tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hoikkaängelmä

Hoikkaängelmä ("Thalictrum simplex") on monivuotinen leinikkikasvi. Se on muunteleva laji, jolla on useita alalajeja.
Ulkonäkö ja koko.
Hoikkaängelmä kasvaa 4–110 senttimetriä korkeaksi, sen alalajeista korkeakasvuisin on etelänhoikkaängelmä ja matalin pohjanhoikkaängelmä. Lehdet ovat 5–20 cm pitkiä ja ne ovat jakautuneet kahdesta kolmeen kertaan parittaisiin lehdyköihin, jotka ovat kolmihalkoiset. Lehdyköiden muoto vaihtelee alalajin mukaan, esimerkiksi sirohoikkaängelmän lehdykät ovat hyvin kapeita. Hoikkaängelmän kukinto on terttumainen. Pienten kukkien kehälehtien väri vaihtelee sinipunertavasta vaaleanvihreään. Hedelmät ovat harjuisia pähkylöitä, joissa on leveä kärkiota. Hoikkaängelmä voi muistuttaa suuresti keltaängelmää ("Thalictrum flavum"), josta sen erottaa varmuudella kukan heteiden ja luottien tuntomerkkien mukaan.
Hoikkaängelmä Suomessa.
Hoikkaängelmän levinneisyys Suomessa on jokseenkin kaksiosainen. Etelä-Suomessa sitä tavataan melko harvinaisena Ahvenanmaalta Pohjois-Savoon, yleisimmin Etelä-Hämeessä. Pohjois-Suomessa laji kasvaa Oulun korkeudelta Pohjois-Lappiin, Keski-Lapissa se on yleinen. Hoikkaängelmä puuttuu laajalta alueelta Länsi- ja Keski-Suomea. Etelä-Suomen hoikkaängelmä on alalajia etelänhoikkaängelmä, jota pidetään muinaistulokkaana ja Pohjois-Suomessa alalajia pohjanhoikkaängelmä, joka on alkuperäiskasvi. Alalajien elinympäristöt ovat Suomessa erilaiset. Etelänhoikkaängelmä on kuivahkojen niittyjen ja ketojen kasvi, pohjanhoikkaängelmä kasvaa jokivarsien törmillä, lehdoissa ja tulvaniityillä.
Etelänhoikkaängelmä on luokiteltu Suomessa uhanalaiseksi, vaarantuneeksi (VU) harvinaistumisen vuoksi.
Saksanhirvi-ihminen

Saksanhirvi-ihminen eli saksanhirviluolanihminen on esihistoriallinen ihmisryhmä, jonka olemassaolo on päätelty Kaakkois-Kiinasta löydettyjen fossiilien perusteella. Fossiilit löydettiin luolasta, jossa on myös erään sukupuuttoon kuolleen saksanhirvilajin luita. Fossiileja on kaikkiaan kolmesta yksilöstä, ja ne ovat 11 500–14 500 vuotta vanhoja. Niissä on piirteitä sekä nykyihmisestä että vanhemmista ihmislajeista, ja on esitetty että kyseessä voisi olla ennen tuntematon ihmislaji. Toinen vaihtoehto on, että jäännökset kuuluvat hyvin varhain Afrikasta muuttaneelle nykyihmisryhmälle, joka olisi pysynyt eristyksissä muista nykyihmisistä.
Fossiilit löytyivät jo 1989 Yunnanin maakunnasta Maludongista eli niin kutsutusta Saksanhirviluolasta, mutta niitä on alettu tutkia vasta 2006.
Tongan vaakuna

Tongan vaakuna on Tongan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunan kilven ensimmäisessä kentässä on kolme tähteä, jotka kuvaavat maan kolmea tärkeintä saariryhmää. Toisessa kentässä oleva kruunu on monarkian symboli. Kolmannen kentän rauhankyyhky liittyy kristinuskoon, kuten keskellä oleva Kristuksen uhrista muistuttava punainen ristikin. Neljännessä kentässä on kolme miekkaa edustamassa maata hallinneita kuningassukuja.
Nauhassa alhaalla lukee maan motto "Ko e ʻOtua mo Tonga ko hoku tofiʻa", suomeksi "Jumala ja Tonga ovat perintöni".
Porin vanha rautatieasema

Porin vanha rautatieasema on Tampere–Pori-radan varrella toiminut entinen rautatieasema, joka sijaitsee Vapaudenkadulla Porin keskustan länsilaidalla. Vuonna 1919 valmistunut asemarakennus poistui käytöstä 1937 ja nykyään se on yksityisasuntoina. 
Historia.
Arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelemaa Porin ensimmäinen rautatieasema valmistui samaan aikaan Tampere–Porin-radan kanssa vuonna 1895 ja 1902 sitä laajennettiin Bruno Granholmin piirustusten mukaan. Rata päättyi aluksi Kokemäenjoen rannassa sijainneeseen Porin jokisatamaan, mutta sitä jatkettiin Mäntyluodon satamaan jo vuosina 1898–1899. Vuonna 1916 keskustan satamarataa jatkettiin jokirannan laitureilta nykyisen Keski-Porin kirkon ohi Seikun sahalle. Tavarankuljetuksia joen pohjoisrannalla olleelle Isosannan sahalle hoidettiin köysiradalla ja kapearaiteisella junalautalla. Mäntyluodon radan valmistuttua Porin rautatieaseman sijainti osoittautui kuitenkin epäkäytännölliseksi, koska rata erkani jo ennen sitä ja Mäntyluotoon lähtevien henkilöjunien oli peruutettava asemalta vaihteelle.
Asemalla sijaitsevan veturitallin vanhin osa on kolmipaikkainen. Veturitallia laajennettiin vuosina 1901 ja 1904, molemmilla kerroilla kahdella paikalla. Vuonna 1932 valmistui edelleen kaksi lisäpaikkaa ja nelikulmainen vesitorni sekä vuonna 1945 vielä neljä lisäpaikkaa.
Sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 kaupungista vetäytyneet punaiset polttivat ensimmäisen asemarakennuksen. Paikalla nykyään sijaitseva asemarakennus valmistui seuraavana vuonna ja palveli kaupungin päärautatieasemana vuoteen 1937, jolloin uusi Porin rautatieasema valmistui. Henkilöjunaliikenne Mäntyluotoon lopetettiin 1953, mutta sitä kokeiltiin jälleen kiskobusseilla vuonna 1975, jolloin vanhan aseman tuntumassa sijaitsi Länsipuiston seisake. Parisataa metriä lännempänä avattiin 1980-luvulla niin sanottu Jazz-seisake Pori Jazz -festivaalin käyttämien tilausjunien käyttöön. Uusi ratayhteys Seikkuun valmistui Pori–Haapamäki-radalla sijainneelta Aittaluodon seisakkeelta vuonna 1929, mutta yhteys Seikusta Keski-Porin kirkon ohi vanhalle rautatieasemalle purettiin vasta 1960-luvun alussa. Mäntyluodon radan ja satamaradan yhtymäkohdassa sijainnut Karjarannan ratapiha purettiin 1980-luvun alussa.
Nykyinen käyttö.
Porin vanha rautatieasema suojeltiin 1970-luvulla ja nykyään se on remontoitu asunnoiksi. Aseman lähistöllä sijaitsevat myös arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelemat veturitallit.
Felipe Bacarreza Rodríguez

Pedro Felipe Bacarreza Rodríguez (s. 10. kesäkuuta 1948 Santiago de Chile) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan Raúl Silva Henríquez 17. huhtikuuta 1977. Hänet nimitettiin 16. heinäkuuta 1991 Concepciónin (Santissima Concezione) arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Nepetan titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Moreno Casamitjana, jota avustivat Carlos Oviedo Cavada ja Jorge Arturo Augustin Medina Estévez.
Bacarreza Rodríguez sai 7. tammikuuta 2006 nimityksen Los Ángelesin hiippakunnan (nyk. Santa Maria de Los Ángeles) piispaksi.
Radiologinen ase

Radiologisella aseella tarkoitetaan asetta jossa käytetään säteilevää materiaalia. Varsinaiset ydinaseet ovat radiologisia aseita, mutta yleisimmin termillä viitataan ns. likaisiin pommeihin. Likainen pommi on ase, jossa on jonkin verran säteilevää materiaalia, mutta ei kuitenkaan riittävästi kriittisen massan saavuttamiseen, ketjureaktioon ja ydinräjähdykseen. Tämän kaltaisessa aseessa tavanomainen räjähde levittää säteilevää materiaalia ympärilleen ja siten saastuttaa ympäristön. Ase ei ole kovin käyttökelpoinen normaalissa sodankäynnissä, mutta terroristien pelätään valmistavan ja käyttävän niitä. 
Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska käyttävät köyhdytettyä uraania sisältäviä ammuksia. Tällaisia ammuksia käytetään panssaritorjunnassa niiden tavanomaista aseistusta paremman läpäisykyvyn johdosta. Virallisen selvityksen mukaan köyhdytetty uraani ei aiheuta ympäristöriskiä, mutta epävirallisesti köyhdytettyä uraania on syytetty mm. Persianlahden syndrooman aiheuttajana. Asevoimissa köyhdytettyä uraania sisältäviä aseita ei lasketa radiologisiksi aseiksi.
Henri Verhavert

Henri William Joseph Verhavert (8. syyskuuta 1874 Schaerbeek – 9. elokuuta 1955 Woluwe-Saint-Lambert) oli belgialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä ruotsalaisessa systeemissä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Jakovlev Jak-25

Jakovlev Jak-25 (, Nato-koodi "Flashlight") on neuvostoliittolainen kaksipaikkainen ja kahdella suihkumoottorilla varustettu torjuntahävittäjä. Sillä on ollut jokasään toimintakyky, lisäksi se oli tutkalla varustettu konetyyppi.
Konetyypin ensilento tapahtui 19. heinäkuuta 1952. Koneen Tumanski RD-9-suihkuturbiinimoottorit on kiinnitetty koneen nuolisiipiin. Jak-25 varustettiin "Sokol"-tutkalaitteistolla, joka valmistui konetyypin tuotantoon pääsyä myöhemmin, vuonna 1955.
Koneen aseistuksena on kaksi 37 mm lentokonetykkiä nokan alaosassa. Tämän konetyypin ensisijainen käyttötarkoitus oli torjua pohjoisen suunnasta saapuvia Naton raskaita suihkupommittajia, kuten: B-36, B-47 ja B-52. Lockheed U-2:n torjuntaan ei koneen suorituskyky yltänyt.
Konetyypin sarjatuotanto alkoi vuonna 1953 ja loppui vuonna 1958. Jak-25 vedettiin pois asepalveluksesta 1960-luvun puolivälissä. Valmistusmäärä oli noin 480 konetta.
Jakovlev Jak-25:n seuraaja oli monikäyttöinen taistelukone Jak-28. Jak-26 "Mandrake" ei koskaan valmistunut suurin tuotantomäärin, sillä vain 9 koneyksilöä valmistui tästä alatyypistä.
Italo Santelli

Italo Santelli (15. elokuuta 1866 Carrodano – 8. helmikuuta 1945 Livorno) oli italialainen miekkailija. Häntä pidetään nykyaikaisen säilämiekkailun isänä. Hän sai vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa hopeaa miekkailumestarien säilässä ja sijoittui lisäksi seitsemänneksi miekkailumestarien floretissa.
Santelli opiskeli Scuola Magistralessa Carlo Pessinan ja Giuseppe Radaellin johdolla. Hän pääsi vuonna 1896 Unkariin opettamaan lajiaan, ja häntä on kiitetty Unkarin tekemisestä johtavaksi säilämiekkailun maaksi. Hän valmensi muiden muassa Aladár Gerevichiä ja omaa poikaansa Giorgio Santellia.
Giorgio Santelli

Giorgio Leslie Santelli (24. marraskuuta 1897 Budapest – 8. lokakuuta 1985 New Yorkin osavaltio) oli italialainen miekkailija. Hän oli Italo Santellin poika.
Santelli voitti kultaa säilän joukkuekilpailussa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1924 ja valmensi Yhdysvaltoja olympialaisissa vuosina 1928–1952.
Aikakapseli

Aikakapseli on eräänlainen viesti tulevaisuuteen. Aikakapseli on yleensä jokin kestävä säilytysastia, esimerkiksi laatikko, joka voidaan piilottaa tai haudata vaikkapa uuden talon perustuksiin. Aikakapseliin laitetaan erilaisia esineitä ja viestejä piilottamisen aikakaudelta. Tarkoituksena on antaa tietoa tulevaisuuden tutkijoille ja historioitsijoille.
Aikakapselit voivat olla myös monumentteja ja rakennuksia. Esimerkiksi pyramidit ja muut haudat ovat ennen haudanryöstöä olleet eräänlaisia aikakapseleita.
Historia.
Useita aikakapseleita asetettiin 1700-luvulla, joten käytäntö on vähintään niin vanha. Lisäksi useat haudatut ruumiit ovat tosiasiallisesti toimineet kuin aikakapselit.
Eduardo Vargas

Eduardo Jesús Vargas Rojas (s. 20. marraskuuta 1989 Santiago, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän edustaa meksikolaista Tigresiä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
23. joulukuuta 2011 italialaisseura Napolin puheenjohtaja Aurelio De Laurentiis ilmoitti seuran hankkineen Vargasin, josta he maksoivat 17,9 miljoonaa dollaria. Vuodet 2015–2017 Vargas edusti saksalaista Hoffenheimia.
Maajoukkueura.
Chilen maajoukkueessa Vargas on pelannut vuodesta 2009 lähtien. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2014, jossa teki yhden maalin.
Vargas on Copa Américan kaksinkertainen mestari ja maalikuningas. Hän jakoi Copa Américassa 2015 maalikuninkuuden neljällä maalilla yhdessä Perun Paolo Guerreron kanssa. Vuoden 2016 Copa América Centenariossa hän oli yksinään turnauksen paras maalintekijä kuudella maalillaan. 
Vargas on pelannut 82 maaottelua ja tehnyt niissä 35 maalia.
Atauro

Atauro on Itä-Timoriin kuuluva pieni saari, jolla asuu 8 602 ihmistä. Kokoa saarella on 140,5 km². Itä-Timorin pääkaupunki Dili sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Itä-Timorin pääsaarella.
Maantiede.
Atauro on melko harvaan asuttua seutua, ja asutus on keskittynyt saaren rannikolle. Suurin saaren asutuskeskittymistä on Vilan kylä, joka tunnettiin ennen nimellä Maumeta. Muita saaren kyliä ovat muun muassa Anartutu ja Makili. Atauturolla on myös korkeampia seutuja ja sen vuorialue kulkee saaren päästä päähän. Korkein kohta saarella on Mano Côco, joka kohoaa 999 metriä merenpinnasta. Saari ei ole kovin metsäinen, ja suuri osa siitä on kuivaa puutonta aluetta. Vettä on saarella ylipäätään vähän. Saaren edustalla on koralliriutta, joka ulottuu itärannikolta länsirannikon pohjoisosiin. 
Atauron väestö on muun Itä-Timorin tapaan lähinnä kristittyjä. Pääosa on protestantteja, toisin kuin muualla maassa, missä väestö on pääasiassa katolilaisia. Merkittävä osa on kuitenkin myös Ataurolla katolilaisia ja uskontoryhmien määrä vaihtelee paljon kylittäin. 
Historia.
1500-luvulla portugalilaiset käyttivät saarta vankisiirtokuntana. Portugalin valta saarella päättyi Indonesian hyökkäykseen Itä-Timoriin vuonna 1975, jolloin alueen portugalilainen kuvernööri ja maan virkamiehet pakenivat pääsaarelta Ataurolle. Mukana oli myös kaksi sota-alusta, korvetit Joao Roby ja Alfonso Cerqueira. Ne eivät kuitenkaan vastustaneet indonesialaisia, jotka saapuivat saarelle 7. joulukuuta 1975. Sen sijaan ne pakenivat Darwiniin Australiassa. Indonesian vallan alaisuudessa vuosina 1981-1986 saarella pidettiin noin 3 000:ta vankia. Vuonna 1999 väkivalta Itä-Timorin pääsaarella kiihtyi, mutta Ataurolla se vaikutti vain vähän.
Janne Mollberg

Janne Mollberg (s. 5. toukokuuta 1981 Espoo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Mollberg on FC Hongan kasvatti. Hän pelasi Hongassa neljä kauden ajan, tehden yhteensä 32 maalia Ykkösessä. Ykkösen kaudelle 2005 Mollberg siirtyi FC Viikinkeihin ollen joukkueensa paras maalintekijä kymmenellä maalilla. Hän teki Viikingeissä pääsarjadebyyttinsä kaudella 2007 21. huhtikuuta pelatussa vierasottelussa AC Oulua vastaan ja ensimmäisen pääsarjamaalinsa 29. kesäkuuta vierasottelussa FC Lahtea vastaan. Yhteensä hän pelasi Veikkausliigassa 10 ottelua, tehden niissä kaksi maalia. Kaudelle 2008 Mollberg solmi sopimuksen Atlantis FC:n kanssa, mutta mursi sääriluunsa alkukaudesta harjoitusottelussa Viikinkejä vastaan. Loukkaantumisen johdosta Mollberg oli sivussa koko loppukauden.
Greg Eckhardt

Gregory "Greg" Eckhardt (s. 7. tammikuuta 1989 Orange Park, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. 
Hän edusti juniorina Clay Countya ja yliopistosarjassa Clemson Tigersia. Eckhardt edusti suomalaista Vaasan Palloseuraa kaudella 2010 19:ssä sarjaottelussa, joista 13:ssa hän oli avauskokoonpanossa. Hän ei tehnyt otteluissa maaleja. Maajoukkuetasolla Eckhardt oli mukana Yhdysvaltain alle 17-, alle 18- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Gibberelliinihappo

Gibberelliinihappo eli gibberelliini A3 on kasvihormoni. Hormonia käytetään erilaisten kasvien kestävyyden parantamisessa esimerkiksi parantamaan kuljetuskestävyyttä.
Gibberelliinihapon kemiallinen kaava on C19H22O6, moolimassa 346,374 g/mol ja CAS-numero 77-06-5.
Pierre Mollet

Pierre Mollet (23. maaliskuuta 1920 Neuchâtel, Sveitsi – 22. lokakuuta 2007 Montréal, Kanada) oli sveitsiläissyntyinen baritonilaulaja. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1974 ja meni vuonna 1979 naimisiin kanadalaisen pianisti Suzanne Blondinin kanssa.
Mollet opiskeli Lausannen konservatoriossa Charles Panzéran johdolla. Vuonna 1946 hän voitti toisen palkinnon Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa. Seuraavana vuonna hän aloitti opinnot Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa, jossa hän myös oli aktiivinen esiintyjä orkesterien kanssa 1940–1950-luvuilla. Vuosina 1948–1962 hän kiersi Pohjois-Afrikassa ja Ranskassa esiintyen Jeunesses Musicales Internationalin sponsoroimissa konserteissa. Hän esiintyi lisäksi merkittävillä musiikkifestivaaleilla, kuten Strasbourgin ja Aix-en-Provencen festivaaleilla.
Ammattimaisen oopperadebyyttinsä Mollet teki vuonna 1952 Pelléasin roolissa Claude Debussyn "Pelléas et Mélisandessa" Opéra-Comiquessa. Hän levytti kyseisen roolin vielä samana vuonna kapellimestari Ernest Ansermet'n johdolla. Sen lisäksi, että hän esitti Pelléasin roolia eri Euroopan ja Etelä-Amerikan kaupungeissa, hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muiden muassa Albert'n rooli "Wertherissä" (Massenet) ja Mercution rooli "Romeossa ja Juliassa" (Gounod).
Isotretinoiini

Isotretinoiini on A-vitamiinin johdannainen ja kuuluu retinoidien lääkeryhmään. Retinoideja käytetään tavallisesti iho-ongelmien hoitoon.
Isotretinoiini-valmisteella hoidetaan sellaisia vaikeita aknemuotoja, joihin eivät ole tehonneet muut hoidot, kuten suun kautta otettavat antibioottihoidot ja paikallinen hoito. Tällaisia vaikeita aknemuotoja ovat esimerkiksi nodulaarinen akne, onteloakne "(acne conglobata)" ja akne, johon liittyy pysyvä arpeutumisen vaara.
Lääkkeen vaikutus kohdistuu talirauhasiin, joiden ylituotantoa se hillitsee. Lisäksi se rauhoittaa ihon tulehdusta. Lääke saattaa auttaa hankaliinkin oireisiin. Haittavaikutusten vuoksi lääkettä käytetään kuitenkin vain huolella harkituissa tapauksissa, joissa sairaus on todella vaikea.
Isotretinoiinia voivat määrätä ainoastaan sellaiset ihotautilääkärit, joilla on asiantuntemusta systeemisten retinoidien käytöstä vaikean aknen hoidossa, tai heidän valvonnassaan toimivat lääkärit. Lääkärin on tunnettava perusteellisesti isotretinoiinihoidon riskit ja seurantavaatimukset.
Isotretinoiini on teratogeeninen (sikiöepämuodostumia aiheuttava), eli se voi vahingoittaa syntymätöntä lasta (esim. aiheuttaa keskushermoston poikkeavuuksia, kasvojen poikkeavuuksia ja sydämen ja verisuonten poikkeavuuksia), vaikka lääkettä otettaisiin vain lyhyt aika raskauden aikana. Myös keskenmenon vaara on suurempi.
On myös epäilty, että isotretinoiinin käyttö lisäisi itsetuhoisuutta. Valmisteen seurannassa ei tästä ole saatu yksiselitteistä näyttöä.
Isotretinoiini-valmisteiden kauppanimiä Suomessa ovat muun muassa Roaccutan, Isotretinoin Ratiopharm, Isotretinoin Actavis, Isotretinoin Alternova ja Isotretinoin Orifarm.
Isotretinoiinin kemiallinen kaava on C20H28O2, moolimassa 300,435 g/mol, sulamispiste 174–177 °C ja CAS-numero 4759-48-2.
Cuscon maakunta

Cuscon maakunta () on Perun maakunta maan keski-eteläosassa, Cuscon alueella. Maakunta on tämän alueen pienin 617 neliökilometrin pinta-alallaan, mutta sen väkiluku on suurin: vuoden 2017 väestönlaskennassa siellä oli 478 494 asukasta.
Piirit.
Cuscon maakunta on jaettu edelleen kahdeksaan piiriin (esp. "distrito"). Piirit ovat:
FC St. Gallen

FC St. Gallen on sveitsiläinen vuonna 1879 perustettu jalkapalloseura St. Gallenin kaupungista. Seura on Sveitsin vanhin ja sen miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla. Seura muutti vuonna 2008 läntisessä St. Gallenissa sijaitsevalle AFG Arenalle (vuodesta 2016 Kybunpark). 
Historia.
Vuonna 1879 perustettu FC St. Gallen on maan vanhin jalkapalloseura, mutta sen menestys on jäänyt vaisuksi. Seura on juhlinut historiansa aikana kahdesti Sveitsin mestaruutta ja kerran sekä cupin että liigacupin voittoa. 2000-luvulla seura on kärsinyt talousvaikeuksista ja kaudella 2008–2009 se pelasi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Katalin Makray

Katalin Schmittné Makray (s. 5. huhtikuuta 1945 Vasvár) on unkarilainen entinen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla budapestilaista Postás SE:tä. Hän voitti hopeaa eritasonojapuilta Tokion olympialaisista 1964 Neuvostoliiton Polina Astahovan jälkeen.
Makray on naimisissa entisen miekkailijan ja presidentin Pál Schmittin kanssa.
Hyppyrotat

Hyppyrotat tai hyppyrotat ja koivuhiiret (Dipodidae) on jyrsijöiden heimo, johon kuuluu 16 eri sukua ja niiden sisältämät 51 lajia. Ne elävät mm. Aasiassa, Pohjois-Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Lajeista vain yksi, koivuhiiri ("Sicista betulina"), esiintyy Suomessa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus heimon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on jerbot.
Hyppyrotille ominaista ovat pitkät takaraajat, lyhyet eturaajat ja pitkä häntä. Niiden vartalon ja pään yhteispituus on 4–15 cm, takaraajat ovat 2,5–8 cm ja häntä 7–25 cm.
Hyppyrotat tulevat sukukypsiksi parin viikon ikäisenä ja voivat elää 6-vuotiaiksi asti. Useimmiten ne viihtyvät erakkona omassa onkalossaan ja hankkii itse ruokansa, mutta joskus ne kuitenkin muodostavat hajanaisia yhdyskuntia.
Hyppyrottien asema jyrsijöiden tieteellisessä luokittelussa on muuttunut useaan kertaan. Aiemmin esimerkiksi koivuhiiret ("Sicista") ja kiinanhyppyhiiri ("Eozapus setchuanus") luettiin erilliseen koivuhiirien heimoon Zapodidae. Nykyisin vallitsevan käsityksen mukaan koivuhiiret ja hyppyrotat muodostavat yhdessä Dipodidae-heimon, joka jaetaan kuuteen alaheimoon.
Dick Norman

Dick Norman (s. 1. maaliskuuta 1971 Waregem) on belgialainen tennispelaaja. Norman on ollut parhaimmillaan nelinpelin ATP-listalla sijalla 10 huhtikuussa 2010. Hän on voittanut neljä turnausta nelinpelissä.
Norman pääsi kaksinpelissä Wimbledonin neljännelle kierrokselle vuonna 1995. Turnauksessa hän voitti Pat Cashin, Stefan Edbergin ja Todd Woodbridgen, kunnes hävisi neljännen kierroksen ottelunsa Boris Beckerille. Nelinpelissä Norman pääsi Ranskan avointen finaaliin vuonna 2009 parinsa Wesley Moodien kanssa. Finaalissa he hävisivät Lukáš Dlouhýlle ja Leander Paesille.
Janusz Olech

Janusz Roman Olech (s. 4. huhtikuuta 1965 Varsova) on puolalainen entinen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla varsovalaisia Marymontia ja Legiaa. Olech osallistui olympialaisiin vuosina 1988–1996 ja voitti yhden mitalin, hopeaa säilän henkilökohtaisesta kilpailusta vuonna 1988.
Lähteet.
Venäjän kultainen rengas

Kultainen rengas () on Keski-Venäjällä Moskovan koillispuolella sijaitsevien historiallisesti merkittävien venäläisten kaupunkien ryhmä, joka on Venäjän tunnetuimpia kiertomatkakohteita.
Renkaaseen kuuluvat seuraavat kaupungit: 
Useimmat kaupungeista ovat vanhempia kuin itse Moskova. Monilla oli tärkeä osansa Venäjän valtion ja Venäjän ortodoksisen kirkon synnyssä. Kaupunkeja luonnehtivat 1100–1700-lukujen venäläisen arkkitehtuurin rakennusmuistomerkit kuten kremlit, luostarit ja kirkkorakennukset tyypillisine sipulikupoleineen ja kellotorneineen, ja niillä on näiltä osin paljolti ulkoilmamuseon luonne. Harvat, kuten Jaroslavl ja Vladimir, ovat kasvaneet myös nykyaikaisiksi keskisuuriksi kaupungeiksi. Matkailun vaatima infrastruktuuri on suhteellisen hyvin kehittynyt ja kaupunkeihin pääsee Moskovan kautta helposti.
Vuonna 2017 yhdeksän renkaaseen kuuluvaa kaupunki perusti yhteistyöelimen, jonka tarkoitus on lisätä alueen turismia.
Thomas Jefferson (juoksija)

Thomas Theodore Jefferson (s. 8. kesäkuuta 1962 Cleveland) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti pronssia 200 metriltä Los Angelesin olympialaisista 1984 ja oli samalla matkalla neljäs sisäratojen MM-kisoissa 1991. 
Ennätykset.
"Lähde: Tilastopaja" 
Lähteet.
Adler (yritys)

 
Adler on entinen saksalainen kulkuneuvojen valmistaja. Yhtiö liitettiin vuonna 1958 Grundig-yhtiöön.
Moottoripyörät.
Adler valmisti moottoripyöriä ensin lyhyen ajan vuodesta 1902, mutta keskittyi sitten enimmäkseen autojen ja polkupyörien valmistukseen. Adler aloitti moottoripyörien valmistuksen uudelleen vuonna 1949. Kaksisylinterinen ja kaksitahtinen M250-katupyörä oli yhtiön tunnetuin malli ja sen valmistus aloitettiin vuonna 1953. Adlerit menestyivät rata- ja endurokäytössä, mutta pyörien myynti alkoikin hiipua. Yhtiö liitettiin vuonna 1958 osaksi Grundig-yhtiötä, minkä myötä moottoripyörien valmistus loppui ja yhtiö keskittyi kirjoituskoneiden valmistukseen.
Autot.
Adler valmisti ensimmäiset autonsa ranskalaisen De Dionin lisenssillä vuonna 1899, mutta luopui lisenssivalmistuksesta vuonna 1904 ja suunnitteli automallinsa jatkossa itse. Tunnetuin Adlerin mallisarja oli vuodesta 1932 valmistettu etuvetoinen Trumpf. Vuonna 1934 sen rinnalle esiteltiin pienemmällä moottorilla varustettu Trumpf Junior. Suuren suosion saavuttaneesta Trumpf Juniorista valmistettiin myös kaksipaikkaista urheilumallia Trumpf Junior Sport, jota nähtiin Suomessakin Eläintarhan ajoissa.
Korpivaara Oy aloitti Adler-autojen tuonnin Suomeen vuonna 1936, mutta se tyrehtyi toisen maailmansodan puhjettua.
ACE (moottoripyörävalmistaja)

ACE on entinen yhdysvaltalainen moottoripyörävalmistaja.
Historia.
Amerikkalainen Bill Henderson perusti ACE-yhtiön, kun hän oli vuonna 1917 myynyt Henderson-yrityksensä Schwinn-pyöräyhtiölle. Uudessa yhtiössä jatkettiin samankaltaisilla nelisylinterisillä rivimoottoreilla varustettujen moottoripyörien valmistusta. Yrityksen tunnetuin malli on XP-4, jonka huippunopeus oli 209 km/h, ja ennätystehtiin vuonna 1923. Pyörän valmistusoikeudet myytiin Indianille, joka valmistikin myöhemmin vastaavaa mallia.
Isojoen vaakuna

Isojoen vaakuna on Isojoen kunnan tunnus. Vaakunan paalu viittaa osittain pitäjän läpi virtaavaan jokeen mutta myös kunnan nimen alkukirjaimeen. Tähkä on puolestaan viittaus maatalouteen.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä hopeinen paalu, jossa punainen tähkä.” Vaakunan on suunnitellut Pentti Vakkamaa, ja Isojoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 26. lokakuuta 1965. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. tammikuuta 1966.
Karijoen vaakuna

Karijoen vaakuna on Karijoen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa epäsuorasti niittylakeuksiin viikatteita muistuttavan koron kautta. Vaakunassa toistuvat Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunan värit, sininen ja hopea.
Vaakunan selitys on ”kynsikoroisesti katkoinen sini-hopeakilpi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Karijoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. lokakuuta 1965. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. joulukuuta samana vuonna.
Okahiiret

Okahiiret ("Acomys") on Aasiassa ja Afrikassa esiintyvä jyrsijäsuku, johon kuuluu 18 lajia.
Nimitys tulee suvun hiirten kovasta turkiksesta, joka muistuttaa okapensasta. Piikkien oletetaan kehittyneen pehmeistä karvoista suojaamaan hiirtä. Suvulle ominaista on terävänmuotoinen kuono, isot pystyt korvat ja suuret silmät. Okahiirien häntä on suomuinen ja paljas. Häntä on väritykseltään vaalea, kaksivärinen tai tumma.
Okahiiret elävät yleensä kivisellä maalla, mutta niitä esiintyy myös autiomaissa ja metsän aluskasvillisuudessa. Suvun ruokavalioon kuuluvat lähinnä siemenet ja muu kasvipohjainen ravinto.
Alasuvut ja lajit.
Suku sisältää 18 lajia kolmessa alasuvussa:
Bye Bye Baby (albumi)

Bye Bye Baby on CatCat-duon toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1994.
Duo edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1994 albumin nimikkokappaleella.
Jelena Buruhina

Jelena Nikolajevna Buruhina (; s. 9. maaliskuuta 1977 Dolgoprudnyi) on venäläinen entinen hiihtäjä. Hän voitti MM-kisoissa kaksi mitalia, hopeaa 30 kilometrin matkalta Val di Fiemmestä 2003 ja pronssia 4 × 5 kilometrin viestistä samoista kisoista. Buruhina osallistui olympialaisiin vuosina 2002 ja 2006, mutta ei voittanut mitaleita. Hänen paras olympiasijoituksensa oli kolmastoista tila 15 kilometrin matkalta Salt Lake Citystä 2002.
Buruhina ei voittanut maailmancupissa yhtäkään osakilpailua, mutta oli neljä kertaa kolmen parhaan joukossa.
Ilmajoen vaakuna

Ilmajoen vaakuna on Ilmajoen kunnan tunnus. Se on saanut aiheensa vanhasta pitäjän sinetistä ja nuijasodasta. Vaakunan heraldinen selitys on ”katkoisen kilven hopeisessa yläkentässä musta karhunpää edestäpäin. Sinisessä alakentässä kaksi hopeista puunuijaa ristissä, niiden alakulmassa jalkajousen muotoinen hopeinen puumerkki; jousen kaksikaarteinen virittäjä vastapalkeittain tukin päällä, yläpää kiinni jänteessä.”
Vaakunan historiaa.
Ilmajoen vaakunan hopeisen yläkentän musta karhunpää on peräisen vanhasta pitäjän sinetistä. Isonkyrön emäpitäjästä vuonna 1532 itsenäistynyt Ilmajoki sai sinettiensä tunnukseksi edestäpäin kuvatun karhunpään. Karhu oli alun perin Isonkyrön sinetien aiheena ja Ilmajoen tavoin Isostakyröstä itsenäistynyt Lapua käytti niin ikään ensimmäisessä sinetissään karhunpäätä. Ilmajoen myöhemmissä sineteissä karhu kuvattiin luonnonmukaisemmin, sen pään työntyessä esiin sinetissä kuvatun kilven reunasta. Samankaltaista aihetta käytettiin myös Ilmajoen kihlakunnan sineteissä. Vaakunan sinisen alakentän nuijat ja isokyröläisen Yrjö Kontsaan puumerkkiä muistuttava jalkajousi viittaavat vuosina 1596–1597 käytyyn nuijasotaan. Vaakunan suunnittelun aikana kyseisen puumerkin tulkittiin vielä olleen Ilmajoen Kokkolankylässä tilaa pitäneen Jaakko Ilkan merkki. Ilkka oli Kontsaan tavoin yksi nuijasodan talonpoikaiskapinan johtajista. Myöhemmissä tutkimuksissa puumerkkien todettiin kuitenkin menneen keskenään sekaisin, Kontsaan merkin päädyttyä Ilmajoen vaakunaan Ilkan puumerkin sijasta.
Ilmajoen vaakunan on suunnitellut heraldikko Ahti Hammar ja Ilmajoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 5. heinäkuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. lokakuuta samana vuonna.
Kovesjärvi

Kovesjärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Viitalankylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Kovesjärvi on osa Kovesjärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 2,3 kilometriä, leveys 1,7 kilometriä ja sen pinta-ala on 225 hehtaaria. Se sijaitsee Parkanon kirkolta 10 kilometriä luoteeseen. Järveen laskee ympäröivistä metsistä parikymmentä suo-ojaa. Yhden ojan kautta laskee Ahvenlampi järven pohjoispäähän. Järven oma laskujoki Kovesjoki lähtee länsilannasta Pässisaaren takaa ja meanderoi Katinhännännevan läpi virratessaan. Kovesjokeen yhtyy Haaranevalla Pirttiluoma, joka on Pirttijärven laskuoja. Kovesjoki laskee kahdeksan kilometrin jälkeen Kotojärveen. Rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä. Siihen sisältyy myös järven neljän saaren rantaviivat. Saaret ovat nimeltään Pikkusaari, Pukkisaari, Selkäsaari ja Majasaari. Kotosaari on nykyään niemi. Rannat ovat nykyään pääasiassa metsämaata, mutta pohjois- ja etelärannassa rantaan ulottuu pieniä peltoja. Maatiloja on ollut seitsemän. Rantaan on rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet seututieltä 274, joka ohittaa järven koillispuolelta parin sadan metrin etäisyydeltä.
Luonto.
Järven vedenlaatu on huonontunut ja ranta-asukkaat ovat perustaneet Kovesjärven vesien vesiensuojeluyhdistyksen koordinoimaan kunnostustoimia.
Melontareitti.
Kovesjokea seuraa melontareitti, joka alkaa Kovesjärvestä ja päättyy Kyrösjärveen. Reitti kulkee joen mukana Kotojärven läpi.
Historiaa.
Vanhasta 1800-luvun pitäjänkarttaan on merkitty luusuaan raivattu Kovesjärven maatalon omistama niitty.
AJS

AJS on entinen brittiläinen moottoripyörävalmistaja.
Historia.
Albert John Stevens perusti AJS:n 1800-1900-lukujen vaihteessa Wolverhamptonissa. Matchless osti AJS:n omistukseensa vuonna 1931, ja siitä kehittyi vuonna 1938 yhteisyritys AMC (Associated Motor Cycles). Emoyhtiöstä tuli Norton-Villiersin osa vuonna 1967. Yhtiön liittymisen jälkeen valmistettiin vielä joitain pyöriä Nortonin osilla, mutta valmistus lopetettiin huonon menestyksen takia.
Yrityksen pyörällä voitettiin Junior TT -kilpailu vuonna 1914 mutta varsinainen kilpamenestys tuli myöhemmin. Yhtiön suurimpana saavutuksena pidetään kaikkien aikojen ensimmäistä 500-kuutioisten maailmanmestaruutta, joka saavutettiin kaksisylinterisellä Porcupineä-mallilla vuonna 1949. AJS:n suosituin kilpapyörä oli 350-kuutioinen 7R "Boy Racer". 7R esiteltiin vuonna 1948, ja se kehittyi myöhemmin 500-kuutioiseksi Matchless G50 -malliksi. Useimmat yhtiön katupyörät olivat yksi- tai kaksisylinterisiä.
Lestijärven vaakuna

Lestijärven vaakuna on Lestijärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa seudun entisaikojen erämaaluonteeseen.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä sininen teerenpyrstö.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Lestijärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. syyskuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. tammikuuta 1967.
Keith Baker

Keith Baker (s. 14. huhtikuuta 1948) on brittiläinen rumpali. Hän soitti yhtyeessä nimeltä Bakerloo, mutta jätti yhtyeen sen julkaistua ainoan albuminsa. Myöhemmin Bakerista tuli hard rock -yhtye Uriah Heepin rumpali kun yhtyeen entinen rumpali Nigel Olsson oli lähtenyt yhtyeestä. Hän soittikin rumpuja albumilla "Salisbury", mutta jätti yhtyeen koska ei halunnut keikkailla laajasti sen kanssa. Bakerin korvasi Ian Clarke.
Port Chicagon onnettomuus

Port Chicagon onnettomuus 17. heinäkuuta 1944 oli Port Chicagon satamassa Kaliforniassa tapahtunut ampumatarvikkeiden räjähdys, jonka seurauksena 320 merimiestä ja siviiliä sai surmansa ja 390 haavoittui. Useimmat kuolleista ja haavoittuneista olivat afroamerikkalaisia.
Kuukausi tapahtuman jälkeen sadat miehet kieltäytyivät lastaamasta ammuksia laivoihin huonojen työolojen vuoksi. 50 miestä tuomittiin kapinoinnista pitkiin vankeusrangaistuksiin. Tuomioiden saama julkisuus johti rotuerottelun purkamiseen laivastossa.
Vuonna 1994 Port Chicago Naval Magazine National Memorial perustettiin uhrien muistolle. Vierailijoiden on ilmoittauduttava vähintään 2 viikkoa etukäteen, koska muistomerkki sijaitsee käytössä olevalla sotilasalueella.
Tausta.
Port Chicago sijaitsi San Franciscosta 30 mailia pohjoiseen. Tyynenmeren sodan aikana siellä lastattiin ammuksia ja räjähteitä rahtilaivoihin. Ahtaajat olivat yleensä afroamerikkalaisia, joita ei ollut koulutettu ammusten käsittelyyn, minkä lisäksi turvallisuudesta tingittiin kiireen vuoksi.
320:stä kuolonuhrista pystyttiin tunnistamaan vain 51. Kaksi kolmasosaa kuolleista oli afroamerikkalaisia, mikä oli yhteensä 15 % laivaston kaikista mustista kuolleista maailmansodan aikana.
Kapina.
Kolme viikkoa räjähdyksen jälkeen 250 miestä kieltäytyi jatkamasta ammusten lastaamista työn vaarallisuuden vuoksi. Laivastosta erotettiin noin 200 kieltäytyjää ja 50 asetettiin syytteeseen sotaoikeudessa kapinasta.
Presidentti Bill Clinton armahti joulukuussa 1999 Freddie Meeksin, joka oli yksi viimeisistä elossa olleista hengissä selvinneistä.
Alavuden vaakuna

Alavuden vaakuna on Alavuden kaupungin tunnus. Sen aihe viittaa vanhaan Tohninmäen ristiraunion muinaisjäännösalueeseen. Vaakuna on alun perin vahvistettu Töysän kunnan vaakunaksi 18. helmikuuta 1959.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä nyhäkoroinen kärki, josta nousee kaarisakarainen risti; molemmat hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Töysän kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. joulukuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1959.
Vanha vaakuna.
Alavuden vanhan vaakunan karhu on peräisin vanhan emäpitäjän Isonkyrön pitäjänsinetistä. Tynnyri liekkeineen puolestaan viittaa aikoinaan harjoitettuun tervanpolttoon.
Alavuden vanhan vaakunan selitys on ”kultakentässä seisova karhu pidellen molemmin käsin päänsä yläpuolella pitkällään olevaa tynnyriä, jonka ylälaidassa olevasta tapinreiästä nousee liekki; kaikki mustaa, paitsi karhun varukset ja tynnyristä nouseva liekki punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Matti Visanti, ja Alavuden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. kesäkuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna poistui käytöstä vuoden 2012 lopussa, koska kuntaliitoksen myötä entisestä Töysän vaakunasta tuli Alavuden uusi vaakuna. Vanha vaakuna muuttui kotiseutuvaakunaksi, jonka käyttöoikeuksia hallinnoi Alavus-seura. Vanhan vaakunan luvaton käyttö on kielletty.
Bengt Lindroos

Bengt Ingmar Lindroos (22. syyskuuta 1918 – 22. elokuuta 2010) oli ruotsalainen arkkitehti, joka suunnitteli Kaknäsin tornin. Hän aloitti talojen suunnittelun paikalliselle rakentajalle 17-vuotiaana ja opiskeli Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1942–1945. Hän oli Sven Markeliuksen työllistämänä ennen oman toimistonsa avaamista Hans Borgströmin kanssa vuonna 1954.
Moisei Ginzburg

Moisei Jakovlevitš Ginzburg (, 4. kesäkuuta 1892 Minsk – 7. tammikuuta 1946 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti ja yksi venäläisen konstruktivismin johtohahmoista.
Moisei Ginzburg syntyi arkkitehdin perheeseen. Hän valmistui Milanon taideakatemiasta vuonna 1914 ja Riian polyteknisen instituutin arkkitehtuurin tiedekunnasta vuonna 1917. Vuosina 1917–1921 hän asui Krimillä ja asettui sitten Moskovaan, jossa hän opetti Vhutemasissa ja siviili-insinööri-instituutissa (nykyinen Moskovan teknillinen valtionyliopisto). Ginzburg oli perustamassa nykyarkkitehtien yhdistystä OSA:aa vuonna 1925 ja toimi "Sovremennaja arhitektura" (”Nykyarkkitehtuuri”) -lehden päätoimittajana vuosina 1926–1930.
Lukuisten artikkeleidensa ja kirjojensa ansiosta Ginzburgista tuli yksi venäläisten konstruktivistien johtajista ja suuntauksen tärkein teoreetikko. Arkkitehtuurin tavoitteena oli hänen mukaansa tuotannon ja arkielämän rationalisointi. Esimerkkejä uudenlaisista yhteisöllistä elämäntapaa luomaan tarkoitetuista asuintaloista ovat Ginzburgin johdolla rakennetut Malaja Bronnaja -kadun (1926) ja Novinski-bulevardin (1928–1930) kommuunitalot Moskovassa. Arkkitehdin muita tämän kauden töitä ovat Mahatškalan neuvostojen talon rakennussuunnitelma (1926) ja hallituksen talo Almatyssä (1930).
Vuonna 1928 Ginzburgista tuli Venäjän SFNT:n rakennuskomitean tyyppiosaston ja vuonna 1929 Venäjän gosplanin asutusosaston johtaja. Vuonna 1930 hän suunnitteli yhdessä Mihail Barštšin kanssa puutarhakaupungin, jonka tavoitteena oli Moskovan asutuksen hajauttaminen. Samaan aikaan hän laati toteuttamatta jääneet Ufan teollisuusalueen ja Krimin etelärannikon rakennussuunnitelmat.
Vuodesta 1934 lähtien Ginzburg johti moniosaisen arkkitehtuurin historiateoksen toimittamista. Vuosina 1935–1937 Kislovodskiin rakennettiin hänen suunnittelemansa Ordžonikidzelle nimetty parantola. Vuonna 1939 hänet valittiin Neuvostoliiton arkkitehtuuriakatemian jäseneksi. Arkkitehdin viimeiset Kislovodskiin ja Oreandaan suunnittelemat parantolat valmistuivat hänen kuolemansa jälkeen.
Jalasjärven vaakuna

Jalasjärven vaakuna oli Jalasjärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa epäsuorasti kunnan nimeen; vääntynyt koivunjuuri on soveltuvaa raaka-ainetta reenjalasten valmistamiseen. 
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksi hopeista, punanorkkoista koivua.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Jalasjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. syyskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. marraskuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2016, kun Jalasjärvi liittyi Kurikan kaupunkiin.
Keltin uni

Keltin uni () on Mario Vargas Llosan kirjoittama vuonna 2010 ilmestynyt kaunokirjallinen teos. Teos on laadultaan moraliteetti. Sen päähenkilö on irlantilainen diplomaatti ja nationalisti sir Roger Casement (1864–1916). Perustana ovat Casementin elämänvaiheet, joiden ympärille Vargas Llosa kuvittelee elämän.
Herätteinä teokseen on ollut kaksi teosta. Ensinnäkin Joseph Conradin elämäkerta, jossa Vargas Llosa ensimmäisen kerran tapasi Casementin nimen. Toinen vaikuttanut teos oli Adam Hochschildin teos "Kuningas Leopoldin haamu", jossa kirjoittaja kuvaa siirtomaavallan aikaisia hirmutekoja Kongossa.
Teos alkaa, kun Irlannissa laadittu kapinasalajuoni, jota Casement on ollut punomassa, menee myttyyn ja Casement tuomitaan maanpetoksesta. Romaani kuvaa tapahtumia siitä alkaen taaksepäin mutta palaa välillä kirjan nykyhetkeen ja vankilassa istuvaan Casementiin.
František Čermák

František Čermák (s. 14. marraskuuta 1976 Valtice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja. Nykyisin lähinnä vain nelinpeliä pelaava Čermák on ollut parhaimmillaan nelinpelin ATP-listalla sijalla 14 helmikuussa 2010. Hän on voittanut 29 turnausta nelinpelissä.
Vuosina 2009 ja 2010 Čermák pelasi nelinpeliä yhdessä slovakialaisen Michal Mertiňákin kanssa. Ennen sitä hänen parinaan pelasi monia vuosia Leoš Friedl.
Evijärven vaakuna

Evijärven vaakuna on Evijärven kunnan tunnus. Vaakunasta tekee puhuvan sen kalojen korostetut evät ja käytetty aaltokoro. Ilman kaloja vaakuna olisi identtinen Alajärven vaakunan kanssa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeisen aaltokoroisen tyviön yläpuolella selätysten kaksi tyviöstä nousevaa hopeista kalaa, joiden varukset ovat punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Evijärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. huhtikuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. syyskuuta samana vuonna.
Seututie 212

Seututie 212 on Säkylästä Huittisiin johtava seututie. Tien pituus on 26 kilometriä. Tie on geometrialtaan hyvin mutkainen ja mäkinen, jonka myötä tielle tehtiin pieniä oikaisuja vuosina 2009–2010. 
Tien kulku.
Tie saa alkunsa Säkylästä, Rantatien päätepisteestä eli seututien 204 liittymästä, josta tie kulkee Vuorenmaan eteläpuolelle asti suorana ja loivamäkisenä. Tie jatkuu Köyliön Vuorenmaan kyläkeskuksen läpi, kunnes sen ohitettuaan tie kulkee päätepisteeseensä Huittisiin, kantatien 41 risteykseen asti, paljolti mutkitellen ja mäkiä myötäillen.
Alajärven vaakuna

Alajärven vaakuna on Alajärven kaupungin tunnus. Vaakuna on ns. puhuva vaakuna viitaten aiheeltaan kunnan nimeen; sen tyviö nimen alku- ja aaltokoro loppuosaan. Vaakuna toistaa Pohjanmaan maakuntavaakunan värit.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen tyviö.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Alajärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 14. maaliskuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. lokakuuta samana vuonna.
Viulukonsertto (Hatšaturjan)

Aram Hatšaturjanin viulukonsertto d-molli valmistui vuonna 1940. Teos on omistettu David Oistrahille, joka kantaesitti sen Moskovassa 16. marraskuuta 1940. Oistrah paitsi opasti Hatšaturjania soolo-osuuden säveltämisessä myös kirjoitti oman kadenssinsa, joka eroaa merkittävästi säveltäjän alkuperäisestä. Konsertto sai suopean vastaanoton ja sille myönnettiin Leninin palkinto vuonna 1941. Teoksen suosio on säilynyt nykyaikaan asti.
Jean-Pierre Rampal sovitti konserton vuonna 1968 huilulle ja orkesterille säveltäjän itsensä rohkaisemana. Rampal kirjoitti ensimmäiseen osaan uuden kadenssin mutta muutti alkuperäistä sävellystä muuten mahdollisimman vähän.
Viulukonsertto oli toinen kolmesta konsertosta, jotka Hatšaturjan sävelsi vuosina 1941–1963 toimineen tunnetun neuvostoliittolaisen pianotrion jäsenille. Muut konsertot olivat Lev Oborinille sävelletty pianokonsertto (1936) ja Svjatoslav Knuševitskille sävelletty sellokonsertto (1946).
Kokoonpano.
Sooloviulun lisäksi orkesterin kokoonpanoon kuuluvat piccolo, kaksi huilua, kaksi oboeta, englannintorvi, kaksi klarinettia, kaksi fagottia, neljä käyrätorvea, kolme trumpettia, kolme pasuunaa, tuuba, patarummut, tamburiini, pikkurumpu, symbaalit, bassorumpu, harppu ja jouset.
Lapidaria margaretae

Lapidaria margaretae on päivikkikasvien heimoon kuuluvan monotyyppisen kasvisuvun "Lapidaria" ainoa laji. Tieteellinen nimi on johdettu latinankielisestä kiveä tarkoittavasta sanasta "lapidis", joka viittaa kasvin kivimäiseen ulkonäköön. Lajin epiteetti periytyy kasvin löytäjältä, Namibian Warmbadissa asuneelta saksalaiselta opettajalta Margarethe Friedrichiltä.
Kuvaus.
"Lapidaria margaretae" kasvaa kompaktisti yksi- (harvoin kolmi- tai useampi-) haaraisena, johon vuosittain kasvaa kahdesta kolmeen lehtiparia (viljeltynä jopa useampikin). Vaalean roosanväriset tai lähes valkeat lehdet ovat pyöreähkön kolmikulmaisia, kölimäisiä ja muodostavat selviä rivejä. Lehtien yläpinnalla on hienon karheaa pintarakennetta.
Yksittäiset pystyt kukat ilmestyvät sivuttain yhteenpainautuneeseen kukkaperään. Kukkaan ei liity erityisiä ylälehtiä. Kukassa on kahdeksan (harvoin vain kuusi tai seitsemän) verholehteä ja noin 100 kullankeltaista terälehteä. Kukan 300–500 hedettä ovat enemmän tai vähemmän pystyjä. Ympyränmuotoisesti kasvaneet mesiöt eivät ole selvästi nähtävissä.
"Lapidaria margaretae" kukkii kotiseudullaan maaliskuusta syyskuuhun. Kukat aukeavat päivällä.
Seitsemän- (harvoin kuudesta- yhdeksään-) osioiset kodat muistuttavat suuresti "Titanopsis"-suvun vastaavia. Pienet, vaaleanruskeat siemenet ovat päärynänmuotoisia, noin 0,6 millimetriä pitkiä ja 0,5 millimetriä leveitä.
Taksonomia, kromosomiluku ja levinneisyys.
"Lapidaria margaretaen" levinneisyysalue ulottuu namibialaisesta Warmbadin kaupungista viereiseen eteläafrikkalaiseen Northern Capen provinssiin. Kasvi kasvaa kvartsipitoisilla tasangoilla irtokivien seassa. Vuotuinen sademäärä on 250 millimetrin tuntumassa, mistä pääosa sataa maaliskuussa.
Kromosomiluku on formula_1.
Ensimmäisenä kasvin kuvasi "Mesembryanthemum margaretaena" Gustav Schwantes vuonna 1920. Yhdessä Kurt Dinterin kanssa vuonna 1928 he sijoittivat kasvin sukuun "Lapidaria". Synonyymejä ovat "Dinteranthus margaretae" ja "Argyroderma margaretae".
Klopentiksoli

Klopentiksoli oli tyypillinen neurolepti eli antipsykoottinen lääke. Se innovoitiin vuonna 1961, ja se oli lääkeyhtiö Lundbeckin kehittämä. Myöhemmin markkinoille tuli muita vastaavia, saman alaryhmän lääkkeitä kuten flupentiksoli ja tsuklopentiksoli. Ne ovat käytössä vielä edelleen. Klopentiksoli ei ole tällä hetkellä aktiivikäytössä. Psykiatrian käsikirjassa (Achte &amp; Tamminen: 1998) ei lääkettä ole. 
Klopentiksoli on piperatsiini, ja kuuluu tiaksantiinien alalajiin. Sen markkinointinimi oli "Sordinol". Lääkettä voitiin tablettimuodon (5, 10 ja 25 mg) ja lääkemikstuuran: 2mg ohella injisoida, eli ruiskuttaa 10 mg lihaksen sisäisesti. Lääkkeen annostusta voitiin lisätä hoitojakson edetessä. Lääke on voimakas sedatiivi, sitä saatettiin käyttää mm. akuuteissa sekä muissakin psykooseissa. Ruiskemuotoa käytettäessä, ei potilaan tarvinnut huolehtia itse lääkkeen säännönmukaisesta ottamisesta. Lääkeinjektio oli tarpeen uusia n. 2–4 viikon väliajoin. Lääkettä saatettiin yhdistellä Truxalin, klooriprotikseenin kanssa.
Haittavaikutukset.
Lääkkeellä tunnettiin tyypillisten neuroleptien käyttöön liittyviä haittavaikutuksia. Näitä ovat mm. Parkinsonin taudin tyyppiset oireet, muut ekstrapyrimidaaliset häiriöt, akatisia sekä antikolinergiset sivuoireet (kuten huimaus, suun kuivuminen, ruuansulatukseen liittyvät häiriöt). Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä oli sekin mahdollinen lääkkeen käyttöön liittyvänä.
Klopentiksolia pidettiin kohtalaisen voimakkaasti sedatoivana. Niin ikään lääkkeen antipsykoottista ominaisuutta pidettiin sitäkin vahvana.
Osaltaan vanhat klassiset neuroleptit ovat korvanneet atyyppiset vastaavat lääkkeet. Niistäkin joitain voidaan injisoida, peroraalisen annostelun ohella.
Steeven Langil

Steeven Langil (s. 4. maaliskuuta 1988 Fort-de-France, Martinique, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Ranskan pääsarjassa pelaavaa En Avant de Guingampia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura.
Langil on syntynyt Fort-de-Francessa Martiniquessa, josta hän muutti myöhemmin perheineen Ranskan mantereelle ja Montpellier’n kaupunkiin. Hän aloitti pelaajauransa Nîmesistä, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2006.
Kesällä 2007 hän siirtyi Auxerreen, mutta pelasi ensimmäisen kauden 2007–2008 seuran reservijoukkueessa. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainasopimuksella Caenissa.
Cristian Balaj

Pavel Cristian Balaj (s. 17. elokuuta 1971 Baia Mare, Romania) on romanialainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä erotuomarina vuodesta 2003 lähtien.
Balaj edusti omalla pelaajaurallaan Baia Marea ja Pécsi Mecsekia. Lopetettuaan pelaajauransa hän siirtyi erotuomariksi ja aloitti tuomitsemisen vuonna 1994.
Balaj oli yksi nimetyistä ehdokkaista voittamaan Romanian "Vuoden tuomari" -palkinnon vuonna 2008.