupin finaalin kerran, vuonna 2013 Münchenissä.
Hänen valmentajanaan toimii Gaby Bullmann.
Viialan nahkatehdas

Viialan nahkatehdas oli Akaan Viialassa vuosina 1921–1995 toiminut nahkatehdas. Tehtaan perusti 1921 Viialan kartanon samana vuonna ostanut tehtailija Hugo Sandbacka ja vanhimmat tehdasrakennukset ovat peräisin tältä ajalta. Tehdas toimi aluksi nimellä "Viiala Läderfabrik, Hugo Sandbacka" kunnes se 1925 muutettiin "Viialan Nahkatehdas Oy"-nimiseksi osakeyhtiöksi. Tehdas siirtyi kuitenkin samana vuonna 1925 Aaltosen Kenkätehdas Oy:n omistukseen ja liittyi osaksi Aaltosyhtymää. Nahkatehdasta laajennettiin 1934 ja 1937 ja uudelleen 1950-luvulla. Viimeiset laajennukset tehtiin 1970- ja 1980-luvuilla. Viialan tehdas valmisti Aaltosyhtymään kuuluneille kenkätehtaille pohjanahkaa, reunoshihnaa ja vuodesta 1928 alkaen myös päällysnahkaa.
Nahkatehtaan toiminta päättyi lopullisesti konkurssiin 1995. Tehtaalla työskennellyt Ismo Lumpiola osti 1996 tehdaskiinteistön konkurssipesältä ja perusti kiinteistöosakeyhtiön joka jakoi tehdastilat osakehuoneistoiksi joita myytiin sitten paikallisille yrityksille ja toimijoille. Nykyisin entisen nahkatehtaan tiloissa toimii yli 70 yritystä, harrastepajaa ja kulttuurialan laitosta. Jälkimmäisistä tunnettuja ovat Viialan teatteri ja Pyryn torvisoittokunta. Tehtaan tiilinen savupiippu kunnostettiin 2005–2008 Pirkanmaan ympäristökeskuksen avustuksella.
Raija Paananen

Raija Paananen (s. 1962 Iisalmen maalaiskunta) on suomalainen kirjailija ja sanataiteen opettaja.
Paanasen esikoisteos, "Maria Maattoman elämät" -romaani, ilmestyi 1999 WSOY:n julkaisemana. Hän on julkaissut myös runokokoelmat "Pimeä äiti" (2007) ja "Ankh" (2013). 
Paananen on suorittanut filosofian maisterin tutkinnon Oulun yliopistossa 1990 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Pro gradu -tutkielmassaan hän erikoistui 1700-luvun goottilaisen romaanin kehittäjän Ann Radcliffen tuotantoon. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjallisuudentutkijana ja -opettajana Oulun yliopistossa ja sen jälkeen vuodesta 1994 alkaen sanataiteen opettajana Oriveden Opistossa. Vuodesta 2014 alkaen hän on ohjannut kirjailijuuteen valmentavaa Studio Orfeus -koulua yhdessä kirjailija Harri István Mäen kanssa.
Kirjoittajakoulutuksia varten Paananen on laatinut "Sanojen yömetsä" -nimisen proosakurssikirjan, jota on käytetty muun muassa Kansanvalistusseuran Etäopiston ja Oriveden Opiston kursseilla.
Hän on kääntänyt suomeksi Kjell Sundstedtin käsikirjoitusoppaan "Att skriva för film" ("Kirjoita elokuvaksi", KVS 2007).
Jeesuksen kiusaukset

Jeesuksen kiusaukset erämaassa on evankeliumeista löytyvä tapahtuma, jossa Pyhä Henki vei Jeesuksen erämaahan ja Saatana kohtasi Jeesuksen kiusauksilla. Matteus nimittää Saatanaa Kiusaajaksi evankeliumissaan. Uusi testamentti mainitsee, että Jeesus oli kaikessa kiusattu, kuitenkin ilman syntiä.
Uudessa testamentissa.
Tunnetuimmat kiusaamiseen liittyvät tapahtumat Jeesuksen elämässä lienevät olleen neljänkymmenen päivän erämaavaelluksen aikana kokemat kiusaukset, jolloin Saatana kiusasi Jeesusta siteeraamalla itse Raamattua Jeesukselle.
Neljäkymmentä päivää erämaassa.
Evankeliumit kertovat, että Jeesuksen kasteen jälkeen Henki vei hänet erämaahan. Siellä hän oli neljäkymmentä vuorokautta Saatanan kiusattavana. Jeesus eli villieläinten keskellä ja enkelit pitivät hänestä huolta. 
Matteuksen evankeliumi kertoo Jeesuksen ja Saatanan keskustelun erämaassa. Jeesus oli paastonnut neljäkymmentä vuorokautta ja erämaassa hänen tuli nälkä, niin silloin kiusaaja tuli hänen luokseen ja sanoi hänelle: "Jos kerran olet Jumalan Poika, niin käske näiden kivien muuttua leiviksi." Mutta Jeesus vastasi: "On kirjoitettu: 'Ei ihminen elä ainoastaan leivästä, vaan jokaisesta sanasta, joka lähtee Jumalan suusta.' Sitten Saatana vei Jeesuksen pyhään kaupunkiin ja asetti hänet temppelimuurin harjalle. Hän sanoi Jeesukselle: "Jos kerran olet Jumalan Poika, niin heittäydy alas. Onhan kirjoitettu: 'Hän antaa enkeleilleen käskyn. He kantavat sinua käsillään, ettet loukkaa jalkaasi kiveen.' Jeesus vastasi hänelle: "On myös kirjoitettu: 'Älä kiusaa Herraa, Jumalaasi.'" Vielä Paholainen vei Jeesuksen hyvin korkealle vuorelle, näytti hänelle maailman kaikki valtakunnat ja niiden loiston ja sanoi: "Kaiken tämän minä annan sinulle, jos polvistut eteeni ja kumarrat minua." Silloin Jeesus sanoi hänelle: "Mene pois, Saatana! On kirjoitettu: 'Herraa, Jumalaasi, sinun tulee kunnioittaa ja ainoastaan häntä palvella.' Silloin Saatana jätti Jeesuksen rauhaan, ja hänen luokseen tuli enkeleitä, jotka palvelivat häntä.
Kertomus Jeesuksen kiusauksista esiintyy myös Luukkaan evankeliumissa. Siinä kiusaukset kuitenkin mainitaan eri järjestyksessä kuin Matteuksella: maailman kaikkien valtakuntien näyttäminen korkealta vuorelta ennen tapausta pyhäkön harjalla.. Sen sijaan Markuksen evankeliumissa kiusaukset mainitaan vain lyhyesti.
Pastori Pentti Tepsan mukaan Raamatullisena aikana oli tapana mennä erämaahan etsimään hengellistä näkyä. Tepsan mukaan Jeesuksen neljänkymmenen päivän erämaajakso viittaa Israelin kansan erämaavaellukseen, joka kesti neljäkymmentä vuotta.
Myöhemmät viittaukset kiusauksiin.
Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa käsittelee pilkkaamisia laajemmin ja Kristuksen kärsimyskertomus kertoo Jeesuksen kokemasta väkivallasta, kiusauksista ja kärsimyksistä Juudaksen kavalluksesta lähtien ja ennen ristiinnaulitsemista.
Heprealaiskirjeessä viitataan Jeesuksen kiusaamisiin:
Satavuotias, joka karkasi ikkunasta ja katosi

Satavuotias, joka karkasi ikkunasta ja katosi () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut ruotsalainen Felix Herngrenin ohjaama komediaelokuva. Elokuvan käsikirjoittivat Herngren ja Hans Ingemansson. Sen päärooleissa näyttelevät Robert Gustafsson, Iwar Wiklander, Mia Skäringer ja David Wiberg. 
Elokuva perustuu Jonas Jonassonin samannimiseen romaaniin. Ruotsissa elokuva sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2013 ja Suomessa kahta päivää myöhemmin. Elokuva sai Suomen elokuvateattereissa lähes sata tuhatta katsojaa ja se onkin Suomessa 2000-luvun toiseksi katsotuin ruotsalainen elokuva "Solsidanin" (2017) jälkeen.
Juoni.
Elokuva kertoo satavuotiaasta, entisestä dynamiittiasiantuntijasta Allan Karlssonista (Robert Gustafsson), joka karkaa vanhainkodin ikkunasta ennen satavuotisjuhliaan. Allan on ikäänsä nähden vielä erittäin hyvässä kunnossa. Allan karkaa ikkunasta ja joutuu erikoiselle matkalle, jossa on mukana mm. rikolliskopla, murhaaja ja rahantäyteinen laukku. Allan muistelee matkan aikana elämäänsä tavatessaan uusia ystäviä, muun muassa Juliuksen (Iwar Wiklander), Gunillan (Mia Skäringer) ja Bennyn (David Wiberg). Tarinan aikana selviää, miten paljon Allan on vaikuttanut nykyiseen maailmaan muun muassa keksimällä atomipommin, pelastamalla Francisco Francon hengen, tutustumalla Yhdysvaltain presidentteihin, olemalla yksi maailman tunnetuimmista räjähdeasiantuntijoista ja ollen osasyyllinen Josif Stalinin kuolemaan.
Tuotanto.
Elokuvan tuottivat Felix Herngren, Patrick Nebout, Malte Forsell ja Henrik Jansson-Schweizer. Sen tuotantoryhmään kuuluivat myös NICE Scripted Entertainment ja FLX. Elokuvan budjetti oli 63 miljoonaa Ruotsin kruunua. Vuonna 2016 ilmestyi elokuvan jatko-osa, nimeltään "Satayksivuotias, joka jätti laskun maksamatta ja katosi".
Vastaanotto.
Elokuva sai hyvän vastaanoton. Sen lipputulot olivat 342 miljoonaa Ruotsin kruunua, eli voittoa on tehty lähes 280 miljoonaa. Elokuvaa on näytetty yli 40 maassa ja sen lipputulot tekevät siitä historian kolmanneksi eniten tuottaneen ruotsalaiselokuvan Stieg Larssonin kirjoihin perustuvien "Miehet jotka vihaavat naisia" ja "Tyttö joka leikki tulella" -elokuvien jälkeen. Elokuvaa on verrattu Oscar-palkittuun "Forrest Gumpiin", sillä molemmissa päähenkilöillä on ollut suuri vaikutus maailman tapahtumiin. 
Elokuva on saanut kuusi eri palkintoa. Lisäksi se oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta maskeerauksesta.
Elokuva oli menestys Pohjoismaissa. Noin kolme kuukautta julkaisun jälkeen se oli kerännyt Ruotsissa yli 1,5 miljoonaa katsojaa, Norjassa 230 000 katsojaa ja Tanskassa noin 140 000 katsojaa. Suomessa elokuva sai 99 608 katsojaa ja nousi 2000-luvun katsotuimmaksi ruotsalaiseksi elokuvaksi Suomessa, kunnes ennätyksen vei vuonna 2017 "Solsidan" 184 636 katsojallaan.
Lähteet.
Joe Hill – kapinallinen

Joe Hill – kapinallinen (VHS-julkaisuna Joe Hill – kapinallisesta legendaksi, "Joe Hill" tai "The Ballad of Joe Hill") on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalais-yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1971. Elämäkertaelokuva kertoo Ruotsin Gävlestä Amerikkaan lähteneestä Joel Emanuel Hägglundista, josta tuli Yhdysvalloissa Industrial Workers of the World -ammattijärjestön aktiivi nimeltä Joe Hill. Hän joutui syytetyksi murhasta, puolusti itseään oikeudessa mutta sai teloitustuomion. Elokuva voitti tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1971.
Elokuvan tunnuslaulun esittää Joan Baez.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi piti elokuvaa sympaattisena mutta pinnallisena ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Colindalen metroasema

Colindale on Lontoon metron asema Barnetissa, Lontoossa. Se on Northern-linjan Edgwaren haaralla, Oyster-vyöhykkeellä 4.
Historia.
Asema avattiin 18. elokuuta 1924 Colindale Avenuen pohjoispuolelle, silloisen Hampstead and Highgate -linjan ensimmäiselle laajennukselle. Klassistyylisen asemarakennuksen suunnitteli Stanley Heaps. Aseman avaaminen aloitti Colindalen alueen kehityksen.
T. E. Lawrence käytti asemaa säännöllisesti, kun hänen asemapaikkanaan oli läheinen Hendonin lentokenttä. Siitä on peräisin nimi ”Colin Dale”, jolla hän kirjoitti artikkeleita "The Spectatoriin" vuosina 1927 ja 1928.
Colindalen metroasema kärsi pahoin Lontoon pommituksissa. 25. syyskuuta 1940 kello 20.45 asemaan osui suuri pommi. Asemalla oli kaksi junaa, joissa oli yhteensä 400 matkustajaa. Heistä 13 kuoli. Yhdeksän pelastusryhmää teki töitä läpi yön, ja seuraavana päivänä paikalla kävivät vierailemassa kuningas Yrjö VI ja kuningatar Elisabet.
Tuhoutuneen asemarakennuksen tilalle rakennettiin yksinkertainen puurakennus, joka oli käytössä pidempään kuin alkuperäinen asema: vasta vuonna 1962 tilalle rakennettiin uusi rakennus, jossa on myös myymälöitä.
Indy de Vroome

Indy de Vroome (s. 16. toukokuuta 1996 Cromvoirt) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 177 heinäkuussa 2014. Junioreiden maailmanlistalla hän oli sijalla seitsemän tammikuussa 2012. De Vroome on voittanut kolme ITF-turnausta kaksinpelissä.
Helmikuussa 2015 de Vroome voitti ensimmäisen ottelunsa WTA-tasolla, kun hän päihitti Antwerpenin turnauksen avauskierroksella Tsvetana Pironkovan.
Lineweaver–Burk-yhtälö

Lineweaver–Burk-yhtälö on lineaarinen muunnos Michaelis–Menten-yhtälöstä. Yhtälön kuvaajassa Lineweaver–Burk-esitetään entsyymin katalysoiman reaktion nopeuden käänteisluku substraattikonsentraation käänteisluvun funktiona. Yhtälö on saanut nimensä kehittäjiensä Hans Lineweaverin ja Dean Burkin, jotka julkaisivat sen vuonna 1934, mukaan. Lineweaver–Burk-yhtälöä ja sen kuvaajaa käytetään biokemiassa kuvaamaan entsyymikinetiikkaa.
Lineweaver–Burk-yhtälön johto.
Michaelis–Menten-yhtälön mukaan entsyymikatalysoidun reaktion reaktionopeus V on 
formula_1
, missä Vmax on reaktion maksiminopeus, [S] on substraatin konsentraatio ja KM on Michaelis-vakio.
Kun, tästä otetaan käänteisluku, saadaan Lineweaver–Burk-yhtälö
formula_2
Kun reaktionopeuden käänteisluku piirretään substraattikonsentraation käänteisluvun funktiona, saadaan suora, jonka y-akselin leikkauspiste on 1/Vmax ja x-akselin leikkauspiste on -1/KM.
Kilpailevan inhibiittorin länsäollessa Lineweaver–Burk-yhtälö saa muodon
formula_3
,missä [I] on inhibiittorin konsentraatio ja Ki on inhibiittorin sitoutumista entsyymiin kuvaava nopeusvakio
Ei-kilpailevan inhibiittorin läsnä ollessa Lineweaver–Burk-yhtälö on
formula_4
Lineweaver–Burk-yhtälön käyttö.
Lineweaver–Burk-yhtälölle on tyypillistä, että pienillä substraattikonsentraatioille mitatuilla reaktionopeuksilla on suurempi tuloksia hieman vääristävä merkitys. Myös mittausvirheet aiheuttavat epävarmuutta tuloksiin. Nykyään sitä käytetäänkin lähinnä kineettisen datan havainnollistamiseen eikä kineettisten parametrien laskemiseen. Kineettisten parametrien määrittämiseen käytetään lineaarisista malleista joko Eadie–Hofstee-yhtälöä tai Hanes–Woolf-yhtälöä tai tietokoneilla laskettaessa epälineaarisia malleja.
Lineweaver–Burk-kuvaajaa voidaan käyttää tutkittaessa entsyymien inhibiittoreita. Riippuen siitä onko inhibiittori kilpaileva vai ei-kilpaileva on inhibiittorin vaikutus entsyymin toimintaan ja tämä näkyy eri laisina muutoksina Lineweaver–Burk-kuvaajissa. Kilpaileva inhibiittori kasvattaa entsyymin näennäistä KM-arvoa, mutta Vmax-arvo pysyy entisellään. Lineweaver–Burk-kuvaajissa tämä näkyy kulmakertoimen kasvuna. Ei-kilpaileva inhibiittorin tapauksessa KM-ei muutu, mutta Vmax-arvo pienenee. Ei-kilpailevan inhibiittorin tapauksessa Lineweaver–Burk-kuvaajan kulmakerroin on pienempi kuin inhiboimattoman entsyymin tapauksessa.
Thommy Berggren

Thommy Berggren (oik. "Tommy William Berggren", s. 12. elokuuta 1937 Mölndal) on ruotsalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hänet tunnetaan kansainvälisesti monista elokuvarooleistaan erityisesti Bo Widerbergin ohjaamissa elokuvissa.
Elämä ja ura.
Thommy Berggren varttui Göteborgin lähellä, työskenteli pari vuotta merillä ja sitten tehtaassa. Hän opiskeli teatteria Göteborgin Pickwickklubbenin teatterikoulussa ja näytteli sitten Atelierteaternissa kunnes tuli hyväksytyksi Göteborgin kaupunginteatterin oppilaskouluun. Vuosina 1959–1963 hän näytteli Göteborgissa, kunnes sai kiinnityksen Tukholman Dramateniin. Samoihin aikoihin hän aloitti elokuvauransa Widerbergin elokuvissa. Hän näyttelee pääosaa myös muun muassa Roy Anderssonin elokuvassa "Giliap" (1975).
Teatteriohjaajana Berggren debytoi Dramatenissa vuonna 1993 Harold Pinterin näytelmällä "Hemkomsten". Siitä lähtien hän on keskittynyt teatterityöhön ja ohjannut muun muassa Ibsenin, Strindbergin ja Beckettin tekstejä.
Berggrenillä on kolme lasta avopuolisonsa, tv-kokki Monika Ahlbergin kanssa. Esikoisen syntyessä Berggren oli jo yli 50-vuotias.
Hugo Sandbacka

Hugo Gustav Sandbacka (5. kesäkuuta 1885 Alaveteli – 12. elokuuta 1960 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja nahanvalmistuksen piirissä toiminut tehtailija.
Hugo Sandbackan vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Karl Johan Simonsbacka-Sandbacka (1858–1930) ja Maria Matilda Polo (1857–1931). Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston. Sandbacka oli aluksi työssä isänsä liikkeessä, sitten "Oy Vuota- ja nahkakomppanian" palveluksessa Kokkolassa 1911–1916 ja sen jälkeen hän omisti Nakkilan nahkatehtaan 1916–1921. Hän perusti 1921 Viialan nahkatehtaan ja omisti sen vuoteen 1925 saakka jolloin tehdas myytiin Aaltosen Kenkätehdas Oy:lle. 
Sandbacka osti tämän jälkeen 1925 vuonna 1916 Tampereen Epilänharjun kaupunginosaan perustetun "Ab Krominahkatehdas Oy":n jonka uudeksi nimeksi tuli "Epilän Nahkatehdas Oy". Epilän Nahkatehdas valmisti puku-, kenkä- ja käsinenahkaa ja lisäksi ainoana Suomessa kiiltonahkaa. Tehtaassa toimi sotien jälkeen myös rukkasneulomo. Sandbacka oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana 1925–1960 ja hän omisti myös useita puuteollisuuden alalla toimineita yrityksiä. Sandbacka sai kauppaneuvoksen arvon 1951.
Sandbacka omisti Tampereen Kenkäteollisuus Oy:n osake-enemmistön ja vuonna 1928 hän osti Hämeenlinnasta Hämeen Hienonahkatehdas Oy:n. Kun se yritys siirtyi Suomen Turkistehdas Oy:lle oli Sandbacka siitä lähtien Suomen Turkistehdas Oy:n johtokunnan jäsen. Hän kuului myös Oy Vuota- ja Nahkakomppanian johtokuntaan ja Suomen Nahkateollisuusliiton johtokuntaan.
Sandbacka oli Nakkilan kunnanvaltuuston jäsenenä 1918–1921 ja Tampereen ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä 1927–1960. Nakkilassa Sandbacka kuului suojeluskunnan esikuntaan ja Viialassa hän lahjoituksillaan tuki vastaperustetun Viialan seurakunnan toimintaa.
Hugo Sandbackan veli kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1953) oli 36 vuoden ajan 1917–1953 Kokkolassa toimineen vuotien ja turkisten vientiä harjoittaneen "Oy Vuota- ja Nahkakomppanian" toimitusjohtajana. Hän omisti myös Kokkolan Seurahuoneen.
Sandbacka oli naimisissa vuodesta 1910 Aina Johanna Savelan (1883–1965) kanssa. Heidän poikansa Lars Gustaf Sandbacka (1911–1994) oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana isänsä jälkeen. Epilän nahkatehdas lopetti toimintansa 1965.
Kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1943) oli Hugo Sandbackan veli.
Nicole Cherry

Nicole Cherry, oikealta nimeltään Nicoleta Janina Ghinea (s. 5. joulukuuta 1998), on romanialainen poplaulaja.
Cherry voitti vuonna 2014 "Zu Music Award" -palkinnon ”Paras läpimurto” -luokassa. Hänen vuonna 2013 julkaistu ”Memories”-kappaleensa soi paljon Romanian radioissa.
Kakkosen kausi 2015

Kakkosen kausi 2015 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin kolmessa kymmenen ja yhdessä yhdeksän joukkueen lohkossa kolminkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat pelasivat pareittain kaksiosaiset nousukarsintafinaalit, joiden yhteistuloksilla voittajat nousivat Ykköseen kaudeksi 2016. Jokaisen lohkon sijalle 8. ja huonommin sijoittuneet joukkueet putosivat suoraan Kolmoseen kaudeksi 2016. Kolmoseen putosi lisäksi huonoin sijalle 7. sijoittunut joukkue.
Eteläinen lohko ja Läntinen lohko alkoivat 24. huhtikuuta, Itäinen lohko ja Pohjoinen lohko 25. huhtikuuta. 
Lohkot ja joukkueet kaudella 2015.
Kaudella 2015 Kakkosessa pelasi 39 joukkuetta jaettuna kolmeen 10 joukkueen lohkoon ja yhteen yhdeksän joukkueen lohkoon. Sarjassa oli määrä olla 40 joukkuetta, mutta Mikkelin Palloilijat nousi Ykköseen täydennysmenettelyllä, eikä Itäiseen lohkoon vapautunutta paikkaa täydennetty. Pohjoisessa lohkossa Jakobstads BK nostettiin täydennysmenettelyssä Ykköseen nousseen Vasa IFK:n tilalle. Eteläisessä lohkossa FC Honka sai Pallohonka Junioreiden sarjapaikan.
Parhaat maalintekijät.
Etelälohko.
16 maalia:
10 maalia:
9 maalia:
8 maalia:
Itälohko.
18 maalia:
16 maalia:
12 maalia:
11 maalia:
10 maalia:
Länsilohko.
22 maalia:
20 maalia:
18 maalia:
15 maalia:
14 maalia:
12 maalia:
Pohjoislohko.
20 maalia:
15 maalia:
14 maalia:
12 maalia:
10 maalia:
Parhaat pelaajat.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2015 Kakkosen lohkojen parhaat pelaajat pelaajien oman äänestyksen perusteella:
Ykkösen nousukarsinnat.
Otteluparit arvottiin 26.9.
KPV nousi Ykköseen yhteismaalein 2−1.
GrIFK nousi Ykköseen yhteismaalein 8−1.
Pylkönmäen kirkko

Pylkönmäen kirkko on Saarijärven Pylkönmäellä sijaitseva puinen päätytornillinen pitkäkirkko, joka rakennettiin Jaakko Kuorikosken johdolla rukoushuoneeksi 1860 ja vihittiin kirkoksi 1864. Kirkon alttaripäädyssä on matala sakasti, runkohuoneessa on aumakatto. Pitkien sivujen ikkunat ovat kahdessa vyöhykkeessä. Kellotornin kaksi kelloa ovat vuodelta 1900. Kirkko uusittiin perusteellisesti Alvar Aallon suunnitelman pohjalta 1927, mukaan lukien ulko- ja sisälaudoitus. Ulkoseinät saivat pystyvuorauksen, tornin huippua madallettiin ja sinne laitettiin ristin asemesta kukko. Sisäseinät vuorattiin vaakalaudoituksella, kirkkoon rakennettiin lehteri ja sinne asennettiin lämmitys. Sisäkatteena on sivuilta pyöristetty tasakatto. Kirkko peruskorjattiin 1968. Istumapaikkoja siellä on 350 hengelle. Kirkon 12-äänikertaiset urut rakensi Kangasalan urkutehdas 1952. Alttaritaulun "Ehtoollisen asettaminen" on maalannut Matias Annala 1941, peruskorjauksen yhteydessä aiemmat Urho Lehtisen alttariseinämaalaukset "Jeesus siunaa lapsia" ja "Jeesus ruokkii 5000 miestä" jäivät sisälaudoituksen alle. Kirkon alttarikaapin "Madonna ja lapsi" on tehnyt Hannes Autere 1927.
Kirkossa on alkuperäinen Taavetti Pajusen veistämä saarnatuoli, myös kirkon vaivaisukko on alkuperäistä esineistöä.
Anu Panula

Anu Eerika Panula (21. lokakuuta 1956 Tampere – 23. heinäkuuta 2021 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja koreografi. Hänen isänsä oli kapellimestari ja säveltäjä Jorma Panula, siskonsa oli näyttelijä Terhi Panula ja veljiään olivat Sami Panula ja Petri Panula. Hänen äitinsä oli näyttelijä Helena Haavisto.
Panula perusti Suomen ensimmäisen kehitysvammaisteatteri La Stradan vuonna 2009. Hän oli naimisissa muusikko Hannu Kahiluodon kanssa, josta liitosta on tytär. Helsingissä kasvanut Panula asui Tampereella vuodesta 1987 alkaen. Panula toimi viimeiset vuotensa Alzheimerin tautia sairastavan miehensä omaishoitajana ja La Stradan johtajana.
Panula kuoli 64-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Rino Fisichella

Salvatore "Rino" Fisichella (s. 25. elokuuta 1951 Codogno) on italialainen roomalaiskatolisen kirkon titulaarinen arkkipiispa. Hän toimii paavillisen neuvoston uuden evankelisoinnin edistämisyhdistyksen puheenjohtajana. Tuossa virassa hän on toiminut vuodesta 2010 asti. Fisichella on toiminut pappina vuodesta 1976 ja piispana vuodesta 1998 asti. 
Elämä.
Vuonna 1951 syntyneestä Fisichellasta tuli Rooman pappi vuonna 1976. Vuonna 1998 hänestä tuli Rooman apulaispiispa ja samana vuonna hänestä tuli myös Vicohabentian titulaaripiispa. Vuodesta 2008 vuoteen 2010 Fisichella toimi "Paavillisen neuvoston akatemia elämää varten" -järjestön puheenjohtajana. Kesäkuussa 2010 hänestä tuli paavillisen neuvoston uuden evankelisoinnin edistämisyhdistyksen puheenjohtaja. Vuosina 2002-2010 Fisichella toimi myös Paavillisen lateraaniyliopiston rehtorina.
Howard Zieff

Howard Zieff (21. lokakuuta 1927 – 22. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka aloitti uransa mainosvalokuvaajana ja mainoselokuvaohjaajana. Hänen ohjaamiinsa kymmenkuntaan Hollywood-komediaan kuuluvat "Cowboy Hollywoodissa" (1975), "Tyttö joka kävi intin" (1980) sekä "Tyttöni mun" (1991).
Elämä ja ura.
Zieff syntyi Chicagossa juutalaisperheeseen, joka muutti sitten Los Angelesiin. Hän opiskeli vuoden verran taideaineita Los Angeles City Collegessa, kunnes vuonna 1946 liittyi laivastoon. Hän jatkoi opintoja laivaston valokuvauskoulussa Floridan Pensacolassa ja sitten Kalifornian Pasadenassa Art Center College of Design -oppilaitoksessa. Hän aloitti mainosvalokuvaajana New Yorkissa 1950-luvulla ja pääsi 1960-luvun vaihteessa mukaan tekemään monia aikakauden luovimman mainostoimiston Doyle Dane Bernbachin kampanjoita. Hän laajensi osaamistaan valokuvauksesta tv-mainosten ohjaajaksi ja tuli kuuluisaksi humorististen mutta myös kalliita tuotantoja vaativien mainosspottien tekijänä. 
Vuonna 1969 Zieff myi yrityksensä ja päätti keskittyä pitkien elokuvien tekoon. Maineensa vuoksi hän sai tehtäväkseen komedioita, joista monet nousivat varsin suosituiksi. Hänen viimeiseksi ohjauksekseen jäi vuoden 1994 "Tyttöni mun 2", minkä jälkeen Parkinson-oireet saivat hänet vetäytymään eläkkeelle. Hän kuoli vuonna 2009.
Sakkeus

Pyhä apostoli Sakkeus oli Uuden testamentin henkilö, joka oli ammatiltaan publikaani eli ihminen, joka keräsi ihmisiltä verot näiden saapuessa kaupunkiin. Sakkeus oli Abrahamin jälkeläinen ja asui Jerikossa. Hänestä kerrotaan Uudessa testamentissa ainoastaan Luukkaan evankeliumissa. 
Sakkeus Raamatun kertomuksessa.
Sakkeus toimi publikaanien esimiehenä ja oli hyvin rikas. Hän oli kuitenkin rikastunut ottamalla ihmisiltä enemmän veroja kuin heidän tarvitsi maksaa. Sakkeuksesta ei tämän takia pidetty Jerikossa. Eräänä päivänä Jeesus saapui Jerikoon. Sakkeus oli kuullut Jeesuksesta paljon, ja halusi kiivaasti nähdä tämän. Kun Sakkeus saapui paikalle, hän huomasi, että paikalla oli paljon muitakin ihmisiä ja lyhytkokoisena Sakkeus ei nähnyt mitään heidän takaansa. Niinpä Sakkeus kiipesi viereiseen sykomoriviikunapuuhun. Jeesus saapui paikalle ja huomasi puussa istuvan Sakkeuksen. Jeesus kertoi hänelle haluavansa tulla vierailulle Sakkeuksen kotiin. Sakkeus ihmetteli tätä, mutta tuli kuitenkin puusta alas. Muut ihmettelivät, miksi Vapahtaja halusi tulla juuri syntisen Sakkeuksen kotiin vierailulle. Sakkeus sanoi kuitenkin kaikkien kuullen näin: "Annan puolet omaisuudestani köyhille, ja keneltä olen liikaa kiskonut, sille maksan nelinkertaisesti takaisin. Enää en huiputa enkä varasta." Sakkeus sai näin syntinsä anteeksi.
Myöhemmät vaiheet.
Ortodoksisen perimätiedon mukaan Sakkeus kulki myöhemmin jonkin aikaa pyhän apostoli Pietarin mukana. Perimätiedon mukaan hänestä tuli myös Kesarean piispa Palestiinassa, jossa hän kuoli myöhemmin rauhassa.
Frans Fredrik Björni

Frans Fredrik Björni (15. elokuuta 1850 Eura – 10. helmikuuta 1930 Yläne) oli suomalainen rusthollari, taloustirehtööri ja valtiopäivämies. 
Suku ja perhe.
Björnin vanhemmat olivat Juho Fredrik Mikonpoika Kylä-Björni (s. 1819) ja Agata Loviisa Isakintytär (1822–1907). Hän oli naimisissa Henrika Wilhelmiina Piipanojan (1849–1900) kanssa. Heidän poikiaan olivat maanviljelysneuvos, kansanedustaja Onni Rantasalo, Auroran sairaalan ylilääkäri Viljo Rantasalo ja agronomi Sulho Rantasalo. Viljo Rantasalon poika oli Helsingin yliopiston kansanterveystieteen professori Ilari Rantasalo. Björnin tyttärenpoika oli Turun yliopiston maantieteen professori Oiva Tuominen.
Elämänvaiheet ja toiminta.
Björni toimi maanviljelijänä Björnin tilalla Eurassa kunnes hän osti 1890 Yläneen Uudenkartanon. Vuonna 1892 hän osti myös Yläneen kartanon Vanhakartanon sen viimeiseltä aateliselta omistajalta varatuomari Reinhold Ernst Petter Jägerhornilta. "Yläneen karhuksi" kutsutun Björnin väitetään olleen yli 10 000 hehtaarin maaomaisuudellaan 1900-luvun alussa Suomen suurin talonpoikaista syntyperää ollut maanomistaja. Hän myi 1905 Vanhakartanon pojalleen Onni Björnille (myöhemmin Onni Rantasalo) ja 1913 hän myi Uudenkartanon toiselle pojalleen Sulho Björnille (Rantasalo). Björni kirjoitti 1925 muistelmansa, jotka on myöhemmin julkaistu. 
Björni mukana Euran pitäjän kunnallisissa luottamustoimissa ja oli parikymmentä vuotta kunnan esimiehenä, useita vuosia kirkonisännöitsijänä ja kirkkovaltuuston jäsenenä sekä kuului kansakoulun johtokuntaan. Yläneelle muutettuaan hän oli siellä kirkkoneuvoston jäsenenä 22 vuotta ja Varsinais-Suomen pienten maanviljelijäin seuran esimiehenä ja varaesimiehenä 14 vuotta.
Björni oli talonpoikaissäädyssä Euran tuomiokunnan edustajana valtiopäivillä 1888 ja Loimaan tuomiokunnan edustajana valtiopäivillä 1897 ja 1899. Valtiopäivillä Björni oli useiden valiokuntien jäsenenä tai varajäsenenä. Vuoden 1888 valtiopäivillä hän oli mukana anomassa rautatien rakentamista Tampereelta Poriin ja vuoden 1897 valtiopäivillä hän teki useita suomenkieltä ja sen asemaa koskevia anomuksia. Hän perusti Uuteenkartanoon kansakoulun, jota hän ylläpiti 1892-1908, sekä koulun yhteyteen 1897 kirjaston. Hän oli itse käynyt vain kiertokoulua sekä erään upseerin pitämää epävirallista alkeiskoulua. 
Teoksia.
Nimellä "F. F. Björni":
Kapsaisinoidit

Kapsaisinoidit ovat orgaanisia yhdisteitä, amideja ja kapsaisiinin johdoksia, joissa alifaattisen hiiliketjun pituus vaihtelee. Tunnetuimmat kapsaisinoidit esiintyvät chilikasveissa ja ne sitoutuvat hermoston reseptoreihin, jotka tuottavat aistimuksen kivusta ja poltteesta. Chilien tulisuutta mitataan Scovillen asteikolla. Tunnetuin kapsaisinoidi on kapsaisiini. Kapsaisinoidit ovat rasvaliukoisia yhdisteitä, joten niiden poltetta ei voi lievittää vedellä. Kipu vapauttaa elimistössä endorfiineja. Yleisimmät kapsaisinoidit chileissä ovat kapsaisiini, nordihydrokapsaisiini ja dihydrokapsaisiini.
Kapsaisinoideja.
Syntetisoituja kapsaisinoideja ovat esimerkiksi nonivamidi (C17H27NO3) ja fenyyliasetyylirinvaniili (C34H49NO4).
Stefan Grossman

Stefan Grossman (s. 16. huhtikuuta 1945 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näppäilytyylin kitaristi, kitaransoiton opettaja ja musiikkihistorioitsija. Häntä pidetään yhtenä blueskitaransoiton johtavista asiantuntijoista maailmassa.
Grossman vietti nuorena viikonloput ottamalla kitaratunteja Reverend Gary Davisilta. Hän kiinnostui 1960-luvun alun folkliikkeestä. Vuonna 1964 hän perusti ystävineen Even Dozen Jug Bandin, joka levytti yhden albumin Elektra Recordsille. Muutkin yhtyeen jäsenet nousivat sittemmin tahoillaan tunnetuiksi: David Grisman mandoliininsoittajana, Steve Katz Blood, Sweat &amp; Tearsin alkuperäiskitaristina, John Sebastian The Lovin’ Spoonfulin voimahahmona, Joshua Rifkin musikologina ja Scott Joplinin ragtime-sävellysten sovittajana ja Maria Muldaur laulajana. Vuonna 1966 Grossman levytti Elektralle esikoissooloalbuminsa "How to Play Blues Guitar".
Grossman soitti poliittisessa The Fugs -yhtyeessä kunnes muutti Britanniaan, jossa hän vuonna 1968 perusti Kicking Mule Records -levy-yhtiön yhdessä Ed Densonin kanssa. Grossman asui Englannissa 1980-luvun alkuun saakka ja niitti mainetta muun muassa John Renburnin ja John Faheyn soittokuppanina eurooppalaisilla folk- ja bluesfestivaaleilla.
1980-luvun alussa Grossman alkoi levyttää New Jerseyssä toimivalle Shanachie Records -yhtiölle. Tuloksena olivat muun muassa albumit "Shining Shadows" (1988), "Guitar Landscapes" (1990), "Love, Devils &amp; the Blues" (1992), "Northern Skies, Southern Blues" (1997) ja "Shake That Thing: Fingerpicking Country Blues" (1998). Samalla Grossman kehitti omaa Vestapol-nimistä opetusvideoyritystään, jonka videoilla eri tyylien huippukitaristit antavat neuvojaan.
Suomessa Grossman on esiintynyt ainakin Ruisrockissa 1971, Kulttuuritalolla 1972 ja Eddie Boydin 60-vuotisjuhlakonsertissa Tavastialla 1974.
Pohjoisvisiosarjan juontajana.
Stefan Grossman toimi Pohjoisvision musiikkisarjan Plyysiä ja hyvää musiikkia juontajana 1974-1975. Ohjelmasarja oli kahdeksanosainen. Lisäksi televisiossa esitettiin sarjan pilottiosa. Musiikkisarjaa tuottivat yhteistyössä Suomen, Ruotsin, Norjan ja Tanskan yleisradioyhtiöt. Ohjelma tarjosi suuren määrän pohjoismaisten ja kansainvälisten musiikkitähtien esityksiä. Grossman esiintyi myös kitaristina yhdessä suomalaisen Wigwam-yhtyeen kanssa osassa 3 (TV1, 5.12.1974). 
Plyysiä ja hyvää musiikkia ohjelman Suomen tuotantojen yhteydessä Stefan Grossmanista tehtiin myös oma televisio-ohjelma Sormet kielillä – Stefan Grossman, missä hän esitti omia blues- ja ragtimesävellyksiään. Televisiokonsertti esitettiin Yle 15.2.1975. Ohjelman tuotti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Bertil Malmberg

Bertil Frans Harald Malmberg (13. elokuuta 1889 Härnosand, Ruotsi – 11. helmikuuta 1958 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1953. Häntä on pidetty runomuodon mestarina. Alkuun hän oli Schillerin ja Stefan Georgen tyyppinen idealisti mutta muuttui 1930-luvulla elämänkatsomukseltaan pessimistiksi. Hänen myöhäistuotantonsa luetaan kuuluvaksi modernismiin.
Malmbergin tuotannosta on suomennettu omaelämäkerrallinen romaani "Pojan maailma" ("Åke och hans värld"). Romaanin pohjalta on tehty elokuvat vuosina 1959 ja 1984 ("Åken maailma", ohjaus Allan Edwall).
Suomennetut teokset.
Suomennettuja runoja.
Malmbergin runoja on julkaistu suomeksi
Sisu Hockey

Sisu Hockey Hämeenlinna (lyhenne Sisu) on vuonna marraskuussa 2014 perustettu hämeenlinnalainen jääkiekkoseura. Seura perustettiin siirtämällä Hauhon Sisun jääkiekkojaoston toiminta uuteen rekisteröityyn seuraan. Hauhon Sisun jääkiekkojaoston eli HauSin toiminta alkoi ulkojäillä Hauholla 1980-luvulla. Toiminta kasvoi ja siirtyi kokonaan Hämeenlinnan jäähalleihin, jolloin emoseura Hauhon Sisu ry toivoi jääkiekon siirtyvän oman rekisteröidyn yhdistyksen alle. Sisu Hockey aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2015. 
Sisu Hockey on ensisijaisesti juniorijääkiekkoseura, mutta seuralla oli myös miesten edustusjoukkue joka nousi kaudeksi 2015–2016 Suomen neljänneksi korkeimmalle tasolle Jääkiekon II-divisioonaan. Sisu Hockeyn tavoitteena on tarjota Hämeenlinnan ja lähiseudun lapsille, nuorille ja perheille laadukasta jääkiekkotoimintaa kohtuullisin kustannuksin.
Linkki Kuopio

Linkki Kuopio on vuonna 1967 perustettu kuopiolainen koripalloseura. Sen miesten edustusjoukkue ja a-poikien joukkueet pelasivat kaudella 2019–2020 keskisen alueen miesten kuntosarjaa. Kaudella 2020–2021 sarjaa ei päästy kunnolla pelaamaan Covid-19-pandemian takia. Parhaimmillaan Linkin miesten edustusjoukkue on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli valtakunnan ykkösdivisioonassa 1980- ja 1990-luvuilla.
Historia.
Linkki perustettiin 12. toukokuuta 1967, ja se oli Kuopion ja Pohjois-Savon ensimmäinen koripallon erikoisseura. Seura teki tähänastisen ennätyksensä jäsenmäärässään (324) vuonna 1993. Linkki nousi ensimmäisen kerran miesten I-divisioonaan kaudeksi 1980–1981 mutta putosi yhden kauden jälkeen alemmalle sarjatasolle. Uusi nousu I-divisioonaan tapahtui 1990-luvulla, ja vuonna 1997 seura oli lähellä nousta miesten SM-sarjaan. 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Linkki pelasi myös pyörätuolikoripallon SM-sarjaa sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi.
Juniori- ja harrastetoiminta.
Linkillä on miesten joukkue keskisen alueen kuntosarjassa kaudella 2021-22, kolme eri ikäluokkien poikajoukkuetta. Naisten joukkueen lisäksi seuralla on tytöillä poikien tapaan kolme juniori-ikäluokkajoukkuetta ja aikuisten kuntokorista ja ikämies korista.
Ansar al-Sharia (Tunisia)

Ansar al-Sharia (suom. "Islamilaisen lain kannattajat Tunisiassa") on Tunisiassa toimiva islamistinen terroristijärjestö.
Historia.
Ansar al-Sharia perustettiin presidentti Zine el-Abidine Ben Alin vallasta syösseen Tunisian vallankumouksen jälkeen vuonna 2011. Liikkeen johtaja Seif Allah Ibn Hussein, joka tunnetaan paremmin nimellä Abu Ayadh al-Tunisi, oli vangittuna ennen vallankumousta ja pääsi sen myötä vapaaksi. Hän pakeni kuitenkin maan alle, kun Tunisian viranomaiset antoivat hänestä pidätysmääräyksen yhteyksistä syyskuussa 2012 Yhdysvaltojen suurlähetystöä vastaan tehtyyn iskuun, jossa sai surmansa neljä henkilöä. Seuraavan vuoden toukokuussa poliisi otti yhteen järjestöä kannattaneiden mielenosoittajien kanssa sen jälkeen, kun järjestön vuosittainen kokous kiellettiin. Elokuussa 2013 Tunisian viranomaiset julistivat Ansal al-Sharian terroristijärjestöksi ja sillä väitettiin olevan yhteys oppositiojohtajien Chokri Belaidin ja Mohamed Brahmin murhiin.
Järjestö.
Ansar al-Sharia itse on kiistänyt syytökset terrorismista. Se on saanut kannatusta tekemällä hyväntekeväisyystyötä etenkin köyhillä ja työttömyyden vaivaamilla alueilla Tunisiassa. Järjestö itse on kiistänyt yhteydet ulkomaisiin järjestöihin, mutta sen johtajalla Abu Ayadh al-Tunisilla uskotaan olevan yhteyksiä al-Qaidan johtoon. Järjestön eräänä ongelmana on uskottu olevan puolen valinta keskenään kilpailevien al-Qaidan ja Isiksen välillä. Tunisian viranomaisten mukaan järjestö tekee yhteistyötä Libyan Ansar al-Sharian kanssa.
Huojuva lato

Huojuva lato on pohjoiskarjalainen härmäkantriyhtye. Yhtyeen jäsenillä on aiempia kokemuksia folk-, country- ja juurimusiikkiprojekteista, ja etenkin Suonna Kononen tunnetaan Folkswagen- ja Tuhatkauno-yhtyeistä.
Historia.
Vuonna 2008 Suonna Kononen päätti kutsua koolle Pohjois-Karjalassa asuvia pelimanneja, jotka olisivat kiinnostuneita folkista, countrysta ja muista amerikkalaisen juurimusiikin tyylilajeista. Ilkka Vartiainen ja Yrjö Vähäkallio lähtivät mukaan ja silloin rummunsoittajaksi liittyi Jarkko Pohjolainen. 
Huojuva lato julkaisi ensimmäisen singlen "Hullu suomenhevonen" sekä Myspace-yhteisöpalvelussa että levynä, joka sai kiitosta ja mukavasti kuulijoita. "Hullu suomenhevonen" julkaistiin omalla levymerkillä Levyasema Lempi. Lisäksi vuonna 2009 siitä julkaistiin musiikkivideo parin muun videon ohella. Samana vuonna alkoi keikkailu.
Vuonna 2010 Pilfink Records, joka on aiemmin toiminut yhtyeen äänitysstudiona, julkaisi ensimmäisen pitkäsoiton "Lähde länteen!", jonka kappaleista suurin osa on yhtyeen omaa tuotantoa. Samana vuonna marraskuussa julkaistiin myös mini-EP "Kaustisen talvet", jonka nimikkokappale on käännöskappale.
Vuonna 2011 Suonna Kononen julkaisi oman kokoelmalevyn, jossa on hänen aikaisempien projektiensa sekä Huojuva lato- ja Kevyet mullat -yhtyeiden kappaleita. Kesällä yhtye osallistui puolestaan "Wanhan Jokelan tarinoita" -albumin tekemiseen, jotta joensuulainen ravintola Wanha Jokela suojeltaisiin. Lisäksi osa Huojuvan ladon jäsenistä on vieraillut myös Suonna Konosen sooloalbumilla "Rinne", jossa on Suonnan sävellyksiä Reino Rinteen teksteihin. 
Marraskuussa 2011 levy-yhtiö vaihtui Suomen Maaseutumusiikkiyhdistyksen levykustannukseen, jolloin julkaistiin kaksi cover-kappaleita sisältävää EP-levyä. Lisäksi bändin kappale "Virran Ola on vielä kuningas" on mukana yhtiön kustantamalla "Maaseutumusiikkia vol 1." -albumilla. Tämä kappale on julkaistu myös Huojuvan ladon albumilla "Lauluja menneiltä kesiltä" sekä Jussi &amp; The Boys -yhtyeen albumilla "Kerran vielä, pojat!"
Vuodesta 2012 lähtien yhtye on tehnyt yhteistyötä Turenki Records -levymerkin kanssa, jonka kautta on julkaistu kaksi albumia "Rakkaus ja juuret" ja "Lauluja menneiltä kesiltä". "Rakkaus ja juuret" -kappale kuultiin myös tunnusmusiikkina Yle TV2:n ohjelmassa "Paluumuuttajat" vuonna 2012"."
Yhtyeen kokoonpano on vaihtunut viisi kertaa, viimeksi kokoonpanoon liittyi Teemu Sinkko Yrjö Vähäkallion tilalle.
Musiikki.
Yhtyeen musiikki painottuu amerikkalaiseen juurimusiikkiin. Yhtyeen jäsenillä on aikaisempia kokemuksia folkista, countrysta ja muista amerikkalaisen kansanmusiikin tyylilajeista. Suonna Kononen vastaa yhtyeen sanoituksista ja sävellyksistä, mutta mukana on ollut myös muitakin sanoittajia, kuten Jaakko Rautiainen. Lisäksi mukaan mahtuu myös cover-kappaleita, joista osan on kääntänyt suomeksi Suonna Kononen. Esimerkiksi vuonna 2012 julkaistussa "Lieksan tyttö" -EP:ssä on kolme käännöskappaletta, joista tunnetuin on Jukka Virtasen kääntämä "Maalaismaisema".
Neljä yhtyeen jäsentä on lisäksi myös mukana Kevyet mullat -musiikkiprojektissa, jossa vaikuttavat myös Arto Pajukallio, Marko Aho ja Tapio Kojo.
Tesoman palloiluhalli

Tesoman palloiluhalli on Tampereen Tohlopin kaupunginosaan vuonna 2016 valmistunut urheiluhalli, joka sijaitsee Tesoman koulun Tesoman koulutalon yhteydessä. Sitä käyttää 75–80-prosenttisesti käyttöasteesta koripalloseura Raholan Pyrkivä. Lisäksi hallia käyttävät muut urheiluseurat ja päivisin alueen koululaiset.
Historia.
Länsi-Tampereella oli ennen Tesoman palloiluhallin rakentamista suuri pula sisäpalloilulajien urheilupaikoista. Valtakunnallisiin sarjoihin nousseen Raholan Pyrkivän miesten edustusjoukkue joutui pelaamaan vaatimattomassa Tammelan koulun salissa. Hallin rakentamisen puolesta puhuivat etenkin Tesoman koulun rehtori, alueen seurat ja kaupunginvaltuutetut Erkki Axen, Atanas Aleksovski ja Pekka Salmi. Tesoman hallin rakennus ajoittui vaiheeseen, jossa Tampereen kaupunki panosti urheilu- ja liikuntapaikkojensa kehittämiseen muutaman vuoden sisällä noin 60 miljoonaa euroa.
Hallin rakentaminen oli tarkoitus aloittaa jo vuonna 2014, mutta sitä siirrettiin vuodella eteenpäin, jotta hankkeeseen saatiin valtionavustusta 0,75 miljoonaa euroa. Samalla hallia suurennettiin. Areenan palloilusaliin mahtuu kolme täysimittaista koripallokenttää, ja sen kustannusarvio oli 7,5 miljoonaa euroa.
Tesoman palloiluhalli oli käytössä vuoden 2016 Delfin Basket -turnauksessa.
Käyttäjät.
Raholan Pyrkivä, Tampereen kaupungin liikuntatoimi ja Tampereen Pyrintö ovat sopineet Pyrkivän keskittävän toimintansa Tesoman palloiluhalliin, mikä mahdollistaa seuran urheilullisten valmiuksien kehittämisen ja vapauttaa muita liikuntatilaresursseja Pyrinnön ja muiden seurojen käyttöön. Seurat käyttävät hallia etenkin iltaisin, ja päivisin se on myös koululaisten käytössä. Hallia käyttäviä lajeja ovat etenkin koripallo, futsal, lentopallo ja naisvoimistelu, ja se soveltuu myös erilaisille kamppailulajeille. Alustavasti on neuvoteltu, että hallin tapahtumajärjestäjät vastaavat sen toiminnasta ja saavat myös kertyvät tulot.
Tilat.
Areenan kiinteän katsomon kapasiteetti on 508 henkeä, mutta siirtokatsomoilla se kasvaa 865 katsojaan. Tulevaisuudessa kapasiteetin voi kasvattaa 1 250 katsojaan.
Rakennuksessa on myös kahdeksan pukuhuonetta, kuntosali ja kahvio. Hallin pituus on 53,0 metriä, leveys 31,5 metriä ja vapaa korkeus 9,1 metriä.
Pysäköintitiloja on hallin vieressä neljälle linja-autolle, 97 henkilöautolle, kolmelle liikuntarajotteisten autoille ja 160 polkupyörälle. Neljäsosa polkupyöräpaikoista on katettu.
Lähde länteen!

Lähde länteen! on Huojuva lato -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2010.
Yhtyeen perustaja Suonna oli Folkswagen-aikoinaan tehnyt sellaisia sanoituksia, jotka eivät olisi välttämättä sopineet yhtyeen teemaan. Niinpä Suonna päätti perustaa uuden yhtyeen sanoitustensa ympärille, ja albumikin sisältää Suonnan omia kappaleita sekä kaksi käännöskappaletta. Osa kappaleista julkaistiin aikaisemmin omakustannejulkaisuilla.
Lisäksi levyllä on coverversio Nääsvillen veljesten kappaleesta ”Balladi Seilin saaresta” sekä Viron Tartossa asuvan lauluntekijä Sakari Neuvosen aiemmin levyttämätön kappale ”Tuuli kuljettaa”.
Kappaleet.
Sovitus: Huojuva lato