tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kəlbəcərin piirikunta

Kəlbəcərin piirikunta (, ) on Azerbaidžanin hallintoalue. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 3050 neliökilometriä.
Kəlbəcərin piiri sijaitsee Azerbaidžanin lounaisosan vuoristoseudulla Vuoristo-Karabahin ja Armenian välissä. Maan virallisen hallinnollisen jaon mukaan se rajoittuu pohjoisessa Daşkəsənin, Göygölin ja Goranboyn, koillisessa Tərtərin, idässä Ağdamin, kaakossa Xocalın sekä etelässä Laçınin piireihin.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Kəlbəcərin piirissä oli 43 700 asukasta. Sen hallinnollinen keskus oli Kəlbəcərin kaupunki. Toinen huomattavampi paikkakunta oli İstisun kylpylätaajama. Marraskuussa 1991 piiriin liitettiin Vuoristo-Karabahin Mardakertin piirin länsiosa. Armenialaiset joukot miehittivät alueen Vuoristo-Karabahin sodan aikana huhtikuussa 1993.
Osana Vuoristo-Karabahin tasavaltaa alue kuului Šahumjanin ja Askeranin piireihin.
Kəlbəcər luovutettiin takaisin Azerbaidžanille vuoden 2020 sodan jälkeen 25. marraskuuta. Paikalliset armenialaiset siirtyivät Armeniaan.
Matkakirjeitä Maasta

Matkakirjeitä Maasta () on Mark Twainin postuumisti julkaistu kirja. Vuonna 1962 julkaistun teoksen toimitti Bernard DeVoto. Valikoima teoksesta ilmestyi suomeksi Kristiina Kivivuoren suomennoksena 1963 Gummeruksen kustantamana.
Teoksessa kristinuskon Jumala luo koemielessä pienen pallon, jolle hän antaa nimeksi Maa. Jumalan palvelija, arkkienkeli Saatana, arvostelee liian kärkevästi herransa luomuksia ja hänet karkotetaan määräajaksi katsomaan, miten koe edistyy. Saatana kirjoittaa tovereilleen Mikaelille ja Gabrielille Maan ihmisten olevan mielipuolia.
Aivan kuin mainingit sois

Aivan kuin mainingit sois – Juha Vainion laulujen äärellä on musiikintutkija, etnomusikologi Laura Henrikssonin kirjoittama teos, joka käsittelee Juha Vainion laulutuotantoa. Teoksen on julkaissut vuonna 2011 Tammi.
Kirjan tekijä, Kirkkonummen Veikkolassa asuva filosofian maisteri Laura Henriksson sai ensikosketuksen Juha Vainioon kymmenvuotiaana C-kasetin kautta, jolle oli kopioitu sekalainen valikoima 1970-luvun suosikkikappaleita, joukossa "Käyn ahon laitaa", johon Henriksson ihastui ja joka herätti hänessä pitkäaikaisen kiinnostuksen Vainion lauluihin ja niiden tarinoihin. Hän teki Vainion laulutyylistä ja laulunaiheista ensin gradun, ja kirjahankkeessakin hän käsittelee laulujen tulkinnassa elämäkerrallisuuden sijasta juuri tarinoita, siitä miten Vainio tulkitsee niissä elämää. Teos keskittyy 2 433 sanoitusta tai sävelmää tehneen Vainion uraan ja tuotantoon ja jättää yksityiselämän vaiheet sivuun. Henriksson esittelee myös Vainion työskentelytapoja ja -asennetta ja tuo esiin yhden keskeisen piirteen, kehityksen nuoruuden huumorilauluista kohti vakavampia tekstejä.
Kriitikko toteaa, että Henriksson osaa tehdä Vainion lauluista oivaltavia analyysejä ja osaa myös ilmaista sanottavansa hyvin. Kirjaa tehdessään Henriksson tutustui myös Vainion elinpiiriin Kotkassa ja toteaa, että ympäristö selittää hyvin, millaisesta tunnelmasta Vainion ajattelutapa on syntynyt.
Teosta varten Henriksson on haastatellut monia musiikkialan vaikuttajia ja Vainion työtovereita, kuten Erik Lindströmiä, Markku Johanssonia, Esa Niemistä ja koko uran ajan Vainiota säestänyttä Harry Roinetta. Lisäksi hän on hyödyntänyt Vainion arkistohaastatteluja. Kirjan lopussa on henkilöhakemisto ja kappalehakemisto sekä Vainion että muiden kappaleista, jotka kirjassa mainitaan. 
Kordelinin säätiö myönsi Henrikssonille teosta varten apurahan.
Ramsundin laivastotukikohta

Ramsundin laivastotukikohta (, ROS) on vuonna 1913 perustettu Norjan laivaston huoltotukikohta Pohjois-Norjassa Tjeldsundin kunnassa. Se on yksi kolmesta merkittävästä työnantajasta.
Tukikohdassa on 200 työpaikkaa lähinnä siviilityöntekijöille Ramsundissa, Harstadissa ja Sortlandissa. Ramsundista tulee 2020-luvun lopupuolella tukikohta Norjan uusille 212-luokan sukellusveneille, jotka korvaavat nykyisen Ula-luokan. Tukikohtaa kunnostetaan ja laajennetaan uusilla laitureilla ja uusilla rakennuksilla sukellusveneiden huoltoa ja käyttöä varten.
Norjan asevoimien erikoisjoukot (FS) ja Marine Hunter Command -yksikkö tarjoavat koulutusta arktisessa ilmastossa. Ramsundin laivastotukikohdassa on myös Mine Diver Command -yksikkö.
Norjan ja Yhdysvaltojen välisessä vuonna 2022 päivitetyssä DCA-sopimuksessa Yhdysvallat saavat Ramsundin laivastotukikohdan käyttöönsä.
Gambas

Gambas on avoimen lähdekoodin BASIC-sukuinen olio-ohjelmointiominaisuuksilla laajennettu ohjelmointikieli. Gambas sisältää integroidun ohjeimointiympäristön, joka on ohjelmoitu Gambasilla itsellään. Gambas muistuttaa erittäin paljon Visual Basic -ohjelmointikieltä ja osa Visual Basicillä tehdyistä ohjelmista toimiikin lähdekoodia muuttamatta Gambasissa. Gambas ei ole kuitenkaan Visual Basic -klooni, ja kielten välisiä eroja onkin syntynyt parantaessa syntaksia
ja sisäistä logiikkaa. Nimi Gambas tulee sanoista "Gambas Almost Means BASIC".
Gambas on julkaistu avoimella GPLv2-lisenssillä (tai omavalinnaisesti myöhempi).
Ominaisuuksia.
 
Gambas 3.0:lla tehdyt suorituskykymittaukset osoittavat Gambasin olevan merkittävästi nopeampi kuin
esimerkiksi Perl ja Python.
Kehitys.
Gambas on aktiivisen kehityksen alla. Suunnitelmissa on muun muassa laajentaa käyttöjärjestelmätukea muun muassa OS X:iin.
Hello World -esimerkki.
Tässä esimerkissä teksti tulostuu terminaaliin:
Public Sub Main()
 Print "Hello World!" 
End
Tässä GUI versio, jossa teksti tulostuu omaan ikkunaan:
Public Sub Main()
 Message("Hello World!")
End
Iuje

Iuje () eli Ivje () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueella Valko-Venäjän länsiosissa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 8 174 ja koko piirin 28 891.
Hallintopiirin pohjoisosien läpi kulkee Valko-Venäjän rautateiden Maladzetšna–Lida-rata. Sen varrella on useita asemia tai seisakkeita Iujen piirissä.
Via Mistica

Via Mistica on puolalainen goottimetalliyhtye, joka on perustettu vuonna 1998 Białystokissa Puolassa.
Kokoonpano.
Entiset jäsenet
Diskografia.
Demot
Daşkəsənin piirikunta

Daşkəsənin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1047 neliökilometriä. Asukkaita on 32 900 henkeä (vuonna 2010).
Daşkəsənin piiri sijaitsee Azerbaidžanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu lännessä Gədəbəyn, pohjoisessa Şəmkirin, idässä Göygölin ja etelässä Kəlbəcərin piireihin sekä lounaassa Armeniaan.
Piirin keskus on Daşkəsənin kaupunki, josta on 397 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Yuxarı Daşkəsənin taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 6 ja kyliä 42. Kaupunkiväestön osuus on 43,5 % (vuonna 2010). 
Aikaisemmin lähes puolet seudun asukkaista oli armenialaisia (47,2 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Seudun talous perustuu kaivosteollisuuteen, karjanhoitoon ja maanviljelyyn.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat muinaiset asuinpaikat, linnoitukset ja hautausmaat, 1400-luvulla rakennetut Bayanin, Zəylikin ja Qabaqtəpən kylien kirkot sekä Quşqaraçayı- ja Gəncəjokien sillat.
Paikallislehtenä ilmestyy "Daşkəsən".
Koripallon Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut

Koripallon Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut on FIBA Americasin järjestämä koripallon mestaruusturnaus eteläamerikkalaisille maajoukkueille.
Turnaus on järjestetty vuodesta 1930 lähtien, jolloin ensimmäisen mestaruuden voitti Uruguay. Eniten mestaruuksia on kuitenkin voittanut Brasilia, joka on saavuttanut 18 mestaruutta. Nykyisin kilpailut järjestetään kahden vuoden välein.
Michel Vaucaire

Michel Vaucaire (1904–1980) oli ranskalainen sanoittaja. Hän oli tiiviissä yhteistyössä säveltäjä Charles Dumont'n kanssa. He tekivät muun muassa Edith Piafille kappaleen "Non, je ne regrette rien".
Vaucairen vaimo oli laulaja Cora Vaucaire.
K-tyypin pääsarjan tähti

K-tyypin pääsarjan tähti, joskus oranssi kääpiö/"K-kääpiö" on tähtitieteessä Aurinkoa kevyempi
oranssi pääsarjan tähti. Niinpä oranssin kääpiön spektriluokka on K ja luminositeettiluokka V. Oranssit kääpiöt ovat jonkin verran Aurinkoa kevyempiä, viileämpiä, pienempiä ja himmeämpiä, mutta muistuttavat melko paljon Aurinkoa. Kooltaan tällaiset ovat pienempiä kuin keltaiset G-tyypin tähdet ja suurempia kuin punaiset M-tyypin tähdet. 
K-tyypin pääsarjan tähtien on 0,45–0,8 kertaa Auringon massa ja pintalämpötila on 3 900–5 200 K. Säde 0,7–0,96 R☉, säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti 0,08–0,6 L☉. Vaikka näitä tähtiä yleensä sanotaan oransseiksi, ne ovat yleensä keltaoransseja.
Suhteellisen vakaina pääsarjassa nämä tähdet viettävät 15–30 miljardia vuotta, kun Aurinko vain 10 miljardia vuotta. K-tyypin tähtiä on pääsarjan tähdistä noin 12 %.
Varsinkin kirkkaimmilla K-tyypin tähdillä saattaa olla elinkelpoisia planeettoja. Siihen että K-tyypin tähdeltä saattaa löytyä helpommin elämää kuin Auringon tyyppiseltä viittaa se, että K-tyypin tähdet ovat Auringon tyyppisiä yleisempiä ja pitkäikäisempiä. Myöskään varhaisen K-tyypin tähdissä (K0-K5) ei vuorovesilukkiutuminen estä planeettaa pyörimästä niin kuin punaisilla kääpiöillä ja tasaamasta planeetan lämpötilaa elämälle sopivaksi. 
Mutta toisaalta väitetään, että alle 0,8 AU etäisyydellä oleva Maan tyyppinen planeetta menettää paljon kaasukehäänsä voimakkaissa kaskustähden säteily- ja hiukkaspurkauksissa. 
Aurinkoa melko lähellä olevia K-tyypin pääsarjan tähtiä ovat esimerkiksi Alfa Centauri B, Epsilon Indi 61 Cygnin molemmat komponentit , Epsilon Eridani ja Sigma Draconis.
Joukkuekilpailu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011

Joukkuekilpailu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 järjestettiin 16. helmikuuta Kandahar-rinteessä.
Kilpailuun sai osallistua FIS-rankingin kuusitoista parasta maata, ja joka joukkueessa piti olla vähintään kaksi miestä ja kaksi naista. Lopulta 11 maata osallistui. Kilpailijat laskivat vastakkain suurpujottelussa vierekkäin asetetuilla rinteillä siten, että parin voittaja saa yhden pisteen. Neljän parin jälkeen voittaja pääsi jatkoon ja tasapelin sattuessa jatkoon pääsi joukkue, jonka nopeamman miehen ja nopeamman naisen yhteisaika oli pienempi. 
Kilpailun voitti Ranska, toiseksi sijoittui Itävalta ja pronssia voitti Ruotsi.
Göygölin piirikunta

Göygölin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1380 neliökilometriä. Asukkaita on 57 800 henkeä (vuonna 2010). Vuoteen 2008 saakka nimenä oli "Xanlarin piiri".
Göygölin piiri sijaitsee Azerbaidžan länsiosassa Kaukasusvuoristossa ja sen reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Samuxin piiriin ja Gəncən kaupunkiin, idässä Goranboyn piiriin, etelässä Kəlbəcərin piiriin sekä lännessä Daşkəsənin ja Şəmkirin piireihin.
Piirin keskus on Göygölin kaupunki (entinen "Xanlar"), josta on 364 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Hacıməlikin, Qızılqayan ja Firuzabadin taajamat. Kuntia on yhteensä 30, taajamia 5 ja kyliä 38. Kaupunkiväestön osuus on 41,0 % (vuonna 2010). 
Aikaisemmin piirin asukkaista puolet oli armenialaisia (51,7 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 97,5 % väestöstä on azereja ja 1,9 % turkkilaisia.
Seudun kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vanhat kivisillat, Şəhriyarin, Çaykəndin ja Yeni-Zodin kylien kirkot, Üçbulaqin ja Balçılın kylien puolustustornit sekä vuonna 1854 rakennettu Göygölin saksalainen kirkko.
Paikallislehtenä ilmestyy "Göygöl".
Torsten Lindholm

Torsten ”Toli” Lindholm (22. toukokuuta 1911 Maarianhamina – 13. syyskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen lehtitoimittaja ja jalkapalloilija.
Lindholm tunnettiin toimittajana etenkin "Hufvudstadsbladetin" jalkapallo- ja jääpallokirjoittajana, vaikka kirjoitti lehteen muistakin aiheista. Lehti julkaisi hänen ensimmäisen jalkapalloaiheisen kirjoituksensa vuonna 1934 ja seuraavana vuonna hän alkoi työskennellä lehden yleistoimittajana. Hän siirtyi vuonna 1950 osuuskauppa Elannon ruotsinkielisen lehden palvelukseen, jossa työskenteli 1970-luvun puoliväliin. Hän toimi aluksi lehden toimitussihteerinä ja myöhemmin päätoimittajana. Lindholm jatkoi kuitenkin myös "Hufvudstadsbladetiin" kirjoittamista, ja hänen viimeinen jalkapalloa käsitellyt kirjoituksensa julkaistiin vuonna 1992.
Ennen toimittajanuraansa Lindholm oli pääsarjatason jalkapalloilija. Hän oli voittamassa vuosina 1930 ja 1931 jalkapallon Suomen-mestaruutta helsinkiläisseura HIFK:ssa. Hän pelasi myös yhdessä lajin B-maaottelussa.
Lindholmin tytär Susanne murhattiin vuonna 1976, ja tapaus on yhä selvittämättä.
Kulhon koulu

Kulhon koulu on Pohjois-Karjalassa Kontiolahden Kulhon kylässä Rekilammen rannalla sijaitseva alakoulu. Koulussa on noin 130 oppilasta ja noin kymmenen opettajaa. Koulu sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Joensuusta ja noin 20 kilometrin päässä Kontiolahden kuntakeskuksesta. Koulussa on oppilaskunta ja koulun yhteydessä toimii esikoulu.
Historia.
Koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1928 ja koulussa oli aluksi vain kaksi opettajaa.
Vuonna 1963 koulua laajennettiin rakentamalla kouluun keittiö ja laajentamalla luokkatiloja. Koulu peruskorjattiin 1990-luvulla. Peruskorjauksen yhteydessä koulu sai uuden lisärakennuksen, johon kuului liikuntasali. Vuonna 2006 koulua laajennettiin vielä rakentamalla neljä uutta luokkahuonetta sekä tilat tietotekniikalle, terveydenhoitajalle ja lääkärille.
Ramblers (yhtye)

Ramblers oli suomalainen rockyhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Ensimmäisen Hi-Hat-levymerkille ja toisen Dig It -levymerkille.
Jäsenet.
Albumilla "We Don't Mind Rockin Tonite":
Albumilla "Talkin' About...":
Alppihiihdon kolmoiskruunu

Alppihiihdon kolmoiskruunu koostuu kolmesta eri kilpailumuodosta. Kolmoiskruunun voittaja voittaa kaikki kolme maailmancupin lajicupia samalla kaudella tai kaikki kolme kultamitalia samoissa talviolympialaisissa seuraavissa lajeissa:
Vain kaksi laskijaa on pystynyt tähän.
Göran Wallén

Nils-Göran Ragnar Wallén (2. helmikuuta 1941 Helsinki – 17. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja.
Wallén työskenteli "Hufvudstadsbladetin" toimittajana vuodesta 1960 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Hän toimi myös lehden urheilutoimituksen päällikkönä. Wallénin luottamustehtäviä olivat muun muassa Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajuus vuosina 1982–1990 ja Euroopan urheilutoimittajien liiton (UEPS) hallituksen jäsenyys vuosina 1990–1998. 
Suomen Valmentajat ry nimesi Wallénin vuoden urheilutoimittajaksi vuonna 1986. Hänet palkittiin myös Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansioristillä vuonna 2001, Pro Urheilu -mitalilla vuonna 2009 ja Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisella ansioristillä vuonna 2011.
Wallén toimitti urheiluaiheisia kirjoja, muun muassa kirjan "Rakas jalkapallo: 100 vuotta suomalaista jalkapalloa" (2007) yhdessä Yrjö Lautelan kanssa ja helsinkiläisseura Kiffenin historiikin "Mustat hurmurit – De svarta charmörerna" (2008) yhdessä Erkki Alajan ja Timo Huotisen kanssa. "Rakas jalkapallo" valittiin vuonna 2008 Vuoden urheilukirjaksi 2007.
Svislatš

Svislatš () eli Svislotš () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen länsiosissa Valko-Venäjällä lähellä Puolan rajaa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 6 886 ja koko piirin 19 539. Piirin asukaslukuun sisältyy myös 1 119 asukkaan kaupunkityyppinen taajama Porozovo ().
Piirissä on paikallishallinnon mukaan kolme rajanylityspaikkaa Puolaan, mutta toisaalta näitä ei luetella kansainvälisinä ylityspaikkoina. Svislatšin läpi kulkee Valko-Venäjän rautateiden Vaukavyskissa lounaaseen haarautuva rata, jotka raiteet jatkuvat Puolan puolelle. Svislatšin piirissä on useita radan seisakkeita, mutta henkilöliikenne ei aikatauluhakujen perusteella toimi. Rajan ylittävällä rahtiliikenteellä on mahdollisuus telinvaihtoihun kaupungin lounaispuolella.
Ojakaali

Ojakaali ("Lythrum portula", syn. "Peplis portula") on vaatimaton kosteikkokasvi, jota tavataan lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on harvinainen ja luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen ojakaali kasvaa 3–25 cm korkeaksi. Kalju varsi on rento ja tyviosasta juurehtiva. Vihreät tai punaruskeat lehdet ovat varressa vastakkain ja muodoltaan vastapuikeita tai kapean vastapuikeita. Lehdet ovat 0,5–2 cm pitkiä, lehden lapa on ruotia pidempi. Pienet, perättömät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Kukkapohjus on kellomainen. Pitkään säilyvät verholehdet ovat suippoja, teriö puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Ojakaali kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Ojakaalia tavataan lähes koko Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Venäjän keskiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Islannista laji puuttuu. Ojakaalia tavataan harvinaisena myös Pohjois-Afrikasta sekä Pohjois-Amerikassa Kaliforniasta, jossa se ei kuitenkaan ole alkuperäislaji. Suomessa ojakaalia kasvaa harvinaisena Etelä- ja Kaakkois-Suomessa noin Pori–Tampere–Lappeenranta-linjan korkeudelle saakka.
Elinympäristö.
Ojakaali kasvaa märällä maalla tai matalassa vedessä teillä, ojissa, lammikoissa sekä järvien ja jokien rannoilla. Laji on Suomessa viime vuosikymmeninä nopeasti harvinaistunut.
ComColor

ComColor on sarja Rison valmistamia tulostimia, johon kuuluu maailman nopein mustesuihkutulostin. Siinä on PIN-koodi, 8,5-tuumainen kosketusnäyttö sekä ulostulossa tilaa 3000 sivulle. Koneita on mainostettu myös niiden halvan käyttöhinnan avulla. Tulostimet voidaan yhdistää Rison HS4000 -skanneriin, jolloin siitä tulee kopiokone. HS400 skannaa papereita automaattisesti, ja yhtä nopeasti kuin ComColorit ehtivät tulostaa. Tulostimissa on myös toiminto, joka voi automaattisesti tulostaa papereihin sivunumerot, sekä tulostuksen päivämäärän.
Lista tulostimista.
Alla on lista ComColor sarjan tulostimista
Serbian sosialistinen tasavalta

Serbian sosialistinen tasavalta, lyhenteeltä Serbian ST (, Социјалистичка Република Србија, СР Србија, СРСрби) eli Serbian kansantasavalta, lyhenteeltä Serbian KT (, Народна Република Србија, НР Србија, НРСрби), vuodesta (1945-1963) oli sosialistinen tasavalta osana Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa vuodesta 1943 vuoteen 1990. Se on nykyisen Serbian edeltäjä. Serbian sosialistinen tasavalta oli Jugoslavian suurin ja väestörikkain tasavalta. Sillä oli lisäksi tärkein osa valtion taloudellisessa ja poliittisessa kehityksessä. Tasavallan pääkaupunki Belgrad oli koko Jugoslavian pääkaupunki.
Väestö.
Serbian sosialistisen tasavallan suurimmat etniset ryhmät lukumäärän mukaan:
Punainen Lanka

Punainen Lanka on vuonna 1974 perustettu suomalainen lauluyhtye, jonka perustajajäsenet olivat Harri Saksala, Eija Ahvo, Antti Hytti, Hasse Walli ja Jukka Hauru. Yhtyeen ensimmäinen levytys tehtiin 1975. Se oli livenä taltioitu ”Punavangin laulu” ja ilmestyi toukokuussa 1976 osana eri esittäjien albumia "Helsingin Laulufestivaali 9.–16.11.1975" Love Recordsin Eteenpäin!-alamerkillä.
Historia.
Punaisen Langan ensimmäinen albumi ilmestyi toukokuussa 1976 nimellä "Punainen Lanka". Yhtyeen kokoonpano oli muuttunut ja albumilla musisoivat yhtyeen alkuperäisjäsenten Harri Saksalan (laulu, haitari, tamburiini, huuliharppu, kellot), Eija Ahvon (laulu, perkussiot) ja Antti Hytin (bassoviulu, piano, huilu, perkussiot) lisäksi Sakari Kukko (perkussiot, saksofoni, piano, huilu), Antero Jakoila (kitara, mandoliini, perkussiot) ja Ilmari Hytönen (kitara, perkussiot). Lisäksi levyn tuottaja Hasse Walli vierailee parissa esityksessä rumpalina.
"Punainen Lanka" menestyi kaupallisesti hyvin. Levyn tunnetuin laulu ”Taistelija” on Hectorin suomennos Paul Simonin ”The Boxer”
-kappaleesta. Punaisen Langan tavaramerkiksi on muodostunut ”Punavangin laulu”. Se on vanha ranskalaisvalssi, johon suomenkielisen
tekstin kirjoitti Jali Joutsenniemi Tammisaaren vankileirillä vuonna 1919. Kappaleen ensilevytyksen teki Hannes Saari vuonna 1928. 
Punainen Lanka äänitti toisen albuminsa "Pohjolan lumiset kalmiston hongat "kesällä 1977. Harri Saksalan tuottama albumi julkaistiin saman vuoden elokuussa. Yhtyeen kokoonpanoon oli jälleen tullut muutoksia, ja tällä albumilla musisoivat Harri Saksala (laulu, haitari, perkussiot), Eija Ahvo (laulu), Sakari Kukko (perkussiot, saksofoni, piano, huilu), Jorma Koivulehto (basso), Antero Jakoila (kitara) ja Juha Björninen (kitara). Vierailevana muusikkona levyllä esiintyy Hasse Walli, joka soittaa kitaraa kappaleessa ”Muistan sinut, Amanda”.
Levyn nimikappale ”Pohjolan lumiset kalmiston hongat”'on tuntemattoman punavangin tekemä kappale. Kappale oli 1970-luvulla suosittu levytyskappale laululiikkeen parissa. Ensimmäisenä sen levytti KOM-teatteri vuonna 1972. 
Punaisen Langan toiminta jatkui vuoteen 1978. Vuonna 2015 julkaistin kokoelma "Taistelija – Levytykset 1976-1977", joka sisältään yhtyeen kaikki 1970-luvun levytykset. Vuonna 2015 Punainen Lanka esiintyi myös Helsingin Savoy-teatterissa.
Kääpiöhevosenkenkäyökkö

Kääpiöhevosenkenkäyökkö ("Rhinolophus hipposideros") on hevosenkenkäyökköjen heimoon kuuluva lepakkolaji. Lajin uudeksi nimeksi on nisäkäsnimistötoimikunta ehdottanut euroopanpikkuherkkoa.
Sen siipien kärkiväli on 19–25 cm ja vartalo 4–4,5 cm sekä häntä 2–3 cm. Painoa lepakolle kertyy vain 5–9 g. Kääpiöhevosenkenkäyököllä on heimolaistensa tavoin hevosenkengän muotoinen ihopoimu kuonossa. Äänet ovat hyvin korkeita ja hiljaisia, kirskuvia. Laji elää metsäisillä kalkkikivialueilla, missä se lentää öisin pyydystäen lähinnä ilmasta yökkösiä, sääskiä, kärpäsiä ja kovakuoriaisia.
Kääpiöhevosenkenkäyökkö horrostaa yksin luolissa, mutta kesällä päiväpiilossa voi olla kokonainen yhdyskunta. Naaras saa kesä-heinäkuussa neljän kuukauden tiineyden jälkeen yhden poikasen. Poikanen vieroitetaan 6–7 viikon kuluttua. Laji tulee sukukypsäksi yksivuotiaana. Kääpiöhevosenkenkäyökkö saattaa elää luonnossa ainakin 21-vuotiaaksi, mutta kuolee vankeudessa nopeasti. Lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarilta idässä Kirgisiaan ja Kashmiriin Keski-Aasiassa ja etelässä Koillis-Afrikkaan.
Kääpiöhevosenkenkäyökön kannan kokoa ei tunneta, mutta se on joissakin valtioissa luokiteltu vaarantuneeksi ja on vaarassa kuolla sukupuuttoon levinneisyytensä pohjoisosissa Euroopassa. Alankomaista ja Liechtensteinistä se on jo hävinnyt. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN kuitenkin muutti omassa uhanalaisuusarviossaan vuonna 2004 lajin luokituksen vaarantuneesta elinvoimaiseksi.
Reijo Vaittinen

Reijo Vaittinen (s. 24. tammikuuta 1956 Suonenjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Vaittinen on Suonenjoen Pallon kasvatti. Hän edusti urallaan Mikkelin Pallo-Kissoja 1972–1976, Oulun Palloseuraa 1977–1978, Mikkelin Palloilijoita 1979–1989 ja Porrassalmen Urheilijoita 1990–1993. Kaikkiaan hän pelasi 11 kauden aikana 203 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Vaittinen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1977–1982 yhteensä 13 maaottelua.
Erkki Valla

Erkki Valla (s. 8. syyskuuta 1964 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Valla edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1991 ja Finnairin Palloilijoita 1991–1994. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985, 1987, 1988 ja 1990 sekä Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Valla pelasi 11 kauden aikana 183 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 16 maalia.
Valla pelasi Suomen maajoukkueessa kolme maaottelua vuonna 1988.
Pelaajauran jälkeen Valla on valmentanut muun muassa AC Vantaan A-nuoret Suomen mestaruuteen ja toiminut Käpylän Pallon toiminnanjohtajana.
Tällä hetkellä Valla toimii HJK:n valmennuspäällikkönä.
Itä–Länsi-ottelu 2010

Vuoden 2010 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 76. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu, joka palasi pitkän tauon jälkeen Helsinkiin, jossa ottelu pelattiin Finnair Stadiumilla 2.–4. heinäkuuta. Paremmuus ratkottiin viidessä sarjassa: miehet, naiset, A-pojat, B-pojat ja B-tytöt. Itä voitti kaikki ottelut B-tyttöjen peliä lukuun ottamatta. Itä-länteen tehtiin täksi vuodeksi raju sääntömuutos Finnair Stadiumin ahtauden takia. Kentän sivuille sijoitettiin portit, joiden välistä lyöty läpilyönti tiesi automaattisesti kunnaria.
Joukkueet.
Miehet.
Molempiin joukkueisiin valittiin yksi pelaaja yleisöäänestyksen perusteella. Varsinaisina valitsijoina toimivat Idällä Pasi Varonen ja Lännellä Veijo Turpela.
Idän pelinjohtajiksi valittiin viime vuoden mestarijoukkueen Sotkamon Jymyn Mikko Kuosmanen ja Sami Mähönen. Lännen pelinjohtajina puolestaan toimivat Vimpelin Vedon Risto Ojanperä ja Jussi Haapakoski.
Naiset.
Idän naisten joukkueen valitsi Paula Rautiainen ja lännen joukkueen Hanna Tuomaala. Lisäksi yleisö valisi molempiin joukkueisiin yhden pelaajan miesten joukkueiden tapaan.
Pelinjohtajiksi valittiin idälle Jyväskylän Kirittärien Jussi Viljanen ja lännelle Porin Pesäkarhujen Sami-Petteri Kivimäki.
Veijo Valtonen

Veijo Ensio Valtonen (5. tammikuuta 1936 Käkisalmi – 11. kesäkuuta 2016 Valkeakoski) oli suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Keskustukena pelannut Valtonen edusti koko uransa ajan Valkeakosken Hakaa vuosina 1953–1968. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1960, 1962 ja 1965 sekä Suomen Cupin 1955, 1959, 1960 ja 1963. Kaikkiaan Valtonen pelasi 14 kauden aikana 252 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Valtonen pelasi Suomen maajoukkueessa neljä maaottelua vuosina 1960–1964.
Pelaajauransa jälkeen Valtonen toimi muun muassa Hakan valmentajana kausilla 1966–1970, 1972 ja 1981. Hänet on valittu seuran kunniajäseneksi.
Luhtakuoriaismaiset

Luhtakuoriaismaiset (Dascilloidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimolle tyypillisiä piirteitä ovat tappimaiset etulonkat sekä vahvasti liuskaiset nilkkajaokkeet.
Yläheimoon kuuluu Euroopan alueella vain yksi heimo, Dascillidae eli luhtakuoriaiset, jonka ainoa Pohjois-Euroopassa tavattava laji on hiirokuoriainen ("Dascillus cervinus"). Kyseinen laji on Suomen eteläosissa yleinen ja sitä tavataan erityisesti kosteahkoilla niityillä, missä laji tavallisesti istuu kukissa. Hiirokuoriaisen toukka elää maan sisässä, missä se syö kasvien juuria.
Atlantismi

Atlantismi on aate, joka pyrkii läheiseen yhteistyöhön Länsi-Euroopan ja Pohjois-Amerikan maiden, erityisesti Kanadan ja Yhdysvaltain välillä varsinkin politiikkaa, taloutta ja puolustusta koskevissa asioissa. Tarkoituksena on pitää yllä osallistuvien maiden turvallisuutta ja suojella niitä yhdistäviä arvoja, ”demokratiaa, yksilönoikeuksia ja lakia.” Atlantismin kannattajaa kutsutaan atlantistiksi.
Naton taholta atlantismin on nähty tarjoavan sen jäsenmaille uuden ja positiivisemman kuvan.Atlantismi koki merkittäviä muutoksia 2000-luvun alussa terrorismin ja Irakin sodan valossa. Huolimatta transatlanttisen turvallisuusmaiseman suurista muutoksista atlantismin on nähty selvinneen erityisenä kansallisena turvallisuussuuntauksena Euroopan poliittisella areenalla ja Naton sisällä.
Nimi juontuu Atlantin valtamerestä, joka erottaa tai yhdistää kaksi maanosaa. Atlantismi on etäällä kontinentalismista.
Tunnettuja atlantisteja ovat Britannian entiset pääministerit Tony Blair ja Gordon Brown sekä Zbigniew Brzezinski ja Javier Solana. Nato on atlantistinen organisaatio ja F-35-hävittäjälentokone on atlantistinen projekti. Useilla Itä-Euroopan maiden, kuten Puolan ja Romanian, johtajilla on voimakkaita atlantistisia näkemyksiä.
Erään WikiLeaks-vuodon mukaan Suomi olisi tehnyt salaiset vaihtokaupat muun muassa Israelin kanssa n vaihtuvasta jäsenyydestä. Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön tekemän raportin mukaan Suomi pyrkii hankkimaan ääniä eritoten YK:n pieniltä valtioilta. Raporttiin on lisätty loppukommentti, ettei ulkoministeri Alexander Stubbia sotkettaisi mihinkään YK-haihattelijaan: ”Huolimatta laskelmoidusta vetoomuksestaan pienille valtioille Stubb on vakaumuksellinen atlantisti.”
Jérémy Ménez

Jérémy Ménez (s. 7. toukokuuta 1987 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Ménez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Sochaux'sta. Hän oli aiemmin pelannut seuran juniorijoukkueissa kolme vuotta. Edustettuaan joukkuetta kahden kauden ajan hän siirtyi Monacoon. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Ménez pelasi kahden kauden aikana Monacossa yhteensä 54 sarjaottelua, ja niissä syntyi 14 maalia. Hänen hyvät otteensa kiinnittivät huomiota suuremmissa seuroissa ja lopulta elokuussa 2008 hän siirtyi italialaisseura Romaan 10,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2008 ottelussa Napolia vastaan. Heinäkuussa 2011 Ménez palasi takaisin kotimaahansa Paris SG:n riveihin. Sen jälkeen hän edusti muun muassa Italiassa Milania ja kotimaassaan Bordeaux'ta.
Syyskuussa 2024 Ménez ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Maajoukkueura.
Ménez teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 24 maaottelua ja teki maalin kesäkuussa 2012 ystävyysottelussa Viroa vastaan sekä kymmenen päivää myöhemmin EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan.
Dzjatlava

Dzjatlava () eli Djatlovo () on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen keskiosissa Valko-Venäjällä. Vuoden 2009 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 7 853 ja koko hallintopiirin 29 703. Piirin asukaslukuun sisältyy myös kaupunkityyppiset taajamat Kozlovštšina (1 847 asukasta, ) ja Novojelnja (3 041 asukasta, ).
Liikenne.
Dzjatlavan piirin maanteistä keskeisimpiä on kaupungin pohjoisosien läpi kulkeva valtatie M11 (), joka luo yhteyden pohjoisessa esimerkiksi Lidaan (50 km) ja etelässä Slonimiin (46 km). Itään vievä kantatie P10 tuo tieyhteyden Navahrudakiin (37 km). Kantatie P108 johtaa puolestaan Dzjatlavasta kaakkoon M1-moottoritielle ().
Dzjatlavan piirin pohjoisrajalla virtaa Niemen-joki. Piirin itäosien poikki kulkee Valko-Venäjän rautateiden pohjois-eteläsuuntainen Lidan ja Baranavitšyn välinen rataosuus.
Peter Sladey

Peter Alexander Sladey () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Sladeyn vanhemmat olivat talonomistaja ja kauppias Peter Sladey ja Anna Aleksandra Kecklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Enny Sofia Rechardtin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Tampereella klassillista lyseota. Opintojaan hän jatkoi Tampereella teknillisen opiston sähköteknillisellä osastolla, mistä hän sai päästötodistuksen vuonna 1915. Sotilaskoulutusta hän sai kaasukurssilla Helsingissä vuonna 1924 ja sotilaspedagogisella kurssilla Hämeenlinnassa vuonna 1925.
Jääkärikausi.
Sladey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Sladey saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sladey siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. elokuuta 1918 alkaen puhelinjoukkueen johtajaksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon, josta hänet siirrettiin Kenttälennätinpataljoonaan ja nimitettiin 2. helmikuuta 1921 alkaen päälliköksi 2. komppaniaan. Kenttälennätinpataljoonassa hän siirtyi 1. lokakuuta 1924 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hän erosi armeijasta 8. maaliskuuta 1927 ja muutti siirtolaiseksi Kanadaan. Hän julkaisi vuonna 1926 kirjan "Sähkö- ja puhelinoppi viestijoukkoja varten". Hänet on haudattu Egmontiin, Kanadaan.
Anne-Marie Kynsilehto

Anne-Marie ”Mirri” Kynsilehto (nyk. Clarke, s. 1969) on entinen suomalainen esteratsastaja. Hän aloitti ratsastuksen kotikaupungissaan Oulussa ratsastuskoulu Saaran Tallilla ja edusti kilpailu-uransa ajan seuraa Oulun Ratsastajat. Hän kilpaili vuodesta 1979 aina 1990-luvun alkupuoliskolle edeten kansainvälisesti menestyksekkäästä poniratsastajasta kansainväliseen avoimen tason kilpailumenestykseen. Poniratsastajana hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuden ponilla Super Trouper vuonna 1984 sekä viisi Suomen mestaruutta muun muassa poneilla Janina ja Two Star, juniorina lisäksi kaksi PM-hopeaa hevosella Maxall. Avoimella tasolla hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1990 ja SM-hopeaa vuonna 1989 sekä Finnderbyn vuonna 1988, ratsasti Suomen Nations Cup -joukkueessa monissa kilpailuissa vuosina 1990–1992 sekä kilpaili kansainvälisesti keräten sijoituksia World Cup -tasolla saakka, muun muassa 7. sijan Helsinki International Horse Shown Word Cup -osakilpailussa vuonna 1992. HIHS:ssa hän myös tuli kolmanneksi tapahtuman toisessa pääluokassa eli Grand Prix'ssa vuonna 1989. 
Kynsilehto oli vuonna 1988 ensimmäinen pohjoismaalainen esteratsastaja, joka kutsuttiin kilpailemaan Kanadaan Calgaryn Spruce Meadows -ratsastuskeskukseen, ja hän vietti talvet 1988–1990 Yhdysvalloissa George Morrisin valmennuksessa kilpaillen hyvällä menestyksellä muun muassa Tampassa ja West Palm Beachissa. 1990-luvulla hän kilpaili Euroopan kansainvälisissä kilpailuissa hollantilaisesta valmennuskeskuksesta käsin. 
Kynsilehdon tärkein kilparatsu oli ori Neopolitan (kilpailunimi Uusi Suomi (US) Neopolitan), mutta hän kilpaili kansainvälisesti myös muiden muassa hevosilla (EG) Argentina, Jasper BB ja Whispering Royal Lady, jotka myöhemmin siirtyivät Pinja Immosen esteratsuiksi. Kansainvälisen tason kilparatsuihin kuului myös (GWS) Run and Jump.
Anne-Marie Kynsilehto avioitui 1990-luvulla englantilaisen esteratsastaja Warren Clarken kanssa. Hän asuu nykyään Lancashiressa, Englannissa ja keskittyy puolisonsa kanssa estehevosten kasvatukseen ja myyntiin. Kynsilehdon isä on entinen ralliautoilija, oululainen liikemies Juhani (Jussi) Kynsilehto, joka tyttärensä kilpailuvuosina toimi tämän managerina.
Yksi Kynsilehdon kilpailu-uran tärkeistä sponsoreista oli sanomalehti Uusi Suomi, jonka viimeisessä painetussa numerossa 28.11.1991 hän kiitti yhteistyöstä koko sivun ilmoituksella. Kynsilehto kuului myös Kati Hurmeen tavoin vuodesta 1985 alkaen Enso-Teamiin, joka tuki lahjakkaita nuoria suomalaisratsastajia.
Gustaf Stjernberg

Gustaf Arne Stjernberg () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Stjernbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Adolf Stjernberg ja Maria Charlotta Gustafsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Birgit Johanna Åkermanin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1914 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1914–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. 
Jääkärikausi.
Stjernberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Stjernberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 3. huhtikuuta 1918 alkaen päälliköksi 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkalassa. Hänet on haudattu Porvooseen.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Stjernberg palveli sisällissodan jälkeen 5. komppanian päällikkönä 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2, josta hänet siirrettiin 28. joulukuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een. Hän erosi armeijasta 28. helmikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin 1. maaliskuuta 1919 alkaen harjoituspäälliköksi Porvoon pitäjän suojeluskuntaan. Aluksi hän toimi 1. maaliskuuta – 30. huhtikuuta 1919 välisenä aikana piirin aliupseerikurssien johtajana Tammisaaressa ja Kirkkonummella. Myöhemmin hän siirtyi Uudenmaan eteläiseen suojeluskuntapiirin (Nylands södra skyddskårsdistrikt) 1. huhtikuuta 1925 alkaen, jossa hän toimi IV. alueen päällikkönä. Stjernberg työskenteli suojeluskunta tehtäviensä ohella maanviljelijänä Porvoon pitäjässä vuodesta 1921 alkaen. Stjernberg erosi Suojeluskuntajärjestöstä 31. elokuuta 1927, mutta liittyi takaisin järjestöön 17. huhtikuuta 1930 ja sijoitettiin paikallispäälliköksi Porvoon maalaiskunnan suojeluskuntaan.
Talvi- ja jatkosota.
Stjernberg osallistui talvisotaan aluepäällikkönä Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin V alueella. Jatkosodan puhjettua hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 24:ään, josta hänet siirrettiin myöhemmin toimistoupseeriksi Uudenmaan eteläiseen suojeluskuntapiiriin, jossa hän palveli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin asepalveluksesta.
Sigurd Söderberg

Sigurd Albion Söderberg () oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot.
Söderbergin vanhennat olivat asemapäällikkö August Wilhelm Söderberg ja Olga Maria Nieminen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Selma Emilia Bernasin kanssa. Hän kävi seitsemän luokkaa Haapamäen yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti kahdeksanen luokan Heinolan yhteiskoulussa vuonna 1926. Hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin vuonna 1917 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä majurikurssi 1931.
Jääkärikausi.
Söderberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Söderberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet nimitettiin komppanianpäälliköksi 3. komppaniaan 27. maaliskuuta 1918 alkaen. Komppanianpäällikön tehtävästä hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1918 alkaen pataljoonan adjutantiksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Söderberg palveli sisällissodan jälkeen 1. pataljoonan adjutanttina 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hänet siirrettiin myöhemmin rykmentissä päälliköksi 2. komppaniaan 25. heinäkuuta 1918 alkaen. Hänet siirrettiin 18. lokakuuta 1922 alkaen 5. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi, josta hän palasi 8. toukokuuta 1926 takaisin Tampereella rykmenttiin ja sijoitettiin päälliköksi 1. komppaniaan (korpraali- ja aliupseerikoulu). Tampereen rykmentissä hänet nimitettiin 29. kesäkuuta 1928 komentajaksi I pataljoonaa ja edelleen 1. heinäkuuta 1933 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Lopulta hänet siirrettiin 26. marraskuuta 1936 alkaen Mikkelin sotilaspiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota.
Söderberg toimi talvisodan aikana Mikkelin sotilaspiiristä muodostetun Mikkelin suojeluskuntapiirin päällikkönä. Välirauhan koittaessa hänet nimitettiin Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin päälliköksi, missä tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan aikana ja toimien samalla varuskunnan päällikkönä vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet nimitettiin Suur-Saimaan sotilaspiirin päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Ville Viljanen

Ville Viljanen (s. 2. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Pääosin hyökkääjänä pelaavan Viljasen kasvattajaseura on göteborgilainen Sandarna BK. Sieltä hän siirtyi myös göteborgilaiseen BK Häckenin ja pelasi sen riveissä vuosina 1995–1998.
Hän siirtyi kaudeksi 1999 myös Göteborgissa pelaavaan Västra Frölunda IF:ään. Västra Frölundassa hän pelasi 20 ottelua tehden kaksi maalia. Samana vuonna hän pelasi ainoaksi jääneen maaottelunsa Suomen jalkapallomaajoukkueen riveissä ottelussa Sloveniaa vastaan. Sen jälkeen hän pelasi kaksi kautta Englannissa Port Vale FC:ssä. Siellä hän keräsi tililleen 34 ottelua tehden niissä kuusi maalia.
Kesällä 2001 hän palasi Ruotsiin ja Göteborgiin GAIS:iin pelastaakseen seuran putoamiselta Superettanista. Siinä seura ei onnistunut ja se pelasi kaksi seuraavaa kautta Ruotsin kakkosdivisioonassa. Kauden 2004 jälkeen Viljanen lähti GAIS:sta kolmannessa divisioonassa kaudella 2005 pelanneeseen Jonsereds IF:ään. Hän edusti GAIS:ia yhteensä 62 ottelussa tehden 19 maalia.
Kalmagiitti

Kalmagiitti (C17H14N2O5S) on atsoväriaine ja kompleksometrinen indikaattori. Sitä käytetään analyyttisessä kemiassa metalli-ionien pitoisuuksien määrittämiseen.
Ominaisuudet ja käyttö.
Vapaassa muodossaan kalmagiitin väri riippuu liuoksen pH-arvosta. Kun pH on alle 5, on indikaattori väriltään punaista. Sinistä indikaattori on happamuusalueella 7–9 ja erittäin emäksisissä olosuhteissa punaoranssia. Kalmagiitti muodostaa useiden metalli-ionien kanssa väriltään viininpunaisen kompleksin. 
Kalmagiittia valmistetaan 1-amino-2-naftoli-4-sulfonihapon diatsoniumsuolan ja p-kresolin atsokytkentäreaktiolla.
Kalmagiittia käytetään indikaattorina kompleksometrisissä titrauksissa. Se soveltuu muun muassa veden kovuutta aiheuttavien kalsium- ja magnesiumionien määrittämiseen. Kalmagiitin etu toiseen tähän tarkoitukseen käytettyyn indikaattoriin eriokromimusta T:hen nähden on kalmagiittiliuoksien parempi säilyvyys ja selkeämpi ja terävämpi värinmuutos. Kalmagiittimetallikompleksien pitoisuuksia voidaan määrittää myös spektrofotometrisesti.
KNM Montbretia (K208)

KNM Monbretia (viirinumero K208) oli Norjan laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Monbretia".
Valmistus.
Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1940 Paisleysta Fleming and Fergusonilta, missä köli laskettiin 16. marraskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta 1941 ja valmistui 29. syyskuuta.
Palvelus.
Yksi kolmesta Saksan laivaston sukellusveneen "U-262:n" laukaisemasta torpedosta osui 18. marraskuuta 1942 "Monbretian" keulaan, kun alus oli tutkimassa tutkahavaintoaan. Osuma teki suuren reiän aluksen keulaan ja räjäytti nelituumaisen kranaatit, jolloin aluksen kansi vääntyi pahoin. Sirpaleet surmasivat kolme miestä.
Aluksen päällikkö Halvor Søiland antoi käskyn jättää laivan. Kaksi venettä ehdittiin laskea veteen ennen kattilahuoneeseen osunutta toista torpedoa, joka katkaisi aluksen. "KNM Potentilla" pelasti 20 uponneen aluksen eloonjäänyttä veneistä sekä viisi muuta tilapäisvälineiltä. Osa pelastetuista oli pahoin haavoittuneita ja kaksi kuolikin vielä samana päivänä vammoihin. Aluksen mukana sai surmansa 40 norjalaista ja kahdeksan brittiläistä merimiestä.
Osmo Kanerva

Osmo ”Osku” Kanerva (4. joulukuuta 1941 Helsinki – 4. marraskuuta 2014 Lake Worth, Yhdysvallat) oli suomalainen nyrkkeilijä, myöhemmin nyrkkeilyvalmentaja ja toimittaja. Amatööriuralla hän edusti Tapanilan Erää. Kanerva asui viimeiset vuotensa Palm Beachillä Yhdysvalloissa, jossa hän toimi valmentajana ja toimittajana.
Kanerva otteli amatöörinä 120 ottelua, joista hävisi noin 20. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1965 Itä-Berliinissä hän hävisi puolivälierissä Italian Ermanno Fasolille. Gentleman Nyrkkeilijät ry:n Ville-patsas Kanervalle myönnettiin 1966.
KNM Rose (K102)

KNM Rose (viirinumero K102) oli Norjan laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Rose".
Valmistus.
Alus tilattiin 15. joulukuuta 1939 Renfrew'stä W. Simons and Companyltä, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1941 ja valmistui 31. lokakuuta.
Palvelus.
Alus liitettiin 24. marraskuuta 1941 Liverpoolin saattajaosastoon, jossa se oli uppoamiseensa saakka. Aluksen miehistö pelasti 18. marraskuuta 1942 eloonjääneet amerikkalaisen rahtialus "Parisminan" eloonjääneet. Saksan laivaston sukellusvene "U-624" oli upottanut rahtialuksen torpedoimalla.
Alus suojasi 15. lokakuuta 1944 Southend-on-Seasta lähtenyttä saattuetta ON260, kun se upposi 26. lokakuuta 1944 Pohjois-Atlantilla jouduttuaan Britannian kuninkaallisen laivaston fregatin "HMS Mannersin" yliajamaksi. Turmassa menehtyi kolme miehistönjäsentä.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Ranskan ralli

Ranskan ralli (Rallye d'Alsace tai Rallye de France-Alsace) on Ranskassa järjestettävä rallikilpailu. 
Historia.
Aiemmin Ranskassa järjestettiin rallikilpailuja Korsikan saarella nimellä Korsikan ralli, jota ajettiin vuosina 1956–2008. Vuodelle 2010 FFSA päätti siirtää kilpailun Ranskan maaperälle Strasbourgiin Alsaceen. Alsacen MM-ralli rakentui kansallisen tason Rallye Alsace-Vosges -kilpailun ympärille. Ranskan ralli korvasi Korsikan rallin MM-sarjassa vuosina 2010–2014, jonka jälkeen Korsikan ralli palasi MM-sarjaan.
Tammikuussa 2015 kerrottiin, että Alsacen paikallishallinto on vetänyt tukensa kilpailulle ja että kilpailun olisi etsittävä uusi sijainti. Kilpailua saapui katsomaan lähes ja se tuotti 20 miljoonaa euroa ympärivälle seudulle.
Seudulla on tämän jälkeen järjestetty rallifestivaali Alsace Rallye Festival, joka ei ole kilpailu.
KNM Potentilla (K214)

KNM Potentilla (viirinumero K214) oli Norjan laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus oli Britannian Kuninkaalliselta laivastolta lainattu "HMS Potentilla".
Valmistus.
Alus tilattiin 3. elokuuta 1940 Renfrew'stä W. Simons and Companyltä, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta ja valmistui 5. helmikuuta 1942.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Liverpoolin saattajaosastoon. Koulutuksen päätyttyä se liittyi 9. huhtikuuta 1942 osastoon, jossa se oli koko palvelusuransa. Aluksen miehistö pelasti 25. elokuuta merestä kuusitoista eloonjäänyttä norjalaiselta kauppa-alus "Trollalta", jonka Saksan laivaston sukellusvene "U-438" oli upottanut torpedoimalla. Aluksen miehistö pelasti 13. lokakuuta kymmenen eloonjäänyttä "U-221:n" upottamalta norjalaiselta kauppalaivalta "Fagerstenilta". Seuraavana päivänä aluksen miehistö poimi merestä 77 saman sukellusveneen upottaman brittiläisen valaanpyytäjien emälaivan "Southern Empressin" eloonjäänyttä. Alus pelasti 18. marraskuuta "KNM Montbretian" eloonjääneet.
Alus palautettiin 13. maaliskuuta 1944 Britannian Kuninkaalliselle laivastolle, joka myi sen 13. maaliskuuta 1946. Alus romutettiin Gatesheadissä.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Tuomo Peltonen

Tuomo Timo Juhani Peltonen (5. lokakuuta 1966 Helsinki – 29. toukokuuta 2023 Espoo) oli suomalainen johtamistutkija. 
Peltonen väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulussa vuonna 1998. Hän oli Aalto-yliopiston ja Turun yliopiston johtamisen ja organisoinnin dosentti.
Peltonen toimi Oulun yliopiston johtamisen ja organisaation professorina (2001–2009) ja Tampereen teknillisen yliopiston organisaatioiden ja ihmisten johtamisen professorina (2009–2013) sekä johtamisen ja organisoinnin professorina Turun kauppakorkeakoulussa (2013–2016) sekä Åbo Akademin organisaatioiden ja johtamisen professorina. Vuosina 1997 ja 1998–1999 hän oli vierailevana tutkijana Keelen yliopistossa Englannissa. Hän julkaisi tai toimitti lukuisia kirjoja sekä suomeksi että englanniksi. 
Peltonen on haudattu Östersundomin hautausmaalle.