tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiltinänsaame

Kiltinänsaame eli kildininsaame on Venäjällä puhuttava uralilainen kieli, jota puhuvat kiltinänsaamelaiset. Se kuuluu saamelaiskielten itäsaamelaiseen haaraan. Sen lähimpiä sukukieliä ovat inarinsaame, koltansaame, akkalansaame ja turjansaame.
Nimen alkuperä.
Kiltinä () on saari Kuolan niemimaan pohjoisrannikolla Murmanskin koillispuolella. Suomen kielessä suositellaan käytettäväksi nimityksiä "kiltinänsaame" ja "kiltinänsaamelainen" vierasperäisten nimitysten "kildininsaame" ja "kildininsaamelainen" sijaan, joskin molempia muotoja näkee yleisesti käytettävän. Kiltinänsaamelaiset kutsuvat itseään nimellä са̄ммьленч (saaḿḿlentš) ja kieltään nimellä са̄мь кӣлл (saaḿ kiill).
Nykytilanne.
Kiltinänsaamea puhuu Venäjällä Kuolan niemimaalla noin 650 ihmistä. Se on puhujamäärältään suurin itäsaamelaisista kielistä, mutta sen tulevaisuus on silti epävarmempi kuin inarinsaamen tai koltansaamen. Kiltinänsaamea puhutaan laajalla alueella Kuolan niemimaan keskiosissa erityisesti Lovozeron (Luujärven) alueella. Läheisintä sukukieltä akkalansaamea pidetään toisinaan kiltinänsaamen murteena.
Kiltinänsaamelle luotiin latinalaiseen kirjaimistoon pohjautuva kirjakieli 1930-luvulla. Sen käyttö kuitenkin tyrehtyi pian. Vasta 1970-luvulla kirjakielen kehitystyö käynnistyi uudelleen. Silloin luotiin uusi kiltinänsaamen aakkosto, joka perustui kyrilliseen kirjaimistoon. Kirjakielen käyttöönottoa haittaavat kuitenkin kielen hajaantuminen useiksi murteiksi, kirjoitustavan vakiintumattomuus sekä pieni, vanheneva käyttäjäkunta. Myös yhä lisääntyvä venäjän kielen käyttö on vakava uhka koko kiltinänsaamen olemassaololle.
Oksitosiini

Oksitosiini (kreik. "oksys" = nopea, "tokos" = synnytys) on yhdeksästä aminohappomolekyylistä muodostunut hormoni, jonka biosynteesi tapahtuu hypotalamuksen neuroendokriinisten solujen soomaosissa ja vapautuu verenkiertoon aivolisäkkeen takalohkossa sijaitsevista hermopäätteistä.
Imettävällä äidillä oksitosiini saa maidon erittymään rinnoista supistamalla maitotiehyitä ympäröiviä pieniä sileitä lihaksia. Lapsen imettäminen, piteleminen ja jopa pelkkä näkeminen tai haistaminen lisäävät oksitosiinin eritystä. Odottavalla äidillä oksitosiini saa kohdun lihakset supistelemaan ja sikiön liikkeelle. Oksitosiinia käytetäänkin synnytyksen keinotekoiseen käynnistämiseen. Suomessa myyntilupa on oksitosiinia sisältävillä lääkevalmisteilla Oxytocin ja Syntocinon. Oksitosiinin rooli luonnollisessa synnytyksessä on kuitenkin epäselvä.
Oksitosiinia erittyy seksuaalisen mielihyvän sekä eräiden hellyydenosoitusten, kuten halaamisen ja suutelun yhteydessä. Oksitosiinin on havaittu herättävän miehillä niin negatiiviset kuin positiivisetkin varhaislapsuuden muistot äitisuhteesta myös myöhemmällä iällä.
Oksitosiinin ja ketamiinin yhdistelmävalmisteesta on lupaavaa näyttöä voimakkaan kivun hoidossa.
Oksitosiinin kemiallinen kaava on C43H66N12O12S2, moolimassa 1007,19 g/mol ja CAS-numero 50-56-6.
Glukagoni

Glukagoni on peptidihormoni, joka säätelee sokeriaineenvaihduntaa. Sitä erittyy haiman Langerhansin saarekkeiden alfasoluista (Α-solut) koko eliniän ajan. Glukagoni on insuliinin vastavaikuttaja. Kun verensokeri on alhaalla, glukagoni lisää glukoosia vereen. Veren glukoosipitoisuus puolestaan stimuloi insuliinin eritystä yhdessä ruoansulatuskanavan entsyymien (GIP) kanssa.
Glukagoni vapauttaa adrenaliinin avustamana glukoosia maksan glykogeenivarastosta. Glukagoni käynnistää glukoneogeneesin jo ennen maksan glykogeenivarastojen ehtymistä, jolloin elimistön varastorasvoista muodostuu vereen glukoosia.
Sairaalloisen korkea glukagonintuotanto voi johtua esimerkiksi glukagonoomasta.
Glukagonia voidaan käyttää vastamyrkkynä beetasalpaajan aiheuttaman myrkytyksen hoidossa.
Joseph-Ignace Guillotin

Joseph-Ignace Guillotin (28. toukokuuta 1738 Saintes – 26. maaliskuuta 1814 Pariisi) oli ranskalainen lääkäri, jonka mukaan on nimetty pään irrottava mestauslaite giljotiini (), vaikka hän ei varsinaisesti keksinytkään sitä. Uusi teloitusmenetelmä otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana tohtori Guillotinin aloitteesta. Sen alkuperäisenä tarkoituksena oli vähentää teloitettavan kärsimystä.
Ura.
Guillotin valmistui lääkäriksi Pariisin yliopistosta. Hän työskenteli muun muassa jesuiitoille ja Bordeaux’n irlantilaisessa collègessa sekä opetti myöhemmin Pariisissa. Hän oli jäsenenä vuonna 1784 asetetussa kuninkaallisessa komissiossa, joka tutki Franz Mesmerin epätieteellisiä teorioita animaalisesta magnetismista. Guillotin valittiin Pariisin porvariston edustajana Ranskan vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen. Hän oli saavuttanut kansan suosion vaatimalla kolmannelle säädylle suurempaa edustusta säätykokoukseen. Kolmannen säädyn edustajien muodostamassa perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa hän kuului maltillisiin uudistusmielisiin, kokouksen oikeistoon. Hänet valittiin myös kansalliskokouksen tammikuussa 1790 asettaman terveydenhoitovaliokunnan puheenjohtajaksi. Valiokunta teki monia ehdotuksia sairaanhoidon ja lääketieteellisen koulutuksen uudistamiseksi.
Giljotiini.
Guillotin oli humanisti, joka halusi lakkauttaa kuolemanrangaistuksen. Mikäli sitä ei lakkautettaisi kokonaan, ainakin tulisi lopettaa julmat ja tuskalliset teloitustavat kuten roviolla polttaminen, hukuttaminen, silpominen ja hirttäminen. Hän piti vääryytenä myös sitä, että vain aatelisilla oli oikeus nopean kuoleman varmistavaan mestaukseen. Lisäksi hän toivoi julkisista teloituksista luopumista. Guillotin nosti asian esiin lokakuussa 1789 kansalliskokouksen käsitellessä rangaistuslakeja. Hän ehdotti kaikkien kuolemaantuomittujen mestaamista ja lisäksi epävarmojen ihmiskäsien korvaamista luotettavalla koneella, ”yksinkertaisella mekanismilla”, joka minimoisi kärsimyksen. Ehdotus hyväksyttiin myöhemmin. Laitteen suunnitteli kuitenkin saksalainen mekaanikko Tobias Schmidt, ei Guillotin, ja sen suunnittelua valvoi kirurgi Antoine Louis, jonka mukaan sitä kutsuttiin aluksi nimillä "louison" ja "louisette". Laite otettiin Ranskassa käyttöön huhtikuussa 1792, kun Guillotin oli jo luopunut politiikasta ja Louis kuollut. Nimi giljotiini esiintyi ensi kerran "Les Actes des apôtres" -nimisen rojalistisen lehden julkaisemassa pilkkarunossa. Vastaavantyyppisiä mestauskoneita oli ollut käytössä jo aiemmin muissa maissa.
Toisinaan väitetään, että tohtori Guillotin olisi joutunut itsekin vallankumouksen aikaan giljotiiniin, mutta tämä ei pidä paikkaansa. Hänet kyllä vangittin terrorin aikana, mutta hän vältti kuolemantuomion. Hän menehtyi olkapäässä olevan tulehduksen aiheuttamaan myrkytykseen 20 vuotta myöhemmin, vuonna 1814. Hänen jälkeläisensä vaihtoivat myöhemmin nimensä.
Ensemble Studios

Ensemble Studios (ES) oli Microsoftin omistama pelitalo, joka on kehittänyt muun muassa kuuluisan "Age of Empires" -pelisarjan.
Historia.
Studion aloitti Tony Goodman vuonna 1994 ja yhtiöitti sen vuonna 1995. Yritys on lähtöisin Goodmanin vuonna 1990 perustamasta konsulttiyrityksestä Ensemble Corporation.
Tony Goodman, John Boog-Scott ja Rick Goodman perustivat yrityksen Dallasissa vuonna 1995. Kaksi vuotta perustamisen jälkeen Ensemble Studios julkaisi ensimmäisen pelinsä, "Age of Empiresin". 
Microsoft osti yhtiön toukokuussa 2001.
Syyskuussa 2008 Microsoft ilmoitti lakkauttavansa kyseisen pelitalon kun se on saanut valmiiksi "Halo Warsin". 29. tammikuuta 2009 Ensemble sulki ovensa.
Ensemble Studiosin jokaisen työntekijän täytyi testata yhtiön kehittämää peliä vähintään kerran viikossa.
Pelit.
Pelitalo kehitti tunnetut pelit "Age of Empires", "", "Age of Mythology" ja "Age of Empires III".
Honorius II

Paavi Honorius II (k. 13. helmikuuta 1130) oli paavina 15. joulukuuta 1124 – 13. tai 14 helmikuuta 1130. Hänen oikea nimensä oli Lamberto Scannabecchi. Hän toimi paavi Calixtus II:n lähettiläänä Wormsin konkordaattia neuvoteltaessa.
Honoriuksen aikana temppeliherrain ritarikunta sai paavin siunauksen toiminnalleen.
Edellisellä vuosisadalla myös Pietari Caldus oli ottanut nimen Honorius II (1061–1064), mutta häntä pidetään vastapaavina.
Tilke-DNA

Tilke-DNA eli ei-koodaava DNA (ennen myös roska-DNA, ) on DNA:n osa, joka koostuu proteiineja koodaamattomista DNA-jaksoista. Sen on arvioitu muodostavan jopa 99 prosenttia koko perimästä. Tilke-DNA:ta voi olla proteiinia koodaavien geenien sisällä tai niiden välisillä alueilla. Geenien sisällä olevia koodaamattomia jaksoja, jotka poistetaan ennen proteiinisynteesiä, kutsutaan introneiksi. Tilke-DNA:han kuuluvat geenien säätelyyn osallistuvat alueet, muita RNA-molekyylejä kuin lähetti-RNA:ta koodaavat jaksot ja esimerkiksi kromosomien päiden telomeeri- tai keskiosan sentromeerialueilla sijaitsevat toistojaksot. Tilke-DNA sisältää paljon jäänteitä toimivista geeneistä ja retrovirusten perimästä. Siellä on myös ”loisia” eli jaksoja, jotka pelkästään kopioituvat.
Tilke-DNA:ssa on paljon erilaisia osia. Retrotransposonit ovat ”hyppiviä geenejä” eli ne ovat tavallaan parasiitteja genomissa, jotka eivät pääse solusta toiseen, ja joiden kanssa solu elää tasapainossa. Aktiiviset transposonit koodaavat transposonien geenejä, mutta kokonaisuudessaan tämän DNA-osuuden informaatiomäärä on toiston takia pieni. Tilke-DNA:ssa on paljon toistuvajaksoista DNA:ta: lyhyttä emäsjaksoa toistetaan peräkkäin tuhansia kertoja. Tilke-DNA:sta on myös löydetty jaksoja, jotka ovat identtisiä hyvin monilla lajeilla. Näitä kutsutaan "ultrakonservatiivisiksi jaksoiksi" tai ”"plagioiduiksi virheiksi"”.
"Roska-DNA"-nimityksestä luovuttiin muun muassa sen vuoksi, että löytyi jakso, joka sääteli koodaavaa geeniä, koodaamatta proteiinia. Tilke-DNAssa on myös geenejä, jotka koodaavat, mutta eivät tee mitään. Yleisin näistä geeneistä on "käänteinen transkriptaasi", joka irrottaa ja liittää itseään samaan paikkaan perimässä.
Tilke-DNA:n olemassaoloa on kyseenalaistettu ja kriittisimmät ovat jopa pitäneet sitä ainoastaan tuntemattomina geeneinä ja niiden toimintaa ohjaavina osina. Tilke-DNA:n olemassaolo todistettiin kokeellisesti vuonna 2004, kun U.S. Department of Energy Joint Genome Institute (JGI) yhteistyössä Lawrence Berkeley National Laboratoryn kanssa poistivat hiiren perimästä miljoonia emäspareja, ilman että mitään vaikutuksia ilmeni.
Volkswagen Passat

Volkswagen Passat on Volkswagenin vuodesta 1973 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi edeltäneet Volkswagen Typ 3- ja Typ 4 -mallit. Passat on nimetty pasaatituulen mukaan.
Passat on Golfin jälkeen toiseksi eniten myyty Volkswagenin valmistama automalli sekä maailmanlaajuisesti myydyin ylemmän keskikokoluokan henkilöautomalli. Huhtikuussa 2019 valmistui 30. miljoonas Passat. 
Volkswagen Passat B1 (1973–1980).
Ensimmäisen sukupolven Passat esiteltiin vuonna 1973 korvaamaan vanhanaikaiset ilmajäähdytteiset Typ 3- ja Typ 4 -mallit. Se perustui samaan tekniikkaan kuin edellisenä vuonna esitelty Audi 80 (B1). Mallien suurimmat erot olivat korimalleissa, sillä Passatia ei saanut porrasperäisenä.
Volkswagen Passat B2 (1980–1988).
Toisen sukupolven Passat muuttui ulkonäöltään varsin vähän edeltäjäänsä verrattuna, mutta kokoa oli tullut jonkin verran lisää. Toisesta sukupolvesta tuli myös porrasperäinen versio, joka tunnettiin nimellä Volkswagen Santana. Vuoden 1985 kasvojenkohotuksen yhteydessä sitä alettiin Euroopassa myydä muun malliston tavoin Passat-nimisenä.
Volkswagen Passat B3 (1988–1993).
Kolmannen sukupolven Passat ei enää perustunut samaan tekniikkaan kuin Audi, vaan perusrakenne poikittain asennettuine moottoreineen oli samanlainen kuin toisen sukupolven Golfissa. Saatavilla ei ollut viistoperämallia, vaan Passat on kolmannesta sukupolvesta lähtien ollut joko neliovinen sedan tai viisiovinen farmari.
Volkswagen Passat B4 (1993–1997).
Passat B4 ei ollut täysin uusi malli, vaan perusteellisesti uudistettu versio edeltäjästään. Kaikki koripaneelit kattoa lukuun ottamatta olivat täysin uusia. Myös korirakenteeseen oli tehty turvallisuutta parantavia muutoksia.
Volkswagen Passat B5 (1996–2005).
Passat B5:ssä otettiin jälleen käyttöön sama perusrakenne kuin Audissa eli sama rakenne kuin kaksi vuotta aikaisemmin esitellyssä ensimmäisen sukupolven Audi A4:ssä. Moottori oli sijoitettu pitkittäin. B5:ssä pyrittiin panostamaan edeltäjiään parempaan varusteluun ja viimeistelyn laatuun. Passat-malliston huippumalli oli varustettu W8-moottorilla.
Volkswagen Passat B6 (2005–2010).
Passat B6 siirtyi jälleen poikittaismoottorirakenteiselle pohjalevylle, joka oli pidennetty versio viidennen sukupolven Golfin pohjalevystä. Vuonna 2008 esiteltiin Passat CC, jossa on coupémaisen viistosti muotoiltu perä.
Volkswagen Passat B7 (2010–2014).
Passat B7 on perusteellisen kasvojenkohotuksen läpikäynyt versio edeltäjästään. Malliston uutuutena oli farmarista kehitetty hieman maastokelpoisempi Passat Alltrack, jossa on korkeampi maavara ja koria suojaavia muoviosia.
Volkswagen Passat B8 (2014–2023).
Passat B8 on täysin uusi malli etuvetoisten Volkswagen-konsernin automallien tavoin modulaariselle MQB-pohjalevylle. Uuden, kehittyneemmän perusrakenteen ansiosta se on edeltäjäänsä kevyempi. 
Volkswagen Passat B9 (2023–).
Passat B9 on perustuu useimpien Volkswagen-konsernin etuvetoisten mallien tavoin MQB-pohjalevylle.
Siionin veljeskunta

Siionin veljeskunta eli Siionin luostari (myös "Siionin prioraatti") on kuvitteellinen salaseura, jonka tehtäväksi on kerrottu Jeesuksesta polveutuneen Merovingien kuningassuvun suojeleminen.
Historiallisuus.
Siionin veljeskuntaa ei tiettävästi ole ollut olemassa, vaan se on ranskalaisen Pierre Plantardin (1920–2000) keksintö. Siionin veljeskunta mainitaan "Dossiers Secrets" -dokumenttikokoelmassa, joka sekin on Pierre Plantardin valenimellä 'Henri Lobineau' tekemä hengentuote – Plantard antoi dokumenttikokoelmansa 1960-luvulla Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Kokoelmaa, joka sisältää muun muassa Merovingien sukutauluja, suurmestariluettelon ja lehtiartikkeleita, on käytetty lähteenä kirjassa "Pyhä veri, pyhä Graal", josta Siionin luostari päätyi Dan Brownin menestysromaaniin "Da Vinci -koodi". 
Kertomukset Jeesuksen jälkeläisistä on kirjailijoiden luoma myytti. Aiheesta on kuitenkin luotu useita salaliittoteorioita. Tunnustettuaan valheensa Pierre Plantard katosi julkisuudesta täysin. Kiihkeimmät veljeskunnan kannattajat väittävät edelleen katolisen kirkon vaientaneen hänet, mutta asian todistaminen ei ole enää mahdollista.
"Dossiers Secrets d'Henri Lobineau" pitää veljeskunnan "suurmestareina" muun muassa Leonardo da Vincia, Isaac Newtonia, Victor Hugo'ta ja Jean Cocteau'ta.
Siionin veljeskunnan uskottiin tulevan esiin millenniumin aikaan ja paljastavan sukulinjan, mutta mitään ei kuitenkaan tapahtunut.
Dan Brownin mukaan Siionin veljeskunta palvoi pyhää naiseutta, joka Brownin järjestön mukaansa oli lähtöisin Magdalan Mariasta. "Pyhä veri, pyhä Graal" -kirjassa häntä väitettiin Jeesuksen vaimoksi ja lapsen äidiksi.
Siionin luostarin "Dossiers Secrets d'Henri Lobineau" on luetteloinut Merovingien suvun alkavan Benjaminin heimosta. Pierre Plantard väitti olevansa Merovingien suvun viimeinen jäsen.
Lähteet.
Qiangit

Qiangit () ovat yksi Kiinan 55 virallisesti tunnustetusta vähemmistökansasta. Heitä on noin 300 000 ja he asuttavat Sichuanin luoteisosasta Yunnanin pohjoisosiin ulottuva aluetta.
Historia.
Noin kolme vuosituhatta sitten qiangit olivat yhteyksissä han-kiinalaisten ja zhuangien esi-isien kanssa. Vielä tuolloin ylä- ja alamailla asuneiden kansojen materiaalinen kulttuuri oli melko samankaltainen. Kaikki ne harjoittivat elinkeinoinaan metsästystä, keräilyä ja pienimuotoista maanviljelyä. Noin 600-luvulla eaa. han-kiinalaiset ottivat käyttöön tehokkaammat viljelymenetelmät ja heidän vaikutusvaltansa alkoi kasvaa. Tuolloin qiangit muuttivat vuoristoseuduille länteen säilyttääkseen elintapansa ja itsenäisyytensä. Heidät alistettiinkin sittemmin vasta mongoliarmeijoiden tullessa Kiinaan 1200-luvulla. Sittemmin heidän hallitsemisekseen otettiin käyttöön niin sanottu "tusi"-järjestelmä, jolla paikallisia kansoja hallittiin paikallisten välikäsien kautta. Mongolien Yuan-dynastian romahdettua valtaan tulivat ensin han-kiinalaiset Ming-dynastian kautta ja sittemmin mantšut Qing-dynastian kautta. Osa qiangien alaryhmistä, kuten jiarongit, säilyivät kuitenkin käytännössä itsenäisinä aina Kiinan sisällissodan puhkeamiseen saakka vuonna 1949. Sichuanin maanjäristys 2008 aiheutti suuret tuhot qiangien asuinalueilla. 
Kulttuuri.
Qiangit jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, joiden etninen identiteetti on usein varsin epäselvä. Esimerkiksi pumeja pidettiin pitkään qiangien alaryhmänä, kunnes he saivat keskushallinnon myöntämään heille erillisen tunnustuksen omana vähemmistönään vuonna 1960. Monet qiangien alaryhmistä, kuten baimat, ersut ja jiarongit, ovat pyrkineet siinä kuitenkin epäonnistuen saamaan samanlaisen aseman omina ryhminään. Suurin osa qiangeista ei enää puhu qiangikieliä äidinkielenään kiinan kielen vallatessa alaa. Monet ovat myös siirtyneet käyttämään han-kiinalaisia sukunimiä. Qiangikielet ovat tiibetiläis-burmalaisia kieliä.
Qiangit asuvat usein kylissä, joiden väestö koostuu toistensa sukulaisista. He jäljittävät usein sukuhistoriansa yhteen mies- tai naispuoliseen esi-isään. Perinteisesti qiangien yhteiskunta oli matriarkaalinen naisten toimiessa esimerkiksi kylien päämiehinä. Qiangit ovat maanviljelijöitä ja he kasvattavat esimerkiksi ohraa, perunaa, tattaria ja papuja. Raha-kasveina myyntiä varten kasvatetaan myös esimerkiksi omenoita, pippureita ja oopiumia. Osa qiangeista harjoittaa edelleen sivuelinkeinona metsästystä ja keräilyä. Pieniä joukkoja elää myös nomadeina kasvattaen lampaita, jakkeja, hevosia ja karjaa.
Qiangien uskonto on sekoitus animismia, taolaisuutta ja buddhalaisuutta. Uskontoon liittyen valkoisia kiviä asetellaan usein talojen katoille ja alttareille. Niiden uskotaan pitävän loitolla pahoja henkiä. Qiangien syntytarinan mukaan ihmiset polveutuvat erään jumalan tyttären ja tarinan eri versioiden mukaan ihmisen tai apinan tuottamista jälkeläisistä. Monet qiangit harjoittavat perinteisen uskonnon ohella lamalaista buddhalaisuutta ja esi-isien palvontaa.
Vigelandin puisto

Vigelandin puisto tai ”Patsaspuisto” on yksi Oslon ja Norjan kuuluisimmista nähtävyyksistä. Se sijaitsee Frognerin puistossa ja siellä on esillä yhteensä 212 Gustav Vigelandin tekemää patsasta. Vigeland myös suunnitteli puiston rakenteen ja maisemat. Vigelandin puisto on pinta-alaltaan yli 320 hehtaaria. Frognerin puisto on kesäisin suosittu piknik-paikka, eikä Vigelandin puistoon ole pääsymaksua. Siellä käy vuosittain yli miljoona kävijää. Puisto luotiin vuosina 1907–1942. Suurin osa veistoksista on tehty vuosina 1926–1942.
Puiston rakenne.
Portti.
Puiston pääsisäänkäynti on sen etelälaidalla, jossa sijaitsee viisi pronssista porttia. Porttien teema on lohikäärmeet, jotka toistuvat useissa Vigelandin töissä. Sisäänkäynnin vasemmalla puolella on Vigelandia esittävä patsas.
Silta.
Sisäänkäynnin jälkeisen aukean takana on graniittisilta, jolla on pituutta 100 metriä ja leveyttä 15 metriä. Silta vie yli puiston halkaisevan vesistön. Sillan molemmilla kaiteilla on yhteensä 58 pronssista patsasta miehistä ja naisista, lapsista ja aikuisista, ryhmässä ja yksinään. Sillan patsaista kuuluisin on vihaista lasta esittävä patsas, joka koristaa monia postikortteja.
Sillan vasemmalla puolella veden äärellä on pieni, pyöreä tasanne, jonka reunalla on vauvoja esittäviä patsaita.
Suihkulähde.
Sillan jälkeen on suuri pronssinen suihkulähde, jota pidättelevät pronssiset patsaat pitävät ylhäällä. Suihkulähteen laitaan on kaiverrettu kuvia, jotka kuvaava elämän eri vaiheita syntymästä kuolemaan.
Suihkulähde ostettiin yksityisten lahjoittajien, Brændevinssamlagetin ja Kristianian kunnan rahoilla vuonna 1907, mutta kunta oli tehnyt siitä ostotarjouksen jo vuonna 1900. Sen sijoituspaikaksi suunniteltiin aluksi Eidsvollin aukiota. Lähteen ympärillä on 20 patsasta, joissa ihmisiä oleskelee puun juurella. 
Monoliittitasanne.
Puiston korkeimmalla kohdalla sijaitsee patsaista keskeisin. 17-metriseen, yhdestä kivestä veistettyyn patsaaseen on veistetty 121 ihmishahmoa. Monoliitille johtavilla portailla on 36 patsasta, jotka kuvaavat eri-ikäisiä ihmisiä, ja kun kiertää monoliittia myötäpäivään, voi nähdä patsaiden esittävän elämän eri vaiheita lapsuudesta nuoruuden ja aikuisuuden kautta vanhuuteen.
Monoliittitasanteen molemmilla puolilla on pronssiset portit, joista toisessa on kuvattu nuoria naisia ja toisessa nuoria miehiä.
Elämänpyörä.
Puiston päädyssä sijaitsee patsas "Livshjulet", elämänpyörä. Siinä neljä aikuista ja kolme lasta muodostavat kehän. Se tuo taas kerran esille puiston teeman elämänkaaresta syntymästä kuolemaan.
SYNOP

SYNOP (surface synoptic observations) on kutsumanimi säähavainnolle, joka tehdään säähavaintopaikoilla ympäri maailmaa samanaikaisesti . Havainnot tehdään kolmen tunnin välein kello 00, 03, 06, 09, 12, 15, 18 ja 21 UTC. Nämä havainnot on tehtävä sääasemalla noin 15 minuutin aikana, jotta kokonaiskuva maapallon säätilasta havaintohetkellä saadaan mahdollisimman tarkaksi ja luotettavaksi. Tavallisia havaintopaikkoja ovat varsinaiset maa- ja rannikkosääasemat sekä lentokentät.
Suomessa on noin 50 sääasemaa, joissa vähintään yhden havainnon vuorokaudessa tekee ihminen. Niinisalon maasääasemalla havainnonteosta vastaavat siihen koulutetut varusmiehet.
Säähavainnossa määritetään
Tiedot välitetään määrämuotoisena synoptisena sääsähkeenä kansallisiin sääkeskuksiin (Suomessa Ilmatieteen laitos) ja osa niistä edelleen kansainväliseen jakeluun.
Juguurit

Juguurit (kiinaksi: 裕固族; pinyin: Yùgù zú) ovat yksi Kiinan 55 virallisesti tunnustetusta vähemmistökansasta. Juguurit asuttavat Qilian-vuoristoa ja Hexin käytävää Gansun maakunnassa. Osasta aluetta on muodostettu autonominen piirikunta. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan juguureja oli 13 719.
Historia.
Juguurit erkanivat uiguureista 800-luvun paikkeilla. Juguurit myöhemmin muodostanut ryhmä siirtyi alkuperäisiltä alueiltaan kirgiisien hyökkäysten tieltä Gansuun, joka oli tuolloin tiibetiläisten hallussa. Vielä tämänkin liikehdinnän jälkeen juguurit vaihtoivat asuinaluettaan eri ryhmissä, minkä takia juguureista muodostui kaksi erillistä alaryhmää. Juguurit asuinalueensa länsiosassa puhuvat turkkilaista ja itäosassa mongolilaista kieltä. Turkkilaiset länsijuguurit tunnetaan nimellä "yohur" ja mongolilaiset itäjuguurit nimellä "enger". Kun Kiinassa alettiin 1950-luvulla rekisteröidä vähemmistöjä virallisesti, molemmat ryhmät halusivat erillisen tunnustuksen. Heidän pienen lukumääränsä ja yhteisen asuinalueensa takia molemmat määriteltiin kuitenkin juguureiksi.
Kulttuuri.
Ennen 800-lukua juguurit harjoittivat vielä laajassa mittakaavassa vanhaa animistista uskoaan, jonka yhtenä tärkeänä osana oli usko taivaan valtias Han Tengriin. Vanhalla uskonnolla on edelleen joitakin harjoittajia. Suurin osa juguureista harjoittaa kuitenkin tiibetiläisiltä omaksuttua buddhalaisuutta.
Herman Valamolainen

 
Pyhittäjä Herman Valamolainen ("Герман Валаамский") on toinen Valamon luostarin perustajista yhdessä Pyhittäjä Sergei Valamolaisen kanssa.
Perimätieto kertoo luostarin perustajan, kreikkalaisen Sergein saapuneen Bysantista Laatokan pohjoispuolelle, nykyisen Sortavalan tienoille, mistä hän siirtyi Valamon saarelle. Saari oli vanha uhrikeskus, jossa asui tietäjävanhuksia ja paikallisia velhoja.
Sergei asettui asumaan luoliin, saarnasi asukkaille evankeliumia ja kastoi ihmisiä kristityiksi. Näin pikkuhiljaa saarelle syntyi luostariyhteisö, johon liittyi myös karjalaissyntyinen Herman, joka jatkoi pyhittäjäisä Sergein työtä.
Perimätiedoissa luostarin perustaminen on sanottu tapahtuneen vuonna 992 mutta asiasta on kiistelty kovastikin. Eräiden tietojen mukaan perustaminen ajoittuisi 1100-luvulle ja eräiden tietojen mukaan vasta 1300-luvulle.
Suomen ortodoksinen kirkko kunnioittaa kumpaakin luostarin perustajaa sekä Sergei Valamolaista että Herman Valamolaista Karjalan valistajina ja pyhinä. Heidän muistopäiväänsä vietetään vuosittain kesäkuun 28. päivänä.
Sergei Valamolainen

Pyhittäjä Sergei Valamolainen ("Сергий Валаамский") on toinen Valamon luostarin perustajista yhdessä Pyhittäjä Herman Valamolaisen kanssa.
Perimätieto kertoo luostarin perustajan, kreikkalaisen Sergein saapuneen Bysantista Laatokan pohjoispuolelle, nykyisen Sortavalan tienoille, mistä hän siirtyi Valamon saarelle. Saari oli vanha uhrikeskus, jossa asui tietäjävanhuksia ja paikallisia velhoja.
Sergei asettui asumaan luoliin, saarnasi asukkaille evankeliumia ja kastoi ihmisiä kristityiksi. Näin pikkuhiljaa saarelle syntyi luostariyhteisö, johon liittyi myös karjalaissyntyinen Herman, joka jatkoi pyhittäjäisä Sergein työtä.
Perimätiedoissa luostarin perustaminen on sanottu tapahtuneen vuonna 992 mutta asiasta on kiistelty kovastikin. Eräiden tietojen mukaan perustaminen ajoittuisi 1100-luvulle ja eräiden tietojen mukaan vasta 1300-luvulle.
Suomen ortodoksinen kirkko kunnioittaa kumpaakin luostarin perustajaa sekä Sergei Valamolaista että Herman Valamolaista Karjalan valistajina ja pyhinä. Heidän muistopäiväänsä vietetään vuosittain kesäkuun 28. päivänä.
Elena Leeve

Elena Maire Karin Leeve (s. 1. helmikuuta 1983 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 2006.
Ura.
Leeve alkoi harrastaa näyttelemistä seitsemän­vuotiaana. Hänen ensimmäisen merkittävä roolinsa oli nuorten­sarjassa "Kuusikko ja kuoleman varjot" (1997).
Leeve esiintyi 11-vuotiaana Circle-yhtyeen musiikki­videolla "Kyberia" ja myöhemmin hän oli vuonna 1997 mukana Kom-teatterin "Rikoksessa ja rangaistuksessa". Vuonna 2002 hänet nähtiin Prosperon tyttärenä Ryhmäteatterin tuotannossa Shakespearen "Myrskystä". Leeve on tehnyt rooleja Q-teatterissa, ja muita näyttämöitä ovat olleet Suomen Kansallisteatteri ja Lahden kaupunginteatteri, jossa hän vuonna 2011 esitti nuorta Hannah Arendtia Taru Mäkelän ohjaamassa näytelmässä "Hannah ja rakkaus". Näytelmää esitettiin myös Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin Korjaamolla.
Leeve on näytellyt elo­kuvissa, televisio­sarjoissa ja näytelmissä. Hän voitti parhaan nais­pääosan Jussi-palkinnon ylä­aste­ikäisenä elo­kuvasta "Tulen­nielijä" (1998). Hän on saanut saman palkinnon myös elo­kuvasta "Putoavia enkeleitä" (2008). Leeve oli ehdolla palkinnon­saajaksi myös vuonna 2002 elo­kuvasta "Cyclomania".
Rockyhtye Maj Karman Kauniit Kuvat on tehnyt Elena Leevestä kappaleen "Metallisydän"-albumilleen.
Yksityiselämä.
Elena Leeven äiti on ammatiltaan kirjaston­hoitaja ja isä vene­korjaaja. Leevellä on pikku­veli ja kaksos­sisar, joka on pukusuunnittelija. Elena Leeve oli pari­suhteessa ja myöhemmin naimisissa lähes 20 vuotta näyttelijä Jussi Nikkilän kanssa. He jättivät Helsingin käräjä­oikeuteen yhteisen avio­ero­hakemuksen syys­kuussa 2020. Heillä on kaksi lasta.
Arseni Konevitsalainen

Arseni Konevitsalainen (s. noin 1360 – k. 12. kesäkuuta 1447), pyhittäjä, oli Konevitsan luostarin perustaja.
Arseni oli Valamon luostarin munkki ja perimätiedon mukaan kotoisin Novgorodista Venäjältä. Hän vietti useita vuosia Kreikassa Athoksen luostareissa. Palattuaan kotimaahan hän vetäytyi erakoksi ja meni Laatokan Konevitsan saarelle. Konevitsa oli vanha karjalaisten pakanallinen uhripaikka.
Konevitsan luostarin perustamisen aikaan Kreikassa ja Venäjällä oli vallalla hesykasmi, ja mahdollisesti Arseni toi mukanaan Athokselta hesykasmin ajatuksia Jeesuksen rukouksesta ja jumalallistumisesta.
Arseni toi Athokselta Jumalanäidin ikonin, Konevitsan Jumalanäidin ikonin, jota sanotaan ihmeitätekeväksi, ja sen ilmeisesti 1500-luvulla tehty kopio sijaitsee nykyään Uuden Valamon luostarissa Heinävedellä. Ikonin alkuperästä on ollut kiistaa, ja jotkut uskovat sen olevan alkuperäinen ikoni. Ikonin uudempi kopio on myös nykyisessä Laatokan saarella sijaitsevassa uudelleen avatussa Konevitsan luostarissa. 
Suomen ortodoksinen kirkko kunnioittaa Arseni Konevitsalaista Karjalan valistajana ja pyhänä. 
Arseni Konevitsalaiselle on pyhitetty kirkko ja kaksi rukoushuonetta: Saarijärven tsasouna, Martinniemen ortodoksinen rukoushuone ja Keiteleen ortodoksinen kirkko.
Innocentius II

Paavi Innocentius II (k. 24. syyskuuta 1143) oli paavina 14. helmikuuta 1130 – 24. syyskuuta 1143. Hänen oikea nimensä oli Gregorio Papareschi di Guidoni. Paavi Paschal II teki hänestä kardinaalin. Tässä ominaisuudessa hän seurasi paavi Gelasius II:ta tämän pakomatkalla Ranskaan. Paavi Calixtus II käytti häntä useissa tärkeissä tehtävissä, kuten Wormsissa, jossa solmittiin rauha Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa 1122 (ks. Wormsin konkordaatti).
14. helmikuuta Innocentius valittiin pikaisesti kuolleen Honorius II:n seuraajaksi. Hänen oppositionsa valitsi kohta Pietro Pierleonin vastapaavi Anacletus II:ksi. Innocentius ei pystynyt pitämään asemiaan Roomassa, vaan lähti Pisan ja Genovan kautta Ranskaan, jossa Bernhard Clairvauxlainen varmisti hänelle papiston ja hovin tuen. Samana vuonna lokakuussa Saksan Lothar II ja tämän piispat hyväksyivät hänet kirkolliskokouksessa Würzburgissa. Tammikuussa 1131 hän keskusteli hyvässä hengessä Englannin kuninkaan Henrik I:n kanssa. Elokuussa 1132 Lothar lähti sotilaineen Italiaan tarkoituksenaan sekä vastapaavin syrjäyttäminen, että oma kruunaamisensa keisariksi. Kruunajaiset pidettiin Lateraanikirkossa 4. heinäkuuta 1133, mutta muuten sotaretki osoittautui hedelmättömäksi. Myöskään vuoden 1136 sotaretki ei lopettanut paavien välistä kiistaa, joka ratkesi vasta Anacletus II:n kuolemaan 25. tammikuuta 1138. Rauha palautui kirkkoon lopulta toisessa lateraanikonsiilissa 1139.
Paavin viimeiset vuodet olivat tulosten puolesta yhtä köyhiä kuin ensimmäisetkin. Hänen työnsä Rooman puolesta lähes kumoutui Rooman ja Tivolin välisessä riidassa, johon Innocentius II sekaantui. Roomalaisten tavoitteena oli alistaa Tivoli määräysvaltaansa, mutta paavi ei tähän suostunut. Lopulta roomalaiset karkottivat hänet kaupungista, joka julistautui tasavallaksi ja sen senaattia johti patriisi Giordano Pierleoni. Lisäksi hän oli riidoissa Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n kanssa. Tämän kaiken kaaoksen keskellä hän lopulta menehtyi syyskuussa vuonna 1143.
Hesykasmi

Hesykasmi (; sanasta ἡσυχία ’hiljaisuus’) on erämaan munkkien elämäntavasta 1200–1300-luvuilla syntynyt ortodoksisen kirkon askeettinen liike, jossa korostetaan hiljaisuutta, vaikenemista, sisäisen rauhan etsimistä ja sydämen rukousta eli Jeesuksen rukousta.
Tavoitteena on saavuttaa Kristuksen kirkastumisessa nähty luomaton valo, Jumalan läsnäolon jatkuva tunteminen ja hengellinen sisäinen tasapaino.
Jane Smiley

Jane Smiley (s. 26. syyskuuta 1949) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja ja novelleja vaihtelevista aiheista muun muassa keskiajan Grönlannista, maanviljelystä, avioliitosta, politiikasta ja hevostenkoulutuksesta.
Lapsuutensa Smiley vietti Saint Louisissa ja opiskeli siellä John Burroughs Schoolissa. Kandidaatintutkinnon hän suoritti Vassar Collegessa ja valmistui tohtoriksi Iowan yliopistosta, jossa hän myös työskenteli vuosina 1981–1996. Smiley on ollut naimisissa kolmesti, ja hänellä on kaksi tytärtä ja yksi poika. Smiley asuu nykyään Kaliforniassa.
Smiley julkaisi ensimmäisen romaaninsa "Barn Blind" vuonna 1980, mutta hänen menestynein teoksensa on "A Thousand Acres" (suom. "Sydänmailla"), josta hän sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1992. Teos perustuu William Shakespearen "Kuningas Lear" -näytelmään ja kertoo iowalaisesta maanviljelijäperheestä.
Ensimmäinen Smileyn suomennettu teos oli "Vuonojen kansa" (engl. alkuteos "The Greenlanders"), joka kertoo saaganomaiseen tyyliin 1300-luvun grönlantilaisten elämästä. Päähenkilöiksi nousevat grönlantilaisen tilallisen lapset Gunnar ja Margret. Heidän kauttaan tuodaan esiin Grönlannin karu elämä nälänhätineen ja sukuriitoineen mutta myös rakkaus ja ilonhetket.
Anja

Anja on naisen etunimi. Se on venäläinen muunnelma Annasta. Anja-nimisiä naisia on 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä merkitty rekistereihin 38 002. Anja esiintyy myös paikannimissä, kuten Anjalankoski ja Anjala.
Nimipäivä.
Anja on ollut nimipäiväkalenterissa vuodesta 1929 alkaen. Aluksi Anjan nimipäivä oli 11. marraskuuta, mutta vuonna 1973 se siirrettiin lokakuun 22. päivään. Samana päivänä juhlivat myös Anita, Anniina ja Anitta.
Tunnettuja Anja-nimisiä.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Teemu

Teemu on suomalainen miehen etunimi. Nimi Teemu tulee kreikankielisestä nimestä Nikodemus, joka tarkoittaa ”kansan voittajaa”.
Teemuja on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 22 889. Teemu on yksi yleisimmistä nimistä 1980-luvun viimeisinä vuosina syntyneillä.
Almanakassa Teemu on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Nikodemus

Nikodemus on miehen etunimi. Tutumpi muoto nimestä on sen lyhennelmä Niko. Myös Teemu on Nikodemuksen muunnos. 
Nimen alkuperä juontaa kreikan kieleen, jossa se tarkoittaa "kansan voittajaa" (nike = voitto, demos = kansa).
Nikodemus-nimisiä oli ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 1 048.
SAR-Lupe

SAR-Lupe on Saksan ensimmäinen "jokasään" tiedustelusatelliittijärjestelmä. Se koostuu viidestä piensatelliitista. Niiden havaintolaite on synteettisen apertuurin tutka (SAR-tutka). Satelliitit lentävät 480 km korkeilla naparadoilla. Satelliitit rakensi saksalainen OHB-Systems AG -yritys.
Satelliittien laukaisuun käytetään venäläistä Kosmos 3M-kantorakettia ja ne laukaistaan Plesetskin kosmodromista. Satelliitin arvioitu toiminta-aika on 10 vuotta. Sen massa on noin 800 kg.
Pedro Almodóvar

Pedro Almodóvar Caballero (s. 25. syyskuuta 1949 Calzada de Calatrava, Espanja) on espanjalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän kuuluu Luis Buñuelin ohella kansainvälisesti tunnetuimpiin espanjalaisohjaajiin. 
Elämä.
Almodóvar kävi koulua katolisessa sisäoppilaitoksessa. Tästä hän sai myöhemmin aiheen elokuvaansa "Huono kasvatus" (2004).
Almodóvar muutti Madridiin vuonna 1968 aikomuksenaan opiskella elokuvaohjaajaksi, mutta Francon hallinto oli sulkenut kansallisen elokuvakoulun. Hän ryhtyi kuitenkin tekemään kaitafilmielokuvia. Yksi ensimmäisistä kaitafilmielokuvista oli nimeltään "Film político". Francon kuoltua vuonna 1975 Espanjan koko poliittinen ja yhteiskunnallinen ilmapiiri vapautui. Almodóvar näytteli teatteriryhmässä, teki sarjakuvia, kirjoitti artikkeleita salanimellä Patty Diphusa ja lauloi drag-yhtyeessä New York Dollsin hengessä. Ensimmäisen pitkän elokuvansa Almodóvar teki vuonna 1980.
Almodóvarin elokuvien tapahtumat sijoittuvat Madridiin. Hänen elokuviensa teemoja ovat muun muassa huumeet ("Intohimon laki", 1987, "Kaikki äidistäni", 1999), HIV ("Kaikki äidistäni", 1999), homoseksuaalisuus ("Huono kasvatus", 2004, "Puhu hänelle", 2002), seksityö ("Kaikki äidistäni", 1999), transsukupuolisuus ("Huono kasvatus", 2004), pedofilia ("Huono kasvatus", 2004), kidnappaus ("Ota minut, sido minut", 1989), uskottomuus ja onnettomat naiset ("Naisia hermoromahduksen partaalla", 1988), yksinäisyys ("Puhu hänelle", 2002) ja alkoholismi ("Volver − Paluu", 2006).
Almodóvarin elokuvissa ovat esiintyneet muun muassa Penélope Cruz, Carmen Maura, Antonio Banderas, Rosario Flores ja meksikolainen Gael García Bernal.
Almodóvar on palkittu muun muassa parhaana ohjaajana vuoden 1999 Cannesin elokuvajuhlilla ja vuonna 2003 Oscarilla elokuvan "Puhu hänelle" käsikirjoituksesta.
Almodóvar on avoimesti homoseksuaali ja käsitellyt elokuvissaan erilaisia seksuaalivähemmistöjä.
Vuonna 2016 julki tulleessa veronkiertoa koskevassa Panaman tietovuodossa mainitaan myös Pedro Almodóvarin ja hänen veljensä Agustínin nimet. Pedron liikeasioita hoitava Agustín kertoi perustaneensa yhtiön Brittiläisille Neitsytsaarille vuonna 1991 ja sulkeneensa sen 1994. Hänen mukaansa ”yhtiö jätettiin kuolemaan ilman toimintoja, sillä se ei sopinut työskentelytapaamme. Suren syvästi sitä, että veljeni julkisuuskuva kärsii yksinomaan minun kokemuksen puutteestani perheyrityksemme alkuvuosina. Veljeni Pedron ja minun, kuten myös tuottajamme veroasiat ovat kunnossa.”
Fatah

Fatah (), aiemmin Palestiinan kansallisen vapautuksen liike () on palestiinalaisten poliittinen puolue ja PLO:n suurin jäsenjärjestö. Fatah on keskustavasemmistolainen, sekulaari ja nationalistinen. Sillä on tarkkailijajäsenen asema sosiaalidemokraattisten puolueiden sosialistisessa internationaalissa.
Historia.
Palestiinasta karkotetut, etupäässä Persianlahden valtioissa työskentelevät, koulutetut ihmiset perustivat Fatahin vuonna 1959. Heistä merkittävin oli Jasser Arafat. Fatah liittyi PLO:hon ja sai vuonna 1969 johtoaseman.
Fatah järjesti hyökkäyksiä Israeliin Jordaniasta käsin ja sai aseita Neuvostoliitosta ja Kiinasta. Sen johtajat karkotettiin väkivalloin Jordaniasta 1970–1971 (musta syyskuu 1970). Israelilaisten valloitus Libanonissa (Operaatio Litani) johti Fatah-järjestön siirtymiseen Tunisiaan, Jemeniin, Algeriaan ja Irakiin. Israel teki 1. lokakuuta 1985 ilmaiskun Tunisiaan Fatahin päämajaan. Vuonna 1993 Arafat allekirjoitti salaisten Oslon neuvotteluiden jälkeen periaatesopimuksen Israelin kanssa. Israel ja PLO tunnustivat toisensa, ja Arafat palasi palestiinalaisalueille maanpaosta Tunisiasta. 
Vuoden 2005 presidentinvaalissa Fatah tuki Mahmud Abbasia. 25. tammikuuta 2006 parlamenttivaalien jälkeen Fatah jäi oppositioon palestiinalaishallinnossa. Fatah piti kuudennen puoluekokouksensa Betlehemissä 4. elokuuta 2009 alkaen. Se oli ensimmäinen pariinkymmeneen vuoteen.
Fatahia lähellä on militantti nuorisojärjestö Tanzim.
Fatah ja Hamas.
Fatah ajautui 2006 yhteenottoihin terroristijärjestö Hamasin kanssa sen jälkeen kun Hamas voitti parlamenttivaalit. Yhteenotoissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Kesäkuussa 2007 Fatah hävisi taistelun Hamasia vastaan Gazan kaistan hallinnasta.
Hamas sai vallatuista Fatahin rakennuksista haltuunsa runsaasti yhdysvaltalaisvalmisteisia aseita, CIA:n dokumentteja, koulutusvideoita ja ajoneuvoja varustettuna Israelin rekisterikilvillä. Väitteet yhteyksistä CIA:han ja Israeliin eivät olleet hyväksi Fatahin maineelle.
PROBA

PROBA ("Project for On-Board Autonomy") on ESAn piensatelliittiperhe. 
PROBA eli PROBA-1 toteutettiin 1990-luvun lopussa pääosin belgialaisena projektina. Se laukaistiin vuonna 2001. ESAn laajemmassa puitteessa on toteutettu toinen samankaltainen piensatelliitti, jolla testataan uutta teknologiaa. Sen nimi on PROBA-2. Satelliittin laukaisu oli suunniteltu vuodeksi 2008, mutta se laukaistiin 2. marraskuuta 2009. 
PROBA-1-satelliitti ja sen laukaisu.
PROBA on belgialaisvetoinen mikrosatelliitti, ts. sen massa on alle 100 kg.
Satelliitti on kuutiomainen, särmän pituus on noin 50 cm. Se on pienin ESAn satelliiteista. Satelliitin rakensi belgialainen "Verhaert"-yhtiö. 
Se on nimensä mukaisesti autonominen, jonka kyvyn aikaansaa sen tehokas tietokone. Se pystyy toimimaan hyvin vähäisellä ohjauksella Maasta. Sen maa-asema on Belgian Redussa.
Se laukaistiin 22. lokakuuta 2001 Intiasta Intian avaruusjärjestön (ISRO) "Shriharikotan" laukaisuasemalta intialaisella Polar Satellite Launch Vehicle -kantoraketilla. 
PROBA lentää 600 km korkealla polaariradalla.
Satelliitin laitteet.
Suomi on toimittanut PROBAaan avaruusromua ja mikrometeoreita tarkkailevan mittalaitteen, "DEBIE"n ("DEBris In Orbit Evaluator"). Patria toteutti laitteen elektroniikan. Detektorin toteutti Metorex International Oy (nyk. Oxford Analytical Instruments) ja Space Systems Finland Oy laitteen ohjelmiston. Kansainvälisellä avaruusasemalla on asennettuna laitteen uudempi versio DEBIE-2.
PROBA ottaa 300 kuvaa kuukausittain. Sen kuvantamisinstrumentit ovat: pienikokoinen korkean erotuskyvyn kuvaava spektrometri ("Compact High Resolution Imaging Spectrometer" eli "CHRIS") ja mustavalkoinen korkean erotuskyvyn kamera ("High Resolution Camera, HRC"). 
Satelliitissa on avaruuden säteilyolosuhteita mittaava laite, "Standard Radiation Environment Monitor (SREM)".
PROBA-2.
ESAn kehittämä PROBA-2 mikrosatelliitti laukaistiin venäläisellä Rockot-kantoraketilla 2.11.2009. 
PROBA-2 (Project for On-Board Autonomy) on jatkoa Belgian PROBA-missiolle. Se on 130 kiloinen mikrosatelliitti. Se testaa avaruudessa uusia avaruusteknologioita. Se lentää aikanaan 700 km korkealla aurinkosynkroonisella radalla. Satelliitin pääurakoitsija on belgialainen Verhaert.
PROBA-3.
Proba-3 laukaistiin PSLV-XL-kantoraketilla 5. joulukuuta 2024. Se on kahden satelliitin muodostama aurinko-observatorio, joka tekee havaintoja Auringon keskikoronasta. Satelliitit muodostavat Koronagrafin, jossa toinen satelliitti toimii varjostimena ja toinen havainnointiyksikkönä.
Krusifiksi

Krusifiksi () eli Ristiinnaulitun kuva on ristiinnaulittua Kristusta esittävä veistos tai kuva. Krusifiksissä on esitettynä "corpus", eli Kristuksen ruumis, mikä erottaa sen rististä. Kolmiulotteiset veistoskrusifiksit ovat läntinen perinne ja kaksiulotteiset kuvakrusifiksit ovat puolestaan itäinen perinne.
Varhaisimmat krusifiksit olivat pieniä ja niitä säilytettiin alttarilla. Myöhemmin keskiajalla myös kirkon triumfikaareen kuorin ja runkohuoneen väliin sijoitettiin suuri ja usein monivärinen, puusta tehty triumfikrusifiksi.
Krusifikseissa ovat usein Jeesuksen pään yläpuolella kirjaimet INRI. Tämä on lyhennys latinankielisestä tekstistä "Iesus Nazarenus Rex Iudaeorum" (suom. "Jeesus Nasaretilainen juutalaisten kuningas"), jonka Pontius Pilatus Raamatun mukaan kirjoitutti tauluun Jeesuksen pään yläpuolelle ().
Varsinkin krusifiksia esittävissä kuvissa on pään yläpuolella usein kirjaimet "IC" (vasen puoli) "XC" (oikea puoli), jotka ovat Kristuksen kreikankielisen nimen alku- ja loppukirjaimet (iota, sigma, khi, sigma). Alhaalla on kreikankielinen kirjoitus "nika" (suom. hän on voittoisa).
ATTAC

ATTAC (alun perin "Association pour une Taxation des Transactions financières pour l'Aide aux Citoyens" (Yhdistys pääomavirtojen verottamiseksi kansalaisten hyväksi); vuodesta 2009 alkaen: "Association pour la Taxation des Transactions financières et pour l'Action Citoyenne" (Yhdistys pääomavirtojen verottamiseksi ja kansalaistoiminnalle) on vaihtoehtoista globalisaatiota ajava kansalaisjärjestö, joka vaatii rahoitusmarkkinoiden demokraattista valvontaa ja demokraattisia rahoitusjärjestelmiä. Erityisesti Attac pyrkii kansainvälisen valuutansiirtoveron eli niin kutsutun Tobinin veron käyttöönottamiseen. Attac on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Attacilla on noin 80 000 jäsentä 50 eri maassa.
Historia.
Joulukuussa 1997 Ignacio Ramonet ehdotti "Le Monde diplomatiquen" pääkirjoituksessaan sellaisen järjestön perustamista, joka painostaisi maailman valtioita ottamaan käyttöön Tobinin veron. Attac perustettiin Ranskassa 3. kesäkuuta 1998.
Tavoitteet.
Attacin mukaan rahoitusmarkkinoiden globalisointi vaarantaa maailmanlaajuisen demokratiakehityksen. Valuutanvaihtovero vakauttaisi maailmantaloutta ja voimistaisi maailmanlaajuista demokratiakehitystä.
Attacin tavoitteita ovat kansainvälisen valuuttaspekulaation estäminen, veroparatiisien poistaminen, pääomatulojen verottaminen, yksityisten eläkerahastojen leviämisen estäminen, kehitysmaiden investointien avoimuuden ajaminen ja velkojen mitätöiminen ja sääntöjen saaminen pankki- ja rahoitussiirroille kuluttajia ja tavallisia kansalaisia vahingoittamatta. Attac toimii WTO:n, IMF:n ja OECD:n päätösten tarkkailijana ja arvostelijana.
Suomen Attac.
Suomen Attacin perustamiskokous pidettiin toukokuussa 2001. Vuoden 2008 alussa Suomen Attacilla oli sen verkkosivujen mukaan noin 1100 jäsentä. Myös Suomen eduskunnassa toimii edelleen Attac-ryhmä, joka koostuu noin 60 kansanedustajasta pääasiassa SDP:stä, Vasemmistoliitosta ja Vihreistä. Ryhmän puheenjohtajana toimii vuonna 2013 Erkki Tuomioja (sd.).
Suomen Attac julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Hiekanjyvät"-lehteä.
3. kesäkuuta 2005 Ranskassa ja Hollannissa pidettyjen Euroopan unionin perustuslakia koskevien kansanäänestysten jälkeen Suomen Attac julkaisi vetoomuksen siitä, että Suomessa pitäisi järjestää neuvoa-antava kansanäänestys perustuslakisopimuksen hyväksymisestä.
Suomen Attacin puheenjohtajina toimivat vuonna 2018 Omar El-Begawy, Timo Kuusiola ja Eva-Liisa Raekallio.
LISA Pathfinder

LISA Pathfinder on ESAn ja NASAn yhteisen LISA-missio, joka toteutuu mahdollisesti 2020-luvulla, teknologian testilento. ESAn ja NASAn yhdessä toteuttama LISA Pathfinder laukaistaneen vuonna 2014.
Teknologiakoe.
"LISA"-akronyymi tulee sanoista "Laser Interferometry Satellite Antenna", laserinterferometrinen antenni, jolla mitataan gravitaatioaaltoja.
LISA Pathfinder on ESAn toinen ja ilmeisesti viimeinen SMART-luokan ("Small Missions for Application Research and Technology") satelliitti. SMART-luotaimet ovat ESAn tiedeohjelman kehittämiä avaruusluotaimia, joiden tehtävä on periaatteessa enemmän teknologian kehitystä kuin tiedettä. Niiden kustannukset on rajattu noin 100 miljoonaan euroon, joka kustannuskatto on LISA Pathfinderin kohdalla ylitetty. Kyseessä on eräällä tavalla NASAn New Millennium -teknologiakoealusten eurooppalainen versio.
LISA Pathfinder piti alun perin laukaista vuonna 2009. Sen nykyinen hinta-arvio on 350 miljoonaa euroa, kun sen hinta oli mission hyväksymisen aikaan vuonna 2006 185 miljoonaa euroa.
Instrumentit.
LISA Pathfinder testaa laserinterferometria-laitteita ja tarkkoja mikronewton-työntövoimatason "Field Emission Electric Thrusters" -tyyppisiä trustereita. Se koostuu vain yhdestä satelliitista, kun LISAssa on kolme satelliittia 5 miljoonan kilometrin päässä toisistaan. LISA Pathfinderin laitteet ovat ESAn "LISA Test Package (LTP)" ja NASAn "Disturbance Reduction System (DRS").
Avaruusalus ja sen rata.
Satelliitin massa on 1 900 kg, josta propulsiojärjestelmä painaa 1 420 kg.
LISA Pathfinder laukaistaan pienellä kantoraketilla matalalle Maan kiertoradalle. Se siirtyy Lagrangen L1-pisteeseen, jossa se toimii vuoden ajan. L1-piste on Maa-Aurinko-linjalla 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin. Täten alus on pikemminkin avaruusluotain kuin satelliitti.
LISA Pathfinder-satelliitin rakentaa englantilainen EADS Astrium Ltd. Saksalainen EADS Astrium GmbH rakentaa LTP-laitteen.
Alphabus

Alphabus-satelliitti on Euroopan avaruusjärjestön ESAn ja Ranskan avaruusjärjestön CNESin yhteistyönä kehittämä tietoliikennesatelliitti, jonka lähetysteho on 12-18 kW. Tietoliikennesatelliitiksi se on varsin suuri. Sen kehitystyö alkoi vuonna 2002. 
Aikanaan satelliittia valmistavat ranskalais-italialainen Alcatel Alenia Space- ja eurooppalainen EADS Astrium -yhtiö yhdessä. Tähän asti ne ovat kilpailleet "Spacebus"- ja "Eurostar"-tietoliikennesatelliiteillaan keskenään ja Yhdysvalloissa toimivia SS/Loral- ja Boeing-yhtiöitä vastaan.
Miko (nimi)

Miko on miehen etunimi. Suomalaisena nimenä se on lyhyt muoto nimestä Mikael.
Miko esiintyy sekä naisen että miehen nimenä myös Japanissa, miehen nimenä myös chickasaweilla. Siellä se kuitenkin on aivan eri alkuperää: japaniksi Miko merkitsee "kaunista lasta", chickasawin kielellä "johtajaa".
Suomessa nimi Miko annettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1959, mutta sittemmin nimi on yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen on saanut noin 3 095
henkilöä.
Nimipäivä.
Mikon nimipäivä on 29. syyskuuta. Tällöin nimipäiväänsä viettävät myös Mikael, Mikko, Mika, Miika, Miikka, Miska ja Mikaela. Miko lisättiin suomenkieliseen nimipäiväluetteloon vuonna 2005.
Mikael

Mikael on miehen etunimi. Se johtuu Raamatun arkkienkeli Mikaelin nimestä, joka on hepreaa ja merkitsee: ”Kuka on Jumalan kaltainen?”
Suomessa Mikael-nimisiä on paljon monessa sukupolvessa. Suomessa Mikael on kaikkien aikojen kymmenenneksi yleisin miehen nimi, kun mukaan lasketaan kaikki etunimet. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Mikael on huhtikuuhun 2024 mennessä annettu 130 712 miehelle ja alle 127 naiselle. Koska Mikael on ollut erittäin suosittu toisena ja kolmantena nimenä, näistä vain pieni osa on annettu ensimmäiseksi nimeksi.
Eri maissa esiintyviä Mikael-nimen muunnoksia ovat muun muassa englantilainen Michael, espanjalainen Miguel ja ranskalainen Michel. Suomessa sen muunnelmina ovat käytössä nimet Mika, Miika, Micael, Miikaeli, Miikka, Miki, Mikko, Miko, Miska, Mikkeli, Mikki, Mikke, Mikkel, Mike, Miikkaeli, Miihkali. Myös Eeli voi tulla Mikaelista. Sen naispuolinen vastine on Mikaela.
Mikaelin nimipäivä on 29. syyskuuta, joka on myös arkkienkeli Mikaelin kunniaksi vietetyn mikkelinpäivän alkuperäinen päivämäärä.
Tunnettuja Mikael-nimisiä.
Bysantin keisareita.
Mikael () oli seuraavien Bysantin keisarien nimi: