tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hercules (vuoden 1983 elokuva)

Hercules on vuonna 1983 julkaistu Luigi Cozzin ohjaama italialainen seikkailuelokuva. Se on muunnelma kreikkalaisen mytologian sankarin Herakleen (latinaksi "Hercules") seikkailuista.
Elokuvassa Hercules (kehonrakentaja Lou Ferrigno) taistelee kuningas Minosta vastaan, joka käyttää "tiedettä" valloittaakseen maailman. Herculeen tehtävänä on pysäyttää hänet ja pelastaa rakastamansa prinsessa. Seikkailut sisältävät muun muassa taisteluja animoituja jättiläisrobotteja vastaan. Cannon Filmsin tuottaman elokuvan musiikin on säveltänyt Pino Donaggio.
Mainoslause.
"Hänet, jolla on sadan raavaan miehen voimat, lähetti Zeus ihmiskunnan pelastukseksi."
Vastaanotto.
Kriitikkojen teilaamasta elokuvasta on myöhemmin tullut eräänlainen kulttisuosikki. Vuonna 1985 julkaistiin sen jatko-osa Voittamaton taistelija (Hercules II).
Elämän tarkoitus (Eppu Normaalin kappale)

Elämän tarkoitus on suomalaisen rockyhtyeen Eppu Normaalin musiikkikappale. Se on neljäs raita yhtyeen "Kahdeksas ihme" -studioalbumilla, joka julkaistiin vuonna 1985. Kappale on julkaistu myös tuplakokoelmalevyllä "Reppu 2" levyn 1 kuudentena raitana.
Kappaleen on säveltänyt Pantse Syrjä ja sanoittaneet Pantse ja Martti Syrjä.
Kappaleen riimityksessä ”elämän tarkoitus on ikävän karkoitus”. Sama riimitys esiintyi tätä ennen Mikko Alatalon kappaleessa ”Maailmanlopun meininki” albumilta "Ikävän karkoitus", joka julkaistiin vuonna 1984.
Radiomafian top 500 -äänestyksessä vuonna 1995 "Elämän tarkoitus" oli 460. menestynein kappale.
Ville Hukkanen

Ville Hukkanen (s. 14. heinäkuuta 1992) on suomalainen nyrkkeilijä.
Hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa yleisessä sarjassa jo 16-vuotiaana vuonna 2009. Mutta on sitten urallaan kärsinyt useista käsivammoista johtuneista loukkaantumisista. 
Turkissa käydyissä EM-kilpailuissa 2011 Hukkanen nyrkkeili alle 75 kilon sarjassa ja putosi jatkosta toisella kierroksella tultuaan hylätyksi ottelussa Ukrainan Dmitro Mitrofanovia vastaan. Mitrofanov johti ottelua tuossa vaiheessa pistein 16–4.
Ville Hukkanen voitti sotilaiden avoimissa EM-kisoissa syyskuussa 2012 hopeaa hävittyään loppuottelussa niukasti saksalaiselle Kevin Kunzelille pistein 10–11.
Venäjän Kaliningradissa käydyissä 22-vuotiaiden EM-kisoissa joulukuussa 2012 Hukkanen ylsi pronssille hävittyään välierässä isäntämaan Dmitri Bivolille pistein 6–11.
Kazakstanissa käydyissä MM-kilpailuissa 2013 Hukkanen voitti alle 81 kilon sarjassa ensimmäisessä ottelussaan nepalilaisen Deepak Maharjanin mutta hävisi toisella kierroksella isäntämaan Adilbek Niazymbetoville.
Huhtikuussa 2015 Hukkanen voitti 81 kilon sarjan Suomen mestaruuden tyrmäämällä vastustajansa Jere Jokisen ensimmäisessä erässä.
Ville Hukkasta valmentaa hänen isänsä, nyrkkeilyn EM-mitalisti Esa Hukkanen.
Hukkanen valmistui ylioppilaaksi lahtelaisesta Salpausselän urheilulukiosta vuonna 2011.
Makulaku

Makulaku Lakritsa Oy on vuonna 1994 perustettu suomalainen perheyritys. Yrityksen pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Porvoossa. Yhtiö valmistaa sekä mustaa lakritsia että kehittelemiään täytelakritsoja. Vuonna 2011 yhtiö investoi toimitilojen laajennukseen ja kolmanteen tuotantolinjaan noin kolme miljoonaa euroa. 
Makulakun lakritsan kansainvälinen myynti on huomattava osa yhtiön liiketoiminnasta. Tuotteita viedään 15 maahan joko Makulakun omilla tuotemerkeillä tai jälleenmyyjien tuotemerkeillä.
Tuotteet.
Makulaku on valmistanut luomulakritsia vuodesta 1997 lähtien. Täyteluomulakritsien tuotanto alkoi vuonna 2011. Luomulakritsa on kehitetty Viikki Food Centren kanssa ja se on valmistettu EU:n luomutuotevaatimusten mukaisesti. Luomutäytelakritsoita valmistetaan useaa eri makua. Tärkeimmistä raaka-aineista vain vehnäjauho on peräisin Suomesta. Tuotteen kehitystyö kesti kolme vuotta. Luomutäytelakritsa sai Luomuliiton "Vuoden Luomutuote 2011" -valinnoissa kunniamaininnan.
Morsiusneidot

Morsiusneidot ("Bridesmaids") on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuva kertoo Anniesta, jonka paras ystävä on menossa naimisiin, mutta morsiamen uusi ystävä aiheuttaa kilpailutilanteita häiden valmistelussa. Elokuvassa morsianta näyttelee Maya Rudolph ja hänen parasta ystäväänsä Kristen Wiig, joka on myös toinen elokuvan käsikirjoittajista. He ovat näytelleet yhdessä myös amerikkalaisessa "Saturday Night Live" -sketsiviihdesarjassa.
Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi Melissa McCarthy oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Juoni.
Elokuva kertoo Anniesta (Kristen Wiig), jonka paras ystävä Lillian (Maya Rudolph) ilmoittaa menevänsä naimisiin ja pyytää Annieta kaasoksi. Häävalmisteluissa auttaa Lillianin uusi ystävä Helen (Rose Byrne), joka tuntuu Anniesta ärsyttävältä kilpailijalta.
Vastaanotto.
Elokuva julkaistiin Suomessa 22. heinäkuuta 2011, ja se keräsi elokuvateattereissa 54 893 katsojaa.
Anamanaguchi

Anamanaguchi on newyorkilainen chiptune-rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2004. Yhtyeessä on neljä jäsentä: johtava lauluntekijä ja kitaristi Peter Berkman, basisti James DeVito, kitaristi Ary Warnaar ja rumpali Luke Silas.
Omien sanojensa mukaan yhtye tekee ”äänekästä, nopeaa musiikkia hakkeroidulla Nintendo Entertainment Systemillä vuodelta 1985”. Yhtyeen tyyli yhdistää sähkökitaraa, bassoa ja rumpuja chiptune-musiikkiin luoden yhdistelmän sekä perinteisiä soittimia että 8-bittisiä ääniä. Vaikka Anamanaguchi käyttääkin videopelilaitteistoja musiikin tuottamiseen, Berkmanin mukaan heidän suurin vaikuttajansa ei ole ollut videopelimusiikki vaan yksinkertaisempi popmusiikki kuten Beach Boys ja Weezer.
Kolmen albumin lisäksi yhtye on myös tuottanut musiikit Scott Pilgrim -sarjakuviin perustuvaan videopeliin "". Pelin kehitti Ubisoft ja se julkaistiin PlayStation 3- ja Xbox 360 -konsoleiden latauspalveluissa vuonna 2010. Pelin musiikit julkaistiin myös soundtrack-albumina digitaalisissa musiikkikaupoissa kuten iTunesissa.
Diskografia.
Singlet.
Vuoden 2010 singlet on julkaistu ladattavaksi ilmaiseksi yhtyeen virallisilla kotisivuilla.
Narvikin toinen taistelu

Narvikin toinen taistelu oli 13. huhtikuuta 1940 Narvikin edustalla käyty meritaistelu, joka oli osa Norjan taisteluita toisessa maailmansodassa. Taisteluun osallistui Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan laivastojen osastot.
Britannian laivasto-osasto, johon kuuluivat taistelulaiva "HMS Warspite", Tribal-luokan hävittäjät "HMS Bedouin", "HMS Cossack", "HMS Punjabi" ja "HMS Eskimo" sekä "HMS Kimberley", "HMS Hero", "HMS Icarus", "HMS Forester" ja "HMS Foxhound", tunkeutui 13. huhtikuuta Ofotfjordiin tuhotakseen siellä olleen Kriegsmarinen fregattenkapitän Erich Beyn alaisuudessa olleen kahdeksan hävittäjän osaston. Laivasto-osaston ilmasuojana oli lentotukialus "HMS Furiousin" lentokoneet.
Hieman ennen osastojen kohtaamista "HMS Warspiten" Fairey Swordfish kellukekone upotti Saksan laivaston sukellusveneen "U-64", joka makasi ankkurissa Herjangsfjordissa lähellä Bjerkvikiä. Pian tämän jälkeen seuranneessa taistelussa saksalaisalukset "Z13 Erich Koellner", "Z9 Wolfgang Zenker", "Z11 Bernd von Arnim", "Z18 Hans Lüdemann", "Z19 Hermann Künne", "Z2 Georg Thiele", "Z17 Diether von Roeder", "Z12 Erich Giese" joko tuhoutuivat vihollistulessa tai upottautuivat.
Birger Lindberg

Birger Barnabas Lindberg (25. marraskuuta 1876 Viipuri – 6. tammikuuta 1940 Haag, Hollanti) oli suomalainen insinööri ja kirjailija.
Lindbergin vanhemmat olivat maanmittari Alexander Barnabas Lindberg ja Ida Evelina Sofia o.s. Lindberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1897 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1902 ja maisteriksi 1903. Lindberg suoritti vielä vuori-insinööritutkinnon Saksassa.
Lindberg työskenteli insinöörinä muun muassa Ceylonilla ja Indonesiassa (Batavia). Hän kirjoitti 1910 nimimerkillä "En landsman" ruotsinkielisen matkakuvauksen Sumatralta.
Birger Lindberg oli naimisissa Gerarda Debora van der Poolin kanssa.
Blue Devil

Blue Devil oli rakennusvaiheeseen jäänyt yhdysvaltalainen tiedusteluilmalaiva, jota aiottiin ensiksi käyttää Afganistanin sodassa vuonna 2011. Suurin osa sen hyötykuormasta oli tarkoitus olla tarkkailuantureita ja tietokoneita, jotka olisivat käsitelleet antureiden antamaa tietoa. Sen lisäksi sen oli tarkoitus toimia viestintälinkkinä maajoukkojen, maassa olevien antureiden ja komentokeskusten välillä.
Ilmalaivan suunniteltu lentokorkeus oli noin 6 kilometriä ja sen rakensivat TCOM LP ja Mav6. Pituutta sillä oli 110 metriä. Sillä olisi pystynyt olemaan ilmassa jopa viikon kerrallaan. Ensilennoksi oli suunniteltu 15. lokakuuta 2011, mutta se viivästyi 15. huhtikuuta 2012 FAA:n päätöksen takia.
Blue Devil -hanke hylättiin lopullisesti vuonna 2012, kun Yhdysvaltain ilmavoimat luopui hankkeesta. Hanke oli tuohon mennessä maksanut Yhdysvaltain ilmavoimille noin 211 miljoonaa dollaria..
Anne-Marie Appelgren

Anne-Marie Appelgren o.s. "Granberg" (9. elokuuta 1903 Helsinki – 29. tammikuuta 1940 Turku) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Anne-Marie Appelgrenin vanhemmat olivat kauppias John Granberg ja Anna Sigelius. Hän oli naimisissa vuodesta 1925 kenraalimajuri Arvid Appelgrenin (1876–1961) kanssa. Anne-Marie Appelgren sai surmansa talvisodan aikana Turun ilmapommituksessa.
Appelgrenin pojantytär on kirjailija Anne Marie Appelgren.
Petroskoin lentoasema

Petroskoin lentoasema tai Petroskoin kansainvälinen lentoasema (, ) (IATA: PES, ICAO: ULPB) on Karjalan tasavallan pääkaupungin Petroskoin kahdesta lentoasemasta suurempi. Lentokenttä sijaitsee noin 12 kilometriä Petroskoin keskustasta luoteeseen Suojoen rannalla lähellä Besovetsin (Pesoutsan) kylää.
Se on Venäjän luokituksessa toisen luokan lentoasema, jota voivat käyttää alle 75 tonnin ilma-alukset, kuten esimerkiksi Tu-134, An-24 ja Jak-40 tyyppiä olevat lentokoneet. Lentokentältä on ollut ajoittain kansainvälisiä reittilentoja Suomeen. Kentältä on säännöllistä reittiliikennettä lähinnä Moskovaan. Liikennemääriltään kenttä onkin pienehkö, eikä se ole matkustajamääränsä puolesta kuulunut Venäjän 50 vilkkaimman lentoaseman joukkoon.
Historia.
Lentoasema perustettiin elokuussa 1939. Lentoasema oli alkujaan sotilaskäytössä. Lentoasema oli Suomen ilmavoimien käytössä jatkosodan vuosina 1941–1944 Äänislinnan sotilaslentoasemana. Sitä kutsuttiin Viitanan lentokentäksi, koska Viitanassa oli rautatieliikennepaikka neljän kilometrin päässä lentokentästä. 
Siviililentoja on tehty vuodesta 1964, ja lentokenttä on edelleen yhdistetyssä sotilas- ja siviilikäytössä. Sitä käyttävät Venäjän federaation asevoimien 159. kaartinhävittäjärykmentti sekä rajavartioinnista vastaavan FSB:n lentokoneet. Lentoaseman nimi oli vuosina 1939–1964 Besovets ja 1964–1994 Petrozavodsk-2. Kansainvälisiä lentoja kentältä on tehty vuodesta 1990.
Vuosina 1994–2003 kenttää hoiti yritys GAP Aeroport Besovets ja 2003–2009 ZAO Aeroport Petrozavodsk, jotka kumpikin vuorollaan ajautuivat konkurssiin, ja vuodesta 2009 valtiollinen AU RK Aeroport Petrozavodsk. Vuonna 2009 kentälle valmistui uusi valaistus ja se saatiin ympärivuorokautiseen käyttöön, ja reittiliikenne voitiin käynnistää uudestaan.
Von Born

Von Born on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku, joka on sammunut Suomessa kokonaan ja Ruotsissakin mieslinjalta.
Suku on lähtöisin alkujaan Stralsundista Pommerista, jossa se on tunnettu jo 1500-luvulta alkaen. Herman Heinrinch Born aateloitiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan aateliin vuonna 1750 nimellä "von Born". Hänen kaksi poikaansa naturalisoitiin Ruotsin aateliin vuonna 1772 ja esiteltiin 1776 Ruotsin ritarihuoneelle aatelissukuna numero 2083. Suku ei ollut vuoden 1809 jälkeen edustettuna Ruotsin ritarihuoneella, mutta se kirjattiin Suomen Ritarihuoneeseen vuonna 1818 numerolla 153. Sukuun kuulunut valtioneuvos Johan August von Born sai vuonna 1864 vapaaherran arvon, minkä jälkeen hänen jälkeläisensä muodostivat Suomessa suvun vapaaherrallisen haaran. Pelkästään aatelinen sukuhaara sammui Suomessa jo 1867. Osa vapaaherrallisen haaran jäsenistä hyväksyttiin uudelleen Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna vuonna 1929. Vapaaherrallinen sukuhaara sammui Suomessa mieslinjalta vuonna 1975.
Suku omisti Pernajassa sijaitsevan Suur-Sarvilahden kartanon, jonka lapsettomana kuollut Ernst von Born vaimoineen testamenttasi Svenska Kulturfondenille ja Svenska Litteratursällskapetille. Testamentin mukaan von Bornin suvun jälkeläiset saivat oikeuden asua kartanossa.
Suvun tunnettuja jäseniä.
Äitinsä puolelta sukuun ovat kuuluneet muun muassa poliitikot Georg ja Ernst von Wendt sekä Suomen sisällissotaan ruotsalaisina vapaaehtoisina osallistuneet Hanna Palmen pojat Olof ja Nils Palme. Ruotsin pääministeri Olof Palme oli Hanna Palmen lapsenlapsi. Pääministeri Palme vieraili vuonna 1976 suomalaisen poliitikon Ulf Sundqvistin kanssa Sarvilahden kartanossa ja Pernajan kirkonkylän hautausmaalla isoäitinsä haudalla.
Timo Ahlqvist

Timo Veikko Ahlqvist (2. huhtikuuta 1940 Tampere – 30. lokakuuta 1984 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa vuodet 1959–1965 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Kaudet 1965–1970 hän pelasi Suomensarjassa. Tapparan Ahlqvist oli kautena 1960–1961 mestaruussarjan paras pistemies. Ahlqvist toimi myös seuran johtokunnassa ja kuuluu sen Hall of Fame -kunniagalleriaan. Suomen maajoukkuetta Ahlqvist edusti 14 kertaa ja pelasi yhdet MM-kisat. Hän menehtyi äkilliseen sairaskohtaukseen 44-vuotiaana.
Ura.
Ahlqvist edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Tapparaa vuosina 1959–1966 jonka jälkeen kolmen kauden verran Tampereen Hilparaa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 110 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 99 + 36 = 135 ja jäähymääränsä 38 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1961 ja 1964 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Ahlqvist oli kautena 1960–1961 koko SM-sarjan paras pistemies kerättyään 17 ottelussa tehopisteet 26 + 6 = 32. Hän oli Tapparan paras pistemies kautena 1963–1964. (18 ottelussa 21 + 4 = 25).
Tapparan puheenjohtajana Ahlqvist toimi 1978-1979 ja johtokunnassa 1966-1968, 1977-1980. Tappara on aateloinut Ahlqvistin sen Hall of Fame -kunniagalleriaan numerolla 16.
Ahlqvist edusti Suomen maajoukkuetta 14 maaottelussa. Hän pelasi Geneven ja Lausannen MM-kilpailuissa 1961 ja teki siellä kaksi maalia, maajoukkueuransa ainoat.
Vuonna 1965 pelatessaan Tampereen allianssin joukkueessa Ahlqvist joutui sairaalaan kun Rögle BK:n Ulf Steiner löi hänet mailallaan tajuttomaksi. Steiner sai syytteen pahoinpitelystä, mutta syyte raukesi myöhemmin. 
Ahlqvist kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 44-vuotiaana Moskovassa 30. lokakuuta 1984.
Too big to fail

Too big to fail (Liian suuri mennäkseen nurin) on sääntely- ja julkisessa politiikassa puhekielen termi, joka viittaa moraalikatoon, makrotaloustieteeseen, taloudelliseen erikoistumiseen ja rahateoriaan liittyviin markkinahäiriöihin, joita liiketoiminnat kohtaavat. 
Tämän teorian mukaan tietyt rahoituslaitokset ovat niin suuria ja niin vahvasti kytköksissä toisiinsa, että niiden meneminen konkurssiin olisi tuhoisaa taloudelle. Teorian kannattajat uskovat, että näiden instituutioiden pitäisi saada hallituksilta tai keskuspankeilta tukea, jos ne joutuvat vaikeuksiin. Tällaiset yhtiöt voivat ottaa riskejä, koska ne voivat luottaa poliitikkojen tukeen. Termistä on tullut merkittävä julkisessa keskustelussa 2007–2010 globaalin finanssikriisin jälkeen.
Matti Meikäläinen (1884)

Matti Meikäläinen oli vuosina 1884–1899 ilmestynyt suomalainen poliittinen pilalehti. Sitä on sanottu Suomen ensimmäiseksi yhteiskunnallisesti merkitykselliseksi pilalehdeksi. Lehden painos oli pari–kolme tuhatta, mutta sillä oli merkittävä ja monipuolinen lukijakunta.
"Matti Meikäläisen" perusti A. J. Mela serkkunsa A. H. Petanderin kanssa tammikuussa 1884 kirjapainoyhtiön konkurssin vuoksi lakanneen "Pilkkakirves"-lehden seuraajaksi. Melan päätoimittajakautena vuosina 1885–1895 lehdessä pilkattiin svekomaaneja, papistoa ja kirkkoa, raittius- ja naisasialiikettä sekä yleisesti ottaen kaikenlaista vanhoillisuutta ja kiihkomielisyyttä missä tahansa asiassa. Mela ei 1880-luvulla pitänyt kielikysymystä enää ensisijaisena, mutta piti lehden linjan kieliasioissa terävänä lukijakunnan miellyttämiseksi. Pakinoita kirjoitti A. B. Mäkelä. Myöhemmin Mela ja Mäkelä pyrkivät levittämään "Matti Meikäläisen" kautta leikkisästi luonnontieteellistä maailmankuvaa. Melalta ei lopulta enää riittänyt aikaa "Matti Meikäläiselle", joten vuoden 1894 lopussa hän myi sen Suomalaisen klubin sihteerille Aapo Kohoselle. Lehti oli ollut Melan aikana lähellä nuorsuomalaisia mutta siirtyi omistajanvaihdoksen jälkeen vuonna 1895 lähemmäs vanhasuomalaisia ja alkoi jälleen esiintyä jyrkemmin kieliasiassa. Kohosen tilalle päätoimittajaksi tuli vuonna 1896 Konstantin Kekoni ja vuonna 1897 Onni V. Tuisku, joka onnistui vakiinnuttamaan lehden taloudellisen pohjan.
"Matti Meikäläisen" kuvittajiin kuuluivat muun muassa Alex Federley, Uno Zeipel, Albert Gebhard, Antti Favén sekä Kaarlo Kari, joka kantoi päävastuun kuvituksesta vuodesta 1898 alkaen.
Venäläisiäkin pilkannut "Matti Meikäläinen" oli jatkuvasti sensuuriviranomaisten hampaissa. Vuonna 1890 eräs lehden numero määrättiin kokonaan takavarikoitavaksi Pietarin tiedeakatemian presidentin, suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitšin huomautettua pilapiirroksesta, jossa Suomesta kirjoittanutta venäläistä historiantutkijaa K. F. Ordinia syytettiin valehtelijaksi. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin määräyksestä "Matti Meikäläinen" lakkautettiin kokonaan lokakuussa 1899. Se oli ainoa suomalainen pilalehti, jonka venäläinen sensuuri lakkautti ainiaaksi. Lakkautuksen syynä oli lehdessä julkaistu Kaarlo Karin pilapiirros, jossa pilkattiin ortodoksista papistoa niin sanotun Kyyrölän kansakoulurettelön innoittamana. Lehden ”hautajaisnumero” julkaistiin 13. lokakuuta 1899.
Matti Haapaniemi

Matti Ilmari Haapaniemi (s. 27. toukokuuta 1939 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Haapaniemi pelasi SM-sarjassa vuosina 1956–1972 ja voitti Tapparan riveissä kaksi Suomen-mestaruutta, yhteensä viisi SM-mitalia. "Möksä" edusti Suomen A-maajoukkuetta 27 kertaa, pelaten myös kahdet MM-kilpailut. (1959, 1961). Haapaniemi on ammatiltaan hammaslääkäri.
Matti Kaski

Matti Eemeli Kaski (24. helmikuuta 1939 Kangasala – 5. huhtikuuta 2011) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa hyökkääjänä vuodet 1957–1970 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta, kaksi hopeaa sekä yhden pronssin. Kaski edusti melkein koko uransa Tapparan riveissä. Suomen A-maajoukkueessa hän pelasi yhden ottelun.
Jalkapallossa Kaski sai nuorten SM-hopeaa ja jääkiekossa nuorten SM-kullan ja hopean. Hän toimi myös erotuomarina ja kuului Hilparan johtokuntaan. Ammatiltaan Kaski oli huonekalumyyjä.
Simo Liimatainen

Simo Johannes "Liimuri" Liimatainen (21. joulukuuta 1935 Pohjois-Pirkkala – 5. syyskuuta 2018 Tampere) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi SM-sarjassa vuosina 1953–1970 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun. Liimatainen ei erottunut pisteillään, mutta hänet tunnettiin kovana taklaajana.
Liimatainen edusti SM-sarjaurallaan Tammerfors Bollklubbia vuosina 1953–1955, TBK:n toimintaa jatkanutta Tampereen Tapparaa vuosina 1955–1963 ja Tampereen Hilparaa yhden ottelun verran kaudella 1969–1970. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 112 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 6 + 13 = 19 ja jäähymääränsä 62 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1955, 1959 ja 1961 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Hän kuului TBK:n kultaa voittaneeseen joukkueeseen myös kaudella 1953–1954 mutta pelasi tuolloin vain yhden ottelun eikä saanut kultamitalia.
13123 Tyson

 
13123 Tyson on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät C. S. Shoemaker ja D. H. Levy vuonna 1994. Ennen kuin asteroidi sai oikean nimensä se tunnettiin tunnuksella 1994 KA. Asteroidi on nimetty astrofyysikko Neil deGrasse Tysonin (s. 1958) mukaan.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
Aulis Hirvonen

Jaakko Aulis Hirvonen (13. maaliskuuta 1933 Viipuri – 12. marraskuuta 2006 Vällingby Ruotsi) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1951–1960 ja voitti neljä Suomen-mestaruutta.
Hirvonen edusti SM-sarjaurallaan Tammerfors Bollklubbia vuosina 1951–1955 ja TBK:n seuraajaksi perustettua Tampereen Tapparaa vuosina 1955–1960. Hän edusti myös uransa aikana Upon Palloa ja Jokereita. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 94 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 21 = 53 ja jäähymääränsä 10 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953, 1954, 1955 ja 1959 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Aktiiviuransa jälkeen Hirvonen toimi vuosina 1962–1964 Tapparan, vuosina 1964–1969 Upon Pallon ja vuosina 1969–1971 Jokerien valmentajana. Vuosina 1960–1962 hän kuului Tapparan johtokuntaan ja oli toiminnanjohtajana Tapparassa 1962–1964. Hirvonen on saanut Tapparan ja Upon Pallon hopeisen ansiomerkin. Ammatiltaan hän oli työnsuunnittelija. Hirvosen kotikunta oli 1970-luvulla Lahti. Myöhemmin hän on asunut Ruotsissa. Hirvonen on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.
Harri Harvala

Harri Vesa Harvala (s. 13. toukokuuta 1941 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1960–1970 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Harvala edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Tapparaa vuosina 1960–1965, lahtelaista Upon Palloa vuosina 1967–1969 sekä Lahden Reipasta kaudella 1969–1970. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 118 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 12 + 15 = 27 ja jäähymääränsä 58 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuosina 1961 ja 1964 sekä saavutti yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Ediacara Hills

Ediacara Hills on matala vuoristo Etelä-Australian osavaltiossa, noin 650 kilometriä Adelaidesta pohjoiseen. Alueella on 1800-luvun lopulla käytössä olleita kupari- ja hopeakaivoksia. Vuoristo on myös antanut nimensä geologiselle ediacarakaudelle, sillä vuonna 1946 geologi Reginald Sprigg löysi sieltä ensimmäiset tämän ajanjakson eliöiden fossiilit.
Vuoriston nimi on Australian aboriginaalien kieltä mutta sen merkitys on epäselvä. Se saattaa tarkoittaa ”"lähdettä"” tai liittyä sanoihin "Yata Takarra", ”"kivinen maa"”.
Ylihärmän Junkkarit

Ylihärmän Junkkarit (lyh. YJ) on vuonna 1908 perustettu ylihärmäläinen urheilun yleisseura. Ylihärmän Junkkarit on Kauhavan vanhin urheiluseura. Seuran on perustanut Bruno Metsämaa ja YJ:n seuramerkin on suunnitellut seuran perustajajäsen ja urheilija Juho Sanfrid Kivimäki. YJ:n päävärit punainen ja musta juontavat juurensa Karjalasta. Jussi Isosaari oli pelannut pesäpalloa Ylihärmässä 1930-luvulla ja hänellä oli kerran ollut päällään Sortavalan seminaarin urheilujoukkueen Sortavalan Kunnon puna-musta pelipaita. Ylihärmäläiset ihastuivat tähän väritykseen, ja siten seura sai tunnusvärinsä.
Ylihärmän Junkkarien nykyiset jaostot ovat lentopallo, nyrkkeily ja voimailu sekä yleisurheilu. Aikaisemmin seurassa ovat olleet myös muun muassa pesäpallo- ja hiihtojaostot, jotka ovat irtautuneet omiksi seuroikseen. Seuran urheilukeskuksena toimii perinteikäs Kiistola, josta löytyy urheilu- ja pesäpallokenttä sekä pururata. Kiistolan toimitalossa on muun muassa kunto- ja nyrkkeilysali. Ylihärmän Junkkarien puheenjohtajana toimii Simo Korkea-aho.
Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu (PLU) valitsi Ylihärmän Junkkarit vuoden 2008 Kunnon seuraksi. Yleisurheilussa seura saavutti Etelä-Pohjanmaan piirin juoksukoulukisassa kolmannen sijan vuonna 2010.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Vuoden jokeri:
Vuoden lukkari:
Pauly D

Paul ”DJ Pauly D” DelVecchio (s. 5. heinäkuuta 1980 Providence, Rhode Island) on amerikanitalialainen DJ ja televisiopersoona. Hän on esiintynyt televisiosarjassa Jersey Shore vuodesta 2009 lähtien. Hänellä on myös oma spin-off ohjelma The Pauly D Project jota on näytetty MTV:llä vuodesta 2012 lähtien.
Paul DelVecchio (DJ Pauly D) on DJ. Hänen tunnetuin kappaleensa on ”Beat Dat Beat”. Muita hänen kappaleitaan ovat muun muassa ”Night of my life” sekä ”Back to love”, jossa esiintyy myös laulaja Jay Sean.
Vapaudenpatsas (täsmennyssivu)

Vapaudenpatsas-nimisiä patsaita löytyy eri puolilta maailmaa:
Vapaudenpatsaita Suomessa aikajärjestyksessä.
Suomessa on nämä Vapaudenpatsaiksi kutsutut sisällissodan valkoisten muistomerkit:
Lisäksi on vapaudenpatsaiden luonteisia valkoisten muistomerkkejä:
3708 Socus

3708 Socus (aiemmin ) on Jupiterin troijalainen asteroidi, eli pikkuplaneetta joka kiertää Aurinkoa 1:1 rataresonanssissa Jupiterin kanssa. Se sijaitsee kaasujättiläisplaneetan radan L5 Lagrangen pisteessä. Asteroidi löydettiin Cerro El Roble:lla vuonna 1974. 
Asteroidin läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on .
Mytologiassa Socus haavoitti Odysseusta puolustaessaan veljeään.
Quinn Buckner

William Quinn Buckner (s. 20. elokuuta 1954 Phoenix, Illinois) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Ura.
Buckner pelasi yliopistokoripalloa Indianassa vuosina 1972–1976. Hän osallistui NBA:n vuoden varaustilaisuuteen, jossa Milwaukee Bucks varasi hänet seitsemäntenä pelaajana. Buckner edusti seuraa vuodet 1976–1982. Syyskuussa 1982 hänet kaupattiin Boston Celticsille vaihdossa Dave Cowensiin. Bostonin paidassa Buckner voitti ainoan NBA-mestaruutensa kaudella 1983–1984. Seuraavan kauden jälkeen hänet myytiin Indiana Pacersille, jolloin Boston sai tilalle toisen kierroksen varauksen. Tammikuussa 1986 Buckner irtisanottiin, minkä jälkeen hän ei pelannut enää NBA:ssa.
Pelaajaurallaan Buckner edusti myös Yhdysvaltain koripallomaajoukkuetta. Hän oli mukana vuoden 1974 MM-kilpailuissa MM-kilpailuissa, joissa maa voitti pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana Montrealin olympialaisissa, jolloin Yhdysvallat voitti olympiakultaa.
NBA-uransa jälkeen Buckner piti taukoa ja aloitti Dallas Mavericksin päävalmentajana kaudella 1993–1994. Hänen alaisuudessaan joukkue voitti 13 ja hävisi 69 ottelua.
Kallirrhoe

Kallirrhoe (, ), usein Kallirhoe, voi viitata seuraaviin:
Adenylaattikinaasi

Adenylaattikinaasi eli myokinaasi on entsyymi, joka katalysoi reversiibeliä fosforylointireaktiota, jossa kahdesta ADP-molekyylistä muodostuu yksi AMP-molekyyli ja yksi ATP-molekyyli. Entsyymillä on tehtävä solujen energiatasapainon ylläpitämisessä.
Adenylaattikinaasin entsyyminumero on EC 2.7.4.3 ja CAS-numero 9013-02-9.
Rakenne ja toiminta.
Adenylaattikinaasia tavataan kaikilta eliöiltä. Rakenteeltaan se on monomeeri ja koostuu kolmesta alayksiköstä. Bakteerien ja mitokondrioiden entsyymi eroaa muista entsyymin muodoista siten, että eräs sen alayksikkö on 20–30 aminohappoa pidempi. Selkärankaisilla adenylaattikinaasista tunnetaan kolme isoentsyymiä. AK1 esiintyy sytosolissa, AK2 mitokondrion ulko- ja sisäkalvon välisessä tilassa ja AK3 mitokondrion matriisissa. 
Entsyymissä on kaksi kohtaa, johon ADP-molekyyli voi sitoutua. Toiseen niistä sitoutuu ADP:n ja magnesiumionin kompleksi. Substraatin sitoutuessa myös entsyymin konformaatio muuttuu avoimesta suljetuksi aktiiviseksi konformaatioksi. ATP-molekyylin ollessa adenylaattikinaasin substraattina on magnesiumioni koordinoituneena siihen ja ohjaa trifosfaattiryhmän suuntautumista oikeaan asentoon. Fosfaattiryhmän siirto on tyypiltään assosiatiivinen nukleofiilinen hyökkäys fosforiatomiin. Suuret pitoisuudet sekä substraatteja että tuotteita estävät adenylaattikinaasin toimintaa.
Adenylaattikinaasia esiintyy kaikissa kudoksissa, ja erityisen aktiivinen se on maksassa ja lihaksissa, koska näissä energiantarve on suurta. Entsyymin tehtävänä on pitää adenosiininukleotidien määrä tasapainossa. Näin se osallistuu myös solun energiatilan viestintään energia-aineenvaihduntaa sääteleville entsyymeille.
Adenylaattikinaasi ja sairaudet.
Periytyvä sairaus, joka aiheuttaa erytrosyyteissä adenylaattikinaasin puutetta, on yhdistetty hemolyyttiseen anemiaan. Puute voi aiheuttaa myös psykomotoristen kykyjen kehittymättömyyttä. Entsyymin tarkasta vaikutuksesta sairauteen on kuitenkin epäselvyyttä.
Retikulaarisessa dysgeneesissä autosomaalisesti periytyvä mutaatio aiheuttaa adenylaattikinaasin isoentsyymin AK2:n erittymisen heikentymistä ja puutostilan. Tämä johtaa solumuutoksiin, jotka aiheuttavat sisäkorvaperäisen kuulovian ja kuurouden.
Pikkumaayökkönen

Pikkumaayökkönen ("Ochropleura plecta") on Etelä-Suomessa yleisenä lentävä yöperhonen. Sen siipien kärkiväli on 28–32 millimetriä. Pikkumaayökkösen tuntee etusiipien kellanharmaasta etureunasta ja vaaleista munuais- ja rengastäplistä. Takasiivet ovat valkoiset. Lajilla on kaksi sukupolvea kesäkuusta syyskuuhun. Toukalle maistuvat monenlaiset ruohokasvit.
Arteesinen akviferi

Arteesinen akviferi on pohjaveden esiintymä, jonka vesi on paineellista. Pohjavesi on arteesisessa akviferissa muodostunut kahden vettä läpäisemättömän kerroksen väliin. Akviferiin puhkaistua kaivoa kutsutaan nimellä arteesinen kaivo, ja siitä tuleva vesi nousee maanpinnan yläpuolelle omalla paineellaan. Joskus luonnollinen paine voi nousta niin korkeaksi, että arteesisen akviferin vesi nousee maanpintaan itsestään.
Girls’ Generation (albumi)

Girls’ Generation () on ensimmäinen studioalbumi eteläkorealaiselta Girls' Generation -yhtyeeltä, jonka levy-yhtiönä toimii SM Entertainment.
Albumi uudelleenjulkaistiin 17. maaliskuuta 2008. Uudelleenjulkaistun albumin nimeksi tuli Baby Baby. Kolmatta singleä "Baby Baby", käytettiin albumin promootioissa.
Albumin promootiot päätettiin 13. huhtikuuta 2008, Inkigayossa.
Joseph Pitton de Tournefort

Joseph Pitton de Tournefort (5. kesäkuuta 1656 Aix-en-Provence, Ranska – 28. joulukuuta 1708 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hänen tutkimuksensa olivat merkittäviä kaksiosaisen tieteellisen nimen määrittelyssä.
Tournefort kiinnostui kasvitieteestä jo pienenä. Hän pystyi aloittamaan kasvitieteen opinnot vasta isänsä kuoleman jälkeen, sillä isä oli laittanut hänet opiskelemaan teologiaa. Tournefort opiskeli ensin fransiskaanimunkki Charles Plumier’n alaisuudessa ja myöhemmin Jardin des Plantesissa Pierre Magnolin johdolla. Vuonna 1688 Tournefort nimettin Jardin des Plantesin professoriksi, jona hän toimi kuolemaansa asti.
Tournefort keräsi matkoiltaan Pyreneille, Vähään-Aasiaan ja Kreikkaan laajan kasvikokoelman ja sai mainetta kasvitieteellisillä teoksillaan, erityisesti "Éléments de botaniquella" (1694). Teos oli menestys, ja siitä otettiin latinankielinen painos vuonna 1700. Samana vuonna Tournefort johti tutkimusmatkaa itäisen Välimeren alueella ja Lähi-itään. Matkalla oli mukana taiteilija Claude Aubriet, jonka kanssa Tournefort luetteloi 1 356 kasvilajia. Matkasta kertonut "Relation d’un voyage du Levant" julkaistiin vasta Tournefortin kuoleman jälkeen.
Tournefortin työ oli merkittävä kaksiosaisen tieteellisen nimen kehittymisessä. Hän käytti luokittelussa sukunimeä ja lisäksi määritteli lisäksi lajin muutamalla sanalla. Tournefort perusti luokittelunsa kukan ja hedelmän rakenteelle.
William Billingsley

William Billingsley (1758–1828) oli merkittävä englantilainen posliinimaalari. Hänen suunnittelemansa ruusukuvio on tiettävästi kuningatar Elisabet II:n suosikki.
Billingsley syntyi Derbyssä vuonna 1758. Hän pääsi harjoittelijaksi Royal Crown Derbyn tehtaille, jossa hänen samanniminen isänsä oli jo maalamassa astioihin kukkakuvioita. Nuorempi Billingsley kehitti kukkakuvioihin oman, herkän ja luonnonmukaisen tyylinsä, josta tuli hyvin suosittu. Hänen tekniikkaansa kuului levittää maalia paksusti maaliin kastetulla siveltimellä ja sitten pyyhkiä sitä vähemmäksi lähes kuivalla siveltimellä. Vaikka hänet tunnetaan parhaiten ”Billingsleyn ruusuista”, hän maalasi myös maisemia, rakennuksia ja muita kasveja.
Vuonna 1795 hän oli perustamassa Pinxtonin posliinitehdasta John Coken kanssa. Coke oli Pinxtonin varakkaan kappalaisen pastori D'Ewes Coken poika. Billingsley oli ollut 21 vuotta Royal Crownissa ja tehnyt siellä erilaisia materiaalikokeiluja, ja näki uudessa yrityksessä mahdollisuuden tehdä jotain uutta. Tehdas käytti erityisen valkoista, läpikuultavaa kaoliinipitoista savea. Billingsleyn uusilla resepteillä syntyi kauniita, mutta helposti hajoavia tuotteita, ja hävikki oli suurta. Pixtonin tehdas oli toiminnassa vain seitsemäntoista vuoden ajan, joten sen tuotteista on tullut keräilyharvinaisuuksia. 
Vuonna 1813 Billingsley perusti oman tehtaan vävynsä kanssa Nantgarwiin Etelä-Walesiin. Sama ongelma toistui siellä: kokonaiset uunilliset posliiniesineitä hajosivat poltossa. Silloin kun poltto onnistui, tuloksena oli hyvin kauniita tuotteita, mutta hävikki oli suurta. Mukaan haettiin yhtiökumppaneita, mutta ongelmia ei saatu ratkottua. Billingsley lähti Walesista 1820, ja tehdas suljettiin 1822. 
Billingsley työskenteli uransa varrella myös Mansfieldissä, Worcesterissä, Swanseassa ja Coalportissa, ja paikalliset posliinimaalarit saivat häneltä vaikutteita.
Ervelän rautatieasema

Ervelän rautatieasema (lyh. Erv, ratakm 122+997) oli rautatieliikennepaikka Perniön Ervelän kylässä joka nykyään on osa Salon kaupunkia. Asema perustettiin paikallisen osuuskaupan pyynnöstä. Alkujaan liikennepaikka sijaitsi radan eteläsivulla, mistä se siirrettiin lopulliselle paikalleen vuonna 1919. Vanhalle paikalle ei olisi ilmeisesti ollut mahdollista rakentaa ratapihaa. 
Vuonna 1963 Ervelän liikennepaikka alennettiin laiturivaihteesta miehittämättömäksi seisakevaihteeksi. Henkilöliikenteeltä Ervelä suljettiin vuonna 1977. Se toimi vielä joitakin vuosia linjavaihteena, kunnes vaihde poistettiin käytöstä vuonna 1981. Lopullinen lakkautus tapahtui vuonna 1982. Kun rataa loivennettiin myöhemmin, asemarakennus siirtyi aiempaa kauemmaksi ratalinjasta. 
Asema siirtyi yksityisomistukseen vuonna 2006, ja se on kunnostettu alkuperäiseen asuunsa. 
Nykyinen Ervelän liikennepaikka.
Nykyinen Ervelän liikennepaikka (ratakm 119+816) on eri liikennepaikka kuin alkuperäinen asema. Se avattiin käyttöön vuonna 1992, ja se sijaitsee alkuperäisestä Ervelän rautatieasemasta neljä kilometriä etelään päin. Uudessa liikennepaikkarakennuksessa on pieni junasuorittajan koppi sellaisia tilanteita varten, joissa radan kauko-ohjaus ei toimi.
Rondell Bartholomew

Rondell Bartholomew (s. 7. huhtikuuta 1990) on grenadalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Bartholomew voitti Carifta Games -kilpailujen alle 20-vuotiaiden 400 metrin juoksun Basseterressä 2008, mutta karsiutui Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa saman matkan välierissä. Vuonna 2009 hän saavutti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden sarjassa hopeaa Vieux Fortin Carifta Gameseissa ja pronssia Port-of-Spainin Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan alkuerissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui kuudenneksi Daegun MM-kilpailuissa 2011.
Jouko Klemettilä

Jouko Antero Klemettilä (s. 3. maaliskuuta 1961 Rauma) on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt Intimiteatterissa, Teatteri Pienessä Suomessa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt myös useissa suomalaisissa elokuvissa ja tv-sarjoissa sekä toiminut ääninäyttelijänä.
Klemettilä sai teatterikipinän veljeltään ja hakeutui ensin kotikaupunkinsa nuorisoteatteriin ja sitten Rauman kaupunginteatterin iltanäyttelijäksi. Hänet hyväksyttiin vuonna 1982 Teatterikorkeakouluun, jossa hän pääsi Jouko Turkan suosioon. Hän valmistui 1986 ja työskenteli ensin Intimiteatterissa, sitten vuodesta 1987 Teatteri Pienessä Suomessa ja siirtyi vuonna 1998 Helsingin kaupunginteatteriin. 
Klemettilä sai näyttämötaiteen valtionpalkinnon 31-vuotiaana vuonna 1992.
Nixon Chepseba

Nixon Kiplimo Chepseba (s. 12. joulukuuta 1990 Keiyo, Rift Valley) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Chepseba sai hopeaa Bambousin alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailujen 1 500 metrin juoksussa 2009. Hän voitti saman matkan Timanttiliigan kilpailuissa Dohassa, Shanghaissa ja Zürichissä 2011. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 1 500 metrillä 11:nneksi ja voitti samana vuonna Timanttiliigan kilpailun Berliinissä. Hän oli neljäs Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
Mithun Chakraborty

Mithun Chakraborty (oik. Gouranga Chakraborty; s. 16. kesäkuuta 1950 Kalkutta, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen näyttelijä ja yrittäjä. Hän on esiintynyt yli 250 hindinkielisessä elokuvassa, ja on näytellyt myös useissa bengalin-, orijan- ja bhodžpurinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut kolme arvostettua National Film Awards -palkintoa.
Yksityiselämä.
Chakraborty on naimisissa entisen näyttelijän Yogeeta Balin kanssa ja heillä on neljä lasta, kolme poikaa ja yksi tytär. Heidän vanhin poikansa, Mimoh Chakraborty, on myös näyttelijä.
Imane Merga

Imane Merga (s. 15. lokakuuta 1988) on etiopialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Merga sijoittui Mombasan maastojuoksun MM-kilpailuissa 2007 junioreiden kilpailussa seitsemänneksi ja sai pronssia joukkuekilpailussa. Saman vuoden alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa Ouagadougoussa hän oli kolmas 10 000 metrin juoksussa. Hän voitti 10 000 metrin Etiopian-mestaruuden 2008. Seuraavana vuonna hän oli samalla matkalla neljäs Berliinin MM-kilpailuissa ja voitti 5 000 metriä .
Merga voitti 2010 timanttiliigan 5 000 metrin juoksut Oslossa ja Roomassa. Hän voitti myös matkan kokonaiskilpailun. Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän oli 5 000 metrillä viides. Hän voitti maailmanmestaruuden Punta Umbrian maastojuoksun MM-kilpailuissa 2011 ja sai lisäksi hopeaa joukkuekilpailussa. Timanttiliigassa hän voitti 5 000 metriä Roomassa, Eugenessa ja Brysselissä sekä 5 000 metrin kokonaiskilpailun toisena vuonna peräkkäin. Daegun MM-kilpailuissa Merga saavutti pronssia 10 000 metrillä ajalla 27.19,14. 5 000 metrillä hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta hänet hylättiin kilpailun jälkeen hänen juostuaan radan sisäpuolella.
Merga sai Bydgoszczin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2013 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja kultaa joukkuekilpailussa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 000 metrillä 12:nneksi. Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014 hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi.
Yenew Alamirew

Yenew Alamirew (s. 27. toukokuuta 1990) on etiopialainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija.
Alamirew juoksi uransa ensimmäisessä hallikilpailussa, Stuttgartissa helmikuussa 2011, sisäratojen kaikkien aikojen maailmantilaston kolmannelle sijalle 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.27,80. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 3 000 metriä Dohan Timanttiliigan kilpailussa. Maputon Afrikan kisoissa hän sai 5 000 metrillä hopeaa ajalla 13.43,33. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Alamirew oli yhdeksäs 3 000 metrillä ajalla 7.45,15. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrillä 12:nneksi
Alamirew voitti 2013 Timanttiliigan 5 000 metrin juoksut Roomassa, Lausannessa ja Brysselissä. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla yhdeksäs.
Weyburn

Weyburn on kaupunki Kanadassa Saskatchewanin provinssissa. Kaupunki sijaitsee Souris River -joen varrella, noin 110 kilometriä kaakkoon provinssin pääkaupungista Reginasta ja 70 kilometriä pohjoiseen Yhdysvaltain rajalta. Kaupungin väkiluku on 9 433 (2006).
Historia.
Kaupungin nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Joidenkin lähteiden mukaan kaupunki olisi nimetty rautatietä rakentaneen työporukan johtajan mukaan, toisten lähteiden mukaan nimi juontaa juurensa skotin kielestä, kun eräänä kuumana kesäiltana Sourisjoen ylitettyään skotlantilainen tutkimusmatkailija antoi alueelle nimen "Wee Burn", joka taas myöhemmin muutettiin nykyiseen muotoonsa, Weyburn.
Eurooppalainen asutus seudulla sai alkunsa Canadian Pacific Railwayn rautatien valmistuttua itäisestä Kanadasta läheiseen Estevanin kaupunkiin vuonna 1892 ja kaksi vuotta myöhemmin Soo Line Railroad (Nykyisin Canadian Pacificin omistama) rakensi rautatien Yhdysvaltojen Minneapolisista Estevanin ja Weyburnin kautta Moose Jaw’n kaupunkiin. Canadian Pacificin rautatie toi lukuisia siirtolaisia itäisestä Kanadasta ja Soo Line taas vastaavasti Yhdysvalloista. Yksi ensimmäisistä siirtolaisista alueella oli William Hunt, joka perusti Weyburnin postitoimiston 1. elokuuta 1895. Weyburn sai kylän arvon 22. lokakuuta 1900. Vain kolme vuotta myöhemmin 5. elokuuta se sai kaupungin (town) statuksen ja 1. syyskuuta 1913 siitä tehtiin suurempi kaupunki (city). Kaupungin väkiluku kasvoi sen alkuaikoina voimakkaasti. Vuonna 1901 Weyburnin väkiluku oli vain 113 asukasta, ja vuoteen 1916 mennessä väkiluku oli kasvanut 3 050 asukkaaseen. 1950-luvulla väkiluvun voimakkaaseen kasvuun vaikutti öljyteollisuus, kun kaupungin lähellä aloitettiin öljyporaustoiminta. 
Talous.
Weyburn on Kanadan suurin sisämaassa sijaitseva viljankäsittelytoimipiste. Maatalous on kaupungin tärkein teollisuudenala. Toinen merkittävä työllistäjä on öljyteollisuus, ja kaupungin lähialueella sijaitsee noin 600 öljylähdettä. Muita merkittäviä työllistäjiä ovat palvelusektori, etanolin jalostus, kaapeleiden valmistus, muut teollisuudenalat ja rakennustarvikkeiden valmistus.
Kanal – kirottujen tie

Kanal – kirottujen tie () on Andrzej Wajdan ohjaama elokuva vuodelta 1957. Se on toinen osa sotatrilogiasta, jonka ensimmäinen osa on "Sukupolvi" (1954) ja kolmas osa "Tuhkaa ja timanttia" (1958). Elokuvan aiheena on toisen maailmansodan aika, syyskuu 1944 ja vastikään puhjennut Varsovan kansannousu.
Tuotanto.
Puolan kotiarmeija eli "Armia Krajowa" käynnisti Varsovan kansannousun Neuvostoliiton joukkojen lähestyessä Saksan miehittämää kaupunkia elokuussa 1944. Ideana oli vapauttaa Puolan pääkaupunki ennen neuvostojoukkojen saapumista. Puna-armeija pysäytti kuitenkin tarkoituksellisesti etenemisensä ja saksalaisten onnistui kukistaa kapina. Kapinan aikana sai surmansa tuhansia puolalaisia taistelijoita ja satojatuhansia siviilejä. Jerzy Stefan Stawiński oli ollut Puolan kotiarmeijan komppanian komentaja. Sodan jälkeen hän julkaisi omiin kokemuksiinsa perustuvan tarinan "Kanal" kirjallisuusjulkaisussa "Twórczość", ja kehitti edelleen siihen pohjautuvan elokuvakäsikirjoituksen.
Käsikirjoitus oli Neuvostoliiton johtamassa Itä-Euroopassa arkaluontoinen, mutta yhteiskunta alkoi vapautua Neuvostoliiton johtaja Josif Stalinin kuoltua vuonna 1954. Hänen seuraajansa Nikita Hruštšovin kaudella tiukka sensuuri löyheni. Ideaan elokuvasta suhtauduttiin nyt kommunistien hallitsemassa Puolassa kuitenkin nihkeästi. Valtio hyväksyi sen tuotannon lopulta paljolti koska hiljattain perustetun tuotantoyhtiö Kadrin edustaja Tadeusz Konwicki lobbasi sen puolesta. Elokuvan ohjaajaksi valikoitui Andrzej Wajda.
Elokuvan kuvaukset alkoivat Varsovassa vuonna 1956. Monet kuvauksista tehtiin paikallisella studiolla P. P. Film Polski. Ulkoilmakohtauksia tehtiin myös Varsovan vanhankaupungin raunioilla, joista kaikkea ei vielä oltu jälleenrakennettu maailmansodan jälkeen. Viemäreihin kohdistuviin kohtauksiin rakennettiin yksityiskohtaiset lavasteet kuvaaja Jerzy Lipmanin johdolla.
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Varsovassa 20. toukokuuta 1957. Elokuva sai aluksi jonkin verran kritiikkiä kotimaassaan, koska sen tarinaa pidettiin epäsankarillisena ja liian synkkänä.
Elokuva esitettiin Ranskassa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 1957. Se sai jaetun tuomariston erikoispalkinnon yhdessä Ingmar Bergmanin elokuva "Seitsemäs sinetti" kanssa. Vastaanotto kriitikkojen taholta Ranskassa oli hyvä, mikä vaikutti myös kriitikkojen myöhempiin mielipiteisiin elokuvan kotimaassa. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa vuonna 1961, jossa sitä esitettiin muutamassa taide-elokuvateatterissa.
Operaatio Chevalier

 Operaatio Chevalier on elokuussa 2011 julkaistu Juhan-Ville Kaarnakarin sotatrilleri. Se kertoo Suomessa toimineesta salaisesta sabotaasiryhmästä, jonka Neuvostoliitto oli istuttanut maahan jo ennen talvisotaa. Sabotaasiryhmän operaation toteutuminen olisi muuttanut historiaa. Yhteensattumien vuoksi tehtävään kytkeytyi myös suurvaltapoliittisia ulottuvuuksia, joiden toteuttajiksi valittiin Neuvostoliiton salaiset erikoisjoukot.
Piikkiluppio

 Piikkiluppio ("Sarcopoterium spinosum") on ruusukasvien ("Rosaceae") heimoon kuuluva kasvilaji. Se muodostaa tyypillisen osan välimerenseudun kuivaa piikkistä phrygana-kasvustoa. Sitä käytetään aitakasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvi on voimakkaasti haarova varpu tai pieni pensas, joka jää alle 75 cm korkeaksi. Versot ovat villakarvaisia. Lehdissä on 9–15 lehdykkää. Samassa kasvissa on ylhäällä emikukkia, alhaalla hedekukka. Hedelmät ovat meheviä ja marjamaisia.
Levinneisyys.
Piikkiluppiota tavataan Albaniassa, Kreetalla, Kroatiassa, Kyproksella, itäisen Egeianmeren saarilla, Kreikassa, Israelissa, Italiassa, Jordaniassa ja Libanonissa.
2827 Vellamo

2827 Vellamo on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Liisi Oterma vuonna 1942. Pikkuplaneetta sai nimensä suomalaisen mytologian veden emäntä Vellamon mukaan. Ennen kuin asteroidi sai nimensä se tunnettiin tunnuksella 1942 CC.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi on .
Jyväskylän kesäyliopisto

Jyväskylän kesäyliopisto on Jyväskylässä sijaitseva kesäyliopisto, joka on perustettu Suomen ensimmäisenä vuonna 1912.
Kesäyliopisto tarjoaa avoimen korkeakouluopetuksen lisäksi myös esimerkiksi ammatillista täydennyskoulutusta ja kertauskursseja ylioppilaskirjoituksiin valmentautuville abeille. Jyväskylän kesäyliopiston yhteydessä toimii myös Ikääntyvien yliopisto.
Kesäyliopistoa ylläpitää vuonna 1997 perustettu Jyväskylän kesäyliopistoyhdistys, jonka jäseniä ovat Jyväskylän yliopisto, Jyväskylän yliopistosäätiö, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta, Keski-Suomen Liitto, Jyväskylän, Keuruun, Saarijärven, Suolahden, Äänekosken ja Viitasaaren kaupungit sekä Laukaan, Hankasalmen, Kyyjärven ja Leivonmäen kunnat.
Historia.
Jyväskylän kesäyliopisto aloitti toimintansa vuonna 1912. Se tarjosi korkeakouluopetusta ylioppilaille ja kansakoulunopettajille pääasiassa Helsingin yliopiston opettajien opettamana. Kesäyliopisto muuttui Jyväskylään vuonna 1934 perustetun Kasvatustieteellisen korkeakoulun kesälukukaudeksi vuonna 1936, ja edelleen vuonna 1966 Jyväskylän yliopiston kesälukukaudeksi. Se perustettiin uudelleen Jyväskylän kesäyliopiston nimellä vuonna 1981.
1454 Kalevala

1454 Kalevala on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Yrjö Väisälä vuonna 1936. Pikkuplaneetta sai nimensä Suomen kansalliseepos Kalevalan mukaan. Ennen kuin asteroidi sai nimensä, se tunnettiin tunnuksella 1936 DO.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin . Albedo on ja magnitudi .
Haron Keitany

Haron Keitany (s. 17. joulukuuta 1983) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Keitany voitti 1 500 metrin juoksun Afrikan-mestaruuden Addis Abebassa 2008 ajalla 3.43,47. Kenian olympiakarsinnoissa hän jäi samalla matkalla neljänneksi, eikä selviytynyt Pekingin olympialaisiin. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti 1 500 metriä Kultaisen liigan kilpailussa Zürichissä ja . Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän selviytyi 1 500 metrillä alkueristä jatkoon, mutta ei osallistunut välieräjuoksuun. 
Keitany sai Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 pronssia 1 500 metrillä ajalla 3.42,32.
Artwork

Arwork on The Usedin neljäs studio albumi. Albumi on ensimmäinen ja tässä vaiheessa ainoa levy, jota ei tuottanut John Feldmann, joka oli tuottanut yhtyeen kolme ensimmäistä albumia. 'Artwork' on myös ensimmäinen albumi, jossa Dan Whitesides soittaa rumpuja.
The Used oli omin sanoin toivonut kehittävänsä albumia varten oman musiikkityylin, jota he kutsuvat nimellä "Gross pop".
Bert McCrackenin veli Joseph McCracken laulaa albumissa kahdessa kappaleessa, "Blood on My Handsissa" taustalauluna ja "Meant to Die" kappaleessa karjuu (englanniksi 'screaming vocals'). Kappale "Meant to Die" on omistettu näyttelijä Heath Ledgerille, jonka kuolema on ollut samalla inspiraatio kappaleelle.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 10.
(99999) 1981 FP

(99999) 1981 FP on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Se löydettiin Harvard Observatoryllä vuonna 1981. Kohteen absoluuttinen magnitudi (H) on . Kiertoradan eksentrisyys on ja inklinaatio on . Kiertoaika Auringon ympäri on noin .