tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sabirabadin piirikunta

Sabirabadin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1469 neliökilometriä. Asukkaita on 153 000 henkeä (vuonna 2010).
Sabirabadin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Kürdəmirin ja Hacıqabulin piireihin, idässä Şirvanin kaupunkialueeseen ja Salyanin piiriin, etelässä Biləsuvarin sekä lännessä Saatlın ja İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Sabirabadin kaupunki, josta on 170 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 75 ja kyliä 74. Kaupunkiväestön osuus on 18,6 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,3 % on azereja ja 4,5 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkevat Bakusta Astaraan ja Nahitševaniin johtavat rautatiet. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1585 rakennettu Baba Samit Şıxlarin kylässä, Qalaqayınin ja Şamaxın moskeijat sekä Köhnə hamamin sauna.
Paikallislehtenä ilmestyy "Suqovuşan".
Mebyon Kernow

Mebyon Kernow on Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiva poliittinen puolue, joka ajaa Cornwallin suurempaa autonomiaa. Puolue sai vuonna 2009 kolme edustajaa Cornwallin alueneuvostoon. Vuoden 2013 vaaleissa paikkamäärä nousi neljään ja pysyi samana myös vuoden 2017 vaaleissa. Sillä on Kernow X -niminen nuorisojärjestö.
Mebyon Kernow'n perustava kokous pidettiin 6. tammikuuta 1951. Puolueen ensimmäinen poliittinen edustaja oli Helena Charles, joka pääsi Redruth-Cambornen kunnanvaltuustoon vuonna 1953. Varhaiset edustajat eivät kuitenkaan olleet täysin sitoutuneita puolueeseen ja ensimmäiset sitoutuneet ehdokkaat valittiin vasta 1960-luvulla. Muiden puolueiden jäsenten oikeus jäsenyyteen poistettiin 1970-luvulla. Puolueen 1970-luvun suurimpia saavutuksia oli Richard Jenkinin menestys Euroopan parlamenttivaaleissa 1979 hänen saadessa 10% kaikista Cornwallin äänistä. Samalla vuosikymmenellä, vuonna 1975 puolueesta irtaantui Cornish Nationalist Party. 1980- ja 1990-luvulla järjestettiin vaalien lisäksi useita poliittisia ilmauksia, kuten mielenosoituksia, Cornwallin autonomian puolesta. 2000-luvulla puolue on ajanut muun muassa Cornwallin neuvoston perustamista.
Saatlın piirikunta

Saatlın piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1943 perustetun piirin pinta-ala on 1180 neliökilometriä. Asukkaita on 93 700 henkeä (vuonna 2010).
Saatlın piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Sabirabadin, etelässä Biləsuvarin ja lännessä İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Araksjoki.
Piirin keskus on Saatlın kaupunki, josta on 182 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 44 ja kyliä 43. Kaupunkiväestön osuus on 18,8 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 79,5 % oli azereja ja 17,4 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluu lintu- ja kalarikas Sarısujärvi. Paikallislehtenä ilmestyy "Dönüş".
Ayumi Morita

Ayumi Morita (; s. 11. maaliskuuta 1990 Ōta) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut WTA-listan sijalla 40 lokakuussa 2011. Toistaiseksi hän ei ole voittanut yhtään WTA-turnausta.
Tennisura.
Morita osallistui ensimmäiseen ITF-turnaukseensa vuonna 2004 ja pelasi seuraavana vuonna ensimmäiset WTA-turnauksensa. Ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Morita otti Tokachin turnauksessa vuonna 2006. Samana vuonna hän voitti myös Tokion ITF-turnauksen. Vuonna 2007 hän voitti Birminghamin WTA-turnauksen toisella kierroksella maailmanlistan sijalla 27 olleen Ai Sugiyaman. Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Morita pääsi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2007. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi kuitenkin Mara Santangelolle. Heinäkuussa hän voitti Kurumin ITF-turnauksen. Syyskuussa hän pääsi WTA-turnausten puolivälieriin sekä Balilla että Soulissa. Vuonna 2008 Morita pääsi Dohan WTA-turnauksessa toiselle kierrokselle voittamalla Jelena Vesninan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Ai Sugiyamalle. Amelia Islandin turnauksessa hän pääsi myös toiselle kierrokselle ja nousi turnauksen jälkeen jo maailmanlistalla sadan parhaan joukkoon. Pekingin olympialaisissa Morita voitti ensimmäisellä kierroksella Uuden-Seelannin Marina Erakovicin, mutta hävisi toisella kierroksella Li Nalle. Tokion WTA-turnauksessa Morita voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 19 olleen Ágnes Szávayn, mutta hävisi toisella kierroksella Svetlana Kuznetsovalle. Loppukaudesta hän voitti Tokion, Kalkutan ja Toyotan ITF-turnaukset.
Vuonna 2009 Morita pääsi heti kauden ensimmäisessä turnauksessa, Aucklandissa puolivälieriin asti, jossa joutui luovuttamaan. Kauden kaikissa Grand Slam -turnauksissa hän hävisi avauskierroksen ottelunsa. Vuonna 2010 hän pääsi Wimbledonissa toiselle kierrokselle voitettuaan Tamarine Tanasugarnin. Toisella kierroksella hän hävisi Dominika Cibulkoválle. Vuonna 2011 hän pääsi Grand Slam -turnauksessa ensimmäistä kertaa kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa voitettuaan Alexandra Dulgherun ja Caroline Garcian. Kolmannella kierroksella hän hävisi Peng Shuaille. Dubain WTA-turnauksessa hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 14 olleen Petra Kvitován ja toisella kierroksella Sania Mirzan. Kolmannella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Caroline Wozniackille luvuin 6–1, 6–0. Malesian turnauksessa Morita hävisi puolivälierässä Jarmila Grothille 5–7, 6–3, 5–7. Ranskan avoimissa Morita hävisi toisella kierroksella Yanina Wickmayerille. Wimbledonissa Morita hävisi ensimmäisellä kierroksella Tamira Paszekille ja Yhdysvaltain avoimissa Laura Robsonille luovutettuaan toisessa erässä.
Bror Blomqvist

Bror Henrik Blomqvist (s. 9. toukokuuta 1945 Parainen) on entinen suomalainen käsipallomaalivahti. Hän oli vuoden käsipalloilija vuonna 1964 ja vuoden 1966 Turunmaan paras urheilija. Hänen seuransa oli alun perin PIF, mutta hän pelasi myös ÅIFK:ssa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 19-vuotiaana ottelussa Puolaa vastaan. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 12 ottelua vuosina 1965–1978.
Blomqvist oli ammatiltaan edustaja. Hänen kotikuntansa on Parainen.
Second in Command

Second in Command (televisioesityksessä käytetty myös nimeä "Kakkosmies") on vuonna 2006 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalais-romanialainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Simon Fellows ja käsikirjoittanut Jonathan Bowers, David Corley ja Jayson Rothwell. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Julie Cox ja Alan McKenna.
Juoni.
Entinen Navy SEAL -erikoisjoukon jäsen komentaja Sam Keenan nimitetään Moldoviassa sijaitsevan Yhdysvaltain suurlähetystön uudeksi turvallisuusavustajaksi. Saapuessaan Moldoviaan hän saa huomata maan olevan sisällissodassa, kun raskaasti aseistetut kapinalliset ovat vallanneet kaupungin keskustan. Tilanne muuttuu vielä vaikeammaksi, kun Yhdysvaltain suurlähettiläs tapetaan ja kapinalliset uhkaavat kaapata vallan presidentiltä. Keenan nimitetään kriisitilanteessa epävirallisesti operaation johtoon ja hän turvaa Yhdysvaltain suurlähetystön ja vie presidentin turvapaikkaan. Samalla hänen on keksittävä keino kukistaakseen kapinalliset, ennen kuin he tuhoavat koko suurlähetystön ja heidän sotilaat mennessään.
Suomessa.
Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 7. kesäkuuta 2006.
Kuvaukset.
Elokuva kuvattiin Romaniassa Castle Film Studiossa ja Bukarestin keskustassa.
Koripallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Koripallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut on FIBA:n järjestämä koripallon mestaruusturnaus.
Turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa Saksassa vuonna 2010. Tällöin kilpailuiden mestaruuden voitti Yhdysvallat.
Narvi (saari)

Narvi (, ) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Saaren pituus on noin 500 metriä ja leveys 200 metriä sekä korkein kohta kymmenen metriä. Kallioisena pikkusaarena se on toiminut hylkeenpyynnin ja kalastuksen tukikohtana.
Historia.
Narvissa on ollut 1700-luvulta saakka ollut muurilla ympäröityjä asuinrakennuksia sekä kivestä muurattu 14 metriä korkea, valkoiseksi kalkittu tunnusmajakka. Vanha majakka korvattiin 28 metriä korkealla valurautaelementeistä rakennetulla majakalla 1867. Majakan valon kantama oli 16 meripeninkulmaa ja henkilökuntaan kuului majakkamestari ja neljä majakanvartijaa. Syysmyrskyt ja kelirikko saattoivat eristää Narvin täysin jopa kolmeksi kuukaudeksi.
Vuonna 1920 solmitun Tarton rauhansopimuksen mukaisesti Suomen tuli demilitarisoida saari.. Talvisodan alettua 1939 saari tyhjennettiin ja majakka räjäytettiin. Vehkalahden kuntaan kuuluneet Narvin ja Somerin saaret sekä muutama pieni luoto olivat talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Jatkosodan jälkeen Narviin rakennettiin uusi, 37 metriä korkea ristikkotornimajakka 1945.
Krafla

Krafla on Islannin pohjoisosassa sijaitseva kaldera, joka on noin 10  km halkaisijaltaan ja johon kuuluu 90 km pitkä purkausalue. Sen korkein huippu on 818  m ja se on 2  km syvä. Krafla on purkautunut 29 kertaa tunnetun historian aikana.
Viimeisin purkaus tapahtui vuonna 1984.
Someri

Someri (, ) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä. Se sijaitsee Virolahden edustalla, noin 25 kilometriä Suomen mantereesta ja yhdeksän kilometriä Suomen merirajasta. Saaren korkein kohta on 16 metriä merenpinnasta. 
Historia.
1721–1914.
Someri siirtyi Ruotsilta Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa 1721. Pyötsaaren omistusoikeus Someriin katsottiin kiistattomaksi vielä 1770-luvulla, mutta sitä ei liene valvottu 1721 rauhan jälkeen. Vuonna 1812 se yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan osana Vanhaa Suomea. Venäläiset olivat rakentaneet saarelle vuonna 1808 kivestä ja tiilestä valkoiseksi kalkitun majakan, jonka valolaitteet uusittiin 1866.
Maailmansota ja sisällissota.
Ensimmäisen maailmansodan aikana venäläiset aloittivat Somerin linnoittamisen 1916. Linnoitustyöt keskeytyivät syksyllä 1917, jolloin perustukset saarelle aiotuille tykkipatterille olivat valmiit. Saarella oli kuitenkin isot varastot sota- ja elintarvikkeita. Suomen sisällissodassa Lavansaaren suojeluskunta sai tiedon, että saarella oli vain muutama vartiosotilas varastoja vartioimassa. Maaliskuussa 1918 Someria kohti lähti 30 hevosta ajomiehineen ja noin 20 suojeluskuntalaisen osasto. Saalis oli mittava. Kaikkiaan noin 150 kivääriä, osa venäläisiä ja osa brittiläisiä, runsaasti patruunoja, 65–70 rekikuormaa elintarvikkeita ja lennätinasema. Venäläiset vartiomiehet antautuivat osastolle vastarinnatta.
Vuonna 1920 solmitun Tarton rauhansopimuksen mukaisesti Suomen tuli demilitarisoida saari.
Talvisota ja jatkosota.
Talvisodan alettua 1939 saari tyhjennettiin ja majakka räjäytettiin. Vehkalahden kuntaan kuuluneet Somerin ja Narvin saaret sekä muutama pieni luoto olivat sodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Jatkosodan alettua sukellusvene Saukko hyökkäsi heinäkuun alussa 1941 Somerin saaren päälaituria ja siihen kiinnittynyttä kahta neuvostolaista vartiovenettä vastaan torpedolla. Se osui laituriin, mutta vartioveneet jäivät koskemattomiksi ja hyökkäsivät Saukkoa vastaan kahdesti syvyyspommeilla, joista alus selvisi vain pohjasukelluksen ansiosta. Suomalaisjoukot valtasivat Somerin joulukuussa 1941. 
Heinäkuussa 1942 käytiin kiivas Somerin taistelu, kun Neuvostoliiton puna-armeija pyrki valtaamaan saaren takaisin. Suomalaiset voittivat taistelun, mutta 17 kaatui ja 45 haavoittui. Puna-armeija puolestaan menetti saarella 128 miestä ja aluksissa arviolta kolmattasataa. Suomalaiset upottivat taistelun yhteydessä 17 neuvostoalusta.
Jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisten oli vetäydyttävä saarelta syyskuussa 1944.
Sodan jälkeen Somerille rakennettiin uusi, 37 metriä korkea ristikkotornimajakka.
Voimistelu kesäolympialaisissa 1900

Pariisin kisojen 1900 voimistelukilpailu käytiin 29. - 30. heinäkuuta. Kilpailuun osallistui 135 osanottajaa kahdeksasta maasta, valtaosa Ranskasta. Ohjelmassa oli vain yksi voimistelutapahtuma, miesten moniottelu, joka koostui 16 osiosta. Osa lajeista suoritettiin kahdesti. Kustakin osasta oli maksimipistemäärä 20, koko kilpailusta 320. Pääosa lajeista oli voimistelulajeja, mutta mukana oli myös yleisurheilulajeja ja painonnostoa. 
Osallistuvat maat.
Kilpailuihin osallistui urheilijoita kahdeksasta maasta.
Kilpailulajit.
Kilpailu koostui 16 osiosta. Voimistelulajien lisäksi kilpailussa oli mukana korkeus- ja pituushyppy sekä painonnosto.
Kiiltosiilikäs

Kiiltosiilikäs ("Callimorpha dominula") on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kiiltosiilikäs on helposti tunnistettava perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään mustanvihreät ja niissä on sininen metallinen hohde. siipien kuviointina ovat väriltään kellanvalkoisesta oranssiin vaihtelevat, epäsäännöllisen muotoiset laikut. Takasiivet ovat karmiininpunaiset. Niissä on mustia laikkuja sekä musta reunus. Ruumis on mustanvihreä, mutta keskiruumiin selkäpuolella on kaksi oranssia juovaa ja takaruumiissa kaksi leveää punaista selkäjuovaa. Siipiväli on 44–56 mm.
Toukka on tumma ja lyhytkarvainen, täysikasvuisena 45–49 mm pitkä ja muistuttaa suuresti nokkosperhosen toukkaa.
Levinneisyys ja lentoaika.
Eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski-Euroopan läpi Turkkiin ja Iraniin saakka. Suomessa kiiltosiilikästä tavataan paikoin Itä-Suomessa sekä pitkin etelärannikkoa, mutta tärkeimmät esiintymät ovat Uudellamaalla. Laji lentää yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Enimmäkseen päiväaktiivinen laji, joka lentää etenkin iltapäivällä, mutta saattaa tulla yöllä valolle. Kiiltosiilikäs viihtyy kosteissa lehtimetsissä, aukkopaikoilla ja metsänreunustoilla. Se on kuitenkin esiintymiseltään paikoittainen ja joskus esiintymä saattaa olla maantieteellisesti hyvinkin pienellä alueella. Lisäksi eri esiintymät ovat yleensä erillään toisistaan. Lajilla on taipumusta vaellukseen, jolloin sitä voi tavata kaukanakin tavallisten esiintymispaikkojen ulkopuolella. Useimmista muista siilikäslajeista poiketen kiiltosiilikään imukärsä on hyvin kehittynyt ja perhonen käy innokkaasti ruokailemassa kukilla, etenkin ohdakkeilla.
Naaras munii maahan 200–300 munaa. Nuoret toukat viihtyvät ryhmissä eivätkä erityisemmin piilottele. Toukka onkin tavallisin elämänvaihe, jossa kiiltosiilikkään tapaa. Toukka talvehtii ja koteloituu alkukesästä ravintokasville lähelle maanpintaa.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi ja elää erityisesti vadelmalla ("Rubus idaeus") sekä nokkosella ("Urtica dioica").
Accor Arena

Accor Arena (myös Bercy Arena, alun perin Palais Omnisports de Paris-Bercy, vuosina 2015–2020 AccorHotels Arena) on Pariisin Bercyssä Ranskassa sijaitseva monitoimihalli, jossa järjestetään erilaisia konsertteja, urheilutapahtumia ja muita vastaavia. Areena valmistui vuonna 1984 ja sen yleisökapasiteetti on tilanteen mukaan 7000-20300. Jyrkkien nurmirinteiden ympäröimän areenan ovat suunnitelleet arkkitehdit Michel Andrault, Pierre Parat ja Aydin Guvan. Areena on nimetty sponsorinsa AccorHotels -yhtiön mukaan.
Areenan maksikapasiteetti on 20 300 henkeä. Esimerkiksi tennistä voi seurata 15 603, jääkiekkoa 15 000 ja yleisurheilua 10 910 katsojaa.
Esiintyjiä.
Areenalla on esiintynyt lukuisia artisteja muiden muassa:
Liikenneyhteydet.
AccorHotels Arenaan pääse Pariisin metrolla. Lähin metroasema on Bercy.
Badi Assad

Badi Assad (oik. Mariângela Assad Simão, São João da Boa Vista, 23. joulukuuta 1966) onbrasilialainen kitaristi, laulaja, perkussionisti ja säveltäjä. Hän on tullut tunnetuksi etno-, world beat- ja jazz-musiikin esittäjänä.
Elämäkerta.
Assad syntyi São Paulon osavaltiossa, mutta vietti lapsuutensa Rio de Janeirossa. Hänen isänsä Jorge Assad soittaa bandolimia, eli brasilialaista mandoliinia. Assadin isoveljet Sergio ja Odair ovat molemmat kansainvälisesti tunnettuja klassisia kitaristeja . Assad alkoi musiikinopiskelun jo hyvin varhaisessa iässä. Kitaraa hän alkoi soittaa 14 vuoden iässä "perittyään" veljiensä paikan isänsä säestäjänä.
Assad opiskeli klassista kitaraa Rio de Janeiron yliopistossa ja voitti nuorten instrumentalistien kilpailun 1984. Näihin aikoihin hän alkoi kehitellä omaperäistä tekniikkansa, joka yhdistelee Assadin omalla ruumillaan tuottamia perkussioääniä ja lauluimprovisaatiota kitaransoittoon. 1986 Assad liittyi Rion kitaraorkesteriin, ja 1987 hänet palkittiin Brasilian parhaana kitaristina kansainvälisillä Villa-Lobos-festivaaleilla. Tuolloin hän oli jo esiintynyt kotimaansa lisäksi myös Euroopassa ja Israelissa Duo Romantique -kokoonpanossa yhdessä kitaristi Françoise-Emmanuelle Denisin kanssa. 1989 Assad julkaisi ensimmäisen levytyksensä "Dança dos Tons". Levyn pienen painosmäärän vuoksi siitä tuli nopeasti harvinaisuus, ja vuonna 2003 albumi julkaistiin bonuskappaleilla varustettuna uudelleen nimellä "Dança das Ondas".
90-luvun puolivälissä Assad levytti kolme albumia arvostetulle amerikkalaiselle Chesky Records -merkille. Guitar Player -lehden lukijat äänestivät Assadin "Acoustic Fingerstyle" -sarjan voittajaksi ja albumin "Rhythms" vuoden parhaaksi klassisen kitaran albumiksi 1995]. Kotimaassaan Assad teki vuonna 1995 myös yhteislevytyksen "Juarez Moreira &amp; Badi Assad" kitaristi Juarez Moreiran kanssa.
1998 Assad siirtyi populaarimman world beat -henkisen musiikin pariin levyllään "Chameleon". Albumin kiertueella Assad esiintyi myös tähän mennessä ainoalla Suomen-keikallaan Porin Jazzien yhteydessä .
Käsivamman vuoksi Assad joutui lopettamaan soittamisen pariksi vuodeksi pian "Chameleon"-kiertueen jälkeen. Parannuttuaan hän esiintyi 2002 silloisen aviomiehensä Jeff Youngin kanssa vähälle huomiolle jääneellä yhteislevytyksellä "Nowhere". 
Assadin varsinainen paluu tapahtui vasta 2003, kun hän julkaisi jazzalbumin "Three Guitars" John Abercrombien ja Larry Coryellin kanssa. Assad jatkoi sittemmin soolouraansa hyvän vastaanoton saaneilla albumeillaan "Verde" (2004) ja "Wonderland" (2006), jotka sijoittuvat Assadin varhaisten, kunnianhimoisten levytysten ja "Chameleonilla" alkaneen populaarimman world beat -linjan välimaille. 
Sooloalbumiensa välillä Assad esiintyi Brysselissä nauhoitetulla live-albumilla "Um Songbook Brasileiro" (2005) perheenjäseniensä muodostaman yhtyeen "Sérgio &amp; Odair, Badi e Família Assad" kanssa.
Punasolmukki

Punasolmukki ("Spergularia rubra", myös "Spergula rubra") on pienikokoinen, monenlaisissa kulttuuriympäristöissä tavattava kasvi. Suomessa lajia voi tavata suurimmassa osaa maata.
Ulkonäkö ja koko.
Yksi-, kaksi- tai monivuotinen punasolmukki kasvattaa 5–15 cm korkean rennon tai kohenevan varren, joka on tyvestä enintään hieman puutunut. Kasvi on harmaanvihreä ja usein nystykarvainen. Sen pääjuuri on hoikka tai vankahko. Lehdet ovat tasasoukkia, otakärkisiä, ja muista Suomessa tavattavista solmukeista poiketen ne eivät ole möyheitä. Kalvomaiset korvakkeet ovat suikeita ja pian tyvestäkin erillisiä. Lehtihangoissa on lyhytnivelvälisiä haaroja. Kukat ovat punaisia, verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, teriön ollessa noin verhiön pituinen tai hieman lyhyempi. Terälehdet ovat kauttaaltaan kirkkaanpunaisia ja kooltaan 3–4 mm pitkiä. Verholehdet ovat puikeita, suippoja ja 3–4,5 mm pitkiä. Punasolmukki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Kasvin siemenet kypsyvät kolmiliuskaisesti aukeavissa kodissa. Siemenet ovat palteettomia.
Levinneisyys.
Punasolmukki on yleinen laji lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian keski- ja pohjoisosista sekä Venäjän pohjois- ja itäosista. Punasolmukkia kasvaa yleisenä myös Pohjois-Afrikassa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Satunnaisemmin lajia tavataan myös monin paikoin muualla Afrikassa, Aasiassa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa punasolmukki on muinaistulokas. Laji on yleinen Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä Pohjanlahden rannikkoseuduilla aina Tornioon saakka. Keski- ja Itä-Suomessa sitä tavataan harvemmin. Lapista lajista tunnetaan vain yksittäisiä kasvupaikkoja.
Elinympäristö.
Punasolmukki kasvaa monenlaisissa ihmisen muokkaamissa avoimissa kulttuuriympäristöissä. Lajia voi tavata pihoilla, kyläpientareilla ja -kallioilla, kaduilla, rata- ja lastausalueilla, sorakentillä, tienpientareilla, hietikoilla ja joutomailla. Punasolmukki kestää hyvin tallaamista ja saattaa muodostaa sopivilla kasvupaikoilla suuria kasvustoja.
Gary Winick

Gary Scott Winick (31. maaliskuuta 1961 – 27. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän aloitti uransa independent-elokuvien ohjaajana ja tuottajana, mutta ohjasi 2000-luvulla myös Hollywood-tuotantoja.
Winickin ensimmäinen ohjaus oli vuonna 1989 julkaistu trilleri "Curfew". Vuonna 1999 hän oli perustamassa digitaalista teknologiaa hyödyntäviin pienen budjetin elokuviin erikoistunutta tuotantoyhtiötä InDigEnt (lyhenne sanoista Independent Digital Entertainment), jolla oli toimintaa vuoteen 2007. Yhtiön tuottamiin elokuviin kuuluvat muun muassa Rebecca Millerin ohjaama draama "" (2002), josta hän sai tuottajana Independent Spirit John Cassavetes Awardin, Peter Hedgesin ohjaama draama "Aprilin juhlat" (2003), josta näyttelijä Patricia Clarkson oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi, ja Steve Buscemin ohjaama musta komedia "Lonesome Jim" (2005).
Winickin oma ohjaajanura lähti nousuun vuonna 2002 julkaistun, InDigEntin tuottaman komedian "Minä ja aikuiset naiset" myötä. Hänet palkittiin siitä Sundancen elokuvajuhlien parhaan ohjauksen palkinnolla. Hänen ensimmäinen Hollywood-ohjauksensa oli komedia "13 ja risat" (2004), jonka pääosaa esitti Jennifer Garner. Hänen myöhempiä ohjauksiaan olivat lastenelokuva "Lotta ystäväni" (2006), romanttinen komedia "Morsianten sota" (2009) ja romanttinen draama/komedia "Rakkauskirjeitä Julialle" (2010), joka jäi hänen viimeisekseen.
Winick opiskeli elokuvantekoa Texasin yliopistossa, Austinissa, jossa hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon ohjauksesta, ja American Film Instituten AFI Conservatoryssa, Los Angelesissa, jossa hän suoritti Master of Fine Arts -tutkinnon tuottamisesta. Hän myös toimi opettajana New Yorkin yliopiston Tisch School of the Artsissa.
Winick kuoli helmikuussa 2011, 49-vuotiaana. Hän sairasti aivosyöpää, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 2008.
Vuosi elämästä

Vuosi elämästä () on vuonna 2010 valmistunut brittiläinen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Mike Leigh. Elokuvan keskeisiä rooleja näyttelevät Lesley Manville, Jim Broadbent ja Ruth Sheen. Ensi-iltansa elokuva sai vuoden 2010 Cannesin elokuvafestivaaleilla Palme d’or -kilpailusarjassa. 
Juoni.
Psykologi Gerri ja geologi Tom ovat olleet vuosikymmeniä naimisissa ja heidän harmoninen liittonsa on saapumassa elämän iltaan. Työn lisäksi sisältöä elämään tuo puutarhapalstan hoitaminen ja sen antimista nauttiminen. Vuodenaikojen mukaan neljään jaksoon jakautuva elokuva kertoo pääparista ja heidän ystävistään, perheenjäsenistään ja työtovereistaan; etenkin muut kuin Gerri ja Tom kohtaavat yksinäisyyttä, etsintää, rakastumista ja menetystä.
Arvioita.
"Uuden Suomen" Mikko Pielan mielestä ”tässä on Tshehovin näytelmien tapaan klassikon aineksia”. Veteraaniohjaaja Leighin "Vuosi elämästä" on hänestä kypsän ihmisen teos: syvästi humaani ja viisas elokuva. Pieni muoto on Pielan arvion mukaan ”täytetty suurilla rakkauden, kuoleman ja luopumisen aiheilla, alkoholismista ja yksinäisyydestä puhumattakaan”.
"Episodi"-lehden Essi Peltola arvioi Leighin rakentaneen ”hienovaraisen ja monivivahteisen draaman, jossa jokainen kaipaava katse ja epävarma tai liioitellun määrätietoinen kahvikupin nosto mutruisille huulille on merkityksellinen”. Peltolan mukaan elokuva on ”läpitunkevan kokonaisvaltainen tutkielma inhimillisyydestä ja tavallisista ihmisistä, joista useimmat ovat liiankin todellisia, raadollisen aitoja”.
"Vihreän Langan" Lena Björklundin mukaan käsikirjoitusnokkeluus onneksi puuttuu tästä filmistä. ”Elokuva on harvinaisen sävykäs ja jää viipyilemään mieleen. Leigh muistuttaa siitä, että elämä on lyhyt ja ajattelemattomuuden seuraukset karuja.”
The Barbie Murders

The Barbie Murders on John Varleyn vuonna 1980 ilmestynyt tieteisnovellien kokoelma.
Vastaanotto.
Toni Jerrman kirjoitti "Tähtivaeltaja"-lehdessä 1/1986 kokoelman olevan loistava. Tarinat eivät ole ajatuksiltaan maata kaatavia, mutta ”tavallista” viihdescifiä parhaimmillaan. Tarinankuljetus on jäntevää ja luontevaa. Tarinoiden lajit vaihtelevat rikostarinoista nuortenkirjallisuuteen aikuisille. Varley suorastaan tuhlaa omaperäisiä ajatuksia.
Wolf-Lundmark-Melotte

Wolf-Lundmark-Melotte on epäsäännöllinen galaksi, joka sijaitsee Paikallisen ryhmän ulkoreunoilla. Galaksin löysi Max Wolf vuonna 1909. Knut Lundmark ja Philibert Jacques Melotte tekivät galaksista tärkeitä havaintoja vuoden 1926 aikana. Galaksin sijainti taivaalla on Valaskalan tähdistössä, ja sen etäisyys maasta on noin 3.04 mly. Galaksin magnitudi on 11,0.
Muodostuminen.
Vuonna 1994 A. E. Dolphin käytti Hubble-avaruusteleskooppia luodakseen Wolf-Lundmark-Melottesta Hertzsprungin–Russellin kaavion. Selvisi, että puolet galaksin kaikista tähdistä oli syntynyt noin 13 gigavuotta sitten. Tänä ajanjaksona galaksin metallipitoisuus nousi noin -2,2:sta noin -1,3:een. Tämän jälkeen tähtien syntynopeus galaksissa on hidastunut.
Löydetty tähtijoukko.
Wolf-Lundmark-Melotten galaksista on löydetty yksi pallomainen tähtijoukko. Tähtijoukon luminositeetti on hieman suurempi kuin kaikkien tähtijoukkojen keskiarvo.
Arto Teronen

Arto Teronen (s. 18. syyskuuta 1947 Jyväskylä) on suomalainen urheilutoimittaja, joka on ollut Yleisradion radion urheilutoimituksen päällikkö vuodesta 1993 vuoteen 2006, ja sen jälkeen jatkanut Yle Urheilun tuottajana. Teronen toimi Urheilulehden päätoimittajana vuodesta 1981 vuoteen 1993. Hänen vuosinaan saavutettiin Urheilulehden huippulevikki. 
Teronen on ollut paikalla toimittajana olympialaisissa vuoden 1980 Moskovan kisoista vuoden 2012 Lontoon kisoihin lukuun ottamatta Calgaryä 1988. Teronen on erikoistunut urheiluhistoriaan ja kirjoittanut yhdessä Jouko Vuolteen kanssa aiheesta useita kirjoja.
Terveyden edistämisen keskus

Terveyden edistämisen keskus ry (Tekry) oli vuonna 1962 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, johon kuului 122 jäsenjärjestöä. Tekryn toiminta loppui 2011-2012 vuodenvaihteessa kun se yhdistyi Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistys YTYn ja Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL:n kanssa SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry nimiseksi keskusjärjestöksi, joka aloitti 1.1.2012. Tekryn toimintaa rahoitti Raha-automaattiyhdistys. Tekryn tavoitteena oli saada koko yhteiskunta tukemaan terveyttä. Tekry halusi vahvistaa ihmisten arjen olosuhteita terveyttä edistäviksi yhteistyössä jäsenyhteisöjen ja muiden toimijoiden kanssa. 
Tekry 
Jäsenyhteisöt.
Jäsenyhteisöihin kuuluu mm.
Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto

Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto STKL (aiemmin Sosiaaliturvan keskusliitto ry.) oli valtakunnallinen sosiaali- ja terveyspoliittinen yhteistoimintajärjestö, joka toimi hyvinvoinnin kehittämiseksi 1916-2011. STKL:n toimintaa jatkaa Soste - Suomen sosiaali ja terveys ry. Keskusliitolla on toimisto Helsingissä ja aluetoimipisteet Oulussa, Joensuussa ja Jyväskylässä ja se toimii niin paikallisesti kuin kansallisestikin mutta myös kansainvälisellä tasolla kuuluen mm. seuraaviin verkostoihin: Sosiaalipoliittinen maailmanneuvosto (ICSW), European Round Table of Charitable Associations (ETWelfare), European Antipoverty Network (EAPN) ja European Council for Voluntary Organisations (CEDAG). 
STKL 
Jäsenyhteisöt.
Jäsenyhteisöjä ovat alueelliset sosiaaliturvayhdistykset, ammatilliset järjestöt ja sosiaali- ja terveysjärjestöt. Tukijäseninä on mm. kuntia ja yrityksiä.
Kalojen kääpiögalaksi

Kalojen kääpiögalaksi on epäsäännöllinen kääpiögalaksi Paikallisessa ryhmässä. On myös epäilty, että galaksi on Kolmion galaksin satelliittigalaksi. Koska galaksi sijaitsee Kalojen tähdistössä, sitä kutsutaan Kalojen kääpiögalaksiksi. Galaksi lähestyy Linnunrataa 287 kilometrin sekuntivauhdilla. Galaksilla on myös pallomaisen galaksin piirteitä. Galaksin löysi V.E. Karachentseva vuonna 1976.
Kehitys.
Vuonna 2001 tehty tutkimus kertoo paljon galaksin synnystä ja kehityksestä. Suurin osa galaksin tähdistä syntyi sen varhaisina vuosina noin 8 miljardia vuotta sitten. Tähtien syntymisnopeus on laskeutunut viimeisimmät 10 miljardia vuotta. Lisäksi tutkimuksen mukaan viimeisinä 100 miljoonana vuotena galaksissa ei ole tapahtunut merkittävästi tähtien syntymisiä. Useimmat galaksin tähdistä ovat vanhoja, metallirikkaita noin 2,5 miljardia vuotta vanhoja tähtiä. Galaksin ulkoreunoilla on kuitenkin nuorien ja kuumien sinisten tähtien joukkoja. Galaksin tyyppi on dIrr/dSph.
Brahmakehrääjät

Brahmakehrääjät (Brahmaeidae) on kehrääjämäisiin kuuluva pieni, viidessä suvussa noin 20 lajia käsittävä perhosheimo. Uusimpien geneettisten tutkimusten mukaan myös maitiaiskehrääjät kuuluisivat brahmakehrääjien heimoon.
Brahmakehrääjiä tavataan pääasiassa Aasiassa. Trooppisessa Afrikassa elää yhdeksän lajia ja Euroopassa yksi laji. Heimon perhoset vaihtelevat kooltaan melko kookkaasta erittäin kookkaaseen. Ne ovat tukevaruumiisia ja leveäsiipisiä, harmaansävyisiä yöperhosia, joiden yhdistävinä tuntomerkkeinä takasiiven diskaalisaran takareuna on huomattavasti M3-suonta lyhyempi ja takaruumiin jaokkeiden A1–A6 ilmarako on lähellä selkäkilven eli tergiitin reunaa. Yhtä lajia ("Calliprognos miraculosa") lukuun ottamatta kaikkien lajien siipikuviointiin liittyy heimolle tunnusomainen, siiven poikki kulkeva tiheä ja aaltomainen viirutus. Molempien sukupuolten tuntosarvet ovat kaksoiskampamaiset ja imukärsä joko melko hyvin kehittynyt tai surkastunut.
Munat ovat puolipallomaisia. Toukat elävät joko käärmeenpistonyrttikasveilla (Asclepiadaceae) tai öljypuukasveilla (Oleaceae).
Minuuttipeliä

Minuuttipeliä on suomalainen MTV3-kanavalla esitetty viihdeohjelma ja game show, jota vuonna 2011 juonsi tanssija ja tanssinopettaja Marko Keränen. Kilpailijat ottavat osaa sarjaan 60 sekunnin haasteita, joissa käytetään jokaisesta kotitaloudesta saatavia esineitä.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 21. maaliskuuta 2011. Sarjan ensimmäistä jaksoa MTV3-kanavalla katsoi 537 000 yli 10-vuotiasta henkilöä. Sarja perustuu maailmalla huippusuosittuun Minute to Win It -formaattiin. Formaatin pohjalta on tehty muun muassa kortti-, lauta-, Wii- sekä Nintendo DS -pelit.
Pelattavuus.
Alussa kilpailijalle esitetään pelin toimintasuunnitelma ja hänen tulee suoriutua ensimmäisestä tehtävästä 60 sekunnissa voittaakseen 100 euroa ja saavuttaakseen seuraavan tason. Kun kilpailija on suorittanut onnistuneesti kolmannen tai kuudennen tason, hän saa pitää kyseisellä tasolla olevan rahasumman.
Tehtävien vaikeus lisääntyy vähitellen pelin aikana. Jos tehtävän aika loppuu tai sen vaatimuksia ei täytetä (esimerkiksi kilpailija uupuu), hän menettää elämän. Jos kilpailija menettää kolme elämää, peli päättyy ja kilpailijan voitot tippuvat edelliseen takuusummaan.
Kun kilpailija on suorittanut onnistuneesti jonkin tason, hän voi lähteä pelistä ne rahat mukanaan, jotka hän on ansainnut. Jos kilpailija kuitenkin valitsee suoritettavakseen seuraavan tason, hän ei voi poistua pelistä ennen kuin on suorittanut sen tai menettänyt kaikki kolme elämäänsä.
Lohikäärmeiden silta

Lohikäärmeiden silta () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Isaac Florentinen ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyy Dolph Lundgren.
Elokuva sijoittuu lähitulevaisuuteen, jossa kaksi kansakuntaa on keskenään sodassa. Sotilas Warchyld alkaa kyseenalaistaa maansa sotaa ja hänestä tulee maalleen uhka, joka pitää tappaa.
Nuppu Stenros

Maria ”Nuppu” Stenros (s. 1981) on suomalainen muusikko, televisiojuontaja ja yrittäjä. 
Ura.
Stenros oli suomalaisen popyhtye Nerdeen kosketinsoittaja ja taustalaulaja. Yhtye toimi vuosina 1995–2008 ja julkaisi neljä albumia.
TV-uransa hän aloitti Yleisradiossa nuortenohjelma "Summerin" juontajana. Vuonna 2002 Stenros juonsi ohjelmaa Heikki Paasosen kanssa, vuonna 2003 Heikki Paasosen ja Ville Kivelän kanssa ja vuonna 2004 Nuutti Takkisen kanssa. 
Sen jälkeen Stenros on juontanut muun muassa 
Stenrosilla oli kolmen vuoden ajan yhteinen yritys Marko Vuoriheimon kanssa. Stenros toimi Signmark Productions Oy:n toimitusjohtajana vuoteen 2011 asti, jolloin hän luopui omistusosuudestaan yrityksessä. Yritys järjesti muun muassa Silent Shout -tilaisuuksia, joissa kuurojen oikeuksia ja asemaa tuotiin esille.. 
Vuonna 2012 Stenros järjesti Helsingin Kaapelitehtaalla tee-se-itse-kulttuuriin keskittyneen WÄRK:fest-festivaalin. Tapahtuma kokosi yhteen niin värkkääjiä kuin värkkäämisestä kiinnostuneitakin.
Hän on työskennellyt myös asiantuntijana nuoriin liittyvissä hankkeissa Sitran yhteiskunnallisen koulutuksen tiimissä. Stenros on toiminut Hidasta elämää -sivuston kolumnistina.
Julkaisut.
Stenros kirjoitti vuonna 2008 kirjan "Signmark", joka kertoo kuurosta räppäristä Marko Vuoriheimosta eli Signmarkista. 
Yksityiselämä.
Stenrosin isänäiti on edesmennyt tv-toimittaja Kyllikki Virolainen (ent. Stenros, o.s. Salojärvi). Stenros oli mukana myös hyväntekeväisyysprojekti Kapuassa vuonna 2011, jolloin joukko suomalaisia matkasi tavoittelemaan Nepalin korkeimman vaellushuipun Mera Peakin huippua.
IC 1613

IC 1613 (tunnetaan myös nimellä Caldwell 51) on epäsäännöllinen kääpiögalaksi Paikallisessa ryhmässä. Taivaalla galaksi näkyy Valaskalan tähdistössä. Galaksin löysi Max Wolf vuonna 1906, ja se lähestyy Linnunrataa 234 kilometrin sekuntivauhdilla. Galaksin magnitudi on 9,9 ja etäisyys 2,38 Mly. Pienen ja Suuren Magellanin pilven ohella IC 1613 on ainoa galaksi, josta on havaittu RR Lyrae -tyypin tähtiä.
Vuonna 1999 A.A. Cole ryhminen selvittivät Hubble-avaruusteleskoopin avulla, että suurin osa galaksin tähdistä on syntynyt noin 7 gigavuoden sisällä. Galaksin historia on siis samankaltainen kuin Pegasuksen kääpiögalaksilla. Vuonna 1999 galaksista löydetyllä ensimmäisellä supernovalla.
Feeniksin kääpiögalaksi

Feeniksin kääpiögalaksi on epäsäännöllinen kääpiögalaksi Paikallisessa ryhmässä. Galaksi on 1,44 Mly:n päässä Maasta. Koska galaksi sijaitsee Feeniksin tähdistössä, sitä kutsutaan Feeniksin kääpiögalaksiksi. Galaksin löysivät Hans-Emil Schuster ja Richard Martin West vuonna 1976. He luulivat galaksia aluksi pallomaiseksi tähtijoukoksi.
Ominaisuudet.
Feeniksin kääpiögalaksin sisäosissa on pääasiassa nuoria tähtiä liikkumassa idästä länteen, ja ulko-osissa pääasiassa vanhoja tähtiä liikkumassa pohjoisesta etelään. Sisäosien tähtien syntynopeus on ollut aina suunnilleen yhtä nopeaa, ja jatkuu edelleen. Galaksin etäisyys Linnunradasta on noin 1,44 Mly.
Tappajan näköinen mies

Tappajan näköinen mies on kirjailija Matti Röngän kirjoittama dekkari vuodelta 2002. Kirja kertoo Viktor Kärppä -nimisestä yksityisetsivästä, joka saa tutkittavakseen Sirje Larssonin katoamistapauksen.
MTV3 esitti kirjaan perustuvaa samannimistä televisiosarjaa. 
Vastaanotto.
Kirjan vastaanotto oli pääasiassa positiivista. Kouvolassa ilmestyvä kaupunkilehti "Seiska" kehui Röngän kirjoitustapaa hyväksi. Saksalainen KrimiWelt-dekkarilista valitsi kirjan vuonna 2007 vuoden kolmanneksi parhaaksi ulkomaiseksi dekkariksi.
"Tappajan näköinen mies" on käännetty neljälletoista kielelle, muun muassa saksaksi, puolaksi, hollanniksi ja norjaksi.
Pyökkiorvokki

Pyökkiorvokki ("Viola reichenbachiana") on sinikukkainen, lähinnä Euroopassa tavattava orvokkilaji. Suomessa pyökkiorvokki on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN) lajiksi ja se on rauhoitettu Ahvenanmaalla.
Ulkonäkö ja koko.
Pyökkiorvokki kasvaa 10–15 cm korkeaksi. Juurakko on lyhyt ja pysty. Kasvi on lehtiruusukkeellinen. Lehden lehtilapa on 2–4 cm leveä ja saman pituinen, herttamainen ja nyhälaitainen. Lehden korvakkeet ovat korkeintaan 1 cm:n pituisia, kapeanpuikeita, ripsihampaisia, hampaat korvakkeiden leveytensä pituisia. Kukan verhiönlisäkkeet ovat hyvin lyhyitä. Teriö on 1,2–1,8 cm pitkä, terälehdet ovat kapeita, sinipunaisia, usein tyveltään tummempia ja ne eivät ole limittäin. Kukan pussimainen kannus on kapea, jokseenkin suora ja väriltään tummansinipunainen. Pyökkiorvokki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa.
Pyökkiorvokki muistuttaa suuresti metsäorvokkia ("V. riviniana"), jonka kanssa se myös voi risteytyä. Metsäorvokin terälehdet ovat hieman pyökkiorvokkia leveämpiä ja ovat limittäin. Lisäksi metsäorvokin kukan kannus on vaalea ja verhiönlisäkkeet ovat isoja.
Levinneisyys.
Pyökkiorvokkia tavataan Espanjan itäosista Italiaan, Kreikkaan ja Ukrainaan, ja pohjoisessa Tanskaan, Etelä-Ruotsiin ja Baltian maihin saakka. Lajia tavataan myös Britteinsaarilla ja Kaukasuksen alueella. Euroopan ulkopuolella pyökkiorvokkia tavataan muutamalla alueella Marokossa ja Algeriassa. Suomesta pyökkiorvokki löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1969 Ahvenanmaan Lemlandista ja hieman myöhemmin Maarianhaminasta. Nykyisin lajilta tunnetaan kymmenkunta kasvupaikkaa, joista suurin osa on Lemlandin edustan saarilla. Koska lajia on hankala erottaa metsäorvokista, sillä saattaa olla myös löytämättömiä kasvupaikkoja. Suomessa pyökkiorvokki kasvaa levinneisyysalueensa äärirajoilla.
Elinympäristö.
Pyökkiorvokki on tyypillinen kalkkipohjaisten rehevien lehtojen laji. Ahvenanmaalla kasvupaikat ovat pääasiassa pähkinäpensaikoissa. Ahvenanmaalla lajin suurimpana uhkana on kasvupaikkojen umpeenkasvu ja avohakkuut.
Myyty morsian

Myyty morsian () on tšekkiläisen säveltäjän Bedřich Smetanan komediallinen ooppera.
Oopperan kantaesitys oli Prahassa vuonna 1866. Myyty morsian tuli Tšekissä niin suosituksi, että se sai kansallisoopperan aseman. Syitä suosioon olivat tšekinkielisyys, maalaisympäristöön sijoitetut realistisesti kuvatut ihmiset, tšekkiläinen kansanperinne ja tšekkiläisiin kansansävelmiin perustuva musiikki.
José Gonzalo Rodríguez Gacha

José Gonzalo Rodríguez Gacha (1947 – 15. joulukuuta 1989) oli kolumbialainen huumekauppias, yksi Medellínin kartellin johtajista.
Rodriguez Gacha aloitti rikollisen uransa yhden aikansa rikollisjohtajan henkivartijana. Vuonna 1976 hän liittoutui Pablo Escobarin ja muodostumassa olevan Medellínin kartelliksi kutsutun huumekauppiaiden järjestön kanssa. Rodriguez Gacha loi uusia reittejä kokaiinin salakuljettamiseksi Yhdysvaltoihin ja Meksikoon. Hänet ammuttiin poliisiratsiassa vuonna 1989.
Varhaiset vuodet.
Gacha syntyi vuonna 1947 Veraguasin pikkukaupungissa lähellä Pachoa. Hänen perheensä oli köyhä ja sai elantonsa myymällä juustoa.
Aikuisikä.
Gacha työskenteli kahvinpoimijana, kuorma-autoapulaisena, härkätaistelijan oppipoikana ja myyntimiehenä. Tästä huolimatta hän keräsi valtavan omaisuuden ja oli vuonna 1988 Forbesin mukaan yksi maailman kahdestakymmenestä rikkaimmasta miehestä.
Gacha oli kiinnostunut asteekkikultturista ja matkusteli usein Meksikossa. Tästä hän sai lempinimen El Mexican.
Kuolema.
Gacha ja hänen poikansa Freddy kuolivat tulitaisteluusa poliisia vastaan 15. joulukuuta 1989. Heidät haudattiin 17. joulukuuta.
Tuhannen päivän sota

Tuhannen päivän sota (espanjan kieli: "Guerra de los Mil Días") oli Kolumbian ensimmäinen sisällissota, joka käytiin liberaalien ja konservatiivien välillä vuosina 1899–1903. Sota syttyi nationalisti Manuel Antonio Sanclementen presidenttikaudella. Se oli taloudellisesti ankeaa aikaa, kahvin hinta oli alhaalla mikä vähensi valtion verotuloja. Paperirahan holtiton painaminen nakersi valtion nauttimaa luottamusta entisestään.
Heinäkuussa 1899 liberaalit yrittivät aloittaa vallankumouksen Santanderista. He saavuttivat aluksi voiton joulukuussa mutta jäivät pian häviölle konservatiivien ja nationalistien yhteisrintamaa vastaan. Liberaalit vaihtoivat taktiikkansa sissisodaksi, joka jatkui vielä yli kaksi vuotta. Marraskuussa 1902 heikentynyt liberaaliarmeija neuvotteli rauhansopimuksen hallituksen kanssa. Sodassa arveltiin kuolleen yli satatuhatta henkeä.
Sodan jälkeen Kolumbia oli niin heikko, että Panama kykeni irtautumaan siitä ilman mainittavaa vastarintaa.
Hyppysammakko

Hyppysammakko ("Rana dalmatina") on Etelä- ja Keski-Euroopassa yleisenä avoimilla metsäalueilla ja suoniityillä elävä sammakkolaji. Siitä on aiemmin käytetty myös nimeä pitkäkoipisammakko. Lajin pohjoisimpia esiintymispaikkoja ovat Tanska, Etelä-Ruotsi ja Öölanti. Hyppysammakko kasvaa 5–9 cm pitkäksi. Laji tunnetaan pitkistä ja korkeista loikistaan, jotka voivat olla jopa kahden metrin mittaisia. Tämä on mahdollista erittäin pitkien ja voimakkaiden takaraajojen ansiosta. Hyppysammakko muistuttaa ulkonäöltään tavallista sammakkoa ja viitasammakkoa, mutta on niitä hentorakenteisempi. Pohjaväri on vaaleanruskea, jossa on tummia pisteitä selässä ja raitoja takaraajoissa. Lisäksi terävästä kuonosta silmien kautta ulkoisiin tärykalvoihin kulkee ruskeat juovat. Uhattuna hyppysammakko loikkaa vettä kohti, vaikka onkin melko huono uimari. Naaraat talvehtivat maalla, mutta koiraat talvehtivat yleensä jään alla lammissa ja järvissä. Heti jään sulamisen jälkeen sammakot alkavat kutea. Naaras laskee munat suurina erinä veteen. Nuijapäät kehittyvät 3–4 kuukauden kuluessa aikuisiksi.
Hematofobia

Hematofobia on eräs fobian laji. Hematofobiasta kärsivä kokee voimakasta pelkoa nähdessään joko omaa tai toisen henkilön verta. Joissain tapauksissa myös kuva tai jopa ajatus johon liittyy verta voi laukaista pelon. Myös tilanteet joihin voi mahdollisesti liittyä veren kohtaamista saattavat johtaa pelkoreaktioon. Esimerkiksi epämiellyttävä tunne tai lievä ja hallittavissa oleva pelko verta nähdessä ovat tavallisia reaktioita eivätkä ne lukeudu hematofobian piiriin.
Oireet.
Hematofobian fyysiset oireet ovat monesti samanlaisia kuin muissakin fobioissa. Näitä ovat esimerkiksi kohonnut pulssi ja verenpaine kohdatessa pelon aiheuttaja. Osalla potilaista ilmenee kuitenkin epätyypillisempiä oireita, kuten verenpaineen ja sykkeen romahtaminen, joista taas saattaa seurata heikotusta tai jopa pyörtyminen.
Gustavo Rojas Pinilla

Gustavo Rojas Pinilla (12. maaliskuuta 1900–17. tammikuuta 1975) oli kolumbialainen kenraali, joka hallitsi maataan vuosina 1953–1957. Hän nousi valtaan sotilasvallankaappauksessa, jossa Laureano Gómez syrjäytettiin. Rojasin tukijoihin kuuluivat suosittu entinen presidentti Mariano Ospina Pérez ja monet muut. Hänestä tehtiin presidentti kansalliskokouksen päätöksellä Gomezin loppukaudeksi. Rojasin tunnuslause oli "Rauha, oikeudenmukaisuus ja vapaus" ja hän puhui valtaan noustessaan siitä, miten kenenkään elämä ei voi olla rauhallista niin kauan kun Kolumbian lapset kärsivät nälästä. Vuonna 1954 Rojas valittiin presidentiksi vuosiksi 1954-1958. 
Rojasin hallinto oli korruptoitunutta ja autoritääristä, ja hänen valtansa alkuaikojen suuri suosio muuttui kansalliseksi vihamielisyydeksi. Levottomuuksien jälkeen Rojas luopui vallasta sotilasvallan hyväksi 1957.
Foo Fightersin diskografia

Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin diskografiaa. Diskografia koostuu seitsemästä studioalbumista, kahdesta EP-levystä, kolmesta videoalbumista ja kahdestakymmenestäkahdeksasta singlestä. Foo Fightersiin kuuluu Dave Grohl (laulu ja kitara), Taylor Hawkins (rummut), Nate Mendel (basso), Chris Shiflett (kitara) ja Pat Smear (kitara).
Yhtyeen esikoisalbumi (1995) ylsi 23. sijalle yhdysvaltalaisella Billboard 200 -listalla ja myi platinaa Yhdysvalloissa. Suomessa se saavutti 21. sijan Suomen virallisella listalla. Seuraava albumi "The Colour and the Shape" (1997) menestyi edellistä paremmin yltämällä kymmenenneksi Billboard 200:lla ja myi platinalevyn verran sekä Yhdysvalloissa, Australiassa että Kanadassa. Suomessa albumi pääsi myös korkeammalle, sijalle 12. Single "Everlong" myi kultaa Yhdysvalloissa. "There Is Nothing Left to Lose" (1999) myi jälleen platinaa sekä Yhdysvalloissa, Australiassa että Kanadassa. "Learn to Fly" oli yhtyeen ensimmäinen single, joka saavutti ensimmäisen sijan singlelistalla. Yhtyeen neljäs albumi "One by One" (2002) saavutti ylimmät sijat Britanniassa ja Australiassa. Vuonna 2003 yhtye julkaisi ensimmäisen live-albuminsa, "Everywhere But Homen", joka sisälsi osan "One by One" -kiertueesta.
Yhtyeen viides studioalbumi "In Your Honor" julkaistiin vuonna 2005. "Best of You" teki yhtyeen single-ennätyksen myyden platinaa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Toinen live-albumi, "Skin and Bones", julkaistiin vuonna 2006. Se ylsi sijalle 21 Yhdysvalloissa ja se myi 49 tuhatta kopiota ensimmäisellä viikollaan. Yhtyeen kuudes studioalbumi "Echoes, Silence, Patience &amp; Grace" (2007) ylsi listojen huipulle sekä Isossa-Britanniassa, Australiassa, Kanadassa että Belgiassa, tehden siitä yhtyeen eniten listaykkösiä saavuttaneen albumin. Albumilta julkaistut singlet menestyivät listoilla myös hyvin: "The Pretender", "Long Road to Ruin" ja "Let It Die" saavuttivat Hot Modern Rock Tracks -listan kärkisijan Yhdysvalloissa.
Yhtyeen seitsemäs studioalbumi "Wasting Light" julkaistiin 12. huhtikuuta 2011 ja se nousi heti julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Se myös syrjäytti 11 viikkoa listaykkösenä olleen soul-laulaja Adelen albumin "21" Britannian virallisella albumilistalla.
Hyperoksia

Hyperoksia eli happimyrkytys tarkoittaa tilaa, jossa ihmisen elimistö saa liikaa happea, eli hapen osapaine hengitettävästä kaasusta (ilmasta) on liian suuri. Kyseiseen tilaan joutumiselta edellytetään riittävän korkea hapen osapaine hengitettävästä ilmasta sekä riittävän korkea ympäröivä paine. Hyperoksia on erityisesti sukeltajien ongelma, sillä esimerkiksi 100 % happea ei voi käyttää yli kuuden metrin syvyydessä, jolloin vedenpaine saa aikaan hapen osapaineen nousun. Turvallisena hapen osapaineen rajana pidetään yleisesti 1,4 baria.
Oireet.
Hyperoksian oireita ovat pääasiassa tajuttomuus, päänsärky sekä keskushermostolliset oireet, muun muassa epilepsiakohtausta muistuttavat krampit ja halvaukset, joiden jälkeen potilas lähes hyperventiloi.
Lähteet.
1. Timo Vikman: Sukellus
2. Sukeltajaliitto: Nitrox -kurssioppikirja
Denis Volotka

Denis Vladimirovitš Volotka (; s. 10. lokakuuta 1985) on kazakstanilainen hiihtäjä, joka edusti vuoden 2011 tammikuuhun asti Venäjää.
Volotka on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2010 lähtien. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kymmenes tila Davosin sprintistä joulukuulta 2011. Hän voitti Nikolai Tšebotkon kanssa vapaan hiihtotavan parisprintin Quebecissä joulukuussa 2012.
Volotka sijoittui kuudenneksi parisprintissä yhdessä Aleksei Poltoraninin kanssa Oslon MM-kisoissa 2011.
Paavo Tolonen

Paavo Ilmari Tolonen (3. kesäkuuta 1936 Luusua, Kemijärvi – 2. elokuuta 2009 Pudasjärvi) oli pohjoissuomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Henkilöhistoria.
Tolosen vanhemmat olivat seppä Janne Tolonen ja Riikka Alaluusua. Perheessä oli 18 lasta, joista Paavo Tolonen oli toiseksi nuorin. Hän meni naimisiin vuonna 1962 terveydenhoitaja Laimi Körkön kanssa, ja perheeseen syntyi yhdeksän lasta. Tolonen kävi Vapaan taidekoulun 1955–1956 ja Suomen Taideakatemian koulun 1957–1960, ja palasi sitten Pudasjärvelle kuvaamataidon opettajaksi. Opiskeluaikanaan Tolonen työskenteli Otavan kirjapainossa. Hän suoritti vielä maisemamaalauskurssin Suomenlinnassa 1957 ja henkilökuva- ja monumenttitaiteen kurssin Oulussa 1976. Tolonen asui ja toimi opettajana Pudasjärvellä kolmisenkymmentä vuotta, vuoteen 1974 asti. Pudasjärveltä hän muutti Haukiputaan Martinniemeen vuonna 1987.
Taiteellinen tuotanto.
Tolonen debytoi taiteilijana Helsingissä vuonna 1961, hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Pudasjärvellä seuraavana vuonna. Tolonen kuvasi teoksissaan paljon maaseutua ja sen ihmisiä ja olosuhteita, mutta myös luontoa ja omia lapsiaankin. Hän oli myös suosittu muotokuvamaalari, joka maalasi yli sata muotokuvaa yhteiskunnallisista, kirkollisista ja kulttuurielämän henkilöistä. Ehkä huomattavimpia näistä ovat kolme maaherraa, neljä kenraalia, kaksi yliopiston rehtoria, piispa sekä useat yliopiston professorit. Lisäksi Tolonen teki useita veistoksia ja reliefejä. Tolosen teoksia on muun muassa Wäinö Aaltosen museossa, Oulun taidemuseossa ja Aineen taidemuseossa. Hän sai Valtion taidepalkinnon 1975 ja Kalevalan juhlavuoden mitalin 1985.
Paavo Tolosen taidesäätiö perustettiin vuonna 2011. Se järjestää näyttelytoimintaa.