tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Link Gaetz

Link Gaetz (s. 2. lokakuuta 1968) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti NHL:ssä Minnesota North Starsia ja San Jose Sharksia. Ammattilaisurallaan Gaetzin rooliksi muodostui niin sanotun poliisin tehtävä, ja hänestä tulikin yksi lajin pelätyimmistä tappelijoista. Gaetz pelasi NHL:ssa kolmen kauden aikana 65 ottelua tehden niissä kahdeksan maalia ja 14 tehopistettä. Jäähyjä hän keräsi pelaamissaan otteluissa 412 minuuttia.
Edelleen tammikuussa 2022 Gaetzille oli tuomittu keskimäärin ottelua kohden enemmän jäähyminuutteja kuin kenellekään muulle pelaajalle, jos huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet yli 5 NHL-ottelua. Kaudella 1991–1992 pelaamissaan 48 ottelussa hänelle tuomittiin peräti 326 jäähyminuuttia. Gaetz on kanadansuomalainen äitinsä puolelta ja Gaetz kertonut rakastavansa Suomea ja käyneensä muutamaan otteeseen maassa. 
Gaetz ajautui seuroissaan usein kurinpidollisiin ja laillisiin ongelmiin osin alkoholiongelmasta juontuneen väkivaltaisen ja arvaamattoman käytöksensä vuoksi.
Ura.
Varaus.
Gaetz varattiin NHL-liigaan sen varaustilaisuuden toisella kierroksella ensisijaisesti korkealuokkaisina pidettyjen pelillisten taitojensa takia. Minnesota North Stars valitsi Gaetzin koko varaustilaisuuden 40. pelaajana. Gaetz saapui varaustilaisuuteen molemmat silmät mustina, oltuaan edellisenä yönä baaritappelussa.
NHL-uran päätös.
Viimeiset NHL-ottelunsa Gaetz pelasi San Jose Sharksin paidassa kuitenkin jo kaudella 1991–1992, ura huipputasolla päättyi vakavaan loukkaantumiseen auto-onnettomuudessa ja aivovammaan huhtikuussa 1992. Kuntouduttuaan osittain hän pelasi jo seuraavalla kaudella yhteensä viisi ottelua IHL ja ECHL -sarjoissa. Kauden 1993–1994 alla Sharks kauppasi hänen pelaajaoikeutensa Edmonton Oilersille varausvuoroa vastaan. Edmontonin organisaatiossa Gaetz pelasi 21 ottelua AHL-farmiseura Cape Breton Oilersissa. Tämän jälkeen hän pelasi useiden vuosien ajan alati vaihtuvissa alasarjoissa, siirtyen välillä myös Meksikoon.
Kaudelle 2001–2002 Gaetz liittyi QSPHL-liigan Riviere-du-Loup Promutuel joukkueen mukaan ja pelasi 35 ottelua. Seuraavan kauden Gaetz jakoi niin ikään QSPHL:n Granbyn ja Saguenayn joukkueiden kesken. Kaudella 2003–2004 Gaetz pelasi 32 ottelua kolmessa eri seurassa.
Kauden 2004–2005 Gaetz jatkoi uuden nimen Ligue Nord-Américaine de Hockey ottaneessa liigassa Thetford Mines Prolabin joukkueessa. Kauden saldo oli 2 syöttöpistettä ja 117 jäähyminuuttia 22 otteluun.
Gaetz päätti uransa vuonna 2007 North Peace Hockey Leaguessa.
Viiru ja Pesonen (elokuva)

Viiru ja Pesonen ("Pettson och Findus - Kattonauten") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Albert Hanan Kaminskin ohjaama animaatioelokuva. Se perustuu Sven Nordqvistin Viiru ja Pesonen -tarinoihin.
Juoni.
Viiru ja Pesonen kirjoittavat kirjeen kuninkaalle. Vastausta odotellessa heidän luonaan vierailee tiikereitä, hirviä ja unohtuneita sukulaisia.
Nesher

Nesher () on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella Haifan kaupungin vieressä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 983.
Maantiede.
Nesher sijaitsee Israelin pohjoisosassa noin kuusi kilometriä Haifan kaupungista kaakkoon.
Historia.
Nesher perustettiin vuonna 1925 asuinpaikaksi Nesherin sementtitehtaan työntekijöille. Paikka käsitti jonkin aikaa lähinnä pieniä puutaloja. Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948 Israelin asevoimat valtasivat kaksi läheistä arabien asuttamaa kylää, joiden asukkaat pakenivat. Hylättyjen kylien alueet liitettiin myöhemmin Nesheriin. Sittemmin Nesher on kasvanut etenkin monien haifalaisten tai Haifassa työllistyneiden muuttaessa kaupunkiin. Oma kaupunkinsa Nesheristä tuli vuonna 1995.
Väestö.
Nesherin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 983. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 20 900, vuonna 1968 9 450 ja vuonna 1948 noin 1 500.
The Woodsman

The Woodsman ("The Woodsman") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Nicole Kassellin ohjaama draamaelokuva Steven Fechterin näytelmän pohjalta. Siinä Kevin Bacon esittää vankilasta vapautunutta lasten hyväksikäyttäjää, jonka on totuteltava uuteen elämään.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula piti Kevin Baconin roolityötä niin hyvänä, että sen olisi pitänyt kilpailla Oscarista. Hän kehui myös Nicole Kassellin esikoisohjausta mustavalkoisen yksinkertaistamisen välttämisestä.
"Helsingin Sanomissa" Anu Silfverberg kirjoitti Woodsmanin eroavan harvoista muista samanaiheisista elokuvista siinä, että pedofiilin mieli on elokuvan varsinainen aihe, ei vain juonta tai tyylilajia motivoiva asia. Kassell ei tee päähenkilöstä sen kummemmin demonia, uhria kuin sankariakaan, mikä saa katsojan tuntemaan tätä kohtaan sympatiaa ja toivoa, jopa samastumista, mutta myös vihaa ja kauhua. ”Näiden summana elokuvan päällimmäinen tunne on outo toiveikkuuden värittämä pessimismi, ymmärrys vailla hyväksyntää.”
Jää (kirja)

Jää () on Ulla-Lena Lundbergin vuonna 2012 julkaistu romaani. Romaanin tarina kertoo nuoren papin perheestä, joka alkaa rakentaa elämäänsä sotien jälkeen pienessä saaristoseurakunnassa.
"Jää" sai vuoden 2012 Finlandia-palkinnon. Palkinnon saajan valitsi presidentti Tarja Halonen. Romaani nousi myös myyntimenestykseksi: ruotsin- ja suomenkielistä laitosta on myyty yhteensä noin 150 000 kappaletta. Vuonna 2023 Kirjasäätiön järjestämässä yleisöäänestyksessä "Jää" valittiin kaikkien aikojen Finlandia-voittajaksi.
Romaanin pohjalta sävelletty ooppera sai ensi-iltansa Suomen Kansallisoopperassa tammikuussa 2019. Libreton on laatinut Juhani Koivisto, ja musiikin on säveltänyt Jaakko Kuusisto.
Inês de Castro

Inês de Castro (1329–1355) oli 1300-luvun puolivälissä Portugalin kruununprinssin, myöhemmän kuningas Pietari I:n rakastettu. Syntyjään hän oli puoliksi Kastilian, puoliksi Portugalin ylhäisösukuja. Hän saapui Portugaliin serkkunsa, Kastilian prinsessa Constanzan hovinaisena, kun Constanza meni naimisiin Portugalin kruununprinssin kanssa. Prinssi rakastui kauniiseen hovineitoon. Pedron isä kuningas Alfonso IV lähetytti Inêsin takaisin Kastiliaan, mutta Pedro ei unohtanut tätä. Kuningatar Constanza kuoli pian kolmannen lapsensa syntymän jälkeen vuonna 1345, ja Pedro haetutti Inêsin takaisin Portugaliin.
Vuonna 1355 Pedron isä kuningas Alfonso IV määräsi Inêsin surmattavaksi. Kuninkaaksi noustuaan Pietari rakennutti hautamuistomerkin Inêsille ja itselleen. Monumentti sijaitsee Keski-Portugalissa Alcobaçan luostarissa.
James MacMillan on säveltänyt kaksinäytöksisen oopperan "Inés de Castro" (1991–1995).
Blut &amp; Eisen Productions

Blut &amp; Eisen Productions on saksalainen itsenäinen levy-yhtiö, jota johtaa Torsten Hollstein. Se on levy-yhtiön World Terror Committeen alamerkki.
Caroline Knapp

Caroline Knapp (k. 4. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käsitteli teoksessaan "Drinking: A Love Story" (1996) omaa alkoholiongelmaansa ja taisteluaan sen voittamiseksi. Lisäksi Knapp muun muassa julkaisi teoksen "Pack of Two: The Intricate Bond Between People and Dogs" (1998) ja toimi "The Boston Phoenixin" kolumnistina. Hän oli valmistunut Brownin yliopistosta.
Knapp kärsi myös anoreksiasta. Hän kuoli 42-vuotiaana Cambridgessa, Massachusettsissa sairastettuaan keuhkosyöpää. Hän oli sairautensa aikana avioitunut Mark Morellin kanssa.
Grumman F9F Panther

Grumman F9F Panther oli ensimmäinen Grummanin valmistama laivaston suihkuhävittäjä, jonka ensilento lennettiin 21. marraskuuta 1947 Siitä kehitettiin nuolisiipinen F-9 Cougar.
Kone osallistui Korean sotaan ja niillä lennettiin noin 78 000 taistelulentoa.
Konetyypin ensimmäinen ilmavoitto oli Jak-9:n pudotus 3. kesäkuuta 1950.
Henry Lee Lucas – sarjamurhaaja

Henry Lee Lucas – sarjamurhaaja ("Henry: Portrait of a Serial Killer") on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut psykologinen kauhu- ja rikoselokuva, jonka ohjasi John McNaughton. Elokuva kertoo sattumanvaraisesti tappavasta sarjamurhaajasta Henrystä, jota esittää Michael Rooker. Henryn ja Otiksen hahmot perustuvat väljästi oikeisiin sarjamurhaajaajiin Henry Lee Lucas ja Ottis Toole.
Elokuva kuvattiin 16 mm filmille alle kuukaudessa 110 000 dollarin budjetilla.
Belgialaisen psykiatrin Samuel Leistedtin tutkimusryhmä kartoitti elokuvia sen perusteella, missä on onnistunein psykopaattisen hahmon kuvaus. Kolme onnistuneinta olivat: Anton Chigurh elokuvassa "Menetetty maa", Hans Beckert elokuvassa "M – kaupunki etsii murhaajaa" ja Henry elokuvassa "Henry Lee Lucas – sarjamurhaaja".
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti ennakkotarkastuksessa 2.4.1992 elokuvalle raaistavana ikärajan KK (Kokonaan kielletty). Luokitus esti laillisen esittämisen ja levittämisen Suomessa. Uusintatarkastuksessa kesäkuussa lähes kolmella minuutilla leikattu elokuva sai tarkastamolta ikärajan K18, joten elokuvaa sai siten esittää elokuvateatterissa. Videolain voimassa ollessa filmiä ei kuitenkaan saanut myydä tai vuokrata videokaseteilla.
Suomalainen Pursiseura

Suomalainen Pursiseura eli SPS perustettiin 1913, kesäkuun 28. päivänä 1913. Seuran ensimmäinen satama oli Helsingin Nihtisaaressa. Nihtisaaresta SPS joutui muuttamaan Sompasaaren rakentamisen tieltä vuonna 1961. SPS:n muuttaessa Merisataman Sirpalesaareen käyttökelpoisia rakennuksia olivat vain telakkarata ja iso venevaja, joka tosin vapautui Helsingin satamalaitoksen hallinnasta vasta vuonna 1963, jolloin myös SPS:n seura- ja toimistorakennukset valmistuivat. Arkkitehtina toimi seuran pitkäaikainen jäsen Esko Lehesmaa. Aallonmurtaja rakennettiin Nihtisaaresta louhituista kivistä, jotka Sompasaaren alueen räjäytystöiden edetessä kuljetettiin vähitellen Sirpalesaareen. Työt saatiin valmiiksi vuonna 1967. Vuonna 2012 seuralla on vajaat 500 jäsentä.
Seuran itäisellä naapurisaarella eli Liuskasaarella toimii pursiseura Helsingfors Segelsällskap.
Menestyviä purjehtijoita.
SPS oli kaupungin ensimmäinen suomenkielinen pursiseura. Vuosien mittaan Suomalaisesta Pursiseurasta muodostui harvojen, mutta hyvin menestyneiden kilpapurjehtijoiden seura. Erityisesti 1920-luku oli SPS:läisten kilpapurjehtijoiden kulta-aikaa. Vuoden 1928 suurimmaksi saavutukseksi on ilman muuta luettava Bertel "Ruma" Bromanin pronssimitali jollaluokassa Amsterdamin olympialaisissa. Broman oli aiemmin ollut HSSn jäsen, mutta liittyi Suomalaiseen Pursiseuraan pian sen perustamisen jälkeen. Tavallisesti hän kilpaili kotivesillä jollaa suuremmilla veneillä. Viime aikoina SPS:n purjehtijoista menestynein on ollut Thomas Johanson joka saavutti olympiavoiton 49er-luokassa vuonna 2000, hänen laserluokan EM:nsä vuonna 1991 ja 1992 sekä saman luokan MM vuonna 1993.
Larry Dunn

Larry Dunn, alk. Lawrence Dunhill (s. 19. kesäkuuta 1953 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hän soitti Earth, Wind &amp; Fire -yhtyeessä vuodesta 1972 vuoteen 1983 ja aloitti 1990-luvulla oman soolouransa. Dunn on valittu Earth, Wind &amp; Firen jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.
Dunn soitti Earth, Wind &amp; Firessä eri kosketinsoittimia, mukaan lukien pianoa, urkuja, klavinettia ja syntetisaattoria. Hän oli mukana säveltämässä monia yhtyeen hiteistä, mukaan lukien Grammy Hall of Fame -palkittua kappaletta ”Shining Star” vuoden 1975 albumilta "That’s the Way of the World".
Dunn omistaa Source Productions -nimisen tuotantoyhtiön, jonka kautta hän on tuottanut muun muassa mainos- ja elokuvamusiikkia.
"Ks. Earth, Wind &amp; Firen diskografia."
Fred Ebb

Fred Ebb (8. huhtikuuta 1928 New York – 11. syyskuuta 2004 New York) oli yhdysvaltalainen Broadway-sanoittaja, joka tunnetaan parhaiten pitkästä yhteistyöstään säveltäjä John Kanderin kanssa. Heidän tunnetuimpiin näytelmiinsä kuuluvat "Cabaret", "Woman of the Year" ja "Chicago". Kanderin ja Ebbin elokuvamusiikkituotantoon kuuluu tunnuskappale ”New York, New York” Martin Scorsesen ohjaamaan samannimiseen elokuvaan.
Elämä ja ura.
Ebb syntyi New Yorkissa huhtikuussa 1928. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa ja Columbian yliopistossa ja valmistui maisteriksi pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus. Uransa alkuvaiheessa hän kirjoitti lauluja yökerho- ja revyyesityksiin.
1950-luvulla Ebb työskenteli New Yorkin Brill Buildingissa sanoittaen lauluja lauluntekijä Phil Springerille. Hän teki musiikkia myös televisiosarjaan "That Was the Week That Was".
Vuonna 1962 Ebb aloitti yhteistyön säveltäjä John Kanderin kanssa. Heidän ensimmäinen tuotantoon päätynyt Broadway-musikaalinsa oli Harold Princen tuottama "Flora, the Red Menace", jossa Liza Minnelli teki Broadway-debyyttinsä.
Vuoden 1966 musikaali "Cabaret" palkittiin seitsemällä Tonylla ja se nosti Ebbin ja Kanderin suureen menestykseen sekä kriitikkojen että maksavan teatteriyleisön keskuudessa. Bob Fosse ohjasi musikaalista vuonna 1972 elokuvaversion, myös nimeltään "Cabaret", jonka pääosaa esitti Liza Minnelli. Elokuva voitti kahdeksan Oscaria.
Vuoden 1975 musikaali "Chicago" ei saavuttanut aluksi suurta suosiota. Vuonna 1996 se otettiin uudelleen ohjelmistoon ja sitä on esitetty Broadwaylla siitä lähtien, mikä tekee "Chicagosta" Broadwayn historian kolmanneksi pisimpään esitetyn näytelmän. Musikaalin pohjalta tehtiin vuonna 2002 elokuva "Chicago", jonka pääosia esittivät Renée Zellweger, Catherine Zeta-Jones ja Richard Gere. Musikaalielokuvalle harvinaisena saavutuksena elokuva palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla.
Kanderin ja Ebbin yhteistyö Liza Minnellin kanssa jatkui Martin Scorsesen vuoden 1977 elokuvalla "New York, New York", jossa Minnelli näytteli. Elokuvan tunnetuimmaksi lauluksi on tullut nimikappale ”New York, New York”, jonka Frank Sinatra nosti hitiksi vuoden 1980 levytyksellään. Minnelli näytteli Chita Riveran kanssa Kanderin ja Ebbin vuoden 1984 musikaalissa "The Rink". Vuonna 1999 Ebb käsikirjoitti ja ohjasi näytelmän "Minnelli on Minnelli", joka toimi kunnianosoituksena Minnellin isän Vincente Minnellin elokuvamusikaaleille.
Broadway.
Ebb sanoitti kappaleita seuraaviin Broadway-näytelmiin.
John Kander

John Harold Kander (s. 18. maaliskuuta 1927 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea pitkästä yhteistyöstään Broadwaylla sanoittaja Fred Ebbin kanssa. Kanderin ja Ebbin tunnetuimpiin näytelmiin kuuluvat "Cabaret", "Woman of the Year" ja "Chicago". Hän sävelsi tunnuskappaleen ”New York, New York” Martin Scorsesen ohjaamaan samannimiseen elokuvaan.
Elämä ja ura.
Kander opiskeli musiikkia Columbian yliopistossa New Yorkissa. Broadway-uransa hän aloitti 1950-luvun jälkipuoliskolla harjoituspianistina ja sovittajana. Hän toimi kapellimestarina ja kuoronjohtajana Rhode Islandilla sijaitsevassa Warwick Musical Theatressa. Hänen ensimmäinen itse säveltämänsä näytelmä oli James ja William Goldmanin kanssa yhteistyössä tehty "A Family Affair" vuonna 1962.
Kander tutustui vuonna 1964 sanoittaja Fred Ebbiin, josta tuli hänen uransa merkittävin musiikillinen yhteistyökumppani. Heidän ensimenestyksensä oli Barbra Streisandin tunnetuksi tekemä kappale ”My Coloring Book”. Kander ja Ebb tekivät yhdessä kokonaisen teatterimusikaalin "Golden Gate", mutta näytelmää ei koskaan otettu tuotantoon. Liza Minnelli näytteli heidän ensimmäisessä näyttämölle asti päätyneessä musikaalissaan "Flora, the Red Menace".
Vuonna 1966 sai ensi-iltansa "Cabaret", joka oli Kanderin ja Ebbin musikaaliversio John Van Drutenin näytelmästä "I Am a Camera". Näytelmä palkittiin seitsemällä Tonylla ja siitä tehtiin vuonna 1972 elokuvaversio (myös nimeltään "Cabaret"). Liza Minnelli voitti parhaan naisnäyttelijän Oscarin roolistaan elokuvassa.
Vuoden 1975 musikaali "Chicago" ei saavuttanut aluksi suurta suosiota. Vuonna 1996 se otettiin uudelleen ohjelmistoon ja sitä on esitetty Broadwaylla siitä lähtien, mikä tekee "Chicagosta" Broadwayn historian kolmanneksi pisimpään esitetyn näytelmän. Musikaalin pohjalta tehtiin vuonna 2002 elokuva "Chicago", jonka pääosia esittivät Renée Zellweger, Catherine Zeta-Jones ja Richard Gere. Musikaalielokuvalle harvinaisena saavutuksena elokuva palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla.
Kander ja Ebb tekivät musiikin Martin Scorsesen elokuvaan "New York, New York". Elokuvan menestyneimmäksi kappaleeksi tuli Liza Minnellin laulama ”New York, New York”, josta Frank Sinatra teki hitin vuoden 1980 nauhoituksellaan. Vuonna 1981 Kanderin ja Ebbin Broadway-musikaali "Woman of the Year" palkittiin viidellä Tony-palkinnolla. Kander teki uransa jälkipuoliskolla musiikkia lukuisiin elokuviin, mukaan lukien "Kramer vastaan Kramer" (1979), "Yön hiljaisuudessa" (1982) ja "Tilaa sydämessä" (1984).
Fred Ebb kuoli vuonna 2004. Hänellä ja Kanderilla oli yhä kesken useita teatteriprojekteja, mukaan lukien musikaalit "Curtains", "The Visit" ja "All About Us".
Tawadros II

Tawadros II (kopt. Ⲡⲁⲡⲁ Ⲁⲃⲃⲁ Ⲑⲉόⲇⲱⲣⲟⲥ, , syntymänimeltään Wagih Sobhi Baki Soliman, ; 4. marraskuuta 1952 Al-Mansura) on 118. Aleksandrian paavi eli Aleksandrian koptilais-ortodoksinen kirkon johtaja. Hänet valittiin tehtäväänsä marraskuussa 2012 aikaisemmin samana vuonna kuolleen Shenouda III:n seuraajaksi.
Sulaymān opiskeli 1970-luvulla farmasiaa Aleksandrian yliopistossa ja ryhtyi munkiksi vuonna 1988. Hänet nimitettiin Al-Buhairan hiippakunnan piispaksi vuonna 1997 nimellä Tawadros. 
Paaviksi Tawadros valittiin 4. päivänä marraskuuta 2012. Ehdokkaita oli yhteensä kolme ja valinta suoritettiin arpomalla. Ehdokkaiden nimet oli kirjoitettu paperilapuille, joista arpojana toiminut poika valitsi silmät sidottuina yhden. Paavin tehtävään vihkiminen tapahtui 18. marraskuuta.
Grumman F-9 Cougar

Grumman F-9 Cougar on Grummanin valmistama laivaston suihkuhävittäjä. Nuolisiipinen Cougar kehitettiin suorasiipisestä F9F Pantherista. Konetyypin ensilento lennettiin 20. syyskuuta 1951. Viimeiset F9F-8T / TF-9J -harjoitushävittäjät palvelivat vuoteen 1974 saakka.
F9F-8 -mallin aseistukseksi tuli heinäkuusta 1956 lähtien neljä AIM-9 Sidewinder -ilmasta ilmaan ohjusta. Muu aseistus käsitti neljä 20 mm konetykkiä, sekä 908 kg raketteja taikka pommeja.
F-9 Cougar kykeni ylittämään äänen nopeuden loivassa syöksyssä. Sen huippunopeus vaakalennossa oli 1 041 km/h ja lakikorkeus 15 240 metriä.
Grumman F-11 Tiger

Grumman F-11 Tiger on Grummanin valmistama yhdysvaltalainen laivaston suihkuhävittäjä. Nuolisiipinen Tiger oli Grummanin ensimmäinen yliäänihävittäjä. Konetyypin ensilento lennettiin 30. heinäkuuta 1954. Se oli lentotukialuskäytössä vain neljä vuotta, vuodesta 1957 vuoteen 1961, jolloin Vought F8U Crusader syrjäytti sen. F-11 kuitenkin säilyi käytössä harjoitushävittäjänä vuoteen 1967, ja taitolentoryhmä Blue Angelsin koneena vuoteen 1968.
Tigerin voimanlähteenä oli palveluskäytössä epäluotettavaksi osoittautunut brittiläisen Armstrong Siddeley Sapphiren lisenssiversio Wright J65-W-18.
Aukštaitijan kansallispuisto

Aukštaitijan kansallispuisto on Liettuan vanhin kansallispuisto. Se perustettiin jo Neuvostoliiton aikana nimellä "Liettuan SNT:n kansallispuisto". 
Maan koillisosassa sijaitseva kansallispuisto kattaa osan Aukštaitijan eli Ylä-Liettuan metsä- ja järvialueesta. Kansallispuistossa on myös kulttuurinähtävyyksiä, esimerkiksi kuusi vanhaa myllyä, joista tunnetuin sijaitsee Ginučiain kylässä. Alueen suurin järvi on 8,29 neliökilometrin laajuinen Kretuonas. Alueella on myös Liettuan syvin järvi Tauragnas, joka on 60,5 metriä syvä. Eräs alueen järvistä on Baluošasjärvi, jonka keskellä on suuri saari, jonka keskellä on järvi, jonka keskellä on pieni saari. Puiston alueella on myös jokia ja puroja, jotka muodostavat vesistöverkoston. Yksi joki on nimeltään Žeimane, joka virtaa puiston aluella 22 kilometriä. Puiston alueella esiintyy merikotkia ja haikaroita. Alueella on 300-1100-luvuilta peräisin oleva vanha hautausmaa.
Kokemäen maatalousmuseo

Kokemäen maatalousmuseo on Kokemäen Tulkkilassa sijaitseva kotiseutumuseo. Se toimii vuonna 1838 rakennetussa entisessä viljamakasiinissa aivan Kokemäen kirkon kupeessa. 
Museon perusti vuonna 1927 Kokemäen kotiseutuyhdistys. Se oli aluksi entisessä myllyssä, josta museo siirrettiin nykyiselle paikalleen vanhaan pitäjänmakasiiniin vuonna 1936. Maatalousmuseon kokoelmien kartuttaminen oli aloitettu jo ennen sen perustamista. Museon perusnäyttely on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. 
Kokemäen maatalousmuseon näyttelytilat sijaitsevat kolmessa kerroksessa. Ne käsittävät laajan kokoelman eri aikakausien maatalouden työvälineitä. Maatalousesineiden lisäksi museossa on eri alojen käsityöläisten välineitä sekä ase- ja rahakokoelma. Näytteillä on myös paikkakunnalta löydettyjä kivi- ja rautakautisia esineitä. 
Kokemäen maatalousmuseo on avoinna lähinnä kesäaikaan, jolloin paikalla on myös opastus.
Kokemäen ulkomuseo

Kokemäen ulkomuseo sijaitsee noin kilometrin päässä Kokemäen kaupungin keskustasta Kauvatsalle johtavan yhdystie 2470:n varrella. Se koostuu yhteensä 15 rakennuksesta, jotka siirrettiin Kuoppalassa olevalle alueelle vuosina 1962–1963.
Merkittävin rakennus on 1790-luvulla Pälpälän kylään rakennettu Yli-Pälpälän tilan päärakennus. Se on sisustettu 1800-luvun tyyliin ja käsittää pirtin, kaksi kamaria, porstuan sekä pakarin.
Alueella on myös satakuntalaisia aittoja, savusauna sekä sepän paja ja juhlatilaksi rakennettu talo. Erikoisuutena on lisäksi vanha miilunpolttajan taukotupa ja ruotsalaistyylinen aitta, joka on rakennettu Kravin kanavan kaivutöiden aikana 1800-luvun alussa. Aitan rakentajat olivat suomalaista sotaväkeä, mutta ruotsalaisen työnjohdon ohjeiden mukaan tehty aitta on satakuntalaisesta tyylistä poikkeava ruotsalaismallinen.
Luontotalo Arkki

Luontotalo Arkki on Porissa sijaitseva luonnontieteellinen museo. Se perustettiin vuonna 2000 Satakunnan Museon luonnontieteelliseksi osastoksi.
Rakennus.
Luontotalo Arkki sijaitsee aivan Porin keskustassa Pohjoispuiston varrella olevassa entisessä Porin kaupungin puhelinlaitoksen talossa, joka on valmistunut vuonna 1928. Arkkitehti Birger Federleyn suunnittelemaan rakennukseen valmistui vielä lisäsiipi vuonna 1950. Kaupungin puhelinlaitos siirtyi pois tiloista 1990-luvun alussa ja vuosikymmenen puolivälissä alettiin suunnittelemaan Satakunnan Museon luonnonhistoriallisen osaston perustamista rakennukseen.
Talo remontoitiin perusteellisesti ja 1970-luvulta asti suunnitelmissa ollut hanke toteutui lopulta, kun Luontotalo Arkki avattiin maaliskuussa 2000. Museon perusnäyttely valmistui vanhaan kaapelihalliin, lisäksi rakennettiin muun muassa luentosali.
Näyttely ja muut tilat.
Luontotalo Arkki on erikoistunut esittelemään Satakunnan luontoa ja eläimistöä. Sen kokoelmissa on satoja täytettyjä nisäkkäitä ja lintuja sekä linnunmunia. Lisäksi kokoelmat käsittävät useita tuhansia hyönteisnäytteitä. Niihin kuuluu muun muassa kaksi merkittävää perhoskokoelmaa. Kokoelmista osa on esillä museon perusnäyttelyssä, lisäksi toinen perhoskokoelma on erillisessä perhoshuoneessa. Perhoskokoelmassa on suomalaisten lisäksi myös trooppisia lajeja.
Perusnäyttelyn ohella Luontotalo Arkissa on vaihtuvia näyttelyitä sekä luentosali, jossa luentotilaisuuksien lisäksi esitetään elokuvia. Museon tiloissa on myös kahvila sekä museokauppa. Museon pihamaalla on satakuntalaista kallioperää esittelevä "Kivipiha Jotuni". Arkin ensimmäinen perusnäyttely käsitteli satakuntalaista kosteikkoluontoa ja oli esillä syyskuuhun 2011 saakka. Uusi perusnäyttely avautui yleisölle toukokuussa 2013.
Luontotalo Arkilla on myös julkaisutoimintaa. Tähän mennessä on ilmestynyt muun muassa Satakunnan historiallisia puistoja ja puutarhoja esittelevä teos.
Nesteunssi

Nesteunssi (, lyhennettynä fl oz, fl. oz. tai oz. fl.) on brittiläisen yksikköjärjestelmän tilavuuden mittayksikkö. Brittiläisessä järjestelmässä nesteunssi on 1/160 brittiläistä gallonaa eli 1/20 pintiä ja vastaa SI-yksiköissä noin 28,4 millilitraa. Amerikkalaisessa järjestelmässä nesteunssi on 1/128 amerikkalaista gallonaa eli 1/16 pintiä ja vastaa noin 29,6 millilitraa.
M/S Majesty of the Oceans

M/S Majesty of the Seas on Royal Caribbean International -varustamon vuonna 1992 Ranskassa valmistettu risteilyalus. 
Rakentaminen.
Alus tilattiin Chantiers de l'Atlantiquelta St. Nazairesta Ranskasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla B30 ja alus laskettiin vesille 29. elokuuta 1991. Alus luovutettiin 27. maaliskuuta 1992 Norjaan Osloon rekisteröidylle Majesty of the Seas -yhtiölle, joka luovutti aluksen hallinnan Royal Caribbean Cruisesille.
Käyttöhistoria.
Alus kastettiin 26. huhtikuuta 1992 Miamissa ja se asetettiin risteilyliikenteeseen Karibialle. Se liputettiin tammikuussa 2005 Bahamalle kotisatamanaan Nassau.
Pudasjärven lento-onnettomuus

Pudasjärven lento-onnettomuus tapahtui 5. helmikuuta 1973, kun Oulu–Kuusamo-reitillä lentänyt Kar-Airin de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter -lentokone joutui palaamaan Ouluun toisen moottorin sammuttua vähän ennen Kuusamoon saapumista. Paluumatkalla kone ei kyennyt jäätävissä sääolosuhteissa säilyttämään korkeutta vaan teki pakkolaskun asumattomaan erämaahan Pudasjärven Rengasvaaralla. Koneessa oli 15 matkustajaa sekä miehistönä kaksi ohjaajaa ja mekaanikko. Pakkolaskussa ohjaajat loukkaantuivat lievästi, muita henkilövahinkoja ei tullut.
Pakkolaskun jälkeen koneessa olleet sytyttivät lähellä olleen ladon tuleen ohjatakseen pelastajat paikalle. Ladon polttamisesta ei kuitenkaan ollut hyötyä, koska matala pilvikorkeus esti etsintälennot. Päin vastoin, polttamalla ladon, selviytyneet menettivät ainoan sääsuojansa. Koneen pelastautumisvarusteisiin kuuluvat sukset katkottiin läheiseen ojaan epäpätevän hiihtäjän yrittäessä hakea apua. Tilannetta maassa pahensi se, ettei kukaan miehistöstä johtanut toimintaa. Ruotsista tullut pelastuskopteri löysi lopulta heidät kolmen tunnin kuluttua pakkolaskusta.
Tutkimuslautakunnan raportin mukaan onnettomuuden aiheutti moottorikorjauksen yhteydessä tehty asennusvirhe. Sammuneen moottorin korjaus oli tehty ilman suomalaisten viranomaisten lupaa Bodøssä norjalaisessa korjaamossa, jolla ei ollut norjalaisten viranomaisen hyväksyntää kyseisten moottorityyppien korjaukseen. Onnettomuudessa tuhoutunut kone oli valmistunut 1968 ja Kar-Air oli ostanut sen heinäkuussa 1972. Konetta oli käytetty aluksi malminetsintälentoihin ja talven ajaksi se siirrettiin Oulu–Kuusamo-reitille.
Samuel Chydenius

Samuel Chydenius (21. helmikuuta 1727 Eurajoki – 11. heinäkuuta 1757 Kokemäki) oli suomalainen luonnontieteilijä, joka toimi muun muassa Turun akatemiaan ensimmäisenä kemian ja mineralogian dosenttina.
Elämä.
Samuel Chydenius syntyi Eurajoen kirkkoherran apulaisena toimineen Jakob Chydeniuksen ja Hedvig Hornaeuksen kahdeksanlapsisen perheen vanhimpana, mutta muutti jo samana vuonna Sotkamoon hänen isänsä saatua paikkakunnalta kappalaisen viran. Chydenius aloitti opinnot Turun Akatemiassa vuonna 1745 ja suoritti maisterin tutkinnon kolme vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen hän opiskeli vuodesta 1749 Carl von Linnén, Johan Gottschalk Walleriuksen ja Samuel Klingenstiernan johtamana Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1751 Chydenius nimitettiin Ruotsin tiedeakatemian oppijäseneksi. Hän palasi Suomeen 1753, jolloin Chydenius valittiin Turun akatemian kemian ja mineralogian dosentiksi.
Ehdotettuaan Ruotsin tiedeakatemialle Suomen kulkuyhteyksien parantamista, Chydenius sai tehtäväkseen tutkia Pohjanmaan ja Savon vesistöjä. Vuonna 1755 hän johti Kyrönjoen perkausta ja 1756 Chydenius toimi Augustin Ehrensvärdin apulaisena Oulujoen ja Kokemäenjoen koskienperkauksissa. Hän hukkui Kokemäenjoen Niskakoskeen heinäkuussa 1757 ollessaan mittaamassa joen syvyyttä.
Samuel Chydeniuksen veli oli Anders Chydenius.
Mätäshärkki

Mätäshärkki ("Cerastium regelii") on kohokkikasvilaji, joka kasvaa pohjoisen arktisella tundralla. Sitä esiintyy muun muassa Huippuvuorilla, Grönlannissa, Alaskassa, Kanadan pohjoisosan saarilla ja Severnaja Zemljalla.
Mätäshärkki on monivuotinen ja kasvaa tiheinä mättäinä tai mattomaisina kasvustoina. Se on kolmesta kuuteen senttimetriä korkea. Lehdet ovat soikeat, melko paksut, heikosti kiiltävät ja laidoilta karvaiset, kooltaan neljästä seitsemään senttimetriä. Kukkien verholehdet ovat kalvolaitaiset, terälehdet 8–11 millimetriä pitkiä ja valkoisia. Laji ei kuki epäsuotuisilla paikoilla. Siementen lisäksi se lisääntyy itusilmuista.
Toussunlinnan kalliomaalaus

Toussunlinnan kalliomaalaus sijaitsee Pohjois-Savossa Rautalammilla Hankaveden etelään ulottuvan 6,5 kilometriä pitkän kapean salmen puolivälissä kohdassa, joka on 8,5 kilometriä Rautalammin kirkolta etelään. Timo Jussila ja Timo Sepänmaa löysivät maalauksen arkeologisen inventoinnin aikana. 
Muinainen ympäristö.
Maalaus sijaitsee 97,5 m merenpinnan yläpuolella. Muinainen Suur-Saimaa laski vetensä ennen eteläisten laskujokien puhkeamista Muinais-Päijänteen vesistöön Hankaveden kautta vuoteen 4400 eaa. saakka. Silloin oli myös Hankaveden pinta nykyistä korkeammalla. Seudun vesistöhistoria tunnetaan niin huonosti, ettei maalauksen ajoittamista korkeuden mukaan ole luotettavaa. 
Timo Jussilan inventointiraportin mukaan karkea arvio maalauksen iälle saadaan hänen käyttämän maankohoamiskaavion perusteella. Sen mukaan maalausta ei voitu maalata Päijänteen vedenpinnan huippuvuosina 5000 eaa. Sen sijaan otollisia hetkiä tarjoutui paljon tätä ennen, jolloin Hankavesi saattoi olla melkein kaksi metriä matalampana tai myöhemmin, kun Hankavesi kuroutuu taas erilleen Päijänteestä 4800 eaa. alkaen. Voidaan siis sanoa, että maalauksen ikä on vielä määrittelemätön.
Kalliomaalaus saattaa liittyä 2,2 kilometriä etelämpänä sijaitseviin kivikautisiin Myhinkosken, Myhinniemen ja Myhinrannan asuinpaikkoihin. Myös Peura- ja Punasaaressa on ollut asutusta.
Maalaukset.
Maalattu kallio erottuu lähistön muista kalliosta, koska siinä on muun muassa sileää kalliopintaa ja se on maalatusta kohdasta ympäröivää kalliota vaaleampaa. Maalauksen yläpuolella on kalliossa lohkeamisen seurauksena syntynyt kolo ja kalliopinnan pohjoispäässä työntyy ulos komea lippa (kuva).
Maalauksen eteläreunalla on selkeä ihmiskuvio. Hahmon alareuna on 77 cm terassin yläpuolella ja 17 cm kalliokolon yläreunasta. Ihmishahmon korkeus on 43–44 cm ja leveys käsien kohdalla 21 cm ja jalkojen kohdalta 15 cm. Ihmishahmon pohjoispuolella on punamaalisuttua, jonka yksityiskohtia ei erotu jäkälän alta.
Ihmishahmo levittää käsiään alaspäin kyynärpäät sivuille nostettuina. Jalat aukeavat haaralleen ja ovat polvista taitettuina. Vaikka maalaus on katkelmallinen, on vaikutelma "tanssiva" (kuva).
Katso myös.
Seuraavat maalaukset ovat samalta alueelta tämän maalauksen kanssa:
Kuolanrikko

Kuolanrikko ("Saxifraga hieraciifolia", syn. "Micranthes hieraciifolia") on monivuotinen rikkokasvi. Sitä jota tavataan tundra- ja alpiinisilta vyöhykkeitä sirkumpolaarisesti pohjoisella pallonpuoliskolla.
Varsi ja lehdet.
Kuolanrikko kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Lehdet kasvavat tyviruusukkeena. Varsi on lehdetön, pystykasvuinen, tiheään nystykarvainen ja usein punertava. Tyviruusukkeen lehdet ovat 3–7 senttimetriä muodoltaan pitkät, puikeat, paksut, alta karvaiset ja laidoilta ehyet tai harvaan hampaiset. Lehtien ruoti on lyhyt ja leveä.
Kukat ja hedelmä.
Kuolanrikon kukat ovat lähes perättömät ja kukinto lähes tähkämäinen. Verholehdet ovat kaksi millimetriä pitkät. Terälehdet ovat samanpituiset mutta kapeammat, väriltään vihreät tai purppuranpunaiset. Hedelmä on pysty, tummanruskea ja monisiemeninen kota.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Kuolanrikko on kalkinsuosija, jota tavataan kosteilla paikoilla sammalikoissa. Usein purojen varsilla ja painanteissa, jotka peittyvät talvella lumen alle.
Kuolanrikko on arktis-alpiininen laji, jota tavataan sirkumpolaarisesti pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopan ja Aasian pohjoisosien lisäksi Huippuvuorilla ja Itä-Grönlannissa, Pohjois-Amerikassa Alaskassa, Yukonissa, Nunavutin saarilla, Kanadan Arktisessa saaristossa melko harvinaisena. Pohjoisin havainto lajista on Ellesmerensaarelta 80°53'N.
Tunturirikko

Tunturirikko ("Saxifraga cotyledon") on monivuotinen kasvilaji rikkojen suvussa. Sitä esiintyy laajasti Norjassa, lisäksi suppeilla alueilla Pohjois-Ruotsissa, Islannissa, Alpeilla ja Pyrenneillä.
Tunturirikko on rikkolajiksi isokokoinen, 15:stä 50:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet kasvavat monivuotisina matalina ruusukkeina. Lehdet ovat kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkiä, kärkipuolelta vähän leveneviä, laidoilta hienosahaisia ja valkoisia. Ruusukkeen keskeltä kasvava varsi on runsaasti haarova ja runsaskukkainen. Jokaisessa varren haarassa on kahdesta kymmeneen kukkaa. Kukissa on pieni nystykarvainen verhiö ja valkoiset kuudesta kymmeneen millimetriä pitkät terälehdet. Hedelmä on monisiemeninen kota.
Tunturirikko voi risteytyä hopearikon ("Saxifraga paniculata") kanssa.
Kuolan supersyvä porausreikä

Kuolan supersyvä porausreikä (joka tunnetaan myös nimellä SG-3) on Nikkelin vieressä, Murmanskin alueella Venäjällä lähellä Suomen rajaa sijaitseva tieteilijöiden tekemä porausreikä. Reiän poraukset aloitettiin 24. toukokuuta 1970 ja lopetettiin virallisesti vuonna 1992. SG-3 on 12 262 metriä syvä. Tiedemiehet löysivät reiän pohjalta 2,7 miljardia vuotta vanhoja kiviä. Projektin tarkoituksena oli porautua 15 kilometrin syvyyteen, mutta poran terä ei olisi kestänyt kyseisessä syvyydessä vallitsevaa 300 asteen lämpöä. Projekti lopetettiin lopullisesti vuonna 2005, ja vuodesta 2008 lähtien alue on ollut autio. Vasta toukokuussa 2008 onnistuttiin poraamaan pitempi porausreikä al-Šahynin öljykentällä Qatarissa, jossa porattiin 12 289 -metrinen öljynporausreikä, joka ei kuitenkaan ulotu yhtä syvälle kuin Kuolan supersyvä reikä. Vuonna 2022 maailman pisin porausreikä oli Abu Dhabin edustalla öljynporauslautalta porattu 50 000 jalan (15 240 m) pituinen porausreikä.
Tuppurainen

Tuppurainen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Anders Herman Chydenius

Anders Herman Chydenius (1. heinäkuuta 1833 Helsinki – 3. kesäkuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko.
Anders Herman Chydeniuksen vanhemmat olivat Yleisen revisionilaitoksen ylikomissaari Anders Johan Chydenius (1795–1865) ja Margareta Sofia Enbom. Professori Johan Jakob Chydenius ja kirjapainon johtaja Emilia Chydenius olivat hänen sisaruksiaan. Anders Herman Chydenius oli naimisissa vuodesta 1861 Karoline Frederikke Hagemannin (k. 1908) kanssa. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Chydenius opiskeli Helsingin yliopistossa ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857. Hänet erotettiin yliopistosta puoleksitoista vuodeksi hänen osallistuttuaan niin sanotuille Töölön päivällisille vuonna 1855.
Chydenius työskenteli vuodesta 1860 toimittajana Ruotsissa "Göteborgs-Posten"-lehdessä ja "Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning" -lehdessä ja tutustui siellä ja Tanskassa liberaalisiin aatteisiin. Hän palasi vuonna 1862 Suomeen "Helsingfors Dagbladiin" ja oli sen päätoimittaja 1883–1887. Chydenius toimi viimeksi Helsingin polyteknillisen opiston ylimääräisenä kansantalouden opettajana 1889–1891. Hän halvaantui vuonna 1891.
Chydenius oli porvarissäädyssä Kajaanin edustaja valtiopäivillä 1877–1878, Tornion 1882, Uudenkaupungin 1885 ja uudelleen Tornion 1888, kuuluen niin sanottuun liberaaliseen puolueeseen. Hän yritti välillä jopa yksin saada läpi puoluetta perustettaessa lausuttuja vapaamielisiä periaatteita. Vuoden 1885 valtiopäivillä Chydenius teki rohkean anomusehdotuksen, jonka mukaan säätyvaltiopäivät olisi muutettu kaksikamariseksi parlamentiksi korvaamalla aatelittomat säädyt yhteissäädyllä, jonka vaaleissa olisi ollut käytössä yleinen äänioikeus. Aloitetta ei otettu käsittelyyn.
Johan Jakob Chydenius

Johan Jakob Chydenius (17. elokuuta 1836 Helsinki – 4. marraskuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen kemisti. 
Chydenius oli Helsingin yliopiston professori 1871–1880. Hänen ensi tutkimuksensa käsittelivät toriumia, mutta oltuaan opintomatkalla Pariisissa hän siirtyi orgaaniseen kemiaan. Hän oli innokas opettaja ja oli kiinnostunut ajan uusista orgaanisen kemian teorioista.
Johan Jakob Chydeniuksen vanhemmat olivat Yleisen revisionilaitoksen ylikomissaari Anders Johan Chydenius (1795–1865) ja Margareta Sofia Enbom. Toimittaja Anders Herman Chydenius ja kirjapainon johtaja Emilia Chydenius olivat hänen sisaruksiaan.
Haahti

Haahti on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kaarle Stewen

Kaarle Kustaa Wilhelm Stewen (10. toukokuuta 1934 Oulu – 10. joulukuuta 2019) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja elokuva-alan vaikuttaja. Hän toimi monissa tehtävissä Yleisradiossa vuoteen 1989 saakka ja Suomen elokuva-arkiston johtajana vuosina 1989–1993, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Stewen valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960 ja työskenteli aluksi suomen kielen opettajana Oulussa ja Helsingissä. Hän toimi "Ylioppilaslehden" päätoimittajana 1961–1963 ja Mainos-TV:n suunnittelupäällikkönä 1963–1965. Stewen siirtyi Yleisradioon TV2:n ohjelmapäälliköksi ja eteni Ylen filmipalvelun päälliköksi vuosiksi 1967–1975. Radio 1:n ohjelmapäälliköksi hänet nimitettiin 1976. Television elokuva-alaan paneutuneena erikoistoimittajana hänet muistetaan etenkin läpi 1980-luvun jatkuneesta ajankohtaisohjelmasta "Valkokangas". Syksyllä 1989 Stewen nimitettiin Suomen elokuva-arkiston johtajaksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1993.
Kaarle Stewenin puoliso oli suomentaja Annikki Suni (1941–2012).
Anders Johan Chydenius

Anders Johan Chydenius (1795–1865) oli molempien oikeuksien kandidaatti ja yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari. 
Chydeniuksen isä oli Anders Chydeniuksen veljenpoika Jakob Chydenius nuorempi. Hänen puolisonsa vuodesta 1832 oli kirjapainon johtaja Sofie Chydenius, o.s. Enbom. Toimittaja Anders Herman Chydenius, professori Johan Jakob Chydenius ja kirjapainon johtaja Emilia Chydenius olivat heidän lapsiaan.
Chydenius julkaisi 1840 aikaansa nähden merkittävän teoksen "Några tankar om maskiners inflytande".
Prinssi Hassanin seikkailut

Prinssi Hassanin seikkailut (videonimikkeenä Seikkailu Arabiassa; ) on Kevin Connorin ohjaama brittiläinen fantasia-/seikkailuelokuva vuodelta 1979. Fantasiaseikkailun pääosissa ovat Christopher Lee ja Oliver Tobias. Muissa rooleissa ovat muun muassa Milo O'Shea, Emma Samms, Peter Cushing ja Capucine. Elokuva on EMI Filmsin ja British Lion Filmsin tuottama.
Elokuvan tuotti ohjaaja Connor ja John Dark. Brian Hayles oli elokuvan käsikirjoittajana. Elokuva kuvattiin Pinewood Studiosilla, Buckinghamshiressa.
"Prinssi Hassanin seikkailut" sai ensi-iltansa Alankomaissa 5. heinäkuuta vuonna 1979. Yhdysvaltain ensi-ilta oli New Yorkissa 21. marraskuuta 1979. Suomessa elokuva sai ensi-illan 1. toukokuuta vuonna 1980. Elokuva on julkaistu videolle ja DVD:lle.
"Prinssi Hassanin seikkailut" sai vuonna 1980 kolme Saturn-palkintoehdokkuutta: paras fantasiaelokuva, paras miespääosa (Christopher Lee) ja paras musiikki (Ken Thorne).
Juoni.
Arabiassa Jadurin kaupungissa hallitsee ilkeä ja paha kalifi Alquazar (Christopher Lee), joka tarjoaa tyttärensä kättä prinssille jos hän suorittaa vaarallisen Elilin maagisen ruusun etsinnän. Prinssi Hasanin (Oliver Tobias) on voitettava henget, tulta syöksevät hirviöt ja petolliset suot saadakseen palkintonsa ja prinsessa Zuleiran (Emma Samms) käden. Apunaan prinssillä on katupoika Majeed (Puneet Sira) ja tämän simpanssi.
Varras (shakki)

Varras on shakissa asetelma, jossa nappula on samassa linjassa kahden vihollisnappulan kanssa ja muodostaa kaksoisuhkan, koska se uhkaa sekä ensimmäistä nappulaa että epäsuorasti sen takana olevaa nappulaa. Jos ensimmäinen uhattu nappula siirtyy, voidaan lyödä sen takana oleva nappula, joka on yleensä vähemmän arvokas.
Eva (vuoden 1968 elokuva)

Eva () on vuonna 1968 julkaistu Robert Lynnin ja Jeremy Summersin ohjaama trillerielokuva, jonka pääosissa ovat Robert Walker, Jr., Fred Clark, Herbert Lom ja Christopher Lee. Harry Alan Towers oli elokuvan tuottaja ja käsikirjoittaja.
"Eva" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa heinäkuussa vuonna 1968 Louisianan New Orleansissa. Espanjan ensi-ilta oli 5. elokuuta 1968. "Eva" kuvattiin Espanjassa ja Brasiliassa.
Pori Energia

Pori Energia Oy on kokonaan Porin kaupungin omistama energiayhtiö. Yritys perustettu vuonna 1898 ja on näin ollen toiminut paikallisena energian tuottajana ja jakelijana Porissa jo yli 100 vuoden ajan. Yrityksestä eriytettiin sähkömarkkinalain vaatimusten mukaisesti sähkönjakelun liiketoiminta omaksi yrityksekseen vuonna 2006. Uusi yritys sai nimekseen Pori Energia Sähköverkot Oy.
Vuonna 2011 Pori Energia Oy:llä oli 258 vakinaista henkilöä. Samana vuonna yrityksen liikevaihto oli 160,6 miljoonaa euroa ja liikevoitto 17,5 miljoonaa euroa. Kuten useimmat paikalliset sähköyhtiöt, myös Pori Energia on oman kaupunkinsa alueella markkinaosuudella mitattuna ylivoimaisesti suurin sähkön toimittaja kotitalousasiakkaille. Valtaosa yhtiön myymästä sähköstä (65 % 2011) menee kuitenkin teollisuus- ja yritysasiakkaille. Pori Energia on ensisijaisesti paikallinen ja maakunnallinen energiayhtiö, vaikka oman ilmoituksensa mukaan pitääkin markkina-alueenaan koko Suomea.
Yhtiö tulouttaa rahaa Porin Kaupungin kassaan maksamalla korkoa kaupungin myöntämälle pääomalainalle, sekä maksamalla osinkoa tuloksestaan.
S-bonusten maksaminen asiakkaille päättyi 30.04.2016. Viimeiset bonukset maksettiin 27.04.2016 mennessä maksetuista laskuista. Huhtikuusta 2020 alkaen Pori Energian sähkönmyynnistä on vastannut yhdestätoista energiayrityksestä koostuva Oomi Energia.
Nils Cleve

Nils Joachim Otto Cleve (25. heinäkuuta 1905 Helsinki – 8. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen arkeologi. Hän väitteli tohtoriksi 1948. Hän toimi Turun kaupungin historiallisen museon johtajana 1934–1945, Muinaistieteellisen toimikunnan historiallisen osaston johtajana 1949–1959 ja valtionarkeologina 1959–1971. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1971.
Nils Cleven veljenpoika oli kirjailija Anders Cleve.
Zacharias Cleve

Zacharias Joachim Cleve (3. joulukuuta 1820 Rantasalmi – 21. tammikuuta 1900 Vehkalahti) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja valtiopäivämies. 
Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1850, ja hänet nimitettiin 1851 filosofian lehtoriksi Kuopion kymnaasiin ja hän oli koulun rehtori ja luonnontieteiden lehtori 1857–1860. Helsingin yliopiston kasvatustieteiden professori hän oli 1862–1882. Hän oli kansakouluasetuksenlaatimiskomitean merkittävä jäsen ja teki aloitteen Suomen Kasvatusopillisen Yhdistyksen perustamiseksi (1864) ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1878. Hän oli Kasvatusopillisen Yhdistyksen aikakauskirjan ensimmäinen toimittaja vuoteen 1874. Oppikoulun uudistajana hän vaikutti ollessaan vuoden 1865 koulukomitean puheenjohtajana. Hän oli myös Kansanvalistusseuran syntysanojen lausuja 1855 ja toimi sen ensimmäisenä esimiehenä 1874–1881.
Cleve oli pappissäädyssä valtiopäivämies 1872, 1877 ja 1882.
Ralf Norrman

Ralf Georg Norrman (17. toukokuuta 1946 Maalahti – 21. maaliskuuta 2000 Maalahti) oli suomalainen kielentutkija ja Tampereen yliopiston englantilaisen filologian professori vuodesta 1984. Norrman oli kansainvälisesti arvostettu anglisti ja englannin kieleen erikoistunut semiootikko. 
Norrman julkaisi vuonna 1996 "Kanava"-lehdessä kirjoituksen ”Maatalous syntipukkina”, jossa hän tarkasteli maanviljelijäväestön syntipukkikokemusta Suomen ollessa liittymässä Euroopan unioniin. Kirjoituskilpailulla kerätyt havainnot viljelijäväestön kokemuksista samana ajankohtana vastasivat Norrmanin kuvausta.
Viro.nyt

viro.nyt on Suomen Viro-yhdistysten liitto ry:n eli SVYL:n julkaisema kulttuurilehti, joka on ilmestynyt vuodesta 2001 alkaen. 
"viro.nyt" ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Se lähetetään kaikille SVYL:n paikallisseurojen jäsenille sekä lehteä tilaaville kirjastoille ja yksityishenkilöille. Lehteä voivat tilata myös muut kuin Suomen Viro-yhdistysten liiton jäsenet. Lehden levikki on noin 1 500 – 2 500. ISSN on 1459-2134.
"viro.nyt" on ikkuna niin Viron tapahtumiin kuin kaikkeen Viroon liittyvään Suomessa. Jokaisessa numerossa on jokin Viroon liittyvä aihe, joka saa osakseen perusteellisemman käsittelyn. Muuten lehden linjassa painottuu ennen kaikkea ajankohtaisuus. 
Lehden päätoimittaja on liiton toiminnanjohtaja. Päätoimittajia ovat olleet Kulle Raig ja Sanna Immanen. Tällä hetkellä "viro.nytin" päätoimittaja on Kirsi Bongwirnso. Toimituskuntaan kuuluu päätoimittajan lisäksi useita vapaaehtoisia avustajia sekä lehden taittaja.
Joos van Cleve

Joos van Cleve, oik. "Joos van der Beke" (noin 1485–1540) oli alankomaalainen taiteilija. Hän työskenteli lähinnä Antwerpenissä. Hänen on katsottu olevan sama taiteilija kuin "Marian kuoleman mestari", joka on maalannut alttarikuvat Neitsyt Mariasta vuonna 1515 Kölniin ja vuonna 1523 Müncheniin. Hänen väriasteikkonsa oli hyvin rikas ja tyylinsä alankomaalaisen eloisa ja intiimi. Hän maalasi madonnan kuvia ja muotokuvia, joissa sanotaan olevan Leonardo da Vincin vaikutusta.
Hänen poikansa on Cornelius van Cleeve, josta käytetään joskus virheellisesti nimeä Joos van Cleve nuorempi.
Cornelis van Cleve

Cornelis van Cleve, Cornelis van Cleef, Cornelis van der Beke tai "Sotte Cleef" (1520–1567), oli alankomaalainen taiteilija. Hän työskenteli lähinnä Englannissa ja oli etevä muotokuvamaalari. Hän kuoli mielisairaana.
Hänestä käytetään joskus virheellisesti nimeä Joos van Cleve nuorempi.
Jääpallon Maakuntasarja 1959

Jääpallon Maakuntasarjaan kaudella 1958-1959 osallistui 37 joukkuetta.
Sarja oli jaettu 8 lohkoon siten, että kaksi ennakolta määrättyä piiriä muodosti yhden lohkon. Kukin lohko oli jaettu piireittäin kahteen alalohkoon, joissa pelattiin kilpailu alalohkon voitosta piirien järjestämänä. Alalohkojen voittajat suorittivat kaksoisottelun lohkonsa voitosta, näiden järjestäjänä toimi Palloliitto.
Maakuntasarja.
Loppuottelut.
Voittaja: Uudenkaupungin Roima
Voittaja: Mikkelin Mikot
Voittaja: Haka
Voittaja: JoPS
Voittaja: Pateniemen Vesa
Loppuotteluvoittajien lisäksi suomensarjaan nousivat ilman ottelua BK Sparta Porvoosta ja Vaasan Pallo-Veikot
Jrue Holiday

Jrue Randall Holiday (s. 12. kesäkuuta 1990 Chatsworth, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän pelaa NBA:n Boston Celticsissä ja on ammattilaisurallaan edustanut myös Philadelphia 76ersiä, New Orleans Pelicansia ja Milwaukee Bucksia. 
Holiday oli NBA-historian ensimmäinen 1990-luvulla syntynyt pelaaja.
Holiday on naimisissa jalkapallon olympiavoittaja ja maailmanmestari Lauren Holidayn (o.s. Cheney) kanssa. Holidayn sisaruksista myös isoveli Justin Holiday on pelannut NBA:ssa.
Ammattilaisura.
Philadelphia 76ers varasi UCLA:n yliopiston joukkueessa, UCLA Bruinsissa pelanneen Holidayn vuoden ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden 17. pelaajana. 76ers myi hänet New Orleans Pelicansiin yhteydessä.
Holiday siirrettiin Milwaukee Bucksiin marraskuussa 2020, ja kesällä 2021 Holiday voitti Bucksissa NBA:n mestaruuden. Hän jatkoi Bucksissa vuoteen 2023, jolloin hän vaihtoi Boston Celticsiin, missä hän voitti 2024 uransa toisen NBA-mestaruuden.
Holiday valittiin Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon Tokion kesäolympialaisiin 2020, missä maa voitti kultaa. Holiday oli voittamassa toista olympiakultaansa Pariisissa 2024.
Kauhuteatteri

Kauhuteatteri (; myös "Blood Fiend" ja "The Female Fiend") on vuonna 1967 ilmestynyt Samuel Gallun ohjaama brittiläinen mysteerinen, kauhuelementtejä sisältävä jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Julian Glover ja Lelia Goldoni. Pennea Productions toimi elokuvan tuotantoyhtiönä.
Elokuvan käsikirjoitti Ellis Kadison ja Roger Marshall. E. M. Smedley-Aston toimi elokuvan tuottajana. "Kauhuteatteri" sai ensi-iltansa vuonna 1967. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 21. heinäkuuta 1967. "Kauhuteatteri" on julkaistu videolle ja DVD:lle.
Juoni.
"Kauhuteatteri" kertoo pariisilaisesta teatterista, jossa riehuu sarjamurhaaja. Teatterin ohjaajasta Philippe Darvasista (Lee) tulee pääepäilty...
Johan David Cneiff

Johan David Cneiff (13. syyskuuta 1722 Tukholma – 30. lokakuuta 1791 Kaskinen) oli Pohjanmaalla lääninlampurina. Hän kirjoitti talouskysymyksistä teoksen jossa hän suositteli talouden sääntelyä.
Elämä.
Cneiffin vanhemmat olivat vaasalainen kauppias, raatimies ja valtiopäivämies David Benedikt Cneiff ja Maria Werander. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1734–1739 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1740. Cneiff opiskeli Turun akatemiassa saamatta kuitenkaan opintojaan loppuun ennen kuin hän isänsä toivomuksesta lähti oppiin Höjentorpin lampurikouluun jossa hän opiskeli 1741–1743.
Cneiff toimi Pohjanmaan lääninlampurina vuodesta 1743 ja jäi tästä virasta lakkautuspalkalle 1766. Hän sai taloustirehtöörin arvonimen 1759. Cneiff asui Kaskisissa Hermansin kruununtilalla, jonka hän vuokrasi 1743. Kun Kaskisten kaupunki perustettiin 1785, Herrmansin tila siirtyi uudelle kaupungille. Cneiff sai kuitenkin pitää tilan pihatontin asuinrakennuksineen. Lisäksi hän sai puoli tynnyrinalaa peltoa, jolla hän saattoi viljellä korvausta vastaan humalaa.
Cneiff oli naimisissa vuodesta 1749 Beata Junianderin (k. 1796) kanssa.
Kaskisissa on muistomerkki, Cneiffin kivi, johon Cneiff kaiversi latinan kielellä elämäkertansa.