tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mellah

Mellah () on juutalaisten asuttama kortteli (tai ghetto) marokkolaisessa kaupungissa. Tavallisesti "mellah" oli muurein ympäröity, ja sinne johtava portti oli linnoitettu. "Mellahit" sijaitsivat yleensä kaupunkien kulmassa, ja niihin oli omat portit. "Mellahien" portit suljettiin yöksi. Näin juutalaiset ja muslimit pysyivät erillään toisistaan, ja juutalaiset saivat suojaa muslimien heihin kohdistamalta väkivallalta. Juutalaisilla ei ollut samoja vapauksia kuin muslimeilla ja esimerkiksi Fèsissä ja ympäristössä juutalaiset eivät saaneet ratsastaa "mellahin" ulkopuolella. Myös Marokon sisällä matkustamiseen tarvittiin lupa. Sana "mellah" tulee arabian kielen suolaa tarkoittavasta sanasta ملح. Yhden selityksen mukaan nimi pohjautuu siihen, että Fèsin kaupungin juutalaiset olisivat suolanneet sotilaiden muistoina tuomia vihollisten päitä.
Historia.
Ensimmäiselle vuosisadalle tultaessa juutalaisten berberien yhteisöt olivat jo vakiintuneet. Juutalaisia toimi muun muassa maanviljelijöinä, lasinpuhaltajina, värjääjinä, metallityöläisinä ja kirjansitojina. Merenidien hallitsijasuku perusti vuonna 1438 ensimmäisen virallisen "mellahin" Fèsiin, jossa juutalaiset suljettiin kaupankäynnin ulkopuolelle. Muslimirikolliset surmasivat vuonna 1465 suurimman osan Fèsin juutalaisväestöstä.
Saadien hallitsijasuvun tultua valtaan 1500-luvun alussa, juutalaiset saivat huomattavan aseman tärkeiden marokkolaistuotteiden, sokerin ja suolan, kaupankäynnissä. Saadien kaudella Euroopan juutalaisyhteisöjä esimerkiksi pakkokäännytettiin ja teloitettiin. Saadit sen sijaan olivat verrattain suvaitsevaisia ja antoivat juutalaisille jonkinlaista suojelua. Juutalaiset ”maksoivat” saamastaan suojelusta maksamalla veroja käymästään kaupasta. Useita Marokon juutalaisia nousi hallitsijasuvun kuninkaallisiksi neuvonantajiksi. Heidän merkityksestään kertoo esimerkiksi se, että Marrakechissa sijaitsevassa Saadidynastian hautamausoleumissa uskotut juutalaisneuvonantajat on haudattu lähemmäs sulttaaneja kuin kuninkaalliset vaimot. Marrakechin "mellah" perustettiin 1500-luvun puolivälissä kuninkaanlinnan viereen, ja se täyttyi hetkellisesti Euroopasta saapuneista juutalaisista. Samoin kävi Fèsin "mellahissa". Meknesin "mellah" perustettiin vuonna 1682. Varhain 1800-luvulla juutalaiset pakotettiin asumaan "mellahissa", mikä johti monien uusien perustamiseen. Tunnettuja "mellahia" sijaitsee edellä mainittujen lisäksi myös Demnatessa, Essaouirassa, Rabatissa, Safissa, Tamnougaltissa ja Zagorassa. Kaupankäynnin lisäksi "mellahien" asukkaat olivat tunnettuja taidokkaista käsitöistään. Marokon juutalaiset alkoivat muuttaa suurin joukoin 1900-luvun puolivälissä Israeliin, minkä vuoksi "mellahit" hylättiin ja niistä muodostui muslimien asuinalueita.
Klinckowström

Klinckowström (myös Klinkowström) on sammunut ruotsalainen vapaaherrallinen aatelissuku, joka on kuulunut myös Suomen aateliin.
Suvun juuret ovat Stralsundissa Saksassa ja sen arvellaan saaneen nimensä Prenzlaun lähellä sijaitsevasta Klinkowin kylästä. Varhaisin nimeltä tunnettu suvun edustaja on 1400-luvun lopulla elänyt stralsundilainen raatimies Heinrich Klinkow. Hänen pojanpoikansa oli Stralsundin pormestari Joachim Klinkow (1518–1601). Suvun jäsenistä ensimmäisenä aateloitiin asessori Friedrich Klinckow vuonna 1682 nimellä "Klinckow von Friedenschildt", mutta hänen sukuhaaransa ei tiettävästi jatkunut hänen poikiaan pitemmälle. Myöhempi aatelissuku polveutui hänen serkunpojastaan, Ruotsin palveluksessa olleesta Pommerin lääninrahastonhoitaja Martin Klinkowista (1650–1717), joka aateloittiin vuonna 1684 nimellä "Clinkouenström" ("Klinckowström"). Hänen sukunsa introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1719 aatelisena sukuna nro 1415. Martin Klinckowströmin kaksi poikaa, Ruotsiin suuren Pohjan sodan jälkeen asettunut ylipostitirehtööri Leonhard Klinckowström ja Pommeriin jäänyt kansleri Gustaf Thure Klinckowström korotettiin vuonna 1759 vapaaherroiksi. Heidän sukuhaaransa esiteltiin vuonna 1776 vapaaherrallisena sukuna nro 262. Suvun pelkästään aatelinen haara sammui jo vuonna 1768.
Gustaf Thure Klinckowströmin pojanpoika Otto Wilhelm Klinckowström muutti vuonna 1816 asumaan Suomen suuriruhtinaskuntaan. Klinckowströmin suku merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytyessä vuonna 1818 vapaaherrallisena sukuna nro 17. Suomalainen sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1883 ja kokonaan vuonna 1925. Vapaaherrallinen suku sammui myös Ruotsissa mieslinjalta taidemaalari Harald Klinckowströmin kuollessa vuonna 1973 ja kokonaan vuonna 2000.
Memories (Kari Peitsamon Skootterin albumi)

Memories on Kari Peitsamon Skootterin kokoelma-albumi vuodelta 1992.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Fredrik Klingstedt

Fredrik Woldemar Klingstedt (19. lokakuuta 1881 Hämeenlinnan maalaiskunta – 23. helmikuuta 1964 Loviisa) oli suomalainen kemisti ja kasvitieteilijä, joka toimi Åbo Akademin professorina. Klingstedt oli mukana myös sortokausien aikaisessa aktivistiliikkeessä.
Elämä.
Hämeenlinnassa syntyneen Klingstedtin vanhemmat olivat ratsumestari Carl Fredrik Klingstedt ja Olga Appelberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketista, opiskellen sen jälkeen Helsingin yliopistossa vuodesta 1900 lähtien ja myöhemmin Åbo Akademissa. Vuodesta 1925 Klingstedt toimi Åbo Akademin kemian dosenttina ja väitteli tohtoriksi 1927. Hän oli Åbo Akademin kemian professori 1928–1931 sekä puukemian ja kemiallisen teknologian professori 1931–1947. Tämän jälkeen Klingstedt toimi vielä Kymin Oy:n neuvottelevana kemistinä 1949–1952. Kasvitieteilijänä Klingstedt teki kesällä 1909 tutkimusmatkan Vesisaareen ja Kuolan niemimaalle yhdessä Alvar Fredrik von Fieandtin kanssa.
Klingstedt avioitui vuonna 1907 Gustava Fredrika Bengtsin kanssa.
Aktivismi.
Heinäkuussa 1905 Klingstedt osallistui aktiivisen vastustuspuolueen ja Helsingin työläisaktivistien taisteluosaston suunnittelemaan Suomen kenraalikuvernöörin apulaisen Vladimir Deutrichin murhayritykseen. Hän valmisti Helsingin yliopiston kemian laitoksella pommin, jonka toimittaja Artturi Salovaara heitti Senaatintorilla kohti Deutrichia. Räjähteeseen tarvittavia materiaaleja ja rakennusohjeita Klingstedt oli saanut Sveitsissä asuneilta venäläisiltä vallankumouksellisilta.
Klingstedt rakensi myös Viipurin läänin poliisikomentajalle Leo von Grossille toukokuun alussa 1905 lähetetyn pakettipommin, joka ei kuitenkaan pakettia avattaessa räjähtänyt. Kesällä häntä avusti pommien valmistuksessa Sveitsistä Suomeen saapunut venäläisten sosialistivallankumouksellisten räjähdysaine- ja pommiasiantuntija Pinhas Rutenberg, joka oleskeli Suomessa tohtori Braunin nimellä. Hämeen läänin kuvernööriä Aleksandr Papkoffia vastaan 10. syyskuuta 1905 Hämeenlinnassa tehty pommi-isku epäonnistui kun kuvernöörin vaunujen viereen heitetty maitokannuun piilotettu pommi ei räjähtänyt vaan syttyi vain palamaan. Syyskuun lopulla 1905 aktivisteihin kuulunut Uno Serenius ja eräs työläisaktivisti aikoivat tehdä pommiattentaatin Suomen kenraalikuvernööri, ruhtinas Ivan Obolenskia vastaan Kaipiaisten rautatieasemalla Klingstedtin ja Rutenbergin rakentamalla seitsemän kilon painoisella pommilla. Pommissa käytetty dynamiitti oli tuotu maahan aselaiva John Graftonin lastin mukana. Obolenski muutti kuitenkin matkasuunnitelmiaan ja matkasi Pietariin junan sijasta laivalla. Serenius aikoi sitten käyttää samaa pommia Viipurin läänin kuvernöörin viransijaista vapaaherra Michael von Medemia vastaan tehdyssä iskussa, mutta tämä hanke ei toteutunut.
Jytäorkesteri tulee taas

Jytäorkesteri tulee taas on Kari Peitsamo Revivalin kokoelma-albumi vuodelta 1993. Albumin kaikki kappaleet ovat käännöskappaleita lähinnä Creedence Clearwater Revivalin ja Status Quon esittämistä kappaleista.
Lähteet.
Finnmusic
Takaisin Itä-Saksaan (EP)

Takaisin Itä-Saksaan on Kari Peitsamon EP, joka julkaistiin toukokuussa 2009.
EP sisältää neljä kappaletta, joista A-puolen kappaleet on aiemmin julkaistu Takaisin Itä-Saksaan -albumilla ja B-puolen kappaleet The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ -albumilla.
Levyn painos oli rajoitettu 250 kappaleeseen.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Hoods

Hoods on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Mark Malonen ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Joe Mantegna, Kevin Pollak, Joe Pantoliano ja Jennifer Tilly.
"Hoods" kuvattiin New Yorkissa. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 5. elokuuta vuonna 1998. Elokuva julkaistiin DVD:lle 7. joulukuuta vuonna 1999.
Ihala (Lumivaara)

Ihala () on taajama Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirin Miinalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Iijoen itäpuolella 9,5 kilometriä Lahdenpohjasta länteen. Taajamassa on 800 asukasta (vuonna 2012).
Ennen talvi- ja jatkosotaa Ihala oli osa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaa Lumivaaran kuntaa.
Taajaman ohittaa Pietarin ja Sortavalan välinen maantie. Sen kautta kulkee Kaarlahdesta Sortavalaan johtava rautatie, jolla on Ihalan pysäkki. Taajamasta johtaa päällystetty tie Raivion kautta Parikkala-Syväoron rajanylityspaikalle.
Ihalan lähellä hyödynnetään hiekka-, sora- ja graniittiesiintymiä. Taajamassa on karjatila ja metsänhoitoalueen konttori. Sen koillispuolella sijaitsee asfalttibetonitehdas ja kivimurskaamo.
Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kirjasto, lääkintäasema, posti, kahvila ja kaksi kauppaa. Lähistöllä sijaitsee kaksi lomakylää.
Kari Peitsamo ja Ankkuli (EP)

Kari Peitsamo ja Ankkuli on Kari Peitsamo ja Ankkuli -yhtyeen EP vuodelta 1977. EP:n kappaleet julkaistiin myös albumilla "Jatsin syvin olemus" myöhemmin samana vuonna.
Rauhala (Miinala)

Rauhala () on taajama Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirin Miinalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Lahdenpohjan koillispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Asukkaita on 153 henkeä (vuonna 2012).
Rauhalassa toimii puunjalostusyritys. Palveluihin kuuluu kirjasto ja kaksi kauppaa. Taajamassa on kaksi suojeltua 1900-luvun alun rakennusta.
Waco CG-4

Waco CG-4A oli yhdysvaltalainen liitokone toisessa maailmansodassa. Sitä käytettiin sotilaiden ja tarvikkeiden kuljetukseen ja sitä toimitettiin lopulta yli 13 900 kappaletta 16 valmistajalta. Waco CG-4 oli USAAF:n liitokoneelle antama tyyppinimi, kun taas RAF käytti siitä tyyppinimeä Hadrian. CG-4:n suunnitteli Waco Aircraft Company ja liitokoneen koelennot alkoivat toukokuussa 1942. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran taistelussa 9. kesäkuuta kun 129 konetta osallistui Sisilian maihinnousuun. Tämän jälkeen CG-4 osallistui Liittoutuneiden operaatioihin Burmassa ja Euroopassa vuosina 1944 ja 1945. Waco CG-4 säilyi vielä toisen maailmansodan jälkeenkin USAAF:n varastoissa vuoteen 1948.
Waco-4:ssä oli teräsvahvisteinen kokopuurunko joka oli verhoiltu kankaalla ja paikoin vanerilevyillä. Siipi oli rakenteellisesti samanlainen yläsiipi joka oli tuettu alhaaltapäin. CG-4 oli suunniteltu kuljettamaan kahden hengen miehistön lisäksi joko 13 täysin varustettua sotilasta. Muita tavallisia kuormia olivat yksi Jeeppi kyydissään neljä sotilasta tai 75 millimetrin haupitsi ja sen kolmihenkinen tykkimiehistö tykinammuksineen ja varusteineen.
Yksi CG-4 teki ilmailun historiaa olemalla ensimmäinen Atlantin yli lennätetty liitokone. Liitokonetta veti RAF:in Douglas C-47 Dakota 5 600 kilometrin matkan Montrealista Britanniaan.
American Strays – kohtalon matkassa

American Strays – kohtalon matkassa () on Michael Covertin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva vuodelta 1996. Elokuvan pääosia esittävät Luke Perry, Eric Roberts ja Jennifer Tilly. Elokuva seuraa kolmea erilaista ihmistarinaa keskellä ei mitään.
"American Strays – kohtalon matkassa" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 13. syyskuuta 1996. Elokuva julkaistiin suoraan videolle useissa muissa maissa. "American Strays – kohtalon matkassa" julkaistiin DVD:lle ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 6. tammikuuta 1998. Elokuva on julkaistu myös DVD:nä 17. lokakuuta vuonna 2000.
Pittamarhet

Pittamarhet ("Atelornis") on marhien heimoon kuuluva säihkylintusuku. Pittamarhia on BirdLife Suomen luokittelussa kaksi lajia.
David Crawshay

David William Crawshay (s. 11. elokuuta 1979 Carlton, Victoria) on australialainen soutaja. Hän voitti vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä kultaa pariairokaksikossa. Kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa hän sijoittui pariaironelosessa seitsemänneksi ja kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa pariairokaksikossa kahdeksanneksi. Myös Crawshayn serkku Sarah Outhwaite-Tait on kilpaillut olympialaisissa.
Crawshay on osallistunut useasti soudun maailmanmestaruuskilpailuihin ja saanut niissä hopea- (2009, 2015) ja pronssimitalit (2010).
NHL-kausi 1967–1968

NHL-kausi 1967–1968 oli National Hockey Leaguen historian 51. kausi. Sen aikana 12 NHL-joukkuetta pelasi kukin 74 runkosarjaottelua. Liigaan tuli mukaan kuusi uutta joukkuetta, jotka olivat California Seals, Los Angeles Kings, Minnesota North Stars, Philadelphia Flyers, Pittsburgh Penguins ja St. Louis Blues. California Seals vaihtoi nimekseen Oakland Seals kesken kauden 8. joulukuuta 1967. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Scotty Bowmanin valmentaman St. Louis Bluesin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 14. ja seuran koko historian 15. Stanley Cup -mestaruus. Kauden päätyttyä Canadiensin kahdeksaan Stanley Cup -voittoon johdattanut valmentaja Toe Blake jäi eläkkeelle. 
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawks -keskushyökkääjä Stan Mikita, jolle myönnettiin Art Ross Trophyn ohella Hart- ja Lady Byng -palkinnot. Mikita keräsi 72 ottelussa 87 tehopistettä, joista 40 oli maaleja ja 47 syöttöpisteitä. Pudotuspelien pistepörssin ykkönen oli puolestaan Minnesota North Starsissa pelannut Bill Goldsworthy, joka teki 14 pudotuspeliottelussa 8 maalia ja 7 syöttöpistettä. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai Boston Bruinsia edustanut Derek Sanderson.
NHL-palkinnoista kaudella 1967–1968 jaettiin ensimmäisen kerran Bill Masterton Memorial Trophy, joka myönnetään parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja jääkiekolle omistautumista osoittavalle pelaajalle. Palkinnon ensimmäinen voittaja oli Montreal Canadiensin Claude Provost. Samalla kaudella Boston Bruinsin Bobby Orr sai ensimmäisen kahdeksasta peräkkäisestä Norris-palkinnostaan eli NHL:n parhaalle puolustajalle vuosittain annettavasta tunnustuksesta.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
SS Kaiser Wilhelm der Grosse

SS Kaiser Wilhelm der Grosse oli saksalainen Norddeutscher Lloydin omistama Atlantin linjalaiva. Se sai nimensä yhdistyneen Saksan ensimmäisen keisarin 
Wilhelm I:n mukaan. Alus oli ensimmäinen neljällä savupiipulla varustettu höyrylaiva.
Rakentaminen.
Aluksen tilasi saksalainen varustamo Norddeutscher Lloyd Stettinin (nyk.Szczecin) telakalta. Se laskettiin vesille 4. toukokuuta 1897 ja se lähti Brememistä neitsytmatkalleen 19. syyskuuta 1898 päällikkönään kapteeni Engelbart. Se vieraili seuraavana päivänä Southamptonissa. 
Palvelus.
Vuosien 1903–1907 välisenä aikana Norddeutscher LLoyd rakennutti sille kolme sisaralusta. Alus voitti yleensä brittiläisten hallitseman Sinisen nauhan Saksalle nopeimmasta Pohjois-Atlantin ylityksestä maaliskuussa 1898. Sen keskinopeus oli tuolloin 22,3 solmua.
"Kaiser Wilhelm der Grosse" tuhoutui Rio del Oron meritaistelussa ensimmäisen maailmansodan alkupuolella, 26. elokuuta 1914. Aluksen puoliksi uponnut hylky oli nähtävissä vuoteen 1952 Espanjan Saharassa, Villa Cisnerosin ( nykyään Dakhlan) kaupungin edustalla. Länsi-Saharan ympäristöä suojeleva Salam-järjestö ilmoitti 6. syyskuuta 2013 löytäneensä sukelluksillaan kappaleen hylkyä, jossa on luettavissa teksti "Der Grosse Wilhelm", Marokon viranomaiset vahvistivat tiedon 8. lokakuuta 2013.
Kaj Martin

Kaj "Dry" Martin on Kemistä kotoisin oleva suomalainen muusikko. Hän on soittanut uransa aikana useissa eri yhtyeissä, kuten Matthews, Seitsemän seinähullua veljestä ja Juice. Lisäksi hän on soittanut mm. Mikko Alatalon ja Kari Peitsamon levyillä.
Lähteet.
Väylä
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1904

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 13.-14. helmikuuta 1904. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta. Franz Fredrik Wathén voitti kaksi lyhintä matkaa äärimmäisen täpärästi. 1 500 metrillä Wathén ja Johan Wikander luistelivat saman ajan eri erissä. 500 metrillä miehet luistelivat samassa erässä niin ikään saman ajan, mutta Wathén nähtiin voittajaksi. Kun tämä vielä voitti 1 500 metrin matkavoitosta järjestetyn uusinnan 500 ja 5 000 metrin kilpailujen välissä, oli Suomen-mestaruus selvä. Mestaruus oli Wathénin kuudes peräkkäinen. Pisimmän matkan voitti Walter Ylander.
Miesten yleiskilpailu.
Parhaat tulokset.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1954–1955

Kaudella 1955 jääkiekon SM-sarja pelattiin kahdessa viiden joukkueen lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi sijoittuneet pronssiottelussa. Lohkojen viimeisiksi sijoittuneet putosivat suomensarjaan. Mestaruuden voitti Tammerfors Bollklubb. Mestaruus oli seuran kolmas perättäinen. Seuraavaksi kaudeksi TBK:n jääkiekkojaoston nimeksi vaihtui Tappara.
Sarjataulukko.
B-lohko.
Sarjasta putosivat Rauman Lukko ja Helsingin Jalkapalloklubi. Tilalle nousivat Tampereen Ilves ja Töölön Vesa.
Pistepörssi.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Tuntex Sky Tower

Tuntex Sky Tower tunnetaan myös nimillä T &amp; C Tower ja 85 Sky Tower () on pilvenpiirtäjä Kaohsiungin kaupungissa Taiwanissa. Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1994 ja rakennus valmistui vuonna 1997. Valmistuessaan rakennus oli Taiwanin korkein, kunnes vuonna 2003 Taipei 101 ohitti sen korkeudellaan. Rakennus maksoi valmistuessaan noin 5 miljardia Taiwanin dollaria (noin 125 miljoonaa euroa).
Rakennuksen on suunnitellut kiinalainen arkkitehti C. Y. Lee. Rakennus on rakennettu muistuttamaan kiinalaista kirjainta Kao tai Gao 高, joka tarkoittaa pitkää.
Krasnodarin kansainvälinen lentoasema

Krasnodarin kansainvälinen lentoasema eli Paškovskin lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Krasnodarissa Venäjän eteläosissa Krasnodarin aluepiirissä. Lentokenttä sijaitsee 12 kilometrin päässä Krasnodarin keskustasta itään. 
Historiaa.
Lentoaseman historia alkaa vuodesta 1932. Tuolloisessa Neuvostoliitossa perustettiin valtionyhtiö Krasnodarin lentoliikennettä varten. Tämä yhtiö muutettiin 1993 yhtiöksi "OAO Kuban Airlines". Vuonna 2006 Kuban Airlines jaettiin kahtia: alueelliseen lentomatkayhtiöön (ОАО TAVS Kuban ) ja Krasnodarin kansainvälisestä lentokentästä vastaavaan yhtiöön ("OAO Meždunarodnyi aeroport Krasnodar"). Krasnodarin Paškovskin lentoasema toimii Kuban Airlines-yhtiön kotikenttänä.
Vuonna 2007 Venäjän Liikenneministeriö sisällytti Krasnodarin maan ulkomaaliikenteelle keskeisimmän 12 lentoaseman ydinryhmään.
Paikallisliikenne kentälle.
Lentoaseman ja Krasnodarin kantakaupungin (ja rautatieaseman Krasnodar-2) välillä liikennöi linja-autoja (linja 1, 1A). Kentältä rautatieasemalle Krasnodar-1 vievät johdinautovuoro (7) ja kaksi reittitaksilinjaa (53, 15). Lisäksi kentän läheltä kulkee Krasnodarista itään johtava Venäjän rautateiden ratayhteys. Lentokentän saavutettavuutta paikallisjunien avulla on harkittu kehitettävän. 
Matkustajamäärä.
Vuosina 2009-2012 se on ollut matkustajamäärältään Venäjän 7. suurin lentoasema. Vuonna 2012 kentän kautta kulki yhteensä 2 599 100 lentomatkustajaa. Heistä kansainvälisen liikenteen matkustajia oli 712 300 ja kotimaanliikenteen 1 886 900.
Krasnodarin lentoasemasta vastaa ylemmällä tasolla laajaan Bazovyi element -yritysryppääseen kuuluva Bazel Aero-emoyhtiö, jonka viiden lentoaseman kautta matkusti vuonna 2012 yhteensä 5,5 miljoonaa lentomatkustajaa. Tähän sisälyy Krasnodarin Paškovskin lentoaseman ohella Anapan, Gelendžikin ja Jeiskin lentoasemat sekä Sotšin kansainvälinen lentoasema.
NHL-kausi 1966–1967

NHL-kausi 1966–1967 oli National Hockey Leaguen historian 50. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. NHL koostui viimeisen kerran niin sanotuista Original Six -joukkueista, jotka ovat Boston Bruins, Chicago Black Hawks, Detroit Red Wings, Montreal Canadiens, New York Rangers ja Toronto Maple Leafs, sillä seuraavalla kaudella liigaan liittyi kuusi uutta joukkuetta. Stanley Cupin voitti Punch Imlachin valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Toronton seurahistorian 13. Stanley Cup -mestaruus. Maple Leafsia edustanut Dave Keon arvostettiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi ja sai Conn Smythe Trophyn.
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksin Stan Mikita, ja hänelle myönnettiin Art Ross Trophyn lisäksi Hart- ja Lady Byng -palkinnot. Mikita keräsi 70 ottelussa 97 tehopistettä, joista 35 oli maaleja ja 62 syöttöpisteitä. Pudotuspeleissä pistepörssin ykkönen oli Toronton Jim Pappin, joka teki 12 ottelussa 7 maalia ja keräsi 8 syöttöpistettä. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai Boston Bruinsia edustanut Bobby Orr.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Alexander Klossner

Alexander Rudolf (Saku) Klossner (25. syyskuuta 1894 Rautu – 25. toukokuuta 1971 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Klossnerin vanhemmat olivat maanviljelijä Jac Klossner ja Julie Bernhard ja puoliso vuodesta 1930 sairaanhoitaja Emmi Kyllikki Tuomela. Hän tuli ylioppilaaksi Käkisalmen suomalaisesta yhteiskoulusta 1913 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1926. Tohtoriksi Klossner väitteli 1930 ja seuraavana vuonna hän sai kirurgian erikoislääkärin pätevyyden. Ennen sotia Klossner työskenteli lääkärinä muun muassa Helsingissä, Haagan kauppalassa, Viipurissa ja Hämeenlinnassa. Hän oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti 1937–1945, Turun yliopiston kirurgian professori vuodesta 1945, Turun lääninsairaalan vt. johtaja 1946–1958 ja Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri vuodesta 1958. Hän oli myös Vakuutusyhtiö Sammon ylilääkäri 1946–1963. Klossner oli sotilasarvoltaan lääkintämajuri (1940), sisällissodassa hänelle myönnettiin muun muassa Raudun rintaman risti (1918).
Klossnerin mukaan on nimetty yksi Turun yliopistollisen keskussairaalan T-sairaalan auloista.
John Howard Payne

John Howard Payne (9. kesäkuuta 1791 East Hampton – 9. huhtikuuta 1852 Tunis) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän julkaisi urallaan noin 60 näytelmää, joista osa oli alkuperäisteoksia ja osa ranskankielisten näytelmien käännöksiä. Hänet tunnetaan erityisesti vuoden 1823 "Clari, the Maid of Milan" -näytelmäänsä sanoittamastaan kappaleesta ”Home, Sweet Home!”, jonka sävelsi Henry Bishop.
Näyttelijänä Payne debytoi 1809 ja esitti urallaan muun muassa Hamletia ja Romeota. Vuodesta 1845 kuolemaansa asti Payne toimi Yhdysvaltojen konsulina Tunisin kaupungissa Pohjois-Afrikassa.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1903

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 18. tammikuuta 1903. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta, mutta Franz Fredrik Wathén voitti kaikki matkat ja viidennen peräkkäisen Suomen-mestaruutensa. Kaikki matkat luisteltiin samana päivänä järjestyksessä lyhimmästä pisimpään. Kaikkiaan kilpailuun osallistui 25 luistelijaa. Jokaisella matkalla palkittiin kuusi luistelijaa.
Miesten yleiskilpailu.
Parhaat tulokset.
Jonas Olsson (tuottaja)

Jonas Olsson (s. 1981 Ruotsi) on suomalainen musiikkituottaja, miksaaja, äänittäjä ja lauluntekijä. Suomessa hän työskennellyt muun muassa KUUMAA:n Robinin, Jannika B:n, Poisonblackin, Sami Saaren, Absoluuttisen Nollapisteen, Superscarin, Annika Eklundin, Deep Insightin, Calliston, Emman ja lukuisien muiden yhtyeiden ja artistien kanssa. Ulkomailla hän on tehnyt työskennellyt tuottajana/lauluntekijänä muun muassa Kristinia DeBargen (Yhdysvallat), Radical Somethingin (Yhdysvallat), Rasmus Thuden (Tanska) ja The Oceanin (Saksa) kanssa.
Tällä hetkellä Jonas Olsson työskentelee tiiviissä yhteistyössä yhdysvaltalaisen tuottaja/lauluntekijän GoodWillin ja suomalaisen MGI:n kanssa. Olssonin managementina toimii newyorkilainen Perfection Shows.
Vuonna 2023 hän voitti Emma-gaalassa Vuoden musiikintekijä- ja Vuoden tuottaja-palkinnot.
Singlet.
Olsson on vaikuttanut mm. seuraavissa kappaleissa:
Albumit.
Olsson on vaikuttanut muun muassa seuraavilla levyillä:
Suomen kalliomaalaukset (kirja)

Suomen kalliomaalaukset – Bongarin käsikirja on Jukka Parkkisen ja Tuija Wetterstrandin kirjoittama ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran vuonna 2013 julkaisema opaskirja Suomen kalliomaalauksista, joka esittelee yli sata kiehtovaa kalliomaalauskohdetta ympäri Suomen, pääkaupunkiseudulta Kuusamoon.
Kirja on Parkkisen ja Wetterstrandin useamman vuoden kenttätutkimuksen tulos, ja he ovat itse vierailleet kaikissa esittelemissään kohteissa. Tämän ansiosta kirjailijat pystyvätkin tarjoamaan lukijalle tarkkoja tietoja maalausten sijainnista ja saavuttavuudesta, sekä ohjeistamaan kuinka jokamiehenoikeuksia noudattaen maalauksille on helpointa päästä. Kirja sisältää myös tietoa maalausten kuvasymboliikasta ja löytöhistoriasta. Eri arvioiden mukaan Suomen kalliomaalaukset on maalattu 3000–7000 vuotta sitten , ja suurin osa niistä sijaitsee vesistöjen äärellä. Kirjaan onkin koottu valmiita reittejä, joiden avulla on mahdollista tutustua esimerkiksi saman vesistön äärellä sijaitsevaan useampaan maalaukseen samalla matkalla.
Oppaan kirjoittajat FM Jukka Parkkinen ja FM toimittaja Tuija Wetterstrand ovat molemmat laaja-alaisia kirjailijoita, ja Wetterstrand myös koulutukseltaan arkeologi.
Himolanjärvi

Himolanjärvi (myös "Suunujärvi", ) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Sukkajärven ja Suojärven piirin Porajärven kunnissa Venäjällä.
Himolanjärven pinta-ala on 80,5 neliökilometriä, keskisyvyys 3,3 metriä, suurin syvyys 30 metriä ja valuma-alueen laajuus 2 590 neliökilometriä. Järvessä on 83 saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 9,7 neliökilometriä. Pohja on mutaa, hiekkaa ja soraa. Rannat ovat matalat.
Himolanjärveen virtaavia jokia ovat Torosozerka, Tšeba ja Vuottojoki. Se yhtyy kapeikon kautta Roikonjärveen, johon virtaa sen laskujoki Suunujoki.
Himolanjärvi on hyvin kalaisa. Siinä eläviä lajeja ovat siika, muikku, kuore, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, mutu, pasuri, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu.
Järven rannalla sijaitsivat aikaisemmin Himolan ja Uskalin kylät. Nykyään sen kaakkoispuolella on Himolan taajama.
Aino Venna

Aino Venna (oikealta nimeltään Aino Ahokas, s. 1982 Helsinki) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä, joka esiintyy sekä englanniksi että ranskaksi. Taiteilijanimi Venna tulee hänen äitinsä tyttönimestä. Aino Venna on opiskellut myös elokuvantekoa Turun Taideakatemian elokuvalinjalla, josta hän valmistui vuonna 2009. Vuonna 2012 aikaisemmin soolona esiintyneen Vennan ympärille muodostui yhtye, joka kantaa hänen nimeään.
Vennan musiikissa on vaikutteita muun muassa ranskalaisista chansoneista sekä vanhasta rock and roll -musiikista. Vaikuttajikseen hän mainitsee artisteja kuten Edith Piaf, Elvis Presley ja Billie Holiday. Yhtyeen esikoisalbumi "Marlene" julkaistiin syksyllä 2012. Levy oli arvostelumenestys ja teki Aino Vennasta kansainvälisesti indiepiireissä tunnetun artistin. "Rumba"-lehti antoi albumille täydet viisi tähteä. Lisäksi Aino Venna on julkaissut neljä singleä sekä omakustanteena kaksi EP-levyä. Vuonna 2013 julkaistu "Radio Ma Chérie" syntyi Vennan mukaan Radio Helsingin lakkautusuhan inspiroimana.
Aino Vennan kappale "War Song" on tunnusmusiikkina Mika Ronkaisen ohjaamassa tv-sarjassa "Kaikki synnit".
Doukkala-Abda

Doukkala-Abda () oli yksi Marokon 16 alueesta ().
Syyskuussa 2015 Doukkala-Abdan alueen maakunnat El Jadida ja Sidi Bennour liittyivät Casablanca-Settatin alueeseen ja Safi ja Youssoufia liittyivät Marrakesh-Safin alueeseen. Näin ollen Doukkala-Abdan alue lakkautettiin.
Asukkaita alueella oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 1 984 039, joista ulkomaisia oli 767. Kotitalouksia oli 356 096. Vuoden 1994 väestönlaskennassa väkiluku oli 1 793 458. Doukkala-Abdan pääkaupunki on Safi, ja pinta-alaa alueella on 13 285 neliökilometriä.
Marokon keskiosassa sijainnut Doukkala-Abda oli jaettu El Jadidan, Sidi Bennourin, Safin ja Youssoufian maakuntiin eli provinsseihin. Provinssit on jaettu edelleen 87 kuntaan, joista 77 on maalaiskuntia () ja loput 10 kaupunkimaisempia ().
Doukkala-Abdan alueen Atlantin rannalla sijaitseva pääkaupunki Safi on tunnettu keramiikastaan ja tärkeästä satamastaan, joka on yksi maan suurimmista. Rannikolla sijaitsee myös El Jadidan kaupunki, jossa sijaitseva Mazaganin portugalilaiskaudella rakennettu kaupunki kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Doukkala-Abdan alue tunnetaan "tazota"-arkkitehtuuria edustavista kivirakennelmista. "Tazotan" arvellaan olevan jäänne Portugalin valtakaudelta.
EPiServer

EPiServer on ohjelmistoyritys, jolla on monikanavaiseen sisällönhallintaan ja sähköiseen kaupankäyntiin liittyviä tuotteita. Yritys on perustettu Ruotsissa vuonna 1994 ja nykyään sillä on toimistot Ruotsin lisäksi Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa, Tanskassa, Suomessa, Norjassa, Hollannissa ja Australiassa.
EPiServerin tuotteet ovat Microsoft .NET –pohjaisia ja ne tukevat sekä WebForms- että ja MVC-tekniikoita HTML5 / JavaScript tuella sekä REST-rajapinnalla. Tuoteperheen ohjelmistot ovat verkkoselainpohjaisia. Uusin versio EPiServerin sisällönhallintajärjestelmästä on EPiServer 7 CMS, joka julkaistiin 31.10.2012.
EPiServer on mukana visionäärinä vuoden 2014 Gartnerin “taikaneliössä” (Magic Quadrant for Web Content Management) .
EPiServerin omassa EPiServer World –yhteisössä on yli 25 000 rekisteröitynyttä käyttäjää. Yhteisö toimii EPiServer-kehittäjien ja -ylläpitäjien tietopankkina ja materiaaliresurssina.
EPiServerin arkkitehtuuri tarjoaa tuen kolmansien osapuolien kehittämille lisäosille. Lisäosia löytyy muun muassa tuotetietojen ja digitaalisen pääoman hallintaan sekä hakukoneoptimointiin. Lisäosia kehitetään aktiivisesti ja niille on saatavissa myös ylläpitopalveluita.
Helmikuussa 2012 EPiServer osti amerikkalaisen verkkokaupparatkaisuihin erikoistuneen yrityksen, Mediachasen. Yritykset olivat toimineet tätä ennen pidemmän aikaa kumppaneina kehittäen EPiServerin Commerce-tuotetta. Mediachase sulautui osaksi EPiServerin Yhdysvaltojen toimintoja ja heidän kehittämänsä ratkaisut integroituivat EPiServerin tuoteperheeseen.
NHL-kausi 1965–1966

NHL-kausi 1965–1966 oli National Hockey Leaguen historian 49. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 13. ja seuran koko historian 14. Stanley Cup -mestaruus. Detroit Red Wingsin maalivahti Roger Crozier arvostettiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja hänelle myönnettiin Conn Smythe Trophy. Canadiens-puolustaja Jean-Guy Talbot puolestaan juhli jo uransa seitsemättä Stanley Cup -voittoa.
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksin Bobby Hull, joka sai Art Ross Trophyn ohella Hart Memorial Trophyn. Hull keräsi 65 ottelussa 97 tehopistettä, joista 54 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Maalimäärä 54 oli tuolloin NHL:n uusi ennätys. Pudotuspelien pistepörssin ykkönen oli Detroit Red Wingsin Norm Ullman, joka teki 12 ottelussa 6 maalia ja antoi 9 maaliin johtanutta syöttöä eli keräsi yhteensä 15 tehopistettä. Parhaan tulokkaan palkinto Calder Memorial Trophy myönnettiin Toronto Maple Leafsissa pelanneelle Brit Selbylle.
NHL-palkinnoista kaudella 1965–1966 jaettiin ensimmäisen kerran Lester Patrick Trophy. Palkinnon ensimmäinen voittaja oli Jack Adams.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Murha, murha, päästäkää etsivät irti!

Murha, murha, päästäkää etsivät irti! () on vuonna 1976 julkaistu Robert Mooren ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Truman Capote, Alec Guinness, Nancy Walker, Peter Sellers, Richard Narita, David Niven, Maggie Smith, James Coco, James Cromwell, Peter Falk, Eileen Brennan, Elsa Lanchester ja Estelle Winwood. "Murha, murha, päästäkää etsivät irti!" parodioi salapoliisielokuvia. "Murha, murha, päästäkää etsivät irti!" kertoo salaperäisestä miljonääri Lionel Twainista, joka kutsuu viisi maailman kuuluisinta etsivää syrjäiseen kartanoonsa ratkomaan murhamysteeriä. Tätä mestarietsivää odottaa miljoona dollaria.
Näyttelijäkaarti koostuu yhdysvaltalaisista ja brittiläisistä näyttelijöistä, jotka parodioivat tunnettuja fiktiivisiä salapoliiseja ja etsiviä, joihin lukeutuvat Hercule Poirot, neiti Marple, Charlie Chan, Nick ja Nora Charles ja Sam Spade. "Kylmäverisesti" (1966) -romaanista tunnettu kirjailija Truman Capote tekee harvinaisen roolisuorituksen elokuvassa. "Murha, murha, päästäkää etsivät irti!" oli osallisena vuoden 1976 Venetsian elokuvajuhlilla.
Tuotanto.
"Murha, murha, päästäkää etsivät irti!" -elokuvan käsikirjoitti Neil Simon ja tuotti Ray Stark. Elokuvaan musiikin sävelsi Dave Grusin.
Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Warner Brothersin studioilla Burbankissa Kaliforniassa. Joitain ottoja kuvattiin myös Englannissa Oakley Greenin kylässä Berkshiressä. Elokuvan kuvaukset alkoivat 16. lokakuuta vuonna 1975 ja kestivät joulukuuhun asti.
Orson Wellesiä alun perin harkittiin komisario Wangin rooliin, mutta ei voinut ottaa roolia vastaan, koska oli Italiassa esiintymässä näytelmässä.
Myrna Loylle tarjottiin aluksi Dora Charlestonin roolia (Dora Charleston on parodia Nora Charles -nimisestä naisetsivästä, jota Loy näytteli "Pettävä varjo" -elokuvasarjassa 1930–1940-luvuilla). Loy kieltäytyi roolista ja myöhemmin hän totesi: "se olisi ollut naurettavaa Myrna Loyn näyttelevän Myrna Loyta". Hän oli myös todennut, ettei halunnut tulla David Nivenin kähmimäksi. Myös alun perin Katharine Hepburnin oli tarkoitus näytellä Dame Abigail Christian -nimistä hahmoa, mutta jätti projektin kesken kuultuaan, ettei Myrna Loy tulisikaan näyttelemään elokuvassa.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Murha, murha, päästäkää etsivät irti!" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 23. kesäkuuta vuonna 1976. Suomessa elokuva julkaistiin 17. joulukuuta vuonna 1976. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa 32 511 047 dollaria vuonna 1976. Columbia Pictures toimi elokuvan levittäjänä.
Truman Capote oli ehdokkaana vuonna 1977 Golden Globen kategoriassa "paras debyyttinäytteleminen elokuvassa" ja Neil Simon oli samana vuonna ehdokkaana Writers Guild of America -palkintoon parhaasta komediakäsikirjoituksesta.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 69 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu kuuteentoista arvosteluun. Internet Movie Databasessa elokuvalla on 7,4 tähteä kymmenestä.
Columbia Tristar julkaisi elokuvan DVD:lle 18. joulukuuta vuonna 2001.
Diane Nukuri

Diane Nukuri(-Johnson) (s. 1. joulukuuta 1984 Bujumbura) on burundilaissyntyinen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa ja sijoittui naisten maratonissa 31. sijalle ajalla 2.30.13. Hän oli tehnyt ensiesiintymisensä olympialaisissa jo vuoden 2000 kisoissa Sydneyssä. Siellä hän putosi 5 000 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksitoista ajalla 16.38,30. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 10 000 metrillä 13:nneksi.
Vuonna 2001 Nukuri jäi Jeux de la Francophonien jälkeen Ontarioon serkkunsa kanssa. Hän menetti isänsä lisääntyneen väkivallan seurauksena Burundissa. Hän pääsi stipendillä Iowan yliopistoon, josta hän valmistui kandidaatin arvolla viestintätieteissä vuonna 2008.
Nukurai sai Yhdysvaltain edustusoikeuden helmikuussa 2020.
Lähde: WA
Sikamainen juttu

Sikamainen juttu ("A Private Function") on Malcolm Mowbrayn ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1984. Komedian pääosia esittävät Michael Palin ja Maggie Smith. Satiiri kertoo sodanjälkeisestä pikkukylästä Pohjois-Englannissa, jossa edelleen säännöstellään lihaa. Kun haluttiin järjestää kylässä juhlat ja teurastaa sitä varten laittomasti kasvatettu sika. Sikaa ei vain löydy enää...
"Sikamaisen jutun" käsikirjoittivat ohjaaja Mowbray ja Alan Bennett. Käsikirjoituksen laatimiseen meni kolme vuotta. Elokuvan tuotti Mark Shivas independent-yhtiö HandMade Filmsille. "Sikamainen juttu" kuvattiin pääosin West Yorkshiren Ilkleyssä ja Ben Rhyddingissä.
"Sikamainen juttu" sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa marraskuussa vuonna 1984. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 11. maaliskuuta vuonna 1985. "Sikamainen juttu" esitettiin myös vuoden 1985 Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa. "Sikamainen juttu" oli vuonna 1985 ehdolla muun muassa viiteen BAFTA-palkintoon, joista se voitti kolme.
Elokuvaan perustuva musikaali avattiin West Endillä Novello Theatressa huhtikuussa vuonna 2011 nimellä "Betty Blue Eyes". Musikaalin tuotti Cameron Mackintosh ja sen pääosissa ovat Reece Shearsmith Gilbertinä ja Sarah Lancashire Joycena.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen pitää "Sikamaista juttua" hallittuna mutta vähäverisenä komediana, jonka huumori on liian arkista mutta henkilöhahmot kiinnostavia. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Northern &amp; Shell

Northern &amp; Shell on brittiläinen kustannus- ja televisioyhtiö, jonka omistaa Richard Desmond. Se julkaisee Daily Expressiä, Daily Staria sekä juorulehtiä OK!, New! ja Star. Lisäksi yhtiö omistaa Portland TV:n, johon kuuluu mm. aikuisviihdekanavat Television X ja Red Hot TV. Se omisti aiemmin myös tv-kanavat Channel 5, 5* ja 5USA, mutta myi ne Viacomille toukokuussa 2014.
Eva Topelius

Eva Maria Topelius (myöh. Andersson, vuodesta 1904 Acke; 4. syyskuuta 1855 Uusikaarlepyy – 24. maaliskuuta 1929 Vaxholm, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari. Topelius opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1872–1873, Kööpenhaminassa 1883 ja Pietarissa 1884. Hän maalasi muutamana kesänä Ahvenanmaalla Victor Westerholmin vetämässä Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa.
Topeliuksen isä oli kirjailija Zacharias Topelius. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1891 ruotsalainen taiteilija J. A. G. Acke, joka työskenteli Önningebyssä. Vähävarainen taiteilijapariskunta asui 1890-luvulla ajoittain Sipoossa Zacharias Topeliuksen luona. Tämän kuoltua he rakennuttivat Vaxholmiin perintörahoilla ateljeekodin Villa Akleja vuonna 1901. Heidän ottopoikansa oli urheilija, olympiavoittaja Fausto Acke.
Grigore Alexandrescu

Grigore Alexandrescu (22. helmikuuta 1810 Târgoviște, Dâmbovița, Valakia – 25. marraskuuta 1885 Bukarest, Romania) oli romanialainen runoilija ja kääntäjä.
Dikromitrioksidi

Dikromitrioksidi eli kromi(III)oksidi (Cr2O3) on yksi kromin oksideista. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja orgaanisessa synteesissä. Dikromitrioksidia esiintyy eskolaiitti-nimisessä mineraalissa.
Ominaisuudet.
Dikromitrioksidi on huoneenlämpötilassa kiinteää, vaalean tai tumman oliivinvihreää jauhemaista tai kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen eikä suuressa määrin myöskään happo- tai emäsliuoksiin. Sulatettujen alkalimetallihydroksidien kanssa se reagoi hapettimien läsnä ollessa kromaateiksi. Dikromitrioksidi on hyvin kovaa ja sen kovuus Mohsin asteikolla on 9.
Valmistus ja käyttö.
Laboratoriossa erittäin puhdasta dikromitrioksidia saadaan ammoniumdikromaattia kuumentamalla. Teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä natrium- tai kaliumdikromaattia rikin tai hiilen avulla.
(NH4)2Cr2O7 → Cr2O3 + N2 + 4 H2O
Na2Cr2O7 + S → Cr2O3 + Na2SO4
K2Cr2O7 + 2 C → Cr2O3 + K2CO3 + CO
Dikromitrioksidia käytetään vihreänä väriaineena maaleissa ja keramiikan ja lasin värjäykseen. Muita käyttökohteita ovat aluminoterminen kromimetallin tuotanto ja hionta- ja kiillotusaineena käyttäminen metalliteollisuudessa ja katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.
Frank Nigro

Frank Nigro (s. 11. helmikuuta 1960 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalais-italialainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:n Toronto Maple Leafsissa 71 ottelua. Maaleja hän teki 8, ja syöttöpisteitä hän sai 18. Hän pelasi kaksi NHL-kautta ja pääsi kerran pudotuspeleihin. Pelipaikaltaan Nigro oli hyökkääjä.
Nigro pelasi urallaan kolmen kauden ajan myös Italian maajoukkueessa, jossa pelasi ensimmäisen ottelunsa 18. joulukuuta 1987 Tanskaa vastaan. Nigro teki ottelussa myös ensimmäisen maajoukkuemaalinsa.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1902

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 9. maaliskuuta 1902. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta, mutta Franz Fredrik Wathén voitti kaikki matkat ja neljännen peräkkäisen Suomen-mestaruutensa. Kaikki matkat luisteltiin samana päivänä järjestyksessä lyhimmästä pisimpään. Jokaisella matkalla palkittiin kolme parasta luistelijaa.
Miesten yleiskilpailu.
Parhaat tulokset.
Gidraninhevonen

Gidraninhevonen on lämminverinen hevosrotu, joka on peräisin Unkarista. Se on kookas ja väriltään yleensä rautias. Rotu polveutuu lukuisista eri roduista, joista tärkeimmät ovat arabianhevonen ja englannintäysiverinen. Se jalostettiin alkujaan ratsuväen käyttöön, ja toimii nykyisin ratsuna ja ajohevosena.
Ominaisuudet.
Gidraninhevonen on kookas, ryhdikäs ja laadukas lämminverinen. Rodun säkäkorkeus on tyypillisesti 163–168 cm, mutta joskus jopa 173 cm.
Gidraninhevosen pää on hienopiirteinen, joskaan ei arabianhevosta vastaava. Kaula on lihaksikas ja hyvin kiinnittynyt, ja sen tulisi olla suhteellisen pituinen vartaloon verrattuna. Lapojen tulisi olla viistot. Rinta on syvä ja leveä. Runko on syvä, selkä vahva, joskus pitkä. Takaosa on lihaksikas, jalat vahvat. Kaviot ovat hyvänmuotoiset.
Gidraninhevoset ovat miltei poikkeuksetta rautiaita. Luonne tapaa olla arveluttava ja hankalasti käsiteltävä, mitä pidetään rodun kantaisän Siglavy Gidranin perintönä.
Historia.
Gidraninhevonen kehitettiin unkarilaisessa Mezőhegyesin valtionsiittolassa 1800-luvulla. Rotu polveutuu vuonna 1816 Unkariin tuodusta arabialaisesta raudikko-oriista Siglavy Gidran. Vuonna 1820 sille syntyi espanjalais-napolilaisesta tammasta orivarsa Gidran II, josta tuli gidraninhevosen kantaisä. Rodun jalostus oli alkuvaiheessa sekalaista: tehtävään käytettiin ensin paikallisia, arabialaisia, transylvanialaisia ja espanjalais-napolilaisia tammoja. Vuoteen 1855 mennessä kantaoriitten emien suvuissa esiintyi noin kolmannes arabialaista, noin viidennes transyvanialaista ja pienemmissä määrin espanjalaista, unkarilaista, nonius- ja gidranverta. Jalostukseen lisättiin myös englannintäysiverisiä, vuonna 1893 jopa kolmessa perättäisessä polvessa. Lopulta arabialaista vaikutetta lisättiin ottamalla shagya-arabioriit Gazal III ja Siglavy II ensisijaisiksi siitosoriiksi, ja rodun tyyppi alkoi vakiintua angloarabimaiseksi ja erinomaiseksi hyppääjäksi.
Gidraninhevonen kehitettiin alun perin ratsuväen tarpeisiin, arabianhevosta kookkaammaksi ja vahvemmaksi. Siitä kehittyi kaksi jalostussuuntausta: raskaampi, kevyeen työhön soveltuva tyyppi, ja kevyempi ja nopeampi ratsuhevostyyppi. Ensimmäisessä maailmansodassa gidraninhevonen menetti suuren osan kannastaan. Jälkikäteen jalostuksessa lisättiin arabialaista ja uutena kisber felver -verta. 1970-luvulle tultaessa rodun tilanne oli taas huonontunut ja kaksi uutta oritta Bulgariasta otettiin laajentamaan kannan perimää.
Nykyisin gidraninhevonen on laadukas ratsu- ja ajohevonen, joka on menestynyt myös kansainvälisellä tasolla lajeissa, joissa sen nopeudesta, kestävyydestä, ketteryydestä ja rohkeudesta on etua.
Rodun jalostukseen hyväksytään yhä muita rotuja: hyväksytyt rodut ovat englannintäysiverinen, arabianhevonen ja angloarabi. Hyväksyttävällä hevosella on oltava neljänteen polveen ulottuva todistus polveutumisestaan, ja sen on oltava väriltään rautias ja vähintään 157 cm korkea. Oriiden on lisäksi läpäistävä jalostustoimikunnan tarkastus saadakseen siitosluvan.
Twickenham Film Studios

Twickenham Studios (aiemmin tunnettu nimellä Twickenham Film Studios) on Lontoon St Margaretsissa sijaitseva useiden elokuva- ja televisioyhtiöiden käyttämä elokuvastudio. Twickenham Film Studios oli aikanaan Britannian suurin elokuvastudio. Se avattiin vuonna 1913 luisteluradan paikalle.
Helmikuussa 2012 tiedotettiin studion vararikosta ja sulkemisesta kesäkuuhun mennessä. Uusi omistaja kuitenkin osti studion elokuussa, mikä mahdollisti toiminnan jatkumisen.
Ford Fiesta RS WRC

Ford Fiesta RS WRC on Fordin ralliauto, joka esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä ennen kautta 2011. Auton ensimmäine kilpailu oli Ruotsin ralli 2011. Auto on kehitetty Ford Fiesta S2000 -ralliautosta Ford Europen ja M-Sportin yhteistyössä korvaamaan aiempi Ford Focus RS WRC.
Auto on kehitetty kaudella 2011 tulleiden World Rally Car-sääntöjen mukaan ja autossa on neliveto sekä 1,6 litran turboahdettu moottori, joka perustuu Fordin EcoBoost-moottoriin. Moottorissa on polttoaineen suoraruiskutus
MM-tasolla Fiestaa on ajattanut tehdastalli Ford World Rally Team ja M-Sport World Rally Team. Muita autoa käyttäneitä talleja olivat muun muassa Team Abu Dhabi ja Monster World Rally Team.
Kaudella 2014 M-Sportin Fiestoilla täyden MM-sarjan ajoivat Mikko Hirvonen, Elfyn Evans sekä entinen F1-kuljettaja Robert Kubica.
Mallin seuraaja on Ford Fiesta WRC.
Ford Fiesta RRC.
Ford Fiesta RRC on muunnelma Ford Fiesta RS WRC:stä, joka soveltuu kansallisen tason kilpailuihin (Regional Rally Car). RRC-versiossa on 30 millimetrin kuristin ja muutoksia aerodynamiikkaan. Sopivilla osilla auton voi muuntaa WRC-autoksi kuudessa tunnissa.
Minä ja kolme leskeäni

Minä ja kolme leskeäni (; myös "The Honeypot") on Joseph L. Mankiewiczin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1967. Rikoskomedian pääosissa ovat Rex Harrison, Susan Hayward, Cliff Robertson, Capucine, Edie Adams, Maggie Smith ja Adolfo Celi.
Ohjaaja Mankiewicz laati käsikirjoituksen Frederick Knottin näytelmän "Mr. Fox of Venice", Ben Jonsonin näytelmän "Volpone" (1606) ja Thomas Sterlingin romaanin "The Evil of the Day" (1955) pohjalta.
Tuotanto.
"Minä ja kolme leskeäni" kuvattiin työnimellä "Anyone for Venice?" Technicolor-menetelmällä Italian Venetsiassa ja Roomassa sijaitsevilla Cinecittà Studioseilla 6 miljoonan dollarin budjetilla. Kuvaukset alkoivat 20. syyskuuta vuonna 1965 ja kestivät helmikuun 26. päivään 1966 asti. Charles K. Feldman tuotti elokuvan Famous Artists Productionsille.
Anne Bancroftin alun perin olisi pitänyt näytellä Merle McGillin roolin, mutta kieltäytyi teatteriroolin takia.
Julkaisu.
"Minä ja kolme leskeäni" sai ensi-iltansa Lontoossa 21. maaliskuuta vuonna 1967. Valmistusmaassaan Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 22. toukokuuta 1967. Suomessa elokuva julkaistiin 19. tammikuuta vuonna 1968. United Artists toimi elokuvan levittäjänä.
"Minä ja kolme leskeäni" on julkaistu DVD:lle vuosina 2009 ja 2011.
Baluchit

Baluchit (muilta nimiltään balutšit tai belutšit) ovat etupäässä Belutšistanissa Afganistanin, Pakistanin ja Iranin alueella asuva kansa. Heitä asuu lisäksi muun muassa Turkmenistanissa, Arabian niemimaalla ja Itä-Afrikassa. Belutšin kieltä puhuu noin 5–10 miljoonaa ihmistä, mutta lisäksi osa belutšeista puhuu äidinkielenään muita kieliä. 
Baluchien suuri valtaosa on hanafilaiseen koulukuntaan kuuluvia sunnalaisia muslimeja. Vähemmistö sunnalaisista kuuluu shafilaiseen koulukuntaan. Pakistanin Makranissa ja Sindhissä on myös šiialaisia balucheja.