tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ismo Läntinen

Ismo Läntinen (s. 1. tammikuuta 1954 Pori) on suomalainen jääkiekko- ja salibandyvalmentaja.
Jääkiekon SM-liigassa hän on päävalmentajana ollut Tapparassa kaudella 1998–1999 sekä Porin Ässissä kaudella 2000–2001. 
Tätä ennen Läntinen työskenteli Ässien juniorivalmentajana 70-luvulta asti vuoteen 1989, kun hän vaihtoi A-nuorten päävalmentajana paikkaa edustuksen kakkosvalmentaja Antero Kivelän kanssa. Läntinen toimi Keinosen, Tihonovin ja Ketolan valmennusryhmissä vuoteen 1995 asti. vuodet 1991-1995 hän toimi samanaikaisesti myös seuran A-nuorten valmennusryhmässä. 
Kauden 1995-1996 hän oli Suomen U17 joukkueen päävalmentaja, vuoden jälkeen hän siirtyi Tapparan organisaatioon, ensin A-nuorten valmentajaksi. Edustukseen Läntinen siirtyi kaudella 1998-1999 alun perin Rauno Korven apulaiseksi, lokakuun lopussa Korpi erotettiin tehtävästään ja Läntinen nousi ykköseksi. 
Kauden jälkeen hän palasi Ässien organisaatioon, ja liittyi syksyllä 1999 kesken kauden Ässien Vladimir Jursinov jrn ja Simo Ketolan valmennusryhmään, Ketola erotettiin 2 viikkoa Läntisen tulon jälkeen ja näin Läntinen peri hänen paikkansa kakkosvalmentajana kauden loppuun. Keväällä Ässät tiedotti että Jursinov siirtyy sivuun, vaikka hänellä oli voimassa oleva sopimus. Ismo Läntisen kanssa tehtiin vuoden sopimus päävalmentajaksi. Läntinen ei ehtinyt valmentamaan Ässiä kuin seitsemän ottelun verran syyskuussa 2000 kun hänet erotettiin, ja tilalle tuli edelleen Ässissä kirjoilla ollut Jursinov, joka oli puoli vuotta sitten syrjäytetty Läntisen tieltä.
Vuonna 2005 Läntinen siirtyi salibandyn pariin. FBT pelasi Läntisen valmennuksessa Salibandyliigassa kolme kautta vuosina 2008–2009 sekä 2010–2012.
Marraskuussa 2012 Ismo Läntisen uutisoitiin aloittavan valmennustehtävät 11.11.2012 Satakuntaliigan 1.divisioonan joukkueen 
Sbs Sibyllan penkin takana.
Läntinen aloitti FC Jazzin Ykkösen joukkueen joukkueenjohtajana kauden 2014 alla.
Läntinen on vuodesta 2013 alkaen edustanut perussuomalaisia Porin kaupunginvaltuustossa. Hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015, joissa hän sai 260 ääntä.
Joël Gaspoz

Joël Gaspoz (s. 25. syyskuuta 1956 Morgins, Valais, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Gaspoz voitti suurpujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 1985–1986 ja 1986–1987. Jälkimmäisellä kerralla hän jakoi voiton Pirmin Zurbriggenin kanssa. Hän sijoittui suurpujottelucupissa neljänneksi 1980–1981 sekä viidenneksi 1979–1980 ja 1981–1982. Hän oli kaudella 1986–1987 lisäksi neljäs sekä pujottelun maailmancupissa että maailmancupin kokonaiskilpailussa. Hän voitti suurpujottelun maailmancupissa kaikkiaan kuusi osakilpailua, oli neljä kertaa toinen ja kuudesti kolmas. Pujottelussa hän voitti yhden osakilpailun ja oli kaksi kertaa kolmas.
Gaspoz sijoittui Lake Placidin olympialaisissa 1980 suurpujottelussa seitsemänneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hän oli suurpujottelussa neljäs ja pujottelussa viides. Hän sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 suurpujottelussa kymmenenneksi, Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 pujottelussa seitsemänneksi ja Calgaryn olympialaisissa 1988 suurpujottelussa kymmenenneksi.
Pauliina Fred

Pauliina Fred (s. 1974) on suomalainen huilisti. Hän opiskeli vuosina 1994–2001 nokkahuilua, traversoa ja huilua Sibelius-Akatemiassa, josta hän valmistui musiikin masteriksi. Lisäksi hän opiskeli Utrechtin ja Amsterdamin konservatorioissa. Hän piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 2004.
Fred on soittanut useissa kokoonpanoissa, kuten Opus X -yhtyeessä, Helsingin Barokkiorkesterissa ja Kuudennen kerroksen orkesterissa. Hän on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona lukuisissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän on levyttänyt suomalaista nykytaidemusiikkia, kuten Kirmo Lintisen ja Lotta Wennäkosken teoksia. Lisäksi Fredin levytyksiin kuuluvat Naxoksen kaksi levyä Franz Xaver Richterin sonaatteja. Niillä hän soittaa yhdessä sellisti Heidi Peltoniemen ja cembalisti Aapo Häkkisen kanssa.
Mikael Kotkaniemi

Mikael Kotkaniemi (s. 30. huhtikuuta 1969 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, entinen jääkiekkoilija ja Porin Ässien entinen päävalmentaja. Vuodesta 2025 eteenpäin hän on nykyinen Toronto Maple Leafs kykyjenetsijä.
Pelaajaura.
Kotkaniemi on HIFK:n kasvatti, joka aloitti uransa aikuisten sarjoissa vuonna 1987 Karhu-Kissojen joukkueessa II divisioonassa. Hän pelasi seurassa aina vuoteen 1993 saakka. Kaudella 1990–1991 Kotkaniemi esiintyi HIFK:n liigajoukkueen riveissä neljässä ottelussa. Karhu-Kissoissa Kotkaniemi muodosti kuuluisan "Petolintuketjun" yhdessä Petri Variksen ja Jari Korpisalon kanssa. He kaikki aloittivat myöhemmin liigauransa Ässissä. 
Vuonna 1993 Kotkaniemi siirtyi Porin Ässiin, jossa voitti SM-pronssia kaudella 1994–1995. Hän päätti liigauransa KalPassa vuonna 1999. Yhteensä Kotkaniemi pelasi SM-liigassa 218 ottelua tehopistein 29+37=66. Pudotuspeliotteluita hänelle kertyi 16 (2+0=2). Kauden 1995–1996 Kotkaniemi esiintyi Tanskan jääkiekkoliigassa Herning IK:n joukkueessa. Hän pelasi urallaan myös Ruotsissa ja Saksassa.
Lopetettuaan jääkiekkoilun Kotkaniemi ryhtyi pelaamaan kaukalopalloa Porin Kärppien joukkueessa. Suomen mestaruuden hän voitti seurassa vuosina 2005 ja 2006.
Valmennusura.
Valmennusuransa Kotkaniemi aloitti Ässien juniorijoukkueissa vuonna 2006. Ässien liigajoukkueessa Kotkaniemi toimi kakkosvalmentajana vuosina 2011–2013 ja oli mukana voittamassa mestaruutta keväällä 2013. Kaudeksi 2013–2014 Kotkaniemi siirtyi HC Keski-Uusimaan päävalmentajaksi. Kotkaniemi jatkoi samaan aikaan Jyrki Ahon johtamassa Ässien valmennusryhmässä kakkosvalmentajana. Hän palasi Liigaan ja Porin Ässiin 11 ottelun ajaksi helmikuussa 2016, kun Ässät antoi potkut päävalmentaja Pekka Rautakalliolle. Syksyllä 2017 Ässät tiedotti että Jyrki Aho ei jatka Ässissä seuraavana syksynä, ja että tuolloin Kotkaniemi aloittaa päävalmentajana kevääseen 2020 asti ulottuvalla sopimuksella. Hän nousi kuitenkin vastuuvalmentajan paikalle jo tammikuussa 2018, kun Ässät erotti Jyrki Ahon heikosti sujuneiden peliotteiden takia. Kotkaniemen johtamana Ässät eteni puolivälieriin asti, mutta hävisi Oulun Kärpille otteluvoitoin 4–1. 
Ässien syksy Kotkaniemen alaisuudessa sujui kuitenkin heikosti, joukkue jumittui jo aikaisin sarjan viimeiseksi, eikä Kotkaniemi saanut peliä tuloksellisesti parannettua. Hänet erotettiin lopulta marraskuussa 20 ottelun jälkeen, joista Ässät saavutti vain kuusi voittoa ja 15 pistettä. Tilalle pestattiin loppukaudeksi pitkän linjan apuvalmentaja Pasi Kaukoranta Ässien apuvalmentajan paikalta. Kotkaniemen päävalmentajasopimus irtisanottiin marraskuussa 2018. Syksyllä 2020 Kotkaniemi aloitti Karhu HT:n päävalmentajana. Kotkaniemen valmentama joukkue voitti Suomi-sarjan mestaruuden. Kaudesta 2021–2022 lähtien Kotkaniemi on toiminut Rauman Lukon U20-joukkueen päävalmentajana.
Perhe.
Mikael Kotkaniemen äiti oli näyttelijä Kirsti Wallasvaara, isä teatteriohjaaja Pentti Kotkaniemi ja sisarpuoli näyttelijä Saara Kotkaniemi. Kotkaniemen molemmat pojat pelaavat jääkiekkoa: Kasperi (s. 1999) on maalivahti ja Jesperi (s. 2000) hyökkääjä.
Osaa eläimetkin pieree

Osaa eläimetkin pieree on vuonna 2011 ilmestynyt Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen EP-levy, jonka julkaisivat Mauski Records ja Punk &amp; Pillu.
Pentti Kotkaniemi

Pentti Mikko Antero Kotkaniemi (s. 10. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen televisio- ja teatteriohjaaja. Kotkaniemi on työskennellyt ohjaajana mm. Kuopion kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä Lahden ja Helsingin kaupunginteattereissa. 
Kotkaniemen tunnetuimpiin ohjaustöihin televisiossa lukeutuvat Lapinlahden Lintujen tekemät sketsisarjat "Seitsemän kuolemansyntiä", "Maailman kahdeksan ihmettä", "Kuudesti laukeava" ja "Lapinlahden Linnut Show". Kotkaniemi on tullut tunnetetuksi erityisesti komedia- ja farssiohjaajana. Näyttelijänä hän on tehnyt pieniä rooleja mm. elokuvissa Asfalttilampaat ja Mies, joka ei osannut sanoa ei sekä tv-sarjassa Pakanamaan kartta.
Kotkaniemi ohjasi Helsingin kaupunginteatterille "Kiviä taskussa -"näytelmän sovituksen, jossa esiintyivät Martti Suosalo ja Mika Nuojua. Esitys sai ensi-iltansa 24.10.2002. Siitä tuli pisimpään yhtäjaksoisesti esitetty näytelmä Suomen historiassa. Vuoteen 2023 mennessä sitä oli esitetty noin 870 kertaa ja esitykset jatkuivat edelleen. 
Kotkaniemi oli naimisissa näyttelijä Kirsti Wallasvaaran kanssa vuosina 1966–1977. Heidän poikansa on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja Mikael Kotkaniemi. Vuodesta 1979 lähtien Kotkaniemi on ollut naimisissa Lilli Kaipaisen kanssa ja tästä liitosta on kaksi lasta.
Lamont Dozier

Lamont Dozier (16. kesäkuuta 1941 Detroit – 8. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään Brian ja Eddie Hollandin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Elämä ja ura.
Dozier aloitti musiikkiuransa 13-vuotiaana The Romeos -yhtyeen laulajana. Hän esiintyi 1950-luvulla Detroitissa ja nauhoitti vuonna 1960 debyyttisinglensä taiteilijanimellä Lamont Anthony. Single julkaistiin Motownin perustaja Berry Gordyn sisaren omistamalla Anna Records -levymerkillä. Vuonna 1963 Gordy palkkasi Dozierin omaan levy-yhtiöönsä antaen hänelle yhteistyökumppaneiksi tuottaja-lauluntekijäveljekset Brian ja Eddie Hollandin.
Dozier ja Hollandit (nimet esitetään usein muodossa Holland–Dozier–Holland) kirjoittivat ja tuottivat 1960-luvulla suuren määrän menestyskappaleita Motown-artisteille, joista menestyneimmäksi osoittautui The Supremes. Yhtye nosti peräkkäin listaykköseksi kuusi Dozierin ja Hollandien kirjoittamaa kappaletta, joista ensimmäinen oli vuoden 1964 ”Where Did Our Love Go?”. The Four Tops -yhtyeelle he tekivät muun muassa listahitit ”I Can’t Help Myself (Sugar Pie, Honey Bunch)” ja ”Reach Out, I’ll Be There”. Myös The Isley Brothers, Marvin Gaye, The Marvelettes ja Martha and the Vandellas nauhoittivat heidän materiaaliaan.
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja pitkän oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla. Dozier alkoi uudelleen nauhoittaa musiikkia sooloartistina. Vuonna 1973 hän lopetti yhteistyön Hollandien kanssa ja siirtyi ABC Recordsille.
Balladi ”Trying to Hold On to My Woman” menestyi hyvin ja Dozierin ABC-debyyttialbumi "Out Here on My Own" saavutti kultalevyrajan. Hän nauhoitti ABC:lle vielä albumit "Black Bach" ja "Love &amp; Beauty" ennen siirtymistään Warner Bros. Recordsille vuonna 1976.
Vuonna 1980 Dozier perheineen muutti Englantiin. Hän tuotti ja kirjoitti 1980-luvulla musiikkia muun muassa Aretha Franklinille, Eric Claptonille ja Phil Collinsille.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Diskografia.
Dozierin omalla nimellään julkaisemat sooloalbumit.
Brian Holland

Brian Holland (s. 15. helmikuuta 1941 Detroit) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään veljensä Eddie Hollandin ja Lamont Dozierin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Hollandin uran ensimmäisiin hitteihin kuuluu The Marvelettesin ”Please Mr. Postman” (1961), josta tuli Motown-levymerkin ensimmäinen listaykköseksi noussut julkaisu. Holland osallistui kappaleen kirjoittamiseen ja toimi myös yhtenä singlen tuottajista. Vuonna 1963 hän aloitti yhteistyön tuottaja-laulunkirjoittaja Lamont Dozierin ja veljensä Eddie Hollandin kanssa.
Kolmikko kirjoitti ja tuotti Motown-artisteille lukuisia hittejä ja oli merkittävä tekijä pienen detroitilaislevymerkin nousussa kansalliseen menestykseen. Heidän tuotantoonsa sisältyivät Martha and the Vandellas -yhtyeen kappaleet ”Come and Get These Memories”, ”Heatwave” ja ”Quicksand”, The Isley Brothersin ”This Old Heart of Mine”, The Four Topsin ”I Can’t Help Myself” ja ”Reach Out, I’ll Be There” sekä Marvin Gayen ”Can I Get a Witness” ja ”You’re a Wonderful One”. The Supremes nauhoitti kuusi peräkkäistä Hollandien ja Dozierin kappaletta, mukaan lukien ”Stop! In the Name of Love”, ”Baby Love” ja ”You Can’t Hurry Love”. 
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1972 julkaistiin Hollandin laulama kappale ”Don’t Leave Me Starvin’ for Your Love”, joka menestyi kohtalaisesti. Seuraavana vuonna Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä. Brian Holland jatkoi 1970-luvulla musiikin tuottamista itsenäisesti, mutta ei saavuttanut enää Motown-vuosiensa vertaista menestystä.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Eddie Holland

Edward ”Eddie” Holland Jr. (s. 30. lokakuuta 1939 Detroit) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään Lamont Dozierin ja veljensä Brian Hollandin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Hollandin musiikkiura alkoi vuonna 1958, jolloin musiikkituottaja Berry Gordy tarjosi hänellemahdollisuuden nauhoittaa musiikkia vasta perustetulle Tamla-levymerkille, josta tuli myöhemmin osa Motownia. Hollandin laulama ”Jamie” (1962) nousi parhaimmillaan R&amp;B-listan kuudennelle sijalle ja kuului Motownin ensimmäisiin hitteihin. Yhteensä hän nauhoitti noin 20 singleä ja yhden albumin esiintyjänä ennen siirtymistään taustavaikuttajan rooliin tuottaja-sanoittajaksi vuonna 1962. Seuraavana vuonna aloitti yhteistyön Lamont Dozierin ja veljensä Brian Hollandin kanssa.
Hollandit ja Dozier (nimet esitetään usein muodossa Holland–Dozier–Holland) kirjoittivat ja tuottivat Motown-artisteille lukuisia hittejä, mukaan lukien 12 pop-listan kärkisijalle noussutta kappaletta, ja olivat merkittävä tekijä pienen detroitilaislevymerkin nousussa kansalliseen menestykseen. Heidän tuotantoonsa sisältyivät Martha and the Vandellas -yhtyeen kappaleet ”Come and Get These Memories”, ”Heatwave” ja ”Quicksand”, The Isley Brothersin ”This Old Heart of Mine”, The Four Topsin ”I Can’t Help Myself” ja ”Reach Out, I’ll Be There” sekä Marvin Gayen ”Can I Get a Witness” ja ”You’re a Wonderful One”. The Supremes nauhoitti kuusi peräkkäistä Hollandien ja Dozierin kappaletta, mukaan lukien ”Stop! In the Name of Love”, ”Baby Love” ja ”You Can’t Hurry Love”. 
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1973 Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Ninja Storm jaksoista

Luettelo 11. Power Rangers -tuotantokauden Power Rangers Ninja Stormin jaksoista.
Aiheesta muualla.
&lt;/onlyinclude&gt;
Luettelo ulkomaalaisista maajoukkuepelaajista Suomen jalkapallosarjoissa

Tämä luettelo sisältää Suomen jalkapallosarjoissa esiintyneitä ulkomaalaisia jalkapalloilijoita, jotka ovat pelanneet myös oman maansa A-maajoukkueessa. Mukaan on laskettu vain Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäseninä olevat maajoukkueet.
Pelaajat, jotka ovat esiintyneet maajoukkueessa Suomessa pelatessaan on merkitty tähdellä. Arvoturnauksiin on huomioitu MM-kilpailut, olympialaiset sekä maanosaliittojen mestaruusturnaukset. Luettelo ei ole täydellinen.
Lyhenteet:
Wikidata

Wikidata on Wikimedia Foundationin omistama yhteisesti muokattava Wikipediaa tukeva tietokanta. Saksan Wikimedia-yhdistyksen aloittaman hankkeen tarkoitus on toimia keskitettynä paikkana erilaisille tiedoille, esimerkiksi henkilöiden syntymäajoille. Palvelu avattiin virallisesti 30. lokakuuta 2012. Se on ensimmäinen Wikimedian uusi hanke vuoden 2006 jälkeen.
Hanketta ovat rahoittaneet Allen Institute for Artificial Intelligence, Gordon and Betty Moore Foundation sekä Google, yhteensä 1,3 miljoonalla eurolla. Kesäkuussa 2013 Jandeks lahjoitti projektille 150 000 euroa.
Kehitys.
Wikidatan ensimmäisessä vaiheessa Wikipedian korvattiin Wikidataan siirretyillä kielilinkeillä. Tämä vaihe otettiin käyttöön kaikissa Wikipedioissa 6. maaliskuuta 2013 mennessä. Toinen vaihe kerää tietolaatikoihin liittyvää dataa, tarkoituksena täyttää Wikipedian tietolaatikot Wikidataan lisätyillä tiedoilla. Ensimmäinen ohjelmistoversio toisesta vaiheesta otettiin käyttöön Wikidatassa 4. helmikuuta. Wikipediassa se otettiin käyttöön huhtikuussa 2013.
Sydämeni laulu

Sydämeni laulu on Aleksis Kiven kirjoittama runo, joka on alkuaan ilmestynyt Kiven romaanissa "Seitsemän veljestä". Runo sisältyy kirjan viimeiseen eli neljänteentoista lukuun, ja se on kirjan viimeinen runo. Kirjassa runo on Seunalan Annan eli Eeron vaimon pienelle lapselleen laulama laulu. Runolla ei ole kirjassa nimeä, mutta juuri ennen runoa Anna sanoo "Sentähden kuule mun lauluni; se johtaa sun Tuonelan ruhtinaan maahan. Oi kuule mun sydämeni laulu!", minkä vuoksi runoa yleisesti kutsutaan "Sydämeni lauluksi". 
Se sisältyy myös muun muassa Kiven kauneimpien runojen kokoelmaan "Sydämeni laulu : Valikoima runoja" (SKS 1984). Jean Sibeliuksen tekemä sävellys runosta on kehysjuonena Arvo Tammisen dokumenttielokuvassa "Sydämeni laulu". Runosta on saanut nimensä myös Kiven elämästä kertova musikaali "Sydämeni laulu".
Sydämeni laulun on säveltänyt kuoroteokseksi myös Aarre Merikanto vuonna 1943 sekä Einojuhani Rautavaara vuonna 1998 (Rautavaaran "Aleksis Kivi" -oopperan teemoista sekakuorolle sävelletyn sarjan muokkaus mieskuorolle valmistui vuonna 2005). Runon ovat säveltäneet myös muun muassa Kim Borg, Kaj Chydenius ja Harri Saksala. 
&lt;poem&gt;
 Tuonen lehto, öinen lehto!
 Siell’ on hieno hietakehto,
 Sinnepä lapseni saatan.
 Siell’ on lapsen lysti olla,
 Tuonen herran vainiolla
 Kaitsea Tuonelan karjaa.
 Siell’ on lapsen lysti olla,
 Illan tullen tuuditella
 Helmassa Tuonelan immen.
 Onpa kullan lysti olla,
 Kultakehdoss’ kellahdella,
 Kuullella kehräjälintuu.
 Tuonen viita, rauhan viita!
 Kaukana on vaino, riita,
 Kaukana kavala maailma
&lt;/poem&gt;
Sydämeni laulu (elokuva)

Sydämeni laulu on Arvo Tammisen ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 1948.
Elokuvan vastaanotto aikalaisarvioissa oli myönteinen. Elokuva kertoo Yhdysvaltoihin muuttaneista suomalaissiirtolaisista ja heidän arjestaan. Musiikiksi on Heikki Aaltoila sovittanut koti-ikävää kuvastavia suomalaisia sävelmiä, kuten Jean Sibeliuksen Aleksis Kiven runoon säveltämän ”Sydämeni laulun”, joka toimii myös kehysjuonena. Mukana ääniraidalla on Yrjö Rauanheimon kirjoittama selostusteksti, jonka lukevat Kastehelmi Karjalainen ja Heikki Packalén.
Ohjaaja Arvo Tammisen ja hänen ensimmäisen vaimonsa kasvattitytär Kaarina Tamminen on elokuvan keskushenkilönä. Muuten Tammisen kuvauskohteina ovat hänen kiertäessään kameransa kanssa Yhdysvaltoja olleet monet tunnetut suomalaissiirtolaiset.
Tammisen matkan varrella ottamista valokuvista ilmestyi 1949 teos "Kamera kiertää Amerikan suomalaisten parissa.
Gerald Wallace

Gerald Jermaine Wallace (s. 23. heinäkuuta 1982 Sylacauga, Alabama) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Wallace edustaa NBA:ssa Boston Celticsiä. Hänet on valittu kerran un ja ön.
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Wallace pelasi ensin Childersburgin high schoolissa, jossa hänet valittiin McDonald's All Americaniin muiden high school -pelaajien kanssa. Sittemmin Wallace pelasi Alabaman yliopiston joukkueessa. Sacramento Kings varasi hänet vuoden 2001 NBA:n varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen 25:llä valinnalla. Wallace vietti seurassa kolme kautta ja toimi lähinnä vaihtopelaajan roolissa. Hän teki avauskaudellaan keskimäärin 3,2 pistettä ottelua kohden, kun jo seuraavalla kaudella onnistui tekemään koreja 4,7 pisteen keskiarvolla.
Charlotte Bobcats.
Kesäkuussa 2004 Wallace siirtyi Sacramentosta Charlotte Bobcatsiin laajennusvaraustilaisuuden kautta. Wallace nousi samantien joukkueen aloitusviisikkoon ja pelasi kauden aikana 70 ottelua, joista hän aloitti 68. Hän oli avauskauden päätteeksi joukkueensa kolmanneksi paras pistemies ja teki toiseksi eniten pallonriistoja.
Boston Celtics.
12. heinäkuuta 2013 Wallace siirtyi Boston Celticsiin.
Merikrotit

Merikrotit (Lophiidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä pääasiassa lämpimissä ja lauhkeissa vesissä.
Lajit ja anatomia.
Varhaisimmat merikrottien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Merikrotteihin kuuluu neljä sukua ja 25 lajia. Kooltaan heimon kalat ovat tyypillisesti 25–50 cm pitkiä, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 120 cm:n pituuden. Tyypillisin heimon piirre on litteä ja hyvin suurikokoinen pää. Suu on hyvin suuri ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Kalojen ruumis kapenee pyrstöä kohden. Selkäevän ensimmäiset ruodot ovat pidentyneet ja toinen selkäevistä on pehmeä. Rintaevät ovat merikrottilajeilla suuret ja viuhkamaiset. Ruumiissa on usein värekarvamaisia ulokkeita, erityisesti päässä. Väriltään merikrottilajit ovat tyypillisesti yksivärisen harmaita tai mustia. "Sladenia"-suvun lajeilla on ruumiissa tummempaa kuviointia.
Levinneisyys ja elintavat.
Merikrottilajeja tavataan Pohjoisesta jäämerestä, Atlantista Välimeri mukaan luettuna, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät lähellä pohjaa tyypillisimmin 200–1 000 metrin syvyydessä. Merikrottilajien ravintoa ovat pienemmät kalat. Monet merikrottilajit, kuten merikrotti ("Lophius piscatorius"), mustaeväkrotti ("Lophius gastrophys") ja "Lophius americanus", ovat tärkeitä kalastuksen kohteita.
Punk &amp; Pillu

Punk &amp; Pillu on vuonna 2010 perustettu suomalainen pienlevy-yhtiö.
Ketonen

Ketonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jalkapallon Itä–Länsi-sarjan kausi 1939

Jalkapallon Itä-Länsi-sarja 1939 oli neljäs kausi jolloin Itä-Länsi-sarjaa pelattiin. Sarjaa laajennettiin edellisestä kaudesta. Joukkueet jaettiin kuuteen lohkoon, joiden voittajat kamppailivat noususta mestaruussarjaan.
Itä-Länsi-sarja.
Länsisarja, lohko 4.
(0-0) Ottelu päättyi KPV:n voittoon 7-2, mutta vastalauseen jälkeen voitto annettiin OPS:lle. Maalit merkittiin 0-0.
Länsisarjan loppusarja.
Pelaamatta ottelut KIF- Drott ja TaPa-AIFK
Tonteri (sukunimi)

Tonteri on Suomessa esiintyvä germaanisperäinen sukunimi. Se on "suojattu sukunimi" kuten nykyään kaikki Suomessa käytetyt sukunimet. Ulkopuolinen ei voi ottaa nimekseen Tonteri ilman laillista hyväksyttävää syytä.
Nykyisin Tonteri nimi on tavallinen muun muassa seuraavilla paikkakunnilla:
Vanhimmat tiedot Tonder, Tonteri-nimistä ovat Etelä-Karjalasta. Jääsken tilikirjoihin on merkitty Staffa tond 1546 l. tonderijn 1546 ja l tondheri 1564, vuonna 1625 oli Jääsken lautamiehenä Lasse Tonteri. Antreassa on kirjattu Thomas Tonderi 1726 ja Tuomas Tonteri 1888. Raudussa on Tontereita asunut ainakin 1700-luvulla, ja Kivennavalla on Tonteri kiteytynyt Tonterin kylänkin nimeksi. Siirtolaisina Tontereita on sotien jälkeen tullut runsaasti ennen kaikkea Hämeeseen Antreasta ja Vuoksenrannasta, mutta jonkin verran myös Kirvusta, Vuokselasta ja Kivennavalta, Tonder-nimisiä (74) Muolaasta. Pohjanmaalta on kirjattu Jåp tonderssn 1543. Nimen taustalla on ilmeisesti germaanista lainaa oleva Donder, Donner, Dunder (suomeksi 'ukkonen'), joka on voinut esiintyä varhaisena sotilasnimenäkin.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1940–1941

Jalkapallon B-sarja 1940-1941 oli aikaisempaa Itä–Länsi-sarjaa ja myöhempää Suomensarjaa vastannut sarjataso, joka pelattiin 8 joukkueen sarjana yhdessä lohkossa ja nimettiin B-sarjaksi. 
Sarjaan osallistuivat Mestaruussarjasta 1939 pudonnut Kuopion Pallotoverit (toinen putoaja Viipurin Reipas ei saanut joukkuetta kasaan) ja Itä–Länsi-sarjan 1939 kärkipään joukkueet.
Sarjaa ei ennätetty pelata aivan loppuun, kun uusi sota keskeytti urheilutoiminnan Suomessa. Kolme ottelua jäi pelaamatta. Sarjan kaksi parasta nousi Mestaruussarjaan, joka seuraavan kerran onnistuttiin pelaamaan kaudella 1943-1944.
Stenbäck (suku)

Stenbäck on Pohjanmaalta lähtöisin oleva suomalainen sivistyssuku. Suvun jäsenet ovat vaikuttaneet muun muassa herätysliikkeissä ja fennomaaneina. Osa suvun jäsenistä on suomentanut sukunimensä muotoon Kivekäs. Suomessa on muitakin Stenbäck- ja Kivekäs-nimisiä sukuja, joilla ei ole tunnettua yhteyttä tähän pohjalaiseen sukuun.
Suvun arvellaan olevan lähtöisin Laihian Lyyskilässä sijainneesta Liukun talosta, josta kotoisin ollut pappi Josef Henrikinpoika (1682–1737) otti kouluvuosinaan Vaasassa käyttöön rehtorinsa antaman sukunimen "Ste(e)nbäck". Nimi viittasi joessa kotitalon kohdalla olleeseen suureen kiveen (). Isonvihan aikana kovia kokenut Josef Stenbäck toimi viimeksi Ilmajoen kappalaisena. Hänen jälkeläisissään oli useassa polvessa pappeja Etelä-Pohjanmaan seurakunnissa ja monta lääninrovastia. Myöhemmin osa sukuun kuuluneista suomensi sukunimensä "Kivekkääksi" ja muutamat vanhan kantatalon mukaan "Liukuksi".
Suvun jäseniä.
Ministeri Pär Stenbäck (s. 1941) on eri sukua.
Tuukkanen

Tuukkanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Z Grill

Benjamin Franklin Z Grill tai Z Grill on helmikuussa 1868 Yhdysvalloissa julkaistu Benjamin Franklinia esittävä yhden sentin postimerkki. Se on Yhdysvaltain harvinaisin postimerkki, sillä sitä tunnetaan vain kaksi kappaletta. Postimerkin ulkonäkö on sama kuin 1860-luvun muissa yhden sentin merkeissä, mutta se erottuu muista niin sanotulla "Z"-ristikkopainamallaan, joka muodostaa pieniä painaumia merkkiin. Ristikkopainaman tarkoituksena oli imeä leimaisimen muste postimerkkiin niin, ettei merkkiä pystynyt pesemään ja käyttämään uudelleen.
Tunnetut merkit.
Nykyisin merkkiä tiedetään olevan vain kaksi kappaletta, molemmat ovat leimattuja. Toisen omistaa New York Public Library osana Benjamin Millerin kokoelmaa. 
Toinen Z Grill myytiin vuonna 1998 Siegelin huutokaupassa 935 000 dollarilla postimerkkiliike Mystic Stamp Companylle. Siegel myi merkin osana Robert Zoellnerin kokoelmaa. Merkki vaihtoi omistajaa syksyllä 2005 vaihtokaupassa, jossa Mystic Stamp Company luovutti Z Grillin liikemies Bill Grossille saaden vaihtona neljän merkin ryhmän vuoden 1918 Inverted Jenny -merkkejä. Inverted Jennyt Gross oli ostanut aiemmin 2,97 miljoonalla dollarilla. Z Grillin saatuaan Grossilla oli ainoana täydellinen yhdysvaltalaisten 1800-luvun postimerkkien kokoelma. Guinnessin ennätystenkirja listaa tämän kaikkien aikojen arvokkaimmaksi postimerkkivaihdoksi.
Ruinside

Ruinside on vuonna 2005 perustettu tamperelainen thrash metal -yhtye. Ruinside allekirjoitti vuonna 2012 levysopimuksen tanskalaisen Mighty Musicin kanssa. Yhtyeen debyyttipitkäsoitto "The Hunt" ilmestyi 29. lokakuuta 2012. Tämän lisäksi yhtye on julkaissut omakustanteena kaksi EP-levyä: "To Only Kill for Sport" (2008) ja "Rise Up! ...to Extermination?" (2009). Ruinsiden musiikissa thrash metallin aggressiivisuus yhdistyy melodisempaan ilmaisuun.
Historia.
Kitaristi-laulaja Kimmo Jankkari, basisti Teemu Lehtiö ja rumpali Joni Kylätie perustivat Ruinsiden vuonna 2005. Yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen tanskalaisen Mighty Musicin kanssa elokuussa 2012, ja loppuvuodesta ilmestyi yhtyeen esikoisalbumi "The Hunt", joka oli samalla yhtyeen ensimmäinen levytys nykyisen laulajan Toni Salmisen kanssa. Basisti Lauri Aitonurmi kuoli 14. joulukuuta 2012 liikenneonnettomuudessa Pirkkalassa Tampereen läntisellä kehätiellä.
Diskografia.
EP:t
Yhtyeen musiikki.
Ruinside soittaa modernia melodista thrash metallia, jossa on vaikutteita sekä amerikkalaisesta että eurooppalaisesta thrash metallista.
Skatan tila

Skatan tila sijaitsee Helsingin Vuosaaren Uutelassa. Skatan tilaa vuokraa nykyään Sininauhaliitto. Skatan tilalla järjestetään luontoavusteista Green Care -toimintaa sosiaali- ja terveysjärjestöille. Sininauhaliiton Vihreä Veräjä auttaa sote-järjestöjä luontotoiminnan kehittämisessä, ja Skatan tila toimii tukikohtana tälle toiminnalle.  Tilalla on käynyt muun muassa mielenterveyskuntoutujia, maahanmuuttajataustaisia ja kehitysvammaisia.
Tilalla työskenteli ja asui Miina Äkkijyrkkä, joka piti tilaa kotinaan ja kuvanveistopaikkanaan. Hän piti tilalla myös karjaa. Äkkijyrkkä asui Skatassa vuosina 1996–2010, kunnes hänet häädettiin tilalta.
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1943–1944

Jalkapallon Suomensarja 1943-1944 oli Suomen toiseksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1943-1944. Sarjasta käytettiin virallisesti ensimmäisen kerran nimitystä Suomensarja, kun aiempia nimikkeitä olivat olleet Itä-Länsi-sarja ja B-sarja.
Ensimmäistä kertaa pääsarjoissa oli mukana myös TUL:n joukkueita, Mestaruussarjassa kaksi ja samoin Suomensarjassa, jossa liittoa edustivat Kotkan Työväen Palloilijat ja Helsingin Kullervo. Kauden päätyttyä TUL:n seurat kuitenkin vetäytyivät Palloliiton sarjoista ja yhteisiä sarjoja pelattiin seuraavan kerran vasta 1948.
Sarja ennätettiin suorittaa sodasta huolimatta lähes loppuun. Vain kaksi ottelua jäi pelaamatta. Alun perin sarja suunniteltiin pelattavaksi kymmenellä joukkueella, mutta Porvoon Akilles ja Kuopion Palloseura jättäytyivät siitä pois voittamattomien pelaajavaikeuksien vuoksi.
Sarjan neljä parasta joukkuetta sai paikan Palloliiton mestaruussarjaan kesäksi 1945.
BC Sisu

Isojoenrannan Sisu "(Basketball Club Sisu)" on vuonna 1961 perustettu porilainen koripalloseura. Sen joukkueet pelaavat sarjoissa nimellä "BC Sisu". 
Historia.
Porissa koripallon huippukaudet ajoittuvat 50- ja 60-luvuille. Tunnetuimpia porilaislähtöisiä koripallovaikuttajia ovat mm. Pekka Markkanen ja Eero Saarinen. Isojoenrannan kaupunginosassa toimintansa aloittanut Sisu oli urheilun yleisseura aina vuoteen 1992 saakka, jonka jälkeen se keskittyi pelkästään koripalloon. Aikaisemmin seura tunnettiin muun muassa yleisurheilujaostostaan.
Koripallossa seuran edustusjoukkue on esiintynyt parhaimmillaan miesten I-divisioonassa 90-luvun alkupuolella. BC Sisun edeltäjäjoukkue pelasi kauden mestaruussarjassa 50- ja 60-lukujen taitteessa. Kaudella 2015–2016 BC Sisu pelasi miesten alueellisessa II-divisioonassa, josta se selviytyi valtakunnallisen divisioonan karsintaturnaukseen muttei noussut.
2010-luvulla BC Sisun harrastajamäärät ovat kasvaneet ja junioritoiminta kehittynyt huomattavasti: seurassa pelasi kaudella 2015–2016 kahdeksan juniorijoukkuetta, kun vielä vuonna 2011 junioritoiminta oli lähes kokonaan hiipunut. Sisun kauden 2012-2013 II-divisioonan miehistöstä Jyrki Nieminen esiintyi Korisliigan UU-Korihaiden edustusjoukkueessa kaudella 2013-2014.
Pyörätuolikoripallo.
Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa BC Sisu pelasi kaudella 2011–2012. Kolmanneksi sijoittuneen joukkueen riveissä esiintyi muun muassa pyörätuolikelaaja Leo-Pekka Tähti.
Pyörätuolikoripallon SM-sarja

Pyörätuolikoripallon SM-sarja on ollut SIU (Suomen Invalien Urheiluliiton) ja Suomen Koripalloliiton järjestämä pyörätuolikoripallon korkein sarjataso Suomessa. Ensimmäistä kertaa sarja pelattiin kaudella jo 1970-luvun loppupuolella 1977-. Sarja on tunnettu joinakin vuosina "PT-keskus League" -nimisenä.
Pyörätuolikoripallon SM-sarja pelataan sekä miehille että naisille tarkoitetuilla sekajoukkueilla. Vuosina 1988–2012 pelattiin myös alempaa sarjatasoa I-divisioonaa.
Suomalaisjoukkueiden lisäksi SM-sarjassa on ollut mukana venäläinen Nevski Alijans Pietarista.
Joukkueet kaudella 2014–2015.
Kaudella 2014–2015 Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa on mukana neljä joukkuetta. Runkosarjan ottelut järjestetään turnausmuodossa eri paikkakunnilla, jonka jälkeen pelataan välierät ja loppuottelut.
Jääpallon Suomensarja 1963

Jääpallon Suomensarja kaudella 1962–1963 pelattiin kolmilohkoisena. Lohkovoittajat etenivät SM-sarjakarsintaan karsimaan kahdesta paikasta vuoden 1964 jääpallon mestaruussarjaan. Ennen sarjan alkua sarjasta luopuivat mestaruussarjasta pudonnut Vaasan Palloseura, sekä Helsingin Jalkapalloklubi, IF Sport ja Oulun Pallopojat. Maakuntasarjasta noussut Tornion Pallo-47 ei myöskään osallistunut, sen tilalla pelasi Kemin Palloseura.
Mestaruussarjaan nousivat Helsingin IFK ja Vaasan IFK.
Sarjataulukko.
SM-sarjakarsinta.
Helsingin ja Vaasan IFK nousivat mestaruussarjaan, josta putosivat Reipas ja MP.
Jääpallon Suomensarja 1964

Jääpallon Suomensarja pelattiin vuonna 1964 nelilohkoisena. Lohkovoittajat etenivät SM-sarjakarsintaan ja viimeiset putosivat maakuntasarjaan.
Sarjataulukko.
Etelälohko.
Uusintaottelu: Akilles-Reipas 4-3
Länsilohko.
Uusintaottelu: TaPa-VaPa 5-2
SM-sarjakarsinta.
Mikkelin Palloilijat ja Seinäjoen Palloseura nousivat mestaruussarjaan kaudeksi 1965.&lt;br&gt;
Seuraavana syksynä mestaruussarjaa päätettiin laajentaa kahdella joukkueella, jolloin Porvoon Akilles ja Oulun Tarmo pelasivat karsinnat mestaruussarjasta pudonneiden HIFK:n ja OTP:n kanssa. Karsinnoissa Tarmo selviytyi mestaruussarjaan voitettuaan OTP:n, HIFK voitti Akilleksen ja näin ollen HIFK:n paikka säilyi.
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1944

Jalkapallon maakuntasarja vuonna 1944 pelattiin cup-systeemillä. Pelit alkoivat vasta kevätkaudella 1944, eivätkä syksyllä 1943 kuten ylemmät sarjatasot. Otteluita ei saatu suoritettua aivan loppuun saakka.
Ottelut.
3.kierros.
SePS - TaPa ja KaPS-V.Ilves ottelut jäivät pelaamatta.
Kong Linghui

Kong Linghui (; s. 18. lokakuuta 1975, Harbin, Kiina) on kiinalainen entinen pöytetennispelaaja, joka on voittanut urallaan kahdeksan maailmanmestaruutta ja kaksi olympiakultaa. Vuonna 2010 hänet valittiin pöytätenniksen Hall of Fameen.
Ryu Seung-min

"Korealaisissa nimissä sukunimi tulee ensin, eli sukunimi on Ryu ja etunimi Seung-min."
Ryu Seung-min (s. 5. elokuuta 1982, Soul) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin hän saavutti Osakasta vuonna 2001. Syyskuussa 2004 hänen rankingsijoituksensa oli 2. Hän on saavuttanut kolme mitalia olympialaisissa: yhden kaikkia eri mitaleita ja niistä yhden kaksinpelissä (eli kultaa Ateenassa 2004) ja loput kaksi joukkuepelissä.
Rion olympialaisten aikana Ryu Seung-min valittiin urheilijakomissioon ja sen myötä Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi 8 vuoden ajanjaksolle 2017-2024.
Christian Süß

Christian Süß (s. 28. heinäkuuta 1985 Ahlen) on saksalainen ammattimainen pöytätennispelaaja. Süß oli mukana Pekingin olympialaisissa 2008 voittamassa olympiahopeaa joukkuekilpailussa. Pekingin kisojen kaksinpelissä Süß putosi jatkosta hävittyään toisen ottelunsa Valko-Venäjän Vladimir Samsonoville.
Sabine Egger

Sabine Egger (s. 22. huhtikuuta 1977 Globasnitz, Klagenfurt) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edusti aktiiviurallaan SC Petzen -seuraa. Hänen päälajinsa oli pujottelu.
Egger voitti pujottelun maailmancupin kaudella 1998–1999 kymmenen pisteen erolla Pernilla Wibergiin. Hän voitti uransa aikana kaksi maailmancupin pujotteluosakilpailua, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Egger sai nuorten MM-kilpailuissa 1996 pronssia pujottelussa ja sijoittui neljänneksi suurpujottelussa. Hän oli pujottelussa viides Naganon olympialaisissa 1998 sekä MM-kilpailuissa neljäs St. Antonissa 2001 ja yhdeksäs St. Moritzissa 2003.
Egger voitti myös Itävallan-mestaruuksia ja yhden Euroopan cupin kilpailun.
Child–Pugh-asteikko

Child–Pugh-asteikko on menetelmä maksakirroosia sairastavan potilaan ennusteen selvittämiseksi. Sillä voidaan määrittää mahdollisen leikkauksen potilaalle aiheuttama riski sekä potilaan selviytymisennuste tietylle ajanjaksolle. Asteikossa otetaan huomioon askiteksen ja hepaattisen enkefalopatian määrä, bilirubiini, albumiini sekä protrombiiniaika. Näistä jokaisesta annetaan yhdestä kolmeen pistettä siten, että potilaan tilan vaikeusasteeksi määritetään A, B tai C.
Jos asteena on A (5-6 pistettä), yhden vuoden eloonjäämisennuste on 100 % ja kahden vuoden 85 %. Asteen B (7-9 pistettä) potilaista 80 % elää vuoden ja 60 % kaksi vuotta. Jos vaikeusasteeksi tulee C (10-15 pistettä), mahdollisuus elää vielä vuosi on 45 % ja kaksi vuotta 35 %.
Jääpallon Maakuntasarja 1941

Kaudella 1941 toiseksi korkein sarjataso Suomen Jääpallossa oli maakuntasarja. Sodan seurauksena ei sarjassa ollut enää luovutetuilta alueilta kotoisin olevia seuroja eikä evakkoseuroja. Sarja pelattiin kuudessa lohkossa ja voittajat pelasivat keskenään loppuottelut sarjanoususta. Sota kuitenkin sekoitti taas jääpallosarjoja ja sarjamuotoinen kilpailu järjestettiin vasta neljän vuoden kuluttua.
Maakuntasarja.
Alkulohkot.
Uusimaa
Häme
Kymenlaakso
Turku
Pohjanmaa
Savo
Karsintaottelut.
Uudenmaan-Turun ryhmä
Voittaja: KIF maalein 4-3
Hämeen-Pohjanmaan ryhmä
Voittaja: OLS maalein 4-3
Kymenlaakson-Savon ryhmä
Voittaja: VPP maalein 4-3
Lohkojen voittajiksi selvisivät Kronohagens IF, Oulun Luistinseura ja Varkauden Pallo-Pojat.
IPad (neljäs sukupolvi)

Neljännen sukupolven iPad on Applen valmistama taulutietokone, joka on iPad-tuoteryhmän neljäs laite. Laite paljastettiin 23. lokakuuta 2012 lehdistötilaisuudessa San Franciscossa. Applen mukaan laite on edeltäjiensä tapaan suunniteltu käytettäväksi erilaisten medioiden seuraamiseen, sähköpostin lukemiseen sekä pelaamiseen.
Neljännen sukupolven iPadissa on nopeampi prosessori ja tarkka retina-näyttö, kuten aikaisemmassakin sukupolvessa. verrattuna aiempiin sukupolviin. Vuonna 2013 Apple ilmoitti lopettavansa iPad 4:n valmistuksen. Sen seuraaja on iPad Air.
Laitteisto.
Laitteessa on Apple A6 -tuplaydinsuoritin, jossa on myös neliytiminen grafiikkasuoritin. Lisäksi laite tulee suoraan iOS 6.0 -käyttöjärjestelmällä varustettuna. Vuonna 2013 laitteelle julkaistiin iOS 7 -päivitys.
Ritarijalokotka

Ritarijalokotka ("Spizaetus tyrannus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu.
Sitä tavataan Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa seuraavissa maissa: Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa.
Sen levinneisyysalue on laaja, ja sitä esiintyy runsaasti, mutta populaation arvellaan kuitenkin olevan pienenemässä.
Sen elinpiiriä ovat lähinnä kosteat alavat mutta myös vuoristometsät 2000 metrin korkeuteen.
Sen ravintoa ovat niinkin suuret linnut kuin tukaanit ja kaklattajat mutta myös pienet apinat, oravat, käärmeet ja sisiliskot.
Lennossa sen siivet ovat lyhyet, leveät ja pyöreäkärkiset.
Alalajit.
Sillä on kaksi alalajia:
Nakkilan Nasta

Nakkilan Nasta on vuonna 1958 perustettu jalkapallo- ja futsalseura. Nastan jalkapallon edustusjoukkue pelaa Kutosessa. Seuran futsaljoukkue pelaa kaudella 2023–24 viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Nelosessa.
Nasta pelaa kotiottelunsa Nakkilan liikuntakeskuksen nurmella. Futsaljoukkueen kotikenttä on sen vieressä sijaitseva liikuntahalli.
Historia.
Nasta perustettiin alun perin pesäpalloseuraksi. Vuonna 1962 seura lopetti pesäpallotoimintansa ja siirtyi lentopalloon ja jääkiekkoon, joka oli Nastan ohjelmassa aina vuoteen 1982 saakka. Vuonna 1967 nakkilalainen lentopalloseura Paterit irtaantui Nastasta omaksi seurakseen. Jalkapallo seurassa aloitettiin 1973 ja futsal vuonna 2006.
Nakkilan Nastan jalkapallon edustusjoukkue lakkautettiin 2020, mutta se kuitenkin herätettiin henkiin kaudelle 2024 Kutoseen.
Tunnettuja Nastalaisia.
Tunnetuin Nakkilan Nastan kasvatti on entinen Veikkausliigamaalivahti Eemeli Reponen. Myös viihdetaiteilija Simo Frangén on juniori-ikäisenä pelannut jääkiekkoa Nastassa.
Vampulan Urheilijat

Vampulan Urheilijat on vuonna 1946 perustettu urheilun yleisseura Huittisten kaupunkiin kuuluvassa Vampulassa.
Seuran lajeina ovat muun muassa lentopallo, hiihto, jalkapallo, futsal, frisbeegolf, suunnistus ja yleisurheilu.
Vampulan Urheilijoiden tunnetuin urheilija on pyörätuolikelaaja Amanda Kotaja. Hän muun muassa voitti vuonna 2021 Tokion paralympialaisissa 100 metrin ratakelauksen hopeaa omassa luokassaan. 
Palloilulajit.
Vampulan Urheilijoiden naisten lentopallojoukkue pelaa korkeimmalla sarjatasolla Lentopallon Mestaruusliigassa nimellä LP-Vampula Huittinen. Miesten futsaljoukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Kakkosessa.
Sekä futsaljoukkueen että naisten lentopallojoukkueen kotikenttänä toimii Huittisten keskustassa sijaitseva Tahto Areena.
Vampulan Urheilijoiden lajivalikoimaan on aikoinaan kuulunut myös pesäpallo. Seuran naisjoukkue pelasi vuonna 1980 Pesäpallon SM-sarjassa. Se hävisi kauden aikana kaikki ottelunsa ja putosi sarjatasoa alemmaksi.
Amanda Kotaja

Amanda Kotaja (s. 3. tammikuuta 1995 Vampula) on suomalainen pyörätuolikelaaja.
Kotajan ennätys 100 metrillä luokassa T54 on 15,36 sekuntia, mikä on Euroopan ennätys ja vain yhden sadasosasekunnin päässä maailmanennätyksestä. Hänellä on hallussaan myös 200 metrin Euroopan-ennätys 27,93, jonka hän teki 100 metrin ennätyksen tavoin toukokuussa 2023 Sveitsin Arbonissa. Hänen ennätyksensä 400 metrillä on Sharjahissa Arabiemiraateissa helmikuussa 2024 tehty 53,45, joka on Suomen-ennätys.
Vampulan Urheilijoita edustava Kotaja kokeili pyörätuolikelausta ensimmäisen kerran Junior Games -syyskisoissa 2003. Pyörätuolikelauksen harjoittelun hän aloitti 13-vuotiaana kesällä 2008. Hän asuu Helsingissä ja on valmistunut ylioppilaaksi Mäkelänrinteen urheilulukiosta keväällä 2015. 
Vuonna 2012 Kotaja voitti Alankomaiden Stadskanaalissa 100 ja 400 metrin ratakelauksien EM-kultaa. Lontoon paralympialaisissa hän sijoittui 100 metrin kelauksessa neljänneksi uudella Euroopan ennätyksellä. Lyonin MM-kilpailuissa 2013 Kotaja saavutti hopeaa 200 metrillä ja pronssia 100 metrillä. Vuonna 2014 hän uusi 100 metrin Euroopan-mestaruutensa Swanseassa ja sijoittui 400 metrillä pronssille. Dohan MM-kisoissa 2015 hän saavutti 200 metrillä kultaa, 100 metrillä hopeaa ja sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi.
Vuonna 2017 Lontoon MM-kisoissa Kotaja ylsi 100 metrillä uransa toiseen maailmanmestaruuteen T54-luokassa ajalla 16,62. Tätä ennen kisat olivat olleet Kotajalle vaikeat, sillä häneltä jäi kisoissa kaksi matkaa väliin vatsataudin vuoksi. Vuoden 2019 MM-kisoissa Kotaja voitti mestaruuden 100 metrin kelauksessa.
Vuoden 2020 paralympialaisissa Tokiossa Kotaja voitti hopeaa 100 metrillä ajalla 15,93 häviten kullan kolmella sadasosasekunnilla. Pariisin MM-kilpailuissa 2023 hän voitti kultaa 100 metrillä kisaennätyksellä 15,96. Pariisin paralympialaisissa 2024 Kotaja sijoittui 100 metrillä kolmanneksi ja 400 metrillä viidenneksi.
Murtolahti

Murtolahti on Nilsiän eteläosassa sijaitseva kylä. Se rajoittuu Kuopion ja Juankosken kaupunkeihin sekä Siilinjärveen. Murtolahdesta on suhteellisen lyhyet matkat Siilinjärvelle, Nilsiän keskustaan ja Juankoskelle. Murtolahden kylän läpi kulkee kestopäällystetie, alkaen kantatie 75:ltä Pajulahdesta, jatkuen (tosin sorapäällysteisenä) Muuruvedelle. Tien kunto on heikko ja pinnoitetta ei korjata enää.
Lähteet.
Murtolahden kyläsuunnitelma.
Joonas Jehkinen

Joonas Jehkinen (s. 10. huhtikuuta 1986 Oravikoski) on suomalainen keilaaja, joka edustaa Varkauden Mainareita. Hän on voittanut maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 2013 sekä viisi Euroopan-mestaruutta.
Vuonna 2007 Jehkinen voitti arvostetun Vuokatti x-perience -turnauksen. Finaalissa hän voitti Kimmo Lehtosen lukemin 244–216.
Jehkinen on 83 kertaa keilannut täyden 300 pisteen sarjan, ensimmäisen kerran helmikuussa 2000.
Inha

Inha on kylä Ähtärin kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla.
Inhan kylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä keskustaajamasta Hankaveden ja Väliveden rannalla. Kylässä on noin 400 asukasta noin 140 taloudessa. Kylässä toimivat muun muassa Tuomarniemen metsäoppilaitos ja puolustusvoimien Räjähdekeskukseen kuuluva Ähtärin Varikko. Myös Ähtärin eläinpuisto sijaitsee Inhan kylän alueella.
Inhassa on oma matkailukeskus ja kylässä Eläinpuisto-Zoo-junaseisake, jolla Haapamäen ja Seinäjoen väliset junat pysähtyvät.
Inhankosken koulu lakkautettiin keväällä 2016.
SV Sandhausen

SV Sandhausen on saksalainen jalkapalloseura. Sen kotikenttä on Sandhausenissa, Baden-Württembergissä.
Seura voitti kaudella 2011–2012 Saksan 3. Ligan ja nousi 2. Bundesliigaan ensimmäisen kerran historiassaan. Kausi 2021–2022 on sille yhdeksäs perättäinen toisella sarjatasolla.
Historia.
Epävakaan taloudellisen alun jälkeen seura pelasi jatkuvasti alasarjoissa ennen kuin nousi silloisen Saarinmaan pääsarjaan Bezirksliga Rhein-Saariin vuonna 1931. Huipulla Sandhausen pelasi vain yhden kauden ennen putoamistaan. Vuonna 1943 se yhdistyi TSV Walldorfin ja VfB Wieslochin kanssa. Näin muodostettiin sodan ajan joukkue KSG Walldorf-Wiesloch. Sodan päätyttyä yhdistetty joukkue lakkautettiin, ja seura palasi toimimaan itsenäisesti nimellä SG Sandhausen vuonna 1945. Muutaman vuoden kuluttua se otti takaisin alkuperäisen nimensä. Sandhausen pelasi Landesligassa ja 2. Amateurligassa vuoteen 1956, jolloin se nousi 1. Amateurliga Nordbadeniin. Vuonna 1977 seura sijoittui Saksan amatööriseurojen mestaruuskilpailussa toiseksi, ja nousi vuonna 1978 Oberliga Baden-Württembergiin, jossa se jatkuvasti sijoittui lopputuloksissa paremmin sijoittuneeseen puoliskoon. Sandhausen voitti kolmesti Oberligan 1980-luvulla ja Saksan amatöörimestaruuden vuonna 1993. Oberligan se voitti jälleen vuosina 1995 ja 2000. Seuran viimeisin Oberligan voitto vuonna 2007 nosti sen Regionalliga Süd (III):een.
Vuosina 2005–2006 neuvoteltiin Sandhausenin yhdistymisestä TSG 1899 Hoffenheimin ja FC Astoria Walldorfin kanssa. Tavoitteena oli "FC Heidelberg 06" -nimisen seuran perustaminen. Neuvottelut katkesivat, kun liitosta vastustettiin sekä Sandhausenissa että Walldorfissa, eikä myöskään päästy sopuun siitä, tulisiko uuden seuran stadionin sijaita Heidelbergissä.
Kausi 2007–2008 oli seuralle menestyksekäs. Se oli lähellä nousua 2. Bundesliigaan lähes kauden loppuun saakka ja nousi uuteen 3. Ligaan. Vuonna 2012 seura voitti 3. Ligan ja nousi 2. Bundesliigaan, jossa se on siitä lähtien pelannut.