Saint-Germain-des-Prés’n luostari

Saint-Germain-des-Prés oli nykyisen Pariisin keskustan alueella Seinen eteläpuolella sijainnut keskiaikainen benediktiiniluostari. Luostari oli toiminnassa 500-luvulta aina vuoteen 1792. Ympäröivä kaupunginosa Saint-Germain-des-Prés on saanut nimensä sen mukaan. Luostarin kirkko on säilynyt nykypäiviin Boulevard Saint-Germainin varrella, ja se on Pariisin vanhin kirkko. Sen edessä sijaitseva aukio on nimeltään place Saint-Germain-des-Prés. Kirkon ohella luostarista on säilynyt vain apotin virka-asunto samassa korttelissa rue de l’Abbayen varrella.
Historia ja arkkitehtuuri.
Kirkko.
Kuningas Kildebert I rakennutti paikalle vuonna 542 basilikan Espanjasta tuomiensa pyhäinjäännösten säilytystä varten. Alkuperäinen kirkko vihittiin 23. huhtikuuta 558 ja omistettiin pyhälle ristille sekä Zaragozan pyhälle Vincentille. Se toimi merovingikuninkaiden hautakirkkona usean vuosisadan ajan aina Saint-Denis’n basilikan valmistumiseen asti. Myös luostarin myöhempi nimikkopyhimys pyhä Germanus on tiettävästi haudattu kirkkoon. Haudat eivät ole säilyneet nykypäivään. Ainoat alkuperäisestä 500-luvun kirkosta säilyneet rakenteet ovat triforion marmoripylväät. Romaanista tyyliä edustavat kirkon nykyinen kellotorni ja sisäänkäynti valmistuivat vuosien 990 ja 1014 välillä, Morard-nimisen apotin aikana. Viisitraverinen kirkkolaiva on vuosien 1025 ja 1030 väliltä ja goottilainen kuori vuodelta 1145. Se on yksi Ranskan ensimmäisistä goottilaista tyyliä edustavista rakennuksista. Paavi Aleksanteri III vihki uudelleenrakennetun kirkon 21. huhtikuuta 1163.
Kirkon kolmikerroksinen rakenne muodostuu arkadeista, triforioista ja klerestorioista. Klerestorioiden ikkunoita on myöhemmin laajennettu, ja samassa yhteydessä poistettiin triforion suippokaariset arkadit. Kirkon holvit lisättiin vasta 1600-luvulla. Vanhojen pylväiden päässä olevat kapiteelit ovat nykyisin kopioita, sillä alkuperäiset ovat esillä Musée de Clunyssa. Eteläisessä sivulaivassa pääsisäänkäynnin vieressä on noin vuonna 1340 valmistunut marmoripatsas "Notre-Dame de Consolation". Marmoripylväiden ohella kirkossa on tiettävästi aikanaan ollut arvokas mosaiikkilattia ja seinillä kultaus, jotka eivät ole säilyneet. Alkujaan kolmesta tornista on jäljellä vain yksi. Kellotornin yläosa ja Hippolyte Flandrinin toteuttamat päälaivan seinäfreskot ovat peräisin 1800-luvulta. Merovingikuninkaiden hautapaikkana toiminut pyhän Symforianuksen kappeli kunnostettiin vuonna 1981.
Kirkkoon on haudattu muun muassa filosofi René Descartes, runoilija Nicolas Boileau ja Puolan kuningas Juhana II Kasimir, joka toimi kruunustaluopumisensa jälkeen Saint-Germain-des-Prés’n luostarin apottina.
Luostari.
Kirkon ympärille syntyi keskiajalla Saint-Germain-des-Prés’n luostari, jonka on sanottu olleen kuin kaupunki kaupungissa. Normannit hävittivät luostarin ainakin neljä kertaa hyökkäystensä yhteydessä. Luostari linnoitettiin järeästi normannien hyökkäysten jälkeen, sillä se sijaitsi Pariisin kaupunginmuurien ulkopuolella. Luostari rakennettiin uudelleen kirkon ympärille 1200-luvun aikana. Arkkitehti Pierre de Montreuil suunnitteli Sainte-Chapellen innoittaman pyhän neitsyen kappelin. Nykypäivään on kuitenkin säilynyt vain kirkon vieressä sijaitseva punatiilinen apotin palatsi, joka rakennettiin vuonna 1586 kardinaaliapotti Kaarle II Bourbonille. Se toimi yli kahdensadan vuoden ajan luostarin apottien virka-asuntona.
Saint-Germain-des-Prés’stä tuli vuodesta 1630 alkaen benediktiinien keskuudessa vaikuttaneen maurilaisen uudistusliikkeen ansiosta tärkeä sivistyksen keskus. Luostarin laaja kirjasto avattiin jo tuolloin tutkimuskäyttöön. Ranskan suuren vallankumouksen aikana kaikki Ranskan luostarit suljettiin ja myös Saint-Germain-des-Prés lopetti toimintansa 13. helmikuuta 1792. Kirkko muutettiin salpietaritehtaaksi. Luostarin alueella tapahtui niin sanottujen syyskuun murhien aikana 3. syyskuuta 1792 verilöyly, jonka yhteydessä väkijoukko silpoi kuoliaaksi yhteensä 318 pappia. Suurin osa luostarin rakennuksista tuhoutui tulipalossa vuonna 1794. Luostarikirkko säilyi, mutta sen sisätiloja tuhottiin pahoin vallankumouksen vuosina. Merovingikuninkaiden hautojen ohella hävitettiin länsiportaalin veistoskoristelu, jonka luultiin esittävän kuningasta.
Vuonna 1803 entinen luostarikirkko otettiin uudelleen käyttöön, mutta nyt tavallisena seurakuntakirkkona. Kirkkoa uhkasi purkaminen vielä 1800-luvulla rue de l'Abbaye -kadun rakentamisen yhteydessä. Muun muassa kirjailija Victor Hugon kannanottojen seurauksena rakennus päätettiin kuitenkin säilyttää. Kirkko restauroitiin Étienne-Hippolyte Godden ja Victor Baltardin johdolla vuosina 1821–1854.