tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julia Widgrén

Julia Viktorina Rosalie Widgrén (25. joulukuuta 1842 Vaasa – 27. marraskuuta 1917 Vaasa) oli suomalainen valokuvaaja. Hänellä oli pitkä ja menestyksekäs ura ateljeevalokuvaajana Vaasassa. Hänen valokuvaamonsa toimi 1866–1904 ja oli hyvin suosittu. Sillä oli sivuliikkeitä myös Vaasan ulkopuolella. Hän oli yksi naispuolisista suomalaisista valokuvauksen uranuurtajista. Hänen aikanaan 1890-luvun alussa Suomessa oli noin 65 naisvalokuvaajaa.
Widgrénin tunnetuimpia valokuvia on kuva kahleissa istuvista Antti Isotalosta ja Antti Rannanjärvestä. Kuva oli esillä vuonna 1869 Vaasan kotiteollisuusnäyttelyssä. Vuonna 1876 Widgrén osallistui Pohjalaisen Osakunnan retkelle Vöyrille ja otti valokuvia kansallispuvuista ja morsiuspareista. Taidemaalarit Rudolf Åkerblom ja Arvid Liljelund tekivät sitten valokuvien pohjalta maalauksia. Lisäksi Julia Widgrén teki useita opintomatkoja Keski-Eurooppaan 1890-luvulla.
Jon Lomberg

Jon Lomberg (s. 1948) on yhdysvaltalainen avaruustaiteilija ja tiedetoimittaja. Hän on ollut mukana muun muassa Carl Saganin alkuperäisessä 1980-luvun Cosmos-televisiosarjassa, josta hän voitti Primetime Emmy-palkinnon, ja suunnittelemassa Voyager-luotaimissa olevia kultaisia äänitteitä.
Vuonna 1998 Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni nimesi Marsin radan leikkaavan asterodin 6446 Lombergin hänen mukaansa kunnioittaakseen hänen saavutuksiaan tiedejournalismin alalla.
Lomberg johtaa One Earth: New Horizons Message Project -projektia, jonka tarkoituksena on luoda joukkoistamisen avulla ulkoavaruuteen lähetettävä viesti NASAn New Horizons -luotaimeen.
Satisfaction (yhdysvaltalainen televisiosarja)

Satisfaction on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 17. heinäkuuta 2014. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta. Suomessa sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV2:lla sunnuntai-iltaisin 13.3.–22.5.2016. Kanava hankki esitysoikeudet myös sarjan toiseen tuotantokauteen, joka esitetään maanantaisin alkaen 12. kesäkuuta 2017.
Juoni.
Pankkiiriliikkeessä työskentelevä Neil Truman ja hänen vaimonsa Grace ovat olleet naimisissa 18 vuotta ja heillä on yksi tytär. Heidän on kuitenkin vaikea löytää yhteistä aikaa ja kumpikin kaipaa vaihtelua vanhoihin rutiineihin. Neil saa tietää, että hänen vaimonsa harrastaa seksiä miesprostituoidun, Simonin, kanssa. Neil ryhtyy itsekin seksipalveluiden tarjoajaksi ja päättää uusien kokemusten myötä yrittää korjata suhdettaan vaimonsa kanssa.
Lappeenrannan keskustaajama

Lappeenrannan keskustaajama on Suomen 12. suurin taajama ja Lappeenrannan kaupungin hallinnollinen keskus, joka sijaitsee Etelä-Karjalassa Lappeenrannan ja Taipalsaaren alueilla. Taajamassa asuu 56 452 ihmistä, joista Lappeenrannassa 56 446 ja Taipalsaarella 6 henkilöä. Taajaman pinta-ala on 55,02 km² ja väestötiheys 1 026,0 as./km². 
Taajaman alueella on 48 Lappeenrannan keskustan, eteläisen, pohjoisen, läntisen ja Lauritsalan alueen kaupunginosaa. Idässä, etelässä ja lännessä taajama ulottuu pieniltä osin myös kaupunginosien ulkopuolelle maaseudulle. Pohjoisessa taajama ulottuu Kivisalmen yli Taipalsaaren Kuivaketveleelle. Vuonna 2014 taajaman asukkaista vain yksi asui Taipalsaaren puolella. Koko Lappeenrannan väestöstä puolestaan 76 prosenttia asui taajaman alueella.
Taajama on myös Lappeenrannan kaupunkiseudun keskustaajama. Kaupunkiseudun lähitaajamia (2019) ovat Hytti, Iitiä (osittain Lemillä), Saimaanharju (Taipalsaarella) ja Taipalsaaren kirkonkylä (Taipalsaarella). Näistä Saimaanharju on Taipalsaaren väestöllinen keskus ja läheinen Taipalsaaren kirkonkylä hallinnollinen keskus.
Disa Aspegren

Disa Valborg Aspegren, o.s. "Lindberg" (15. maaliskuuta 1910 Kuopio – 2. syyskuuta 1974 Kuopio) oli suomalainen kilpauimari.
Aspegren, uransa aikana Lindberg, oli ensimmäinen Pohjoismaiden mestaruuteen yltänyt suomalainen naisuimari. ”Urheilumme kasvot” -teoksen (1973, s. 818) mukaan hänestä kehittyi jo nuorena tyttönä yksi Suomen kaikkien aikojen kansainvälisesti merkittävimpiä naisuimareita. Hänen seuransa oli Helsingfors Simsällskap (HSS). 
Aspegren saavutti Suomen-mestaruudet naisten 100 metrin vapaa-uinnissa 1930 ja 1932 sekä 400 metrin vapaauinnissa vuodesta 1927. Lisäksi hänellä oli neljä Suomen uintiennätystä. Hän osallistui muun muassa Amsterdamin olympialaisiin 1928 ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin naisten 400 metrin vapaauinnissa Tukholmassa 1929. Hänet nimitettiin vuonna 1948 Kuopion Uimaseuran naisten valmentajaksi.
Amsterdamin olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin vapaauinnissa jo alkuerässä.
Vuonna 1934 kaikki vapaauintiennätykset 100 metristä ylöspäin olivat hänen nimissään.
Aspegren kävi seitsemän luokkaa tyttölyseota ja toimi sen jälkeen vuodesta 1927 kirjakauppa-alalla. Hän oli naimisissa vuodesta 1933 teknikko, myöhemmin insinööri, Oskar Aspegrenin kanssa. Perhe muutti Helsingistä vuonna 1952 Kuopioon, jossa Oskar Aspegren työskenteli puhelinyhdistyksen toimitusjohtajana ja oli KuUS:n puheenjohtaja vuosina 1952–1959.
Insinööripuutuotteet

Insinööripuutuotteet on yleisnimitys rakennuskomponenteille, jotka on valmistettu yhdistämällä, pääosin liiman avulla, valmiiksi jalostettua puutavaraa. Insinööripuutuotteet valmistetaan tarkkaan määriteltyjen toleranssien mukaan, ja varmistetaan kokeellisesti täyttämään kansalliset ja kansainväliset standardit. Insinööripuutuotteita tuotetaan useisiin eri käyttötarkoituksiin aina rakennus elementeistä huonekaluihin.
Insinööripuutuotteet tyypillisesti valmistetaan suoraan sahatavarasta tai ohuemmista viiluista. Sahalaitosten sahausjätteestä voidaan kuitenkin valmistaa myös kuitu- ja hake-pohjaisia tuotteita, kuten MDF-levyä tai lastulevyä.
Insinööripuutuotteiden kaltaisia tuotteita on valmistettu myös bambusta ja ligniiniä sisältävistä tuotteista, kuten viljakasvien oljista ja hamppukuidusta.
Liimat.
Insinööripuutuotteissa käytettävät liimatyypit ovat:
Yleisin ja halvin, muttei vedenkestävä.
Keltaruskea, käytetään usein näkyvillä paikoilla ulko-olosuhteissa
Valkoinen, lämmön- ja vedenkestävä, käytetään usein näkyvillä paikoilla.
Kalliita, yleensä vedenkestäviä, ei sisällä formaldehydiä.
Muut kiinnitysmenetelmät.
Jotkut insinööripuutuotteet, kuten CLT, voidaan muodostaa mekaanisilla kiinnitysmenetelmillä eli uraliitoksilla, nauloilla, ruuveilla, puutapeilla ym.
Standardit.
Seuraavat englanninkieliset EN-standardit liittyvät insinööripuutuotteisiin.
Changji

Changji (, ) on piirikuntatason kaupunki Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Se on Changjin hui-kansan autonomisen prefektuurin hallintopaikka. Kaupungin pinta-ala on 7 981 (toisen lähteen mukaan 8 215) nellökilometriä ja väkiluku 426 253 (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 30 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä luoteeseen.
Väestö.
Kaupungin virallisen verkkosivuston mukaan (viitattu 14.3.2016) kaupungin asukasmäärä on 530 000, josta han-kiinalaisten osuus on 72%.
Sampo Suihko

Sampo Suihko (s. 1951) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 1975-2021 lukuisissa Vantaan ja Espoon kaupunkien viroissa ja luottamustehtävässä. Suihko valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1978 ja valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1979 Helsingin yliopistosta.
Suihko aloitti työuransa 1970-luvun alussa Espoon kaupungin kulttuuritoimen tutkijana ja konsultointiyhtiö Viatekin harjoittelijana. Vuonna 1975 hän siirtyi Vantaan kaupungin järjestelysosastolle organisaatiosuunnittelijaksi. Vuodesta 1979 lähtien hän toimi Vantaan apulaiskaupunginsihteerinä ja toimi myös kolmissa vaaleissa vaalitoimiston päällikkönä sekä myös vs. nuorisotoimenjohtajana. Vuonna 1985 hän siirtyi Vantaan edustajana YTV:n liikennesuunnittelijaksi valmistelemaan mittavaa pk-seudun joukkoliikenneuudistusta. Vuonna 1986 hän siirtyi Espoon kaupungin apulaiskaupunginsihteerin virkaan. Hän työskenteli 1986-1984 Espoon sivistystoimen kaupunginsihteerinä vastuualueenaan mm. kulttuuri, liikunta ja nuorisotoimi. Sivistystoimen kehittämisjohtajana ja apulaiskaupunginjohtajan sijaisena hän toimi 1994–2004.
Suihko siirtyi Espoonseudun koulutuskuntayhtymän johtajaksi 2004, siirtyen takaisin Espoon kaupungin palvelukseen sivistystoimen apulaiskaupunginjohtajaksi vuosiksi 2012-2017 ja palasi Kuntayhtymä Omnian johtajaksi vuonna 2018. Suihko päätti 47 vuotta kestäneen virkamiesuransa Omnian johtajana vuonna 2021.
Unesco antoi syksyllä 2015 Espoon kaupungille oppivana kaupunkina tunnustuksen, jonka Suihko kävi vastaanottamassa kaupungin edustajana. Ammattiosaamisen kehittämisyhdistys KJY:n hallituksen vetäjänä Suihko toimi 2007-2010 ja AMKE ry:ssä varapuheenjohtajana 2010–2012. Hän on ollut Unescon Elinikäisen oppimisen asiantuntija vuodesta 2013 alkaen, EUproVET:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2013 sekä eurooppalaisten ammatillisen koulutuksen järjestöjen (EfVet, EUproVET, EVTA) koollekutsuja ja puheenjohtaja vuodesta 2011 alkaen. Hän toimii Omnia Education Partnership Ltd:n hallituksen puheenjohtajana 20172021 ja Omnia koulutus Oy:n toimitusjohtajana 2017-2021.
Suihko toimi Kansallisen koulutuksen arviointineuvoston (Karvi) varapuheenjohtajana 2014–2018 ja ammatillisen koulutuksen arvioinnin asiantuntijaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2016. Hän on toiminut Suomen kotiseutuliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 2015, varapuheenjohtajana vuonna 2017 ja puheenjohtajana 2018-.
Suihko on Espoon musiikkifestivaalit Emfy ry:n hallituksen puheenjohtaja (2018–). Hän on vuonna 1974 perustetun, vanhaan musiikkiin erikoistuneen Köyhät Ritarit -lauluyhtyeen pitkäaikainen jäsen. Suihko on toiminut projektinjohtajana EU-Twinning-koulutusvientihankkeissa Egyptissä, Kosovossa ja Moldovassa.
Tasavallan presidentti myönsi Suihkolle kamarineuvoksen arvonimen vuonna 2022.
Iitiä

Iitiä on kylä ja taajama Lemillä ja Lappeenrannassa Etelä-Karjalan maakunnassa. Se sijaitsee valtateiden 6 ja 13 risteyksestä luoteeseen 13 kilometriä Lemin kirkonkylästä ja 15 kilometriä Lappeenrannan keskustasta. Vuonna 2023 taajaman väkiluku oli 296. Taajaman asukkaista 36 oli Lappeenrannan puolella.
Iitiässä sijaitsee Iitiän lava, jonka perusti Iitiän ja lähikylien vapaapalokunta vuonna 1949. Tanssilavatoimintaa on harjoittanut Lappeenrannan Urheilu-Miehet vuodesta 1997 alkaen. VPK:lla ei lavan vuokraamisen lisäksi ole enää muuta toimintaa.
Aral (Sinkiang)

 
Aral (, ) on piirikuntatason kaupunki Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Kaupungin pinta-ala on 5 265,8 nellökilometriä ja väkiluku 158 593 (2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 640 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Ürümqistä lounaaseen. Se on Xinjiangin tuotanto- ja rakennuskomennuskunnan ensimmäisen divisioonan perustama ja hallinnoima kaupunki.
Oikomiskalvot

Oikomiskalvot ovat muovisia oikomiskojeita, joilla oiotaan hampaita. Oikomiskalvoja käytetään korjaamaan purennan virheitä, kuten hampaiden ahtautta, ristipurentaa, syväpurentaa, hampaiden väljyyttä ja alapurentaa. Kalvot valmistetaan potilaan suusta otetun 3D-kuvan tai tarkkuusjäljennöksen avulla. Oikomiskalvot poikkeavat perinteisistä oikomiskojeista siten, että ne ovat huomaamattomat ja ne voidaan poistaa esimerkiksi ruokailun ajaksi. 
Oikomiskalvot valmistetaan sarjoina hoidon tarpeiden mukaan. Useimmiten hoidot kestävät 9–24 kuukautta, hoidon haastavuudesta riippuen. Hoidossa voidaan hyödyntää hampaan pintaan kiinnitettäviä otepintoja, joiden avulla oikomiskalvo saa paremman otteen hampaasta. 
Käyttö.
Oikomiskalvoja pidetään suussa noin 22 tuntia päivässä. Kalvot tulisi poistaa vain ruokailun ja hampaiden puhdistamisen ajaksi. Kalvoja käytetään noin kahden viikon ajan, jonka jälkeen siirrytään sarjassa seuraavaan kalvoon, joka taas jatkaa hoitoa eteenpäin.
Amy Jackson

Amy Jackson (s. 31. tammikuuta 1992 Douglas, Mansaari) on brittiläinen malli ja näyttelijä, joka työskentelee intialaisissa elokuvissa, pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän aloitti mallin uransa 16-vuotiaana ja voitti Miss Teen World -kilpailun vuonna 2009 sekä Miss Liverpool -kilpailun vuonna 2010. Hänet löysi tamilielokuvaohjaaja A. L. Vijay, joka antoi hänelle roolin vuoden 2010 draamaelokuvassa "Madrasapattinam". Samalla kun Jackson jatkoi mallin uraansa Britanniassa, hän jatkoi työskentelyä Intiassa ja teki ensiesiintymisensä myös muunkielisissä elokuvateollisuuksissa. Vuonna 2012 hän teki ensiesiintymisensä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa romanttisessa draamassa "Ekk Deewana Tha" ja telugunkielisessä elokuvateollisuudessa toimintaelokuvassa "Yevadu". Vuonna 2015 hän näytteli Shankarin romanttisessa trillerissä "I", josta tuli hänen menestynein elokuvansa.
Yksityiselämä.
Jackson oli kihloissa hotellinomistaja George Panayiotoun kanssa. Heidän poikansa syntyi syyskuussa 2019. Jackson kihlautui näyttelijä Ed Westwickin kanssa tammikuussa 2024.
Mylodontidae

Mylodontidae on hävinnyt laiskiaisten heimo joka ilmestyi oligoseenilla 23 miljoonaa vuotta sitten ja kuoli sukupuuttoon varhaisella holoseenilla 11 000 vuotta sitten. Heimo kuuluu Megatheriidaen, Nothrotheriidaen, Orophodontidaen ja Scelidotheriidaen kanssa maalaiskiaisiin mutta tämä nimitys viittaa vain ulkoisiin piirteisiin. Ne eivät ole lähempää sukua toisillensa kuin nykyisille kaksi- ja kolmivarvaslaiskiaisille.
Fylogeneettiset tutkimukset ovat osoittaneet että Mylodontidae on läheisintä sukua kaksivarvaslaiskiaisille.
Heimon jäännöksiä on löydetty pelkästään Etelä- ja Pohjois-Amerikasta.
Mylodontidaen fossiileja on löydetty samoista luolista kuin varhaisten ihmisten ja siksi oli mahdollista että ihmiset vangitsivat maalaiskiaisten poikasia ja pitivät niitä aitauksessa kunnes ne olivat riittävän suuria teurastukseen.
Radiohiiliajoitus ei kuitenkaan löytänyt todisteita että ihmiset ja laiskiaiset olisivat eläneet samassa luolassa samaan aikaan.
Heimon sisäinen luokittelu on kiisteltyä. Joskus heimo Scelidotheriidae luokitellaan Mylodontidaen alaheimona.
Jämijärven rautatieasema

Jämijärven rautatieasema (lyhenne Jmj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki-Pori-radalla, joka sijaitsi Asematiellä Jämijärven Tykköön kylässä noin 5 kilometriä Jämijärven kirkonkylästä pohjoiseen. Etäisyys Kankaanpään rautatieasemalle noin 16 kilometriä ja Niinisalon rautatieasemalle noin 10 kilometriä. Rata avattiin liikenteelle Porin ja Parkanon välillä vuonna 1935, mutta Jämijärven laiturivaihde avattiin vasta vuonna 1937. Suurehko liikennepaikkarakennus tehtiin muista Haapamäki–Pori-radan asemarakennuksista poikkeavin piirustuksin. Koko pituudeltaan rata Porista Haapamäelle otettiin käyttöön vuonna 1938.
Jämijärven rautatieasema sijoittui melko kauas Jämijärven kirkonkylästä ja lähin suurehko asutuskeskittymä oli Tykköön kylä. Noin viisi kilometriä asemalta pohjoiseen kulki kantatie 65 (nykyisin valtatie 23) radan suuntaisesti Porista Parkanoon. Aseman välittömään läheisyyteen ei koskaan muodostunut mainittavaa asutusta.
Jämijärven laiturivaihde korotettiin pysäkiksi vuonna 1944, mutta alennettiin takaisin laiturivaihteeksi vuonna 1968 ja muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1976. Henkilöliikenne Porin ja Haapamäen välillä lopetettiin vuonna 1981 ja Jämijärven asemarakennus purettiin myöhemmin. Myös ratapiha sivuraiteineen on purettu. 
Rataosa Porin Ruosniemestä Kankaanpäähän saakka lakkautettiin kokonaan vuonna 1985 ja tavaraliikenne Kankaanpään ja Parkanon välillä loppui vuonna 1999. Niinisalon rautatieasemasta tuli rataosan läntinen päätepiste kun yhteys Kankaanpään suuntaan suljettiin 1999. Nykyisin Jämijärven raiteilla voi vielä nähdä vuosittain Niinisalon sotilasjunakuljetuksia sekä satunnaisia museojunakyytejä mm. Niinisalon ja Haapamäen välillä, jotka järjestää Haapamäen Museoveturiyhdistys.
Vanhanaikainen (jääkiekko)

Vanhanaikainen () on termi, jota käytetään erityisesti jääkiekossa. Tällä tarkoitetaan tilannetta, jossa kiekollinen pelaaja vie kiekon vastustajan maalin taakse ja pyrkii toimittamaan sieltä maalin (suoritus, jossa pelaaja onnistuu saattamaan kiekon maaliin). Tämä tapahtuu, kun pelaaja luistelee maalin ympäri – sen takakautta – ja liu'uttaa/laukaisee kiekon lopuksi kohti maalia.
Desmetyyliprodiini

Desmetyyliprodiini eli MPPP on opioidijohdannainen lääkeaine, jolla on kipua lievittävä vaikutus.
Desmetyyliprodiinin syntetisoivat ensimmäisen kerran Hoffman-LaRochen tutkijat Albert Ziering ja John Lee vuonna 1947. He huomasivat aineen vaikuttavan morfiinin tavoin rotilla. Ziering yritti kehittää synteettisen särkylääkkeen, jolla olisi morfiinia pienempi riippuvuuspotentiaali. Desmetyyliprodiini on johdettu edelleen petidiinistä, ja on petidiiniä voimakkaampi. Sitä ei ole kuitenkaan koskaan markkinoitu lääkekäyttöön. Kyseisen tutkimuksen yhteydessä kehitettiin myös desmetyyliprodiinille hyvin läheistä sukua oleva lääkeaine prodiini.
Vuonna 1976 23-vuotias kemian opiskelija Barry Kidston yritti kehittää laillisen viihdekäyttöhuumeen. Hän löysi desmetyyliprodiinista sen kehittäneiden tutkijoiden kirjoittaman artikkelin ja päätteli voivansa käyttää kyseistä kemikaalia tähän tarkoitukseen. Desmetyyliprodiinilla on petidiinin kaltainen vaikutus, mutta sitä ei vielä tuohon aikaan ollut kontrolloitu lailla. Kidston onnistui syntetisoimaan desmetyyliprodiinia ja käytti sitä useita kuukausia säännöllisesti. Hänelle kuitenkin kehittyi äkillisesti Parkinsonin taudin kaltaisia oireita, ja hän joutui sairaalahoitoon.
Lääkärit eivät osanneet selittää oireiden syytä, koska Parkinsonin tautia esiintyy harvoin näin nuorilla potilailla. Kidstonia lääkittiin L-dopalla, ja tämä tuntui helpottavan oireita. Myöhemmin kävi kuitenkin ilmi, että Kidstonin oireet johtuivat hänen valmistamansa desmetyyliprodiinin synteesin yhteydessä siihen jääneestä epäpuhtaudesta MPTP:stä, joka on neurotoksiini. Valmistaessaan ainetta Kidston ei ollut ottanut huomioon sitä, että prosessissa käytettyjen kemikaalien lämpötila ei saa nousta yli 30 °C:n. Hän käytti korkeampaa lämpötilaa, joka oli syynä MPTP:n muodostumiseen.
Ksenondifluoridi

Ksenondifluoridi (XeF2) on ksenonin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste ja yksi jalokaasuyhdisteistä. Yhdistettä voidaan käyttää fluoraavana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa ksenondifluoridi on stabiileja värittömiä kiteitä. Rakenteeltaan yhdiste on molekyyli ja geometrialtaan VSEPR-teorian mukaisesti lineaarinen. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi halogenoituihin hiilivetyihin. Se liukenee myös veteen ja laimeisiin happoliuoksiin, mutta hydrolysoituu hitaasti ksenoniksi, hapeksi ja vetyfluoridiksi. Emäksisissä liuoksissa hydrolyysi on nopea reaktio. Ksenondifluoridi ja sen liuokset ovat vahvoja hapettimia. Se on myös voimakas fluoraava reagenssi ja kykenee esimerkiksi luovuttamaan fluoriatomin Lewis-hapoille, jolloin muodostuu XeF+-kationi. Yhdiste muodostaa komplekseja muun muassa hopea-, lyijy- ja magnesiumionien kanssa. Eräiden oksoniumsuolojen kanssa reagoidessa muodostuu voimakkaan magentanpunainen FXeOXeFXeF+-ioni.
Valmistus ja käyttö.
Ksenondifluoridia voidaan valmistaa ksenonin ja fluorin välisellä reaktiolla 250–400 °C:n lämpötilassa ja kahden baarin paineessa Pyrex-lasista tai nikkelistä valmistetussa reaktorissa. Reaktio saadaan myös käynnistymään kohdistamalla reaktoriin UV-säteilyä. 
Xe + F2 → XeF2
Ksenondifluoridi on suhteellisen mieto ja turvallinen fluorausreagenssi, jota käytetään hyvin yleisesti orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä on myös kaupallisesti saatavissa. Alkeenit reagoivat sen kanssa muodostaen fluorialkaaneja, aromaattiset yhdisteet fluorautuvat joko renkaasta tai eräissä tapauksissa alkyylisivuketjusta. Myös eräät toisiintumiset ovat mahdollisia: esimerkiksi aromaattisista aldehydeistä muodostuu difluorimetaanieettereitä, ja Hunsdiecker-reaktion kaltainen dekarboksylaatioreaktio on mahdollinen karboksyylihapoille.
Elektroniikkateollisuudessa ksenondifluoridia käytetään etsatessa piitä, germaniumia ja molybdeeniä.
Bluesman

Bluesman on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin kahdeksas albumi, joka julkaistiin vuonna 1983 levymerkillä MNW. Levy julkaistiin uudelleen vuonna 1990 bonuskappalein. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström, ellei toisin mainita.
5-DBFPV

5-DBFPV on stimulantti ja substituoitu katinoni, jota on myyty muuntohuumeena internetissä. Se on johdettu MDPV:stä korvaamalla metyleenidioksifenyyliryhmä dihydrobentsofuraanilla.
5-DBFPV on luokiteltu Ruotsissa laittomaksi huumausaineeksi 26. tammikuuta 2016.
Imatran keskustaajama

Imatran keskustaajama on taajama Imatralla, Lappeenrannassa ja Ruokolahdella Etelä-Karjalan maakunnassa. Vuonna 2014 taajaman väkiluku oli 28 896, pinta-ala 55,46 neliökilometriä ja väestötiheys 521 asukasta per neliökilometri.
Imatralla taajama levittäytyy Vuoksen molemmin puolin. Lappeenrannasta taajamaan kuuluu Korvenkylä ja osa Perä-Meltolaa, Ruokolahdelta Imatrankin puolelle ulottuva Huhtanen eli Huhtasenkylä. Vuonna 2014 taajaman väkiluvusta 27 115 oli Imatran, 1 471 Lappeenrannan ja 310 Ruokolahden puolella. Koko Imatran väestöstä 97 prosenttia asui taajaman alueella, ja se oli Imatran ainoa taajama.
Taajama on paitsi Imatran itsensä, myös Imatran kaupunkiseudun keskustaajama. Kaupunkiseudun lähitaajamia ovat Ruokolahden kuntakeskus Rasila ja Oritlampi, sekin Ruokolahdella.
Arthur Fagerholm

Arthur Axel Ferdinand Fagerholm (28. marraskuuta 1871 Helsinki – 13. heinäkuuta 1917 Pori) oli suomalainen rakennusmestari. Helsingin teknillisessä reaalikoulussa ja Helsingin teollisuuskoulussa opiskellut Fagerholm työskenteli aluksi tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa, kunnes aloitti vuonna 1894 Porin kaupungin rakennusmestarina. Virkansa ohessa hän perusti vuonna 1906 oman arkkitehtitoimiston yhdessä tamperelaislähtöisen arkkitehdin Torkel Nordmanin kanssa. Hieman ennen kuolemaansa Fagerholm siirtyi vuonna 1916 W. Rosenlew &amp; Co:n rakennusosastolle.
Fagerholmin ja Nordmanin arkkitehtitoimisto tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusarkkitehtuuristaan. Fagerholmilla oli myös suuri panos Porin viheralueiden kehittämiseen. Lisäksi hän toimi kaupungin yhdistyselämässä, Fagerholm oli muun muassa perustamassa Porin taide- ja taideteollisuusyhdistystä.
Arthur Fagerholm oli kirjailija Arto Kytöhongan isoisä.
Fagerholm kuoli 45-vuotiaana vuonna 1917 kengänhieroman aiheuttamaan verenmyrkytykseen. Hänet on haudattu Porissa Käppärän hautausmaalle.
Yarkant

Yarkant tai Yarkand tai Jarkend (Mannerheimin Aasian matkapäiväkirjan suomennoksessa), eli Shache (, ), on piirikunta Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Hallinnollisesti se kuuluu Kašgarin prefektuuriin. Piirikunnan pinta-ala on 9 037 neliökilometriä ja väkiluku 762 385 (2010). Piirikunnan keskusta sijaitsee linnuntietä noin 160 kilometriä prefektuurin päähallintopaikka Kašgarista kaakkoon.
Maantiede.
Yarkant sijaitsee Tarimin altaan lounaisreunalla keidasalueella. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee Taklamakanin aavikko ja luoteessa Kašgarin kaupunki. Kaupungista länteen kohoaa vuoria. Yarkantin keitaalla on kokoa 3 210 km² ja Yarkantin hallinnollisen piirikunnan pinta-ala on 9 037 km².
Historia.
Yarkant mainitaan ensimmäistä kertaa historiallisissa lähteissä Han-dynastian aikaisessa teoksessa "Hanshu" 100-luvulta eaa. jossa siitä käytetään nimeä "Shache". Schache on mahdollisesti viittaus iranilaisiin saka-heimoihin. Kiinan laajentuessa aluetta kohti Yarkant oli naapurivaltioitaan suurempi ja vuosien 29 ja 61 välillä Xian-nimisen hallitsijan valtakaudella Yarkant laajeni käsittämään koko Tarimin altaan alueen. Alueen valtauskonnoksi muodostui buddhalaisuus ja kiinalainen buddhalainen pyhiinvaeltaja Xuanzang mainitsee 600-luvun alkupuolella alueella sijainneen useita luostareita. Nykypäiviin säilyneitä luostareiden raunioita ei kuitenkaan ole löydetty nykyisen Yarkantin kaupungin alueelta.
Karahanidit valtasivat Yarkantin 900-luvulla, jonka jälkeen islamista tuli alueen valtauskonto. Nykyisen nimensä kaupunki on saanut 1000-luvun jälkeen ja se on johdettu turkkilaisesta juuresta "yar" (rotko tai kallio) ja iranilaisesta juuresta "känd" (kaupunki). Nimi mainitaan useissa arabiaksi ja turkiksi kirjoitetuissa maanomistukseen liittyvissä asiakirjoissa ja lyödyissä kolikoissa. Aikanaan kaupungissa oli ilmeisesti myös juutalainen väestönosa. Karahanidien jälkeen kaupunkia hallitsivat karakitait ja mongolit. Marco Polo vieraili Yarkantissa vuonna 1274 ja mainitsi siellä asuvan joitakin kristittyjä.
Vuonna 1514 Yarkantista tuli Tarimin allasta hallinneen Tšagatain kaanikunnan pääkaupunki. Sen ympärille rakennettiin uusi kaupunginmuuri, sekä puutarhoja ja kanaaleja. Yarkant siirtyi Zungarin kaanikunnan haltuun vuonna 1678 ja sitä seurasi Qing-dynastia vuonna 1758. Yarkant oli aluksi uuden kiinalaisen maakunnan hallinnollinen keskus, mutta se siirrettiin Kašgariin Yakub Begin johtaman kapinan jälkeen.
Talous.
Yarkantin keidasalue on hyvin hedelmällinen ja alueella tuotetaan esimerkiksi viljaa, puuvillaa, hamppua, papuja, hedelmiä ja mulperipuun lehtiä silkintuotantoa varten. Keitaan ympäristössä kasvatetaan kameleita, hevosia ja lampaita. Kaupungin käsityöläisten tuotteisiin kuuluvat erilaiset puuvillasta ja silkistä valmistetut tekstiilit.
Väestö.
Yarkantin väkiluku vuonna 2010 oli yhteensä 762 385 ja suurin osa sen asukkaista on etniseltä taustaltaan uiguureja.
Eva Vilhelmina Mannerheim

Eva Vilhelmina Mannerheim os. von Schantz; (2. syyskuuta 1810 Noormarkku – 19. toukokuuta 1895 Louhisaaren kartano, Askainen) oli kreivi Carl Gustaf Mannerheimin puoliso ja marsalkka Mannerheimin isoäiti. 
Perhetausta.
Eva von Schantzin isä oli everstiluutnantti Carl Constantin von Schantz (3. helmikuuta 1773 Mouhijärvi – 3. heinäkuuta 1851 Turku) ja äiti Carolina Lovisa Weissman von Weissenstein (3. toukokuuta 1775 Loimaa – 25. maaliskuuta 1838 Turku). Eva Vilhelmina von Schantz ja Carl Gustaf Mannerheim avioituivat vuonna 1832 Turussa.
Louhisaaren isoäiti.
Mannerheimin perhe asui Louhisaaren kartanossa ja ajoittain Vaasassa, kun Carl Gustaf Mannerheim toimi Vaasan läänin maaherrana ja myös Viipurissa Carl Gustaf Mannerheimin toimiessa Viipurin hovioikeuden presidenttinä. Louhisaaren kartanon toisessa kerroksessa on huone, joka tunnetaan ”isoäidin makuukamarina”. Sinivihertävässä huoneessa on biedermeierajan verhoja jäljittelevät maalaukset ja täällä Eva Mannerheim asui viimeiset vuotensa.
Eva Mannerheim Sparren lapsuudenmuistelmissa kerrotaan paljon isoäidistä, joka huoneestaan käsin valvoi napakasti kartanon töitä, huolehti lasten käytöstavoista ja opetti tytöille englantia. Mannerheim-Sparre kuvailee kuinka Louhisaaressa isoäiti toimi ruokaperinteen välittäjänä: ”Hallista tultiin suoraan ruokasaliin, ja sen vieressä oli isoäidin makuuhuone, jonka sisäpuolella oli tarkan valvonnan alainen säilytyskomero. Isoäidiltä tulivat kaikki taloudenpitoa koskevat määräykset. Hän ylläpiti yksinkertaisesta maalaisympäristöstä ja seuraelämän puutteesta huolimatta perinteisiä tapoja ja opetti meille ulkoista hienostuneisuutta.” Mannerheim-Sparre on korostanut isoäitinsä roolia myös tunnelmanluojana. Isoäiti ”taikoi esiin mitä ihmeellisimpiä aterioita”, kuten hän myöhemmin muisteli ja ”hankki herkullisia raaka-aineita eri maista. Hän tiesi, että pojat olivat nälkäisiä saapuessaan kadettikoulusta ja kouluistaan lomille. Hän tiesi, että tytöt tarvitsivat hyvää ruokaa. Isoäiti ei koskaan väsynyt tuomaan iloa ja onnellisuutta pöydän ympärille.”
Louhisaaren linnan talousresepteissä, jotka on koottu vuonna 2008, on Mannerheimin suvun ohjeita monenlaisiin vaivoihin ja osaa niistä on arveltu Eva Mannerheimin kirjoittamiksi. Hän on kirjoittanut muistiin parannuskeinoja vaivoihin kuten peräpukamat, keuhkotauti, hermoheikkous ja raskasmielisyys, lisäksi lähes kaikki eläinten vaivoihin kirjoitetut ohjeet ovat hänen käsialallaan muistiin merkittyjä. Tästä voi päätellä että myös talouden hevosten ja lehmien hyvinvointi on ollut hänelle tärkeää.
Pals

Pals on kunta Gironan maakunnassa Katalonian itsehallintoalueella Koillis-Espanjassa. Palsin asukasluku on noin 2500.
Palsissa on keskiajalta peräisin oleva keskusta, joka on restauroitu.
Väiski Vemmelsääri – Tuhat ja yksi kanitarinaa

Väiski Vemmelsääri – Tuhat ja yksi kanitarinaa ("Bugs Bunny's 3rd Movie: 1001 Rabbit Tales") on Warner Bros. -studion tuottama vuonna 1982 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Friz Freleng. Kyseessä on kooste-elokuva, johon on yhdistetty sisältöä kolmestatoista 1940–1960-luvuilla tehdystä Looney Tunes -lyhytanimaatiosta. "Tuhannen ja yhden yön tarinoita" parodioivassa kehystarinassa Väiski Vemmelsääri ja Repe Sorsa toimivat kiertävinä satukirjakauppiaina, ja Väiski päätyy vastentahtoisesti lukemaan satuja arabialaisen sulttaanin hemmotellulle pojalle.
Suurin osa elokuvaan sisältyvistä lyhyistä tarinoista on Looney Tunes -hahmoilla toteutettuja parodioita klassikkosaduista, kuten Jaakko ja pavunvarsi, Punahilkka, Hannu ja Kerttu, Kultakutri ja kolme karhua sekä Hamelnin pillipiipari. Vanhoja lyhytanimaatioita on useissa kohdin lyhennetty ja niihin on paikoin lisätty uusia kohtauksia ja repliikkejä, jotta ne sopisivat paremmin osaksi elokuvan pääjuonta. Lyhytanimaatioista pääosa on Chuck Jonesin ja Friz Felengin ohjaamia, sekä yksi kohtaus Robert McKimsonin ohjaama. Tämä on järjestyksessä kolmas Warner Bros.:in 1970- ja 1980-luvuilla julkaisemasta neljästä vastaavantyylisestä kooste-elokuvasta, jotka sisälsivät kultakauden Looney Tunes -tarinoita.
Lähes kaikkia hahmoja elokuvassa – sekä vanhoissa pätkissä että uusissa kohtauksissa – ääninäyttelee Mel Blanc. Lyhyissä tarinoissa muina näyttelijöinä ovat Arthur Q. Bryan ja June Foray sekä eräiden kehystarinassa esiintyvien sivuhahmojen ääninä Shepard Menken ja Lennie Weinrib.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 kooste saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ritva Koskensuu

Ritva Helena Koskensuu (s. 22. syyskuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koskensuu näytteli eri lastenteattereissa 1981–2001. Lisäksi hänellä on ollut roolitehtäviä useissa radiokuunnelmissa sekä televisiosarjoissa ja -elokuvissa.
Ura.
Ritva Koskensuu opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1977–1981. Hän näytteli lasten- ja nuortenteatteri Penniteatterissa 1981–1986 ja lastenteatteri Pienessä Suomessa 1987–2001. Vuosina 1983–1984 hän näytteli myös Nukketeatteri Hevosenkengässä. Vuosina 2001–2003 Koskensuu työskenteli Helsingin Kaupunginteatterissa. Vapaaksi näyttelijäksi hän ryhtyi niin ikään 2003.
Koskensuu tunnetaan myös pitkästä radiourastaan. Hän näytteli punkkaria "Yhtäköyttä -yhdistyksessä" 1981–1991 ja teki eri rooleja "Kantolan perhe" -kuunnelmasarjassa 1981–2005. Koskensuu on näytellyt myös lukuisissa televisiotuotannoissa, muun muassa sarjoissa "Kotikatu" ja "Salatut elämät". Vuonna 1983 hän näytteli pienen sivuosan elokuvassa "Iso vaalee".
Koskensuu on antanut useita monologi- ja lauluesityksiä. Hän esiintyy solistina kahdella CD-julkaisulla: "Vilusta vironnut varpunen" (2013) ja "Tivolitien lauluja" (2014).
Jalkapallon Suomen Cup 1968

Jalkapallon Suomen Cup 1968 oli cupin 12. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 249 joukkuetta, joukkueet jakautuivat sarjoittain seuraavasti: Mestaruussarja 12, Suomen-sarja 38, Maakuntasarja 68, Alue-sarja 77 ja muut 54. Ensimmäisen ja toisen sarjatason joukkueet pääsivät suoraan varsinaiselle kierrokselle.
Loppuotteluun selvisivät Kuopion Palloseura ja Kotkan Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Ottelua seurasi 3521 maksanutta katsojaa ja sen voitti KuPS 2-1.
Varsinainen kilpailu.
Suomen Cupin ottelut neljännesvälieristä alkaen.
Mestarit: Veli Pohjolainen, Pertti Hänninen, Pekka Mäkelä, Matti Väänänen, Matti Terästö, Matti Tirkkonen, Antero Kostilainen, Pekka Louesola, Eero Rissanen, Teuvo Korpinen ja Heikki Tirkkonen. Valmentajana toimi Gunnar Boman.
Klassista musiikkia

Klassista musiikkia on ramopunk-yhtye Rehtoreiden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Yhtye etsi albumille kustantajaa puolen vuoden ajan, mutta päätyi julkaisemaan albumin omakustanteena.
200 ensimmäistä albumia sisälsivät lisämateriaalina historiikin “Rehtorit – Mä en välitä historiasta”.
Vastaanotto.
Desibelin Ilkka Valpasvuo antoi albumille kolme ja puoli tähteä viidestä, kehuen yhtyeen taitavan myös melankolisen tulkinnan. Joidenkin kappaleiden sanoitukset saivat kritiikkiä. Lammaszinen Tuomas Koskisen arvio oli yleissävyltään positiivinen, vaikka hän olisikin karsinut muutaman kappaleen.
Intohimonäytelmä

Intohimonäytelmä on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1986. Se perustuu englantilaisen Peter Nicholsin näytelmään "Passion Play" ja kertoo keski-ikäisen pariskunnan avioliiton kriisiytymisestä nuoren naisen tultua kuvioihin.
Juoni.
James ja Eleanor ovat olleet pitkään naimisissa ja heillä on kaksi aikuista tytärtä. Jamesilla on vakiintuneet tapansa ja kunniallinen ammatti taidekauppiaana. Eleanorin mielestä hän ja James ovat luontaisesti yksiavioinen pari. Heidän elämänsä monimutkaistuu kun James ihastuu intohimoisesti nuoreen Kateen, joka on Eleanorin vanha ystävä. Kate on tosin kertonut Eleanorille pitävänsä Jamesia kiinnostavana miehenä, mutta James on vakuuttanut Eleanorille, ettei tunne vetoa Katea kohtaan.
Kahvilassa Eleanorin ystävätär Agnes näyttää Eleanorille kirjeen, josta Jamesin ja Katen suhde käy ilmi. Eleanor esittää päällepäin välinpitämätöntä, mutta pohjimmiltaan järkyttyy perusteellisesti. Toisaalta Eleanorilla on ollut aikoinaan suhde erään Albertin kanssa, mihin James vetoaa puolustautuessaan.
Jamesin ja Katen suhde alkaa rakoilla ja osoittautuu pian pelkäksi intohimoksi, jolla ei ole tulevaisuutta. Niinpä James ja Eleanor pysyvät yhdessä ja avioliitto jatkuu.
"Intohimonäytelmän" erikoisuutena on Jamesin ja Eleanorin alter egot Jim ja Nell, jotka sanovat suoraan päähenkilöiden todelliset tunteet ja ajatukset. James ja Eleanor käyvät tahoillaan pitkiä keskusteluja Jim ja Nellin kanssa ja saavat neuvoja näiltä.
Tuotanto ja julkaisut.
Englantilaisen Peter Nicholsin näytelmän "Passion Play" suomensi Leena Virtanen. Suomalaisen televisioversion tapahtumat on sijoitettu Englantiin. Ulkokohtauksissa englantilaisuutta on haettu asentamalla autoihin englantilaiset rekisterikilvet ja käyttämällä autoja, joissa on oikeanpuoleinen ohjaus. Puhelinkopit ovat englantilaistyylisiä. "Intohimonäytelmä" ensiesitettiin MTV1:n Aitiopaikalla keväällä 1986 ja MTV Oy julkaisi sen DVD:nä sarjassaan "Suomiviihteen klassikot" vuonna 2013. "Intohimonäytelmä" on sarjan 28:s julkaisu.
Lopputeksteissä on mainittu neljän keskeisen henkilön lisäksi näyttelijät Uolevi Vahteristo ja Anu Panula. "Intohimonäytelmässä" on lisäksi joukko nimeämättömiä avustajia.
Hiljaiset sillat (laulu)

"Hiljaiset sillat" on laulu, jonka on säveltänyt Aarne Hartelin ja sanoittanut Timo Mäkinen. Sen on levyttänyt Finlanders vuonna 1999 levylleen "Vähän enemmän".
Laulusta on tullut viime vuosina yksi Suomen suosituimmista sävellyksistä. Teoston elävän musiikin rekisterin mukaan se oli Suomen toiseksi esitetyin kappale vuonna 2016.
Taustaa.
Aarne Hartelin ja Timo Mäkinen olivat kirjoittaneet lauluja yhteistyössä jo jonkin aikaa (mm. Sininen ilta, Aaltoihin ym.) 1997 ja 1998 ilmestyneille Finlanders-levyille.
Ennen vuosituhannen vaihtumista oli taas uuden Finlanders-albumin aika, johon Aarne ja Timo loihtivat ensiksi levyn vauhdikkaan aloitusraidan "Sinä" ja sen jälkeen olikin vuorossa balladi joka sai nimekseen "Hiljaiset sillat".
Näin Aarne Hartelin luonnehtii laulun syntyhistoriaa:
Uudelleenlevytys.
Finlanders levytti "Hiljaiset sillat" uudelleen loppuvuonna 2019 ja uusi versio laulusta julkaistiin 29.10.2019.
Aulikki Miettinen

Aulikki Miettinen (s. 1951 Tampere) on suomalainen kirjailija ja kuvittaja. 
Henkilöhistoria.
Miettinen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1974. Jo opiskeluaikoina hän teki animaatioita Pikku kakkoseen ja myöhemmin television muihin lastenohjelmiin. Valmistuttuaan jonkin aikaa graafikkona toiminut Miettinen on ollut sittemmin freelancer -taiteilija. 
Taiteellinen tuotanto.
Miettinen on sekä kuvittanut että julkaissut lastenkirjoja, osin nimellä "Klas Ahlvik". 
Miettinen sai Aapiskukko-palkinnon vuonna 2007.
Ailo Gaup

Ailo Gaup (18. kesäkuuta 1944 – 24. syyskuuta 2014) oli norjansaamelainen kirjailija ja uussamaani, jota on kutsuttu ensimmäiseksi ammattimaiseksi samaaniksi. Hän on kirjoittanut runokokoelmia, romaaneja ja omaelämäkerrallisia teoksia sekä ollut perustamassa saamelaisten kansallisteatteria Beaivváš Sámi Našunálateáhteria.
Elämä.
Gaup syntyi Finnmarkissa vuonna 1944. Hänet lähetettiin nuorena Norjan eteläosiin sijaisperheeseen, jossa hän sai kristillisen kasvatuksen.
Gaup keskittyi urallaan saamelaiskulttuurin elvyttämiseen. Hän työskenteli toimittajana "Aftenpostenissa" ja "VG:ssä" ja oli vuonna 1981 perustamassa saamelaisten kansallisteatteria Beaivváš Sámi Našunálateáhteria. Gaup koki omien sanojensa mukaan ensimmäisen vaiheen hengellisestä heräämisestään osallistuessaan Alattionjokeen rakennetun vesivoimalan vastustamiseen.
Gaup kirjoitti 1980-luvulla kolme runokokoelmaa, "Joiken og kniven" (1982), "I Stallos natt" (1984) ja "Under dobbel stjernehimmel" (1986). Hänen ensimmäinen romaaninsa oli vuonna 1988 julkaistu "Trommereisen".
Gaup vietti 1990-luvulla aikaa useita kertoja Esalen-instituutissa Kaliforniassa. Siellä Michael Harner opetti häntä uussamanismin käytäntöihin. Gaup asettui tämän jälkeen Osloon ja ryhtyi ammattimaiseksi samaaniksi. Alkuun norjalainen uussamanismi oli pitkälti kopio Harnerin opeista, mutta Gaupin ja muiden norjalaisten uussamaanien johdolla paikallinen uussamanismi liikkui saamelaiseen suuntaan.
Gaup kirjoitti 2000-luvulla omaelämäkerran "Sjamansonen".
Office de Radiodiffusion Télévision du Mali

Office de Radiodiffusion Télévision du Mali (ORTM) on Malin valtiollinen yleisradioyhtiö.
Radiotoiminta silloisessa Ranskan Sudanissa alkoi vuonna 1957 yhden kilowatin keskiaaltolähettimellä, jonka kuuluvuusalue kattoi Bamakon ja sen lähiympäristön. Vuoteen 1960 saakka radioasema toimi nimellä "Radio Soudan". Maan itsenäistyttyä vuonna 1960 perustettiin "Radio Nationale du Mali". Vuonna 1962 se sai neljä lyhytaaltolähetintä, jotka mahdollistivat kuuluvuuden koko maassa. Televisiotoiminta alkoi Libyan tuella vuonna 1983, jolloin yhtiö sai nimen "Radiodiffusion Télévision du Mali". Nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1992.
Yhtiöllä on nykyään kansallinen radio-ohjelma, kahdeksan alueellista radioasemaa ja kakkosohjelma Bamakossa. Kansallisen televisiokanavan lisäksi Bamakossa toimii kakkoskanava TM2. Radiolähetykset tapahtuvat etupäässä ULA-alueella, mutta yhtiöllä on käytössään myös yksi sadan kilowatin lyhytaaltolähetin. Televisiolähetykset ovat analogisia, mutta digi-TV:hen siirtyminen on suunnitteilla.
Maan hallituksen aiemmin tiukasti valvoma radio tarjoaa uutisia ja ajankohtaissisältöä, opetusohjelmia, viihdettä, kulttuuria ja uskonnollisia ohjelmia. Ranskan ja bambaran ohella käytetään jonkin verran paikallisia kieliä. Etupäässä ranskankielinen televisio näkyy lähinnä vain kaupungeissa. Suosittujen musiikkiohjelmien ja kulttuurikatsausten ohella se näyttää ulkomaisia sarjoja. Vuoden 1992 jälkeen Office de Radiodiffusion Télévision du Malin rinnalle on perustettu lukuisia paikallisia radioasemia.
Pitkälampi (Ikaalinen)

Pitkälampi on Pirkanmaalla pohjoisessa Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Pitkälampi on osa Vahojärven-Aurejoen aluetta.
Maantietoa.
Erämaalammen pituus on 400 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Se sijaitsee Vahojärvestä etelään Ikaalisten puolella Pitkänevalla, joka on ojitettu suo. Suo-ojat laskevat Pitkäjärveen kahden ojan kautta ja lammen laskuoja lähteen sen pohjoispäästä. Laskuoja laskee puoli kilometriä Ruuppanevalle, jossa sijaitsee Teerilampi. Se laskee vuorostaan Vahojärveen. Rantaviivan pituus on 850 metriä. Se on kokonaan suota ja lampi onkin autio. Lähin tie ohittaa sen 100 metriä pohjoisessa, jossa se haarautuu 150 metrin päässä kulkeviin Tampere-Seinäjoki-junaradan vierusteihin. Pohjoisessa Parkanon rajalle on matkaa 200 metriä.
The Thundermans

Les Thunderman (, ) on yhdysvaltalaisen Nickelodeon-kaapelikanavan nuorille suunnattu tilannekomediasarja. Televisiosarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 14. lokakuuta 2013. Sen luoma Jed Spingarnin.
Sarjan juoni.
Thundermanin perhe asuu kuvitteellisessa Hiddenvillen kaupungissa. Vanhemmat lapset Phoebe ja Max joutuvat pitämään supervoimansa salaisuutena. Perheen ainoa lapsi, josta tulee supersankari, on Phoebe.
Emilia Vuorisalmi

Emilia Sofia Katarina Vuorisalmi (ent. Leppilampi; s. 1. helmikuuta 1979 Vehmaa) on suomalainen lääkäri, kirjailija, televisiojuontaja ja näyttelijä. Hän juonsi Yle TV2:lla esitettyä ihmissuhdeohjelmaa "Hehku" vuonna 2013. Vuorisalmi on julkaissut kaksi tietokirjaa rakkaudesta.
Vuorisalmi on yksi "Kullannuput"-komediasarjan pääosanäyttelijöistä.
Vuorisalmi osallistuu MTV:llä syksyllä 2025 esitettävään Pirunpeli -realitypeliin.
Yksityiselämä.
Emilia Vuorisalmi oli naimisissa Mikko Leppilammen kanssa vuosina 2005–2011. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 2005 syntynyt tytär.
Vuorisalmi sai toisen lapsensa vuonna 2018. Poikalapsi syntyi helmikuussa. Lapsen isä on Suomen koripallomaajoukkueen joukkueenjohtaja Maurizio Pratesi, jonka Vuorisalmi tapasi keväällä 2017 ja josta hän erosi vuonna 2019. Vuorisalmi kihlautui alkuvuodesta 2025 vuonna 2022 tapaamansa miehen, jonka nimeä hän ei julkista, kanssa.
Timothy Peake

Timothy Nigel Peake (s. 7. huhtikuuta 1972 Chichester, Sussex, Englanti) on britannialainen ESA:n astronautti. Peake valittiin ESAn avaruuslentäjäksi toukokuussa 2009.
Peake oli Retkikunnan 44 varamiehistön jäsen lennolle Sojuz TMA-17M. Ensimmäiselle avaruuslennolleen Peake laukaistiin 15. joulukuuta 2015 ISS-avaruusasemalle lähteneen Retkikunta 46:n jäsenenä.
Espartoheinä

Espartoheinä ("Lygeum spartum") on nykyisin ainut espartoheinien ("Lygeum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se kasvaa noin 50–100 cm korkeaksi ja sillä on harmaanvihreät lehdet. Espartoheinän kukinnossa on vain kaksi tai kolme suurikokoista ja yksikukkaista tähkylää, joiden ympärillä on pitkiä karvoja.
Espartoheinä on kotoisin Välimeren alueelta ja sitä on tavattu Kreetalta ja Etelä-Italiasta länteen päin Iberian niemimaalle asti sekä Pohjois-Afrikassa. Espartoheinä kasvaa mereisessä ilmastossa noin 100–1000 m korkeudella merenpinnasta ja usein korkeammalla kuin espartohöyhenheinä ("Stipa tenacissima").
Onni von Zansen

Onni Fredrik von Zansen (7. toukokuuta 1872 Kuhmoinen – 22. helmikuuta 1947 Rauma) oli suomalainen arkkitehti.
Elämä.
Zansen syntyi Kuhmoisissa maanmittari Fredrik Frithiof Maximilian Gottlieb von Zansenin ja Erika Gustava Lindeqvistin perheeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1891. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja Polyteknillisessä opistossa, josta Zansen valmistui arkkitehdiksi 1895. Ennen vuosisadan vaihdetta hän opetti Kuopion teollisuuskoulussa ja toimi samanaikaisesti myös Porin teollisuuskoulun johtajana. Lisäksi Zansenilla oli vuosina 1896–1898 arkkitehtitoimisto Raumalla yhdessä Yrjö Blomstedtin kanssa, joka tuolloin toimi opettajana Rauman seminaarissa. Hieman myöhemmin Zansen asettui vakituisesti Poriin, jonne hän avasi oman arkkitehtitoimiston. Sen työntekijöihin kuului lyhytaikaisesti muun muassa tamperelainen arkkitehti Torkel Nordman. Vuonna 1925 Zansen muutti Raumalle, jossa hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Töitä.
Zansen suunnitteli 1900-luvun alkuvuosina lukuisia varakkaiden porvarien yksityistaloja sekä Poriin että Raumalle. Tunnetuin niistä on Raumalla sijaitseva Sofronoffin talo (1912), jossa myöhemmin toimi Lönnströmin taidemuseo. Lisäksi hän on suunnitellut muun muassa Porin puuvillatehtaan ensimmäisiä rakennusvaiheita yhdessä August Krookin kanssa.
Kaksivarvaslaiskiaiset

Kaksivarvaslaiskiaiset ("Choloepus") on toinen nykyisistä laiskiaissuvuista. Se sisältää kaksi lajia: sierainlaiskiaisen ("Choloepus hoffmanni") ja kaksivarvaslaiskiaisen ("Choloepus didactylus").
Kaksivarvaslaiskiaiset on sijoitettu eri aikoina kolmeen eri heimoon: Bradypodidae-heimoon kolmivarvaslaiskiaisten ("Bradypus") kanssa, Megalonychidae-heimoon joidenkin sukupuuttoon kuolleiden laiskiaisten kanssa ja omaan Choloepodidae-heimoonsa. Morfologiaan perustuva luokittelu Megalonychidae-heimoon oli pitkään vakiintunut, mutta molekyylitutkimusten mukaan se ei pidä paikkaansa. DNA:n perusteella kaksivarvaslaiskiaiset luokitellaan nykyään omaan heimoonsa, kuten on ehdotettu joskus aiemminkin. Läheisimmät sukulaiset ovat hävinneessä Mylodontidae-heimossa.
Laiskiaisten sukupuu molekyylitutkimusten perusteella:
Louise Lake-Tack

Louise Lake-Tack (s. 26. heinäkuuta 1944) on antiguabarbudalainen poliitikko, joka toimi maansa kenraalikuvernöörinä 2007–2014. 
Lake-Tack syntyi ja kävi koulunsa Antigualla, ja kouluttautui sairaanhoitajaksi Britanniassa. Hän jatkoi opintojaan oikeustieteen oppilaitoksissa samalla kuin työskenteli hoitajana. Tämän jälkeen hän työskenteli tuomioistuimissa.
Lake-Tack nimitettiin Antigua ja Barbudan kolmanneksi kenraalikuvernööriksi 2007. Hän oli virassaan ensimmäinen nainen. Tuohon aikaan vallassa oli Yhtynyt edistyspuolue (UPP), ja Antiguan työväenpuolue (ALP) boikotoi jo virkaanastujaisia sanoen että Lake-Tack oli "liian poliittinen henkilö" toimiakseen puolueettomana kenraalikuvernöörinä. Lake-Tack on esimerkiksi esiintynyt UPP:n vaalitilaisuuksissa. Vuonna 2014 hän joutui eroamaan, kun maan hallitus anoi hänen erottamistaan emämaa Britannian valtionjohdolta. 
Yksi arvostelun syy oli, että Lake-Tack ei ollut kaudellaan myöntänyt kansallisia arvonimiä työväenpuolueen poliitikoille. Arvostelu kiihtyi, kun hän viimeisinä virkapäivinään myönsi ritarinarvoja lähipiirilleen kuten pojalleen, puutarhurilleen ja sihteerilleen.
Rodney Williams

Rodney Errey Lawrence Williams on antiguabarbudalainen poliitikko, joka toimii maansa kenraalikuvernöörinä vuodesta 2014. Hän on koulutukseltaan lääkäri. 
Williams syntyi Swetesissä, Antigualla. Hänen isänsä oli yksi maan pitkäaikaisimpia kansanedustajia. Hän seurasi isäänsä kansanedustajana 1984 tämän traagisen kuoleman jälkeen. Hänkin palveli kansanedustajana 20 vuoden ajan, ja oli ministeri vuosina 1992–2004.
Oligosoma

Oligosoma on skinkkien heimoon kuuluva liskosuku. Suvun skinkit ovat melko pienikokoisia, ja suvun lajeja tavataan ainoastaan Uudessa-Seelannissa sekä Australialle kuuluvilla Norfolkinsaarella sekä Lord Howen saarella.
Lajit.
Sukuun kuuluu 52 lajia:
Łańce

Łańce () on kylä Kornowacin kunnassa Racibórzin piirikunnassa Sleesian voivodikunnassa eteläisessä Puolassa. Se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Kornowacin kylästä koilliseen, kahdeksan kilometrin päässä Racibórzin kaupungista itään ja 52 kilometrin päässä alueen pääkaupungista Katowicesta länteen. Kylän asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 575.
Karl Eusebius

Karl Eusebius (11. huhtikuuta 1611 – 5. huhtikuuta 1684) oli Liechtensteinin ruhtinas vuodesta 1627 kuolemaansa saakka. Hän peri kruunun isältään Kaarle I:ltä tämän kuoltua.
Hän meni naimisiin kreivitär Johanna Beatrix von Dietrichstein-Nikolsburgin (n. 1625 – 26. maaliskuuta 1676) kanssa vuonna 1644. He saivat yhdeksän lasta: