tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bünsowin talo

Bünsowin talo () on korttelin mittainen rakennus Tukholman Östermalmin kaupunginosassa Strandvägenin varrella, osoitteessa Strandvägen 29–33. Se on mahdollisesti tunnetuin Strandvägenin varrella olevista hienostotaloista. Talon rakennutti saksalaissyntyinen liikemies ja sahanomistaja Fredrik Bünsow. Bünsowin talo käsittää itse asiassa kolme vierekkäistä asuintaloa, joilla on yhteinen julkisivu.
Talo on rakennettu 1886–1888 ja sen suunnitteli arkkitehti Isak Gustaf Clason arkkitehtikilpailun voitettuaan. Rakennus edustaa uusrenessanssityyliä. Jyrkät kattolistat, korkeat päätykolmiot ja tornit viittaavat lähinnä ranskalaiseen renessanssiarkkitehtuuriin. Clason olikin juuri käynyt opintomatkalla Ranskassa laatiessaan Bünsowin talon piirustusten ensimmäisiä luonnoksia. Rakennusmateriaalien käyttö on talossa tarkkaa ja huolellista. Julkisivu on puristettua saksalaista tiiltä, joka on käsitelty öljyvärillä, jotta sen väritys muodostaisi voimakkaamaan kontrastin ikkunan- ja katonreunuksissa käytetylle vaalealle hiekkakivelle. Talon kivijalka on verhoiltu graniitilla. Julkisivu ei ole täysin symmetrinen, sillä se on suunniteltu sisällä olevien asuntojen lähtökohdista. Bünsowin talo oli ensimmäisiä Ruotsissa, johon asennettiin hissit.
Helsingin keskustassa sijaitseva niin sanottu Argoksen talo on julkisivultaan melko tarkka kopio Bünsowin talosta. Argoksen talon julkisivut piirsi nuori arkkitehti John Settergren, joka oli aiemmin työskennellyt Tukholmassa Clasonin toimistossa.
Maija Alajuuma

Maija Sisko Alajuuma, o. s. "Manninen" (29. lokakuuta 1929 Kuusamo – 17. maaliskuuta 2015) oli suomalainen Kuusamossa asuva opettaja ja kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "Marija Kuusenkerkkä".
Alajuuma valmistui kansakoulunopettajaksi Tornion opettajaseminaarista.
FS Jauréguiberry (D637)

Jauréguiberry (runkonumero D637) oli Ranskan laivaston 1958 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bordeaux'sta Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin syyskuussa 1953. Se laskettiin vesille 5. marraskuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 15. heinäkuuta 1958.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1977.
FS Duperré (D633)

Duperré (runkonumero D633) oli Ranskan laivaston 1957 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin marraskuussa 1954. Se laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1956 ja otettiin palvelukseen 8. lokakuuta 1957.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1992.
FS La Bourdonnais (D634)

La Bourdonnais (runkonumero D634) oli Ranskan laivaston 1958 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1954. Se laskettiin vesille 15. lokakuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1958.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1976.
FS Forbin (D635)

Forbin (runkonumero D635) oli Ranskan laivaston 1958 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1954. Se laskettiin vesille 15. lokakuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1958.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1981.
FS Tartu (D636)

Tartu (runkonumero D636) oli Ranskan laivaston 1958 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Nantesista Ateliers et Chantiers de Bretagnelta, missä köli laskettiin marraskuussa 1954. Se laskettiin vesille 2. joulukuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 5. helmikuuta 1958.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1979.
Oscarskyrkan

Oscarskyrkan on seurakuntakirkko Tukholman Östermalmin kaupunginosassa, Narvavägenin varrella lähellä Strandvägeniä ja Djurgårdsbron-siltaa. Kirkko on nimetty Ruotsin kuningas Oskar II:n ("Oscar") mukaan. Arkkitehti Gustaf Hermanssonin suunnittelema kirkko rakennettiin vuosina 1897–1903 ja sen peruskiven muurasi Oskar II itse. 
Kapealle tontille rakennettu kirkko edustaa uusgotiikkaa korkeine piikkimäisine torneineen. Arkkitehtuuri ja rakennuksen epäsymmetrinen sommittelu muistuttavat perinteistä anglosaksista kirkkoarkkitehtuuria. Ulkoapäin kirkko on näyttänyt suunnilleen samalta käyttöön vihkimisestä asti. Sisätilat on sisustettu jugend-tyyliin. Kirkkoa on restauroitu sisäpuolelta vuosina 1921–1922 ja 1954–1956. 1920-luvun restauroinnin yhteydessä ikkunoihin asennettiin norjalaisen taiteilijan Emanuel Vigelandin tekemät lasimaalaukset.
Kirkon urut ovat yhdet Ruotsin suurimmista ja niissä on 78 äänikertaa. Urut rakensi tanskalainen yritys Marcussen &amp; Søn vuonna 1949.
Mikä mahtaa olla in

Mikä mahtaa olla in on Irinan 10. lokakuuta 2014 julkaistu kuudes studioalbumi. Kaikki albumin kappaleet ovat artistin itsensä valitsemia suomalaisia 1970–2000-luvun kappaleita, jotka on albumille soittanut 13-henkinen orkesteri. Albumin on tuottanut Arttu Takalo. Albumi oli mukana Suomen virallisella albumilistalla vain kolmen viikon ajan ja sen paras sijoitus oli ensimmäisen viikon 15. sija.
Albumilta julkaistiin 5. syyskuuta 2014 singlenä alun perin Jari Sillanpään levyttämä ”Bum bum bum” -kappale, jolla Irinan lisäksi laulaa myös Happoradio-yhtyeen solisti Aki Tykki. Singlellä on mukana myös alun perin Pelle Miljoonan esittämä ”Vapaus on suuri vankila” -kappale.
Émile Bernard

Émile Bernard (28. huhtikuuta 1868 Lille, Ranska – 6. huhtikuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen jälki-impressionistinen taidemaalari ja kirjailija. Bernard tunnetaan erityisesti syntetismin eli cloisonnismin yhtenä kehittäjänä. Hän kirjoitti myös näytelmiä, runoutta ja taidekritiikkiä sekä kuvauksia aikansa taidemaailmasta.
Elämä ja ura.
Bernard syntyi Lillessä 1868. Hänen suhteensa vanhempiinsa olivat huonot, sillä nämä suuntasivat huomionsa lähinnä Bernardin sairaalloiseen sisareen. Bernard aloitti opinnot Pariisin Atelier Cormonissa 1884, vaikka isä vastusti poikansa taideopintoja. Pariisissa Bernard tutustui Louis Anquetiniin ja Henri de Toulouse-Lautreciin. Bernard kokeili impressionistisia ja pointillistisia väriteorioita vastoin saamaansa opetusta, ja hänet erotettiin koulusta riidan jälkeen vuonna 1886. Bernard läksi kiertämään Normandiaa ja Bretagnea jalkaisin ja tutustui matkalla useisiin taiteilijoihin, kuten Schuffeneckeriin, van Goghiin ja Gauguiniin.
Vuosien 1887–1888 aikana Bernard kehitti Anquetinin kanssa jälki-impressionistisen tyylinsä, jossa käytettiin vahvoja mustia ääriviivoja ja tasaisia väripintoja. Tyyli oli saanut vaikutteita Cézannelta, japanilaisista puupiirroksista, "épinal"-printeistä, emalitaiteesta ja lasimaalauksista. Tyylin nimesi "cloisonnismiksi" kriitikko Edouard Dujardin. Kaksikon töitä esiteltiin yhteisnäyttelyissä Van Goghin ja Toulouse-Lautrecin kanssa vuoden 1887 marraskuussa. Vuonna 1888 Bernard tapasi uudelleen Paul Gauguinin, joka omaksui Bernardin tyylistä heti runsaasti vaikutteita, ja taiteilijat järjestivät yhteisnäyttelyn 1889. Myöhemmin Gauguinille annettiin kunnia syntetismin kehittäjänä, mikä katkeroitti Bernardin, joka piti itseään tyylin keksijänä. Bernard teki vaikutuksen myös Van Goghiin: tämä lähetti tekemänsä vesivärikopion Bernardin työstä taidekauppiasveljelleen, jotta Bernardin uudesta tyylistä tulisi tunnettu.
Bernard järjesti Ranskassa 1890-luvun alussa joitain taidenäyttelyitä, kuten edesmenneen Van Goghin retrospektiivisen näyttelyn. Hän muutti ensin Italiaan 1893 ja asui sitten Egyptissä vuoteen 1903 saakka, maalaten lähinnä Kairon katuelämää. Samalla hänen tyylinsä etääntyi cloisonnismin tasaisuudesta. Bernard palasi Ranskaan vuonna 1904 ja muutti Pariisiin. Hän kirjoitti taidehistoriallisia kirjoituksia, joista merkittävimpiä ovat Cézannen kanssa käydyt keskustelut ja kirjeenvaihto. Seuraavana vuonna Bernard perusti "Rénovation Esthétique" -taidelehden, jota hän toimitti vuoteen 1910. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Bernard maalasi useita naismuotokuvia ja alastonkuvia hyvin viimeistellyllä tyylillä. Vuosien 1922–1925 välillä hän teki neljän monumentaalimaalauksen sarjan.
Bernard asui Pariisissa lopun ikänsä ja opetti siellä École des Beaux-Artsissa. Hän kuoli vuonna 1941.
Nathaniel Clyne

Nathaniel Edwin Clyne (s. 5. huhtikuuta 1991 Stockwell) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea, jossa hän aikoinaan pelasi jo juniorina ja aloitti liigauransa. Clyne on pelannut myös Southamptonissa, Liverpoolissa ja lainalla Bournemouthissa. Pelipaikaltaan Clyne on oikea laitapuolustaja. Hän on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Crystal Palace FC:n kasvatti Clyne debytoi seuran ykkösjoukkueessa Englannin Mestaruussarjassa lokakuussa 2008 Barnsleyta vastaan. Hän teki ensimmäisen Palace-uransa ainoan maalin joulukuussa 2009 Readingiä vastaan. Kaudella 2010–2011 Clyne pelasi jokaisessa Palacen mestaruussarjaottelussa ja voitti kauden jälkeen Crystal Palacen vuoden pelaajan palkinnon. Hän pelasi Palacessa neljän kauden aikana kaikkiaan 122 mestaruussarjaottelua. Kesällä 2012 Clyne siirtyi Valioliigaan nousseeseen Southamptoniin. Debyytti Valioliigassa tapahtui elokuussa 2012 ja ensimmäinen maali syyskuussa 2012. Siitä asti Clyne kuului joukkueen avainpelaajiin, ja pelasi kolmen kauden aikana 94 valioliigaottelua, joissa teki kolme maalia. 
Clyne siirtyi Liverpooliin runsaan 15 miljoonan punnan siirtosummalla kesällä 2015. Hän pelasi tulokaskaudellaan Liverpoolissa 33 valioliigaottelua ja 14 Eurooppa-liigan ottelua, myös tappiollisen finaalin Sevillaa vastaan. Hän pelasi Liverpoolissa kaikkiaan 77 valioliigaottelua, joissa teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Kevätkauden 2019 hän oli lainalla Bournemouthissa, jossa pelasi 14 valioliigaottelua. Hän palasi Crystal Palaceen ilmaissiirrolla lokakuussa 2020. Hän on kesään 2025 mennessä pelannut toisella Palace-pestillään 83 valioliigaottelua ilman maaleja. Hän pelasi kolmessa ottelussa Crystal Palacen voittaessa FA Cupin 2025. Loppuottelussa hän oli vaihtopenkillä.
Maajoukkueura.
Clyne edusti Englantia sekä alle 19- että alle 21-vuotiaissa. Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 14 maaottelua, joista viimeisen vuonna 2016. Ainoan arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Slovakiaa vastaan EM-kilpailuissa 2016.
Kaarlo Mantere

Kaarlo (Kalle) Ilmari Mantere (11. heinäkuuta 1896 Turku – 20. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen ajanvietekirjallisuuden ja lehtien kustantaja.
Mantere kävi Turun klassillista lyseota ja meni sitten sotilasuralle yleten kapteeniksi. Hän oli armeijan palveluksessa vuoteen 1926 saakka jolloin hän ryhtyi liikemieheksi. Mantere oli Viikkosanomien ilmoituspäällikkönä 1932–1941 ja "Lehtiyhtymä Oy":n myyntipäällikkönä ja toimitusjohtajana 1941–1945. Kustannus Oy Mantereen toimitusjohtajana hän oli 1945–1949. 
Mantere aloitti kustannustoiminnan jatkosodan jälkeen 1945 nimellä "Kustannus Oy Mantere" julkaisten sekä lehtiä että ajanvieteromaaneita. Mantereen kustannusyhtiöön liitettiin vuonna 1947 Kaleva Salmisen vuonna 1942 perustama "Lehtiyhtymä Oy". Mantereen kustannusyhtiö ja Ilmarinen olivat 1940-luvulla merkittävimmät viihde- ja jännityskirjallisuuden kustantajat Suomessa. Mantereen kustantamiin kirjailijoihin kuuluivat muun muassa Marton Taiga, Turo Ahva, Outsider ja Antero Virkki. Kustantamo toimi Helsingissä Mikonkatu 15 A:ssa. Mantere oli mukana kustantamon toiminnassa vuoteen 1949 saakka jolloin kustantamon omistajaksi tuli Armas Lassila. Kustantamo lakkautettiin 1959.
Vuonna 1949 Kaarlo Mantere perusti "Mantereen Kirja Oy:n", joka kustansi muun muassa "Me Naiset"- ja "Kalle"-lehtiä sekä viihderomaaneja. "Me Naiset" perustettiin vuonna 1952 ja "Kalle" vuonna 1950. Mantere myi "Me Naiset" -lehden myöhemmin Sanoma Oy:lle. Mantereen Kirja Oy julkaisi muun muassa Jussi Talven romaaneja.
Arcángel Castillo Olivari

Arcángel Castillo Olivari (s. 1959 Mérida) on venezuelalainen säveltäjä. Hän opiskeli Caracasissa sävellystä ja orkesterinjohtoa Alfredo Rugelesin johdolla ja sai siellä musiikin kandidaatin arvon sävellyksessä. Tämän jälkeen hän pääsi Fulbright-stipendillä Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musiciin, jossa hänelle opettivat sävellystä Joel Hoffman ja Ricardo Zohn-Muldoon sekä tietokonemusiikkia Mara Helmuth. Siellä hän sai sävellyksessä musiikin maisterin arvon (1996) ja tohtorin ("Doctor of Musical Arts") arvon (2006).
Castillo Olivari on toiminut myös kapellimestarina ja kuoronjohtajana; hän johti muun muassa Méridan osavaltionsinfoniaorkesteria ja Venezuelan kansallista nuoriso-orkesteria (molempia 1992–1994). Hän oli vuosina 1990–1992 Venezuelan kansalliskirjaston audiovisuaalisen arkiston johtaja. Hän asuu nykyisin sekä Venezuelassa että Yhdysvalloissa, jossa hän on tehnyt opetustyötä.
Vapaastilentävä lennokki

Vapaastilentävä lennokki on lennokki, joka lentää ilman lennättäjän suoraa ohjausta. Lentoa on tosin mahdollista jossain määrin hallita ja rajoittaa peräsimen poikkeuttamisella ja erilaisilla laipoilla.
FAI-luokat.
Kansainvälinen ilmailujärjestö Fédération Aéronautique Internationale oli syyskuussa 2014 määritellyt 15 erilaista vapaastilentävien lennokkien kilpailuluokkaa. 
"Lähde:"
Vapaastilentävät lennokit Suomessa.
Virallisten FAI-luokkien lisäksi Suomessa on useita kansallisen tason vapaastilentävien lennokkien luokkia. Näistä esimerkkeinä voidaan mainita peruslennokki-luokka (sisäkumimoottorilennokit) sekä Olavi Lumeksen perustamat, Junior Siipien ylläpitämät Toka- ja F1AX-luokat.
Suomalaiset Aarne Ellilä ja Mikko Sulkala voittivat ulkokumimoottorilennokkien Wakefield Cupin (F1B) yhteensä kolme kertaa vuosina 1949, 1950 ja 1967.
Elsa Martinelli

Elsa Martinelli (30. tammikuuta 1935 Grosseto, Toscana – 8. heinäkuuta 2017 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja valokuvamalli.
Elämä ja ura.
Martinellin valokuvamallin uran avitti alkuun muodin asiantuntija Roberto Capucci. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1953 Carlo Campogallianin ohjaamassa komediaelokuvassa "Se vincessi cento milioni". Vuonna 1955 Martinelli näytteli Kirk Douglasin tähdittämässä, André De Tothin ohjaamassa yhdysvaltalaisessa lännenelokuvassa "The Indian Fighter".
Martinelli näytteli myös ranskalaisissa tuotannoissa, esimerkiksi Gérard Ouryn ja André Cayatten ohjaamana.
Martinellin aktiivisin elokuvaura kesti vuoteen 1969. Vuonna 1962 hänellä oli Dallasin rooli Howard Hawksin ohjaamassa seikkailuelokuvassa "Hatari". Niin ikään 1962 Martinelli näytteli Orson Wellesin ohjaamana elokuvassa "Oikeusjuttu". Elokuvanuransa hiipuessa Martinelli näytteli enenevässä määrin televisiosarjoissa, kuten "Astuzia per astuzia" (1979) ja "Kunnian hinta" (2004–2006).
Elsa Martinelli on kirjoittanut omaelämäkerrallisen teoksen "Sono come sono: Dalla dolce vita e ritorno" (Rusconi, 1995).
Elsa Martinellilla oli tytär, Cristiana Mancinelli (s. 1958), ensimmäisen aviomiehensä kreivi Franco Mancinelli Scotti di San Viton kanssa. Vuonna 1968 Martinelli avioitui valokuvaaja Willy Rizzon (1928–2013) kanssa.
Theophrastaceae

Theophrastaceae on Ericales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Se yhdistettiin ennen esikkokasveihin (Primulaceae). Theophrastaceae-heimoon kuuluvia sukuja ovat suolapungat ("Samolus"), "Clavija" ja "Jaquinia". Heimon lajit ovat pensaita tai puita, joita tavataan enimmäkseen Etelä- ja Keski-Amerikassa ja jonkin verran myös Euroopassa. Kukinto on huiskilo, kukat ovat yksineuvoisia ja hedelmät ovat marjoja.
Ajan sävel (nuortenlehti)

Ajan sävel oli ensimmäinen suomalainen nuorisolehti, jonka pääasiallinen sisältö koostui kevyestä musiikista. Lehti alkoi ilmestyä joka toinen viikko vuonna 1955, ja se lopetettiin 1963. Sitä julkaisi helsinkiläinen Tähti-lehdet, ja toimittajana oli koko ilmestymisajan Ruth Wathén.
Sisältö.
Kevyen musiikin ja elokuvatähtien ohella keskeinen osa "Ajan säveltä" oli nuorille suunnattu romanttisviihteellinen lukemisto sarjakuvina ja lukukertomuksina. Tarinat olivat usein jatkokertomuksia. Lehden keskiaukeamalla oli väriliite, joka ei kuitenkaan vastannut kooltaan myöhempien aikojen julisteita, joita julkaisi ennen kaikkea "Suosikki"-lehti. Keskiaukeamaa ja kansia lukuun ottamatta "Ajan sävelen" kuvat olivat mustavalkoisia. Lehden toiseksi viimeisellä sivulla julkaistiin laulujen sanoituksia.
Prayer in C

Prayer in C on ranskalais-israelilaisen vaihtoehtopop ja folkduo Lilly Wood and the Prickin kappale, joka julkaistiin alun perin heidän "Invincible Friends"-studioalbumilta vuonna 2010. Saksalainen elektronisen musiikin tuottaja Robin Schulz remiksasi kappaleen ja julkaisi sen singlenä kesäkuussa 2014. Schulz remiksasi kappaleen ilman minkäänlaista lupaa käyttämällä "Invincible Friendsin" CD-levyä lähteenä. Hän teki remiksatusta versiosta ilmaiseksi ladattavan kappaleen alkuperäisen version tekijänoikeuksien haltijan, Wagram Musicin järkytykseksi.
Schulzin editoima versio saavutti listan kärkisijan Itävallassa, Saksassa, Sveitsissä, Luxemburgissa, Ranskassa, Alankomaissa, Belgiassa (sekä Flanderin että Vallonian maakunnissa), Kreikassa, Italiassa, Unkarissa, Tšekissä, Slovakiassa, Puolassa, Tanskassa, Suomessa, Norjassa, Ruotsissa, Portugalissa, Irlannissa ja Isossa-Britanniassa. Kappale myös pääsi kymmenen parhaan joukkoon Espanjassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa sekä pääsi listoille myös Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Kiesza esitti kappaleen BBC Radio 1:n Live Loungessa.
Kappalelista.
Digital download
CD single
Juha Karhu (professori)

Juha Kalevi Karhu (ent. Pöyhönen; s. 6. huhtikuuta 1953 Helsinki) on Lapin yliopiston velvoiteoikeuden professori emeritus.
Henkilöhistoria.
Karhun vanhemmat ovat asianajaja Martti Kalevi Pöyhönen ja lehtori Marja-Liisa Seikkula. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1972 ja valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1976, lisensiaatiksi 1978 ja tohtoriksi 1988 (väitöskirjan aihe "Sopimusoikeuden järjestelmä ja sopimusten sovittelu"). Sotilasarvoltaan Karhu on reservin vänrikki (1969). 
Kun Karhu jäi eläkkeelle keväällä 2017, hän esitti jäähyväisluennon asemesta Josef K:n roolin Franz Kafkan teokseen "Oikeusjuttu" perustuvassa näytelmässä. 
Ammattiura.
Väitöstyön valmistuttua Karhu toimi tutkijana Lontoossa 1989–1990. Karhu oli isänsä asianajotoimiston avustaja 1976–1980, Suomen Akatemian tutkimusapulainen 1971–1976, Helsingin yliopiston assistentti useita eri jaksoja 1977–1983 ja Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1984–1985 sekä 1986. Kuluttajavalituslautakunnan esittelijänä Karhu toimi 1982–1985, Espoon tuomiokapitulin apulaisena 1986 ja Helsingin yliopiston vt. apulaisprofessorina ja vt. professorina useaan eri otteseen 1987–1992, samoin kuin dosenttina vuodesta 1989. Lapin yliopiston velvoiteoikeuden professori hänestä tuli 1993 ja oikeustieteiden tiedekunnan dekaaniksi hänet nimitettiin 2013. Samana vuonna hänet vihittiin Turun yliopiston kunniatohtoriksi; Göteborgin yliopiston kunniatohtori hän on ollut vuodesta 2009.
Avartek AT-04

Avartek AT-04 on suomalaisen Avartek Ky:n kehittämä ja valmistama maalilennokki, joka korvaa ilmavoimien aiemmat MALE 97 -maalilennokit. Koneesta valmistetaan kahta versiota, joista toista ohjataan tavallisella lennokkiradio-ohjaimella ja toista GPS-pohjaisella autopilotilla. Konetyyppiä voidaan käyttää ilmatorjuntakonekiväärien ja -kanuunojen harjoitusmaalina. Kone voidaan lähettää lennolle joko käsilähdöllä tai katapultilla. Lennon päätteeksi AT-04 laskeutuu laskuvarjolla tai mahalaskuna.
AT-04-lennokkiin voidaan asentaa myös osumailmaisin, joka lähettää tiedot reaaliajassa maa-asemalle.
Madness (Cascadan kappale)

Madness on saksalaisyhtye Cascadan kappale, jolla vierailee myös chicagolainen räppäri Tris. Kappaleen sanoittivat Allan Eshuijs, Jozien van Dorst, Yann Peifer sekä Manuel Reuter ja tuotannosta vastasi Cascadan yhtyeen henkilöstö. Kappaleen on ilmoitettu olevan yhtyeen tulevan viidennen studioalbumin toinen single, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2014.
Kappalelista.
Remixes digital download
Bum bum bum

”Bum bum bum” on Jari Sillanpään kappale hänen vuonna 1997 julkaistulta "Auringonnousu"-albumilta. ”Bum bum bum” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä. Kappale menestyi hyvin, se nousi singlelistan 11:nneksi ja radiolistan sekä radiosoiton ja levymyynnin yhdeksi hittilistaksi yhdistäneellä Rumba Top 50 -listalla toiseksi. Single myi lopulta myös kultaa ja sitä on sittemmin myyty lähes 10 000 kappaletta.
Kappaleen on säveltänyt Mika Toivanen ja Sillanpää on itse sanoittanut sen Veikko Siltsu salanimellä.
CD-singlen CD-levy on muodoltaan harvinaisesti sydämen muotoinen.
Irinan versio.
Irinan levytti kappaleen lokakuussa 2014 julkaistavalle albumilleen "Mikä mahtaa olla in", jolla hän versioi suomalaisten artistien aiemmin levyttämiä kappaleita. ”Bum bum bum” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 5. syyskuuta 2014. Versiolla laulaa myös Happoradio-yhtyeen solistina tunnettu Aki Tykki. Singlellä on mukana myös alun perin Pelle Miljoonan levyttämä ”Vapaus on suuri vankila” -kappale.
Kappaleen toistaiseksi ainoa listasaavutus on radiolistan 92. sija.
Miguel Ángel Santaella

Miguel Ángel Santaella (s. 25. huhtikuuta 1971 Caracas) on venezuelalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Ángel Santaella opiskeli vuosina 1990–92 Caracasin José Ángel Lamas -musiikkikoulussa kuoronjohtoa, musiikin teoriaa ja solmisaatiota. Tämän jälkeen hän opiskeli analyysiä, sävellystä ja musiikillista muotoa yksityisesti César Alejandro Carrillon johdolla (1993–2003), ja vuonna 2004 hän aloitti sävellyksen opiskelun Instituto Universitario de Estudios Musicalesissa (IUDEM) Caracasissa opettajinaan Beatriz Bilbao ja Federico Ruíz.
Ángel Santaella on laulanut kuoroissa bassobaritonina ja johtanut Venezuelassa useita kuoroja, joiden joukossa on hänen vuonna 1998 perustamansa Diseño Vocal FAU-UCV. Lisäksi hän on perustanut Athenaeum Grupo Vocalin (2000) ja Monteávilan yliopiston Cantoria Monteávilan (2003). Vuonna 2000 hän alkoi johtaa Sies Seis Sexteto Vocal Jazzia Caracasissa. Ángel Santaella on toiminut kuorofestivaali Encuentro de Coros Ucevistasin ja lisäksi Caracasin uuden musiikin festivaalin (Festival Música Nueva) taiteellisena johtajana.
Ángel Santaellan tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonioita, hengellistä kuoromusiikkia ja näyttämöteos "Fausta y la Casa del Sol" (1995). Ángel Santaella on saanut teoksillaan palkintoja, kuten 100 Años Electricidad de Caracas -kilpailun ensipalkinnon kuoroteoksesta "Domine Exaudi" vuonna 1995 ja Premio Municipal de Música Vocalin kuoroteoksesta "Yambambó Yambambé" vuonna 1996. Orkesteriteoksillaan hän on saanut Premio Municipal de Música Sinfónica Largan (1996, teoksesta "Atmospheria, Concierto para Orquesta") ja Premio Municipal de Música Sinfónica Breven (1997, teoksesta "Novilunium").
Bidzina Kvernadze

Bidzina Kvernadze (; 29. heinäkuuta 1928 Sighnaghi, Transkaukasian SFNT, Neuvostoliitto – 8. heinäkuuta 2010 Tbilisi, Georgia) oli georgialainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Andria Balanchivadzen johdolla Tbilisin konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1953. Hän sai Georgian kansantaiteilijan arvon (1979), Zakaria Paliašvili -palkinnon (1981) ja Šota Rustaveli -valtionpalkinnon (1985). Lisäksi hänet nimettiin 1990-luvulla Tbilisin kaupungin kunniakansalaiseksi.
Kvernadze opetti vuosina 1963–2010 sävellystä ja instrumentaatiota Tbilisin konservatoriossa, jossa hän toimi sävellyksen professorina vuodesta 1988. Hänen tuotantoonsa kuuluvat muun muassa oopperat "Iko Mervesa Tselsa" (1983) ja "Medea" (1993) sekä sinfonisia teoksia, kaksi pianokonserttoa (1950, 1966) ja viulukonsertto (1957). Hän sävelsi myös monia populaarilauluja sekä musiikkia elokuviin ja näytelmiin.
Frank Abbinanti

Frank Abbinanti (s. 1949 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja multi-instrumentalisti.
Abbinanti aloitti musiikinopintonsa Chicagossa opiskelemalla pasuunan- ja pianonsoittoa. Tämän jälkeen hän opiskeli sävellystä ja performanssia Richard Teitelbaumin sekä pianonsoittoa Frederic Rzewskin johdolla Illinoisin yliopistossa Urbana–Champaignissa. Hän täydensi sävellysopintojaan myöhemmin Ralph Shapeyn johdolla Chicagon yliopistossa ja yksityisesti Ben Johnstonin johdolla vuosina 1984–1985. 
Abbinanti on solistina kantaesittänyt pianolle, pasuunalle, eufoniumille ja tuuballe sävellettyjä teoksia. Hän on myös soittanut eufoniumia Banda Napoletanassa. Hän perusti vuonna 1972 puolisonsa, huilisti Ruth Abbinantin kanssa Illinois'n yliopiston (Urbana-Champaign) Modern Music Workshopin. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita ja kirjan "Dialogues, creating music" (2005). Hän on luennoinut Chicagon yliopistossa ja vieraillut lisäksi luennoimassa muualla Yhdysvalloissa ja Euroopan maissa.
Abbinantin sävellysten pääasiallinen kustantaja on Frog Peak Music. Hänen sävellyksiinsä lukeutuu runsaasti kamari- ja pianomusiikkiteoksia, mutta myös muun muassa "After Iraq" orkesterille (2006) ja sellokonsertto "estratega a contrapecho del hombre".
Elina Luontila

Elina Luontila (o.s. Pohjola, s. 7. helmikuuta 1974) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Luontila teki naisten SM-sarjadebyyttinsä kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa kaudella 1990–1991, mutta aloitti pääsarjauransa täydellä teholla Pyrinnön noustua takaisin SM-sarjaan kaudella 1993–1994. Kauden 1998–1999 Luontila aloitti Pyrinnössä mutta siirtyi pian Äänekosken Huimaan, jossa pelasi kaksi kautta. Tämän jälkeen hän pelasi SM-sarjassa vielä yhden kauden BC Nokiassa. Yhteensä Luontila pelasi SM-sarjassa 216 runkosarjaottelua 9,4 pisteen keskiarvolla.
Anne Mäkelä

Anne Mäkelä (s. 5. helmikuuta 1964) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Nokian Urheilijoissa ja Tampereen Pyrinnössä pelannut Mäkelä voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kerran Suomen cupin.
Pelaajaura.
Mäkelä teki naisten SM-sarjadebyyttinsä kasvattajaseuransa Nokian Urheilijoiden joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi kautta vuosina 1979–1981 voittaen kummallakin kaudella Suomen mestaruuden. Vuosina 1981–1988 Mäkelä pelasi Tampereen Pyrinnössä voittaen Suomen mestaruuden vuosina 1983, 1984 ja 1986 sekä Suomen cupin vuonna 1983. Mäkelä pelasi vielä yhden pääsarjakauden Pyrinnössä 1990–1991. Maaotteluita Mäkelä pelasi A-nuorissa seitsemän ja B-nuorissa kaksi kappaletta.
Digimon All-Star Rumble

Digimon All-Star Rumble on marraskuussa 2014 julkaistu videopeli PlayStation 3- ja Xbox 360 -konsoleille. Pelin kehityksestä vastasi Yūji Nakan perustama Prope ja julkaisusta vastasi Bandai Namco Games. Peli pohjautuu Bandain perustamaan "Digimon"-tuotesarjaan. Peli on oikeastaan spirituaalinen jatko-osa vuosina 2002 ja 2004 julkaistuille peleille "Digimon Rumble Arena" ja "Digimon Rumble Arena 2".
Spelled Moon

Spelled Moon on yhdysvaltalainen Kalifornian osavaltion Los Angelesissa vuonna 2010 perustettu heavy metal -yhtye.
Tyyli.
Spelled Moon on ottanut vaikutteita klassisilta säveltäjiltä ja muusikoilta kuten Niccolò Paganinilta, Johann Sebastian Bachilta, Antonio Vivaldilta ja Ludwig van Beethovenilta.
Metallisempia vaikutteita yhtyeen tyyliin ovat vuorostaan tuoneet muun muuassa yhtyeet Stratovarius, Yngwie Malmsteen, Guns N’ Roses, Blind Guardian ja Helloween.
Spelled Moonin kappaleiden luoma tunnelma tuo mieleen arvostettuja nimiä kuten Hans Zimmer, Vangelis ja Era.
Ura.
Spelled Moonin perusti vuonna 2008 kitaristi, sanoittaja ja säveltäjä Andy Sarcone Rooney. Hänellä oli alusta alkaen tarkoituksena luoda Spelled Moonista musiikillinen fuusio ammattimaisessa studioilmapiirissä.
Andy Sarcone Rooneyn sävellykset perustuvat valikoivasti power metal -tyyliin sekä uusklassisseen metalliin, jonka taustat ja nyanssit ovat tuttuja elokuvien orkesterimusiikkikappaleista. Spelled Moon aloitti äänityssessionsa Floridan kuuluisalla "Power Station" -studiolla, jonka omistaa insinööri ja tuottaja Tony Bongiovi (Bon Jovi, Ozzy Osbourne, Jimi Hendrix, The Ramones, Aerosmith). Yhdessä Rob Royn (studiopäällikkö) ja David Levyn (vastaava teknikko) kanssa Andy, varustettuna yhtyeen debyyttialbumin 11 raidalla, käynnisti yhtyeen ensimmäisen musiikillisen tuotannon.
Maineikas rumpali, Patrick Johansson (Yngwie Malmsteen) vastasi rumpupuolesta Claudion Pesaventon (studiokosketinsoittaja Dokken, Jeff Beck, Foreigner) luodessa, kokemuksensa ja lahjojensa saattelemana, melodiat kosketinsoittimellaan ja pianollaan. Ralph Rieckermann (Scorpions) nivoi projektin kasaan tehden samalla bassosta kiinteän osan Spelled Moonin musiikillista tyyliä.
Sarcone Rooney kokosi kaiken tämän kokemuksen ja nämä lahjakkaat muusikot yhteen, jotta saisi oman musiikkinsa ja visionsa kuuluville. Jokainen heistä toi omat mausteensa ja ideansa hänen musiikkinsa, minkä ansiosta Spelled Moonista tuli sellainen voimapesä, mikä se nyt on.
Spelled Moon luottaa myös muihin, taustalla työskenteleviin lahjakkuuksiin, jotka toimivat ASR:n kanssa tiiviissä yhteistyössä päivittäin.
He vaikuttavat valtavasti yhtyeen rakenteeseen ja menestykseen. Taustavoimiin kuuluvat muun muassa:
Sillat

Sillat on Piirpauke-yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2002. Levy sisältää kahdella eri kokoonpanolla vuosina 1999 ja 2002 äänitettyä materiaalia. Mukana on suomalaisia kansansävelmiä, kaksi karjalaisen paimensoittajan Teppo Revon sävellystä, Antero Vornasen kanteleensoitosta mukailtu kappale sekä Franz Schubertin tuotantoa oleva lied "Der Erlkönig" eli "Keijukaiskuningas". Albumi sisältää lähinnä instrumentaalimusiikkia, sillä ainoastaan kolmella kappaleella on laulaja. Teppo Revon sävellykseen pohjautuvasta "La fuentesta" on levyllä sekä instrumentaali- että laulettu versio. "Der Erlkinig" on mukana myös Piirpaukeen seuraavalla, enimmäkseen Schubertin sävellyksiin pohjautuvalla, Laulu laineilla -albumilla, joka on osin nauhoitettu samoissa sessioissa Sillat-albumin kanssa. 
Kappaleet.
Kappaleet 1 ja 7–9 on äänitetty vuonna 1999.
Kunta Kinte

Kunta Kinte (myös Kunta Kante tai Kunte Kante, orjana "Toby"; noin 1750 Jufferee, Gambia – 1822 Virginia, Yhdysvallat) on hahmo yhdysvaltalaisen Alex Haleyn romaanissa "Juuret" ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa. Kunta Kinten esikuva oli mahdollisesti oikeasti elänyt gambialaissyntyinen mandinkamies, joka tuotiin Yhdysvaltoihin orjaksi 1760-luvulla. Tiedot Kunta Kintestä perustuvat Haleyn sukulegendoihin ja hänen Afrikasta keräämiinsä tietoihin.
Alex Haleyn mukaan oikea Kunta Kinte syntyi noin vuonna 1750 mandinkaheimoon Jufurehin kylässä Gambiassa. Kunta Kinten perhe oli islaminuskoinen . Kunta oli ilmeisesti 5. heinäkuuta 1767 Gambiasta lähteneestä "Lord Ligonier" -nimisessä orjalaivassa, joka saapui Marylandin Annapolisiin 29. syyskuuta. Sieltä hänet myytiin orjaksi Virginiaan. Pakoyrityksen seurauksena hänen oikea jalkateränsä katkaistiin.
Historiallinen paikkansapitävyys.
Vuonna 1977 The Sunday Times julkaisi artikkelin, joka kyseenalaisti Haley’n kertomuksen Kunta Kintestä ja afrikkalaisista juurista. Ainoa afrikkalainen vahvistus tarinalle tuli Kebba Kanga Fofanalta, jota ei kuitenkaan pidetty oikeana perinnetiedon välittäjänä (griot). Hän vaihteli tarinansa yksityiskohtia toistuvasti, ja hänen luotettavuutensa kyseenalaistettiin myös Gambian kansallisarkistossa. Haley’n kertomus oli ehtinyt sulautua osaksi paikallista suullista perinnettä — jopa niin, että ihmiset toistivat hänelle hänen omia sanojaan.
Kirjassa kuvattu kylä Juffure esitettiin eristyneenä 1700-luvulla, mutta todellisuudessa se sijaitsi vain parin mailin päässä brittiläisestä orjakaupan keskuksesta, James Islandista. Haley myönsi valinneensa vuoden 1767 sovittaakseen sen yhteen Yhdysvalloista löytämänsä tiedon kanssa.
Historioitsijat Gary ja Elizabeth Shown Mills tutkivat alkuperäislähteitä (mm. väestönlaskennat ja testamentit) ja totesivat, että Haley’n käyttämät lähteet eivät tue hänen kertomustaan — ne itse asiassa kumosivat jokaisen hänen väitteensä afroamerikkalaisesta sukulinjasta ennen sisällissotaa. Esimerkiksi Kunta Kinten esikuvaksi väitetty "Toby"-niminen orja oli jo John Wallerin omistuksessa ennen vuotta 1767, jolloin Kunta Kinten väitettiin tulleen Yhdysvaltoihin. Lisäksi useita kirjassa esiintyviä henkilöitä ei voitu todentaa lainkaan.
Bum! Bum! Bum!

Bum! Bum! Bum! on Tuomari Nurmion ja Korkeimman oikeuden single vuodelta 2000. Kappale on Nurmion säveltämä ja sanoittama ja Korkeimman oikeuden sovittama. Kappaleen sanoitus on stadin slangia. Korkeimmassa oikeudessa soittivat Nurmion lisäksi Tommi Viksten ja Markku Hillilä. Singlen B-puolena on kappaleen karaoke-versio. Kappaleesta on julkaistu remix-versio Nurmion singlellä Dumari vuonna 2001 ja uudelleen äänitetty versio Nurmion albumilla Dumari ja Spuget vuonna 2013. Kappale on julkaistu myös Nurmion kokoelma-albumeilla "Tuhannen kapakan lauluja" ja "Dumari – raskauttavaa todistusaineistoa 1979–2009".
Ric Ickard

Ric Ickard (oikealta nimeltään Richard Alcoy) on filippiiniläinen kitaristi. Hän aloitti kitaransoiton 8-vuotiaana jäljitellen Andres Segovian, Laurindo Almeidan, Charlie Byrdin ja Chet Atkinsin levytyksiä. 17-vuotiaana hän piti jo konsertteja. Hän oli täysin itseoppinut, kunnes aloitti muodolliset opintonsa Manilan St. Paul Collegessa, jossa hän sai musiikkikasvatuksessa kandidaatin arvon. Hän voitti ensipalkinnon sekä klassisen musiikin että jazzin kilpailuissa vuoden 1980 Filippiinien kitarafestivaalissa. Hänen ohjelmistonsa onkin monimuotoinen. Ickard on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja on vuosittaisen Chet Atkins Appreciation Society Conventionin säännöllinen esiintyjä Nashvillessä, Tennesseessä.
Ickard on levyttänyt Naxos-levymerkille kokoelman "Popular Guitar Music of the Philippines".
Aaron Jay Kernis

Aaron Jay Kernis (s. 15. tammikuuta 1960 Philadelphia) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Kernis aloitti musiikin opiskelun viulunsoitosta, josta hän siirtyi pianonsoittoon ja säveltämiseen. Hän jatkoi opintojaan San Franciscon konservatoriossa, Manhattan School of Musicissa ja Yale School of Musicissa. Hän sai opetusta muiden muassa John Adamsilta, Charles Wuoriselta ja Jacob Druckmanilta. Ensimmäistä kertaa hän nousi kansalliseen tietoisuuteen ensimmäisen orkesteriteoksensa "Dream of the Morning Skyn" kantaesityksellä, jonka pitivät New Yorkin filharmonikot Horizons-festivaalilla vuonna 1982.
Kernis on säveltänyt tilaustöitä Renée Flemingille (sopraano), Dawn Upshawille (sopraano), Joshua Bellille (viulisti), Pamela Frankille (viulisti), Nadja Salerno-Sonnenbergille (viulisti), James Ehnesille (viulisti), Paul Neubauerille (alttoviulisti), Joshua Romanille (sellisti), Christopher O'Rileylle (pianisti), Sharon Isbinille (kitaristi), New Yorkin filharmonikoille, Philadelphian orkesterille, San Franciscon sinfoniaorkesterille, Singaporen sinfoniaorkesterille, Minnesotan orkesterille, San Antonion sinfoniaorkesterille ja Jasper String Quartetille.
Kernis on voittanut Pulitzer-palkinnon toisella jousikvartetollaan vuonna 1998 ja Grawemeyer-palkinnon (2002) teoksen "Colored Field" versiosta sellolle ja orkesterille. Hän on myös saanut Grammy-ehdokkuudet teoksista "Air" ja "2. sinfonia". Kernis on Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Hän aloitti vuonna 2003 opettamisen Yale School of Musicissa. Hänen teoksiaan kustantaa G. Schirmer. Hänen teoksiaan on levytetty useilla levymerkeillä, kuten Nonesuch Records, Naxos ja Virgin Classics.
Laulu laineilla

Laulu laineilla (alaotsikoltaan "Auf dem Wasser zu singen – To Be Sung Upon the Water") on Piirpauke-yhtyeen 16. studioalbumi, joka julkaistiin 20. tammikuuta 2003. Se on instrumentaalilevy, joka sisältää yhtyeen versioita Franz Schubertin säveltämistä liedeistä. Mukana on myös kaksi Sakari Kukon kappaletta, sekä kaksi, joihin hänet on merkitty Schubertin kanssa toiseksi säveltäjäksi. Yhtyeen kokoonpano on laulajaa lukuun ottamatta sama kuin edellisen "Sillat"-albumin vuonna 2002 äänitetyillä kappaleilla.
Yhtyeen johtohahmo Sakari Kukko kertoo tutustuneensa Schubertin liedeihin jo lapsena, hänen isänsä laulaessa niitä. Alun perin oli suunnitelmissa, että levyllä olisi laulajana toiminut Markku Suominen, mutta lopulta Kukko päätyi tekemään instrumentaalilevyn vuotta aikaisemmin ilmestyneen "Virret"-sooloalbuminsa menestyksen innoittamana.
Traktorikilpakyntö

Traktorikilpakyntö alkoi maailmanlaajuisena organisoituna toimintana vuonna 1953. Ensimmäiset traktorikynnön maailmanmestaruuskilpailut käytiin Kanadan Ontariossa, jonka jälkeen tapahtuma on järjestetty lähes poikkeuksetta vuosittain. Paluuauroille on ollut oma sarja vuodesta 1992 lähtien. Maailmanmestaruuskilpailujen järjestämistä hallinnoi World Ploughing Organization (WPO), joka on perustettu vuonna 1952. WPO:ssa on edustettuna 31 jäsenmaan kilpakyntöorganisaatiot, jotka vuorollaan vastaavat vuosittaisen kilpailun järjestämisestä.
Traktorikynnön SM-kilpailut.
Suomessa on järjestetty traktorikynnön SM-kilpailuja vuodesta 1953 lähtien. SM-Kyntötoimikunta koostui alan järjestöjen edustajista, vuodesta 2014 lähtien järjestämistä organisoi SM-Kyntö ry. Kilpailussa on eri sarjat paluuauroille ja sarka-auroille, sarka-auroilla kynnetään yleisessä ja nuorten sarjassa. Veteraanikoneiden sarjassa traktorin tulee olla rekisteröity ensimmäisen kerran ennen vuotta 1980.
Kilpailusuorituksen arvioivat ryhmissä työskentelevät tuomarit, jotka arvostelevat kynnön avauksen lisäksi kyntötuloksen yleensä ja lopetuksen. Lisäksi tarkistetaan mittauksin, että kyntö on vaaditun syvyinen. Sarkakynnössä tavoitteena ovat pyöristyneet ja murentuneet viilut, nurmikynnön viilujen olisi oltava kiinteitä ja kokonaisena säilyneitä. Viilujen on oltava tasalevyisiä, suoria, erotuttava toisistaan ja oltava tiivisti toisiaan vasten. Sängen ja kasvillisuuden tulee olla peittynyt. Suomessa käytettävät kilpailusäännöt vastaavat MM-kilpailujen sääntöjä, muutamissa kohdin suomalaiset olosuhteet ja käytännöt on otettu säännöissä huomioon. Kilpailusäännöissä on määräykset muun muassa kilpailussa käytettävälle kalustolle ja avustajien käytölle. Sarka-auroille suositeltu kyntöalue on 20 metriä leveä ja 100 metriä pitkä, paluuaurojen lohko on vastaavan pituinen, mutta sen on oltava kiilamainen. Kynnön avauksen tekemiseen on aikaa 20 minuuttia, sen lisäksi on varsinaista kyntöaikaa 160 minuuttia suosituksen kokoiselle kahdenkymmenen aarin eli 0,2 hehtaarin lohkolle.
Embelia ribes

Embelia ribes on sukuun "Embelia" kuuluva laji. Sitä tavataan Intiassa. Se muistuttaa pippuria. Sitä käytetään matolääkkeenä. Lääkkeeseen käytetään kasvin juuria ja hedelmiä.
Henry Oinas-Kukkonen

Henry Oinas-Kukkonen on oululainen yliopistonlehtori. Oinas-Kukkonen on koulutukseltaan filosofian tohtori, joka työskentelee Oulun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa historian yliopistonlehtorina. Hän on myös kansainvälisten suhteiden ja informaatioverkostojen historian dosentti (vuodesta 2006).
Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa englanninkielinen otsikko on: "US Attitude towards the Japanese Communist Movement 1944-1947"". "
Tutkimus.
Henry Oinas-Kukkosen merkittävimmät tutkimusalat liittyvät kylmään sotaan, innovaatioihin ja informaatioverkostoihin.
Hereford (nautarotu)

Hereford on laajalle levinnyt alun perin Herefordshiren kreivikunnassa Englannissa jalostettu lihakarjarotu. Herefordshiren kreivikunnan ravintorikkaat laitumet mahdollistivat nautarodun kasvattamisen. 1800-luvulla nautarodulla oli neljä erilaista kuviota. Nykyään herefordin naudalla on vain yksi värikuvio. Se on sarvellinen ja sen värityksessä esiintyvät ruskean eri sävyt. Pää, rinta ja vatsanalus ovat valkoiset. Rotu soveltuu erityisesti laajoille laitumille, jonka takia se on levinnyt Yhdysvaltain länsiosiin, Argentiinaan ja Australiaan. Vuonna 2022 herefordnautoja oli lähes kymmenen miljoonaa ja nautoja kasvatettiin 120 maassa. Lehmä painaa aikuisena noin 600 kilogrammaa ja sonni 900 kilogrammaa.
Herefordrodun alkujuuri juontaa roomalaisen Britannian aikoihin. Nautarodusta on historiallisia mainintoja 1500-luvulta lähtien. Nautarodun suosio kasvoi 1700- ja 1800-luvun taitteessa. Englantilaista Richard Tomkinsia pidetään karjarodun perustajana. Herefordrodun taival Suomessa alkoi vuonna 1961, kun ensimmäiset herefordeläimet tuotiin Norjasta Toivo T. Pohjolan tilalle Harjavaltaan. 1960-luvun edetessä herefordeja ryhdyttiin kasvattamaan muillakin tiloilla, ja 1970-luvun aikana Suomeen tuotiin jo yli 500 herefordeläintä. Suomessa tehtyjen selvitysten mukaan rodun lisäkasvu on keskitasoa, karkearehun käyttö erinomainen, saavuttaa teuraskypsyyden alhaisessa iässä, helposti rasvoittuva ja lihanlaatu keskitasoa suhteessa muihin lihakarjarotuihin. Sillä on hyvät poikimaominaisuudet ja vasikkakuolleisuus jää vähäiseksi.
The World Hereford Council, Englannissa toimiva Hereford Cattle Society ja Suomen Hereford ry edistävät karjarodun jalostusta ja jakavat ajankohtaista tietoa karjarodusta. Vuonna 1878 perustettu Hereford Cattle Society on maailman vanhin herefordyhdistys, jonka suojelijaksi tuli Britannian kuningatar Viktoria. Suomen Hereford ry perustettiin vuonna 1979.
Codex Argenteus

Codex Argenteus on gootinkielinen Raamatun käsikirjoitus, joka perustuu piispa Wulfilan tekemään raamatunkäännökseen. Teoksen pergamentit on radiohiiliajoitettu 500-luvulle. Koodeksi on kirjoitettu todennäköisesti Italian Ravennassa Teoderik Suurelle. Codex Argenteus on yksi tunnetuimmista käsikirjoituksista maailmassa ja se lisättiin Unescon Memory of the World -listalle vuonna 2011.
Codex Argenteus on todennäköisesti alun perin sisältänyt 336 sivua, joista 187 on säilynyt. Teksti sisältää Uuden testamentin evankeliumit, jotka on kirjoitettu hopeisella musteella. Tästä tulee myös nimitys Codex Argenteus, joka tarkoittaa hopeista kirjaa.
Codex Argenteus löydettiin 1500-luvulla Ruhrin alueella sijaineesta Werdenin benediktiläisluostarista ja se tuotiin Ruotsiin sotasaaliina Prahasta vuonna 1648. 1660-luvulla Magnus Gabriel De la Gardie teetti siihen nykyiset hopeiset kannet. Nykyään sitä säilytetään Uppsalan yliopistokirjastossa. Codex Argenteus on laajin gootinkielinen teksti, joka on säilynyt.
Elohopea(I)nitraatti

Elohopea(I)nitraatti eli merkuronitraatti (Hg2(NO3)2) on elohopea- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena valmistettaessa muita elohopeayhdisteitä, joissa elohopea on hapetusluvulla +I ja laboratorioreagenssina.
Ominaisuudet.
Elohopea(I)nitraatti esiintyy tyypillisesti kidevedellisenä dihydraattina (Hg2(NO3)2·2H2O), joka on väritöntä monokliinistä kiteistä ainetta. Se liukenee pieniä määriä veteen heikosti happamaksi liuokseksi ja typpihappoon se liukenee hyvin. Elohopea(I)nitraatin vesiliuokset hydrolysoituvat hitaasti, jolloin muodostuu liukenematon väriltään keltainen elohopea(I)hydroksidinitraattisaostuma (Hg2NO3(OH)). Muiden elohopean yhdisteiden tavoin elohopea(I)nitraatti on erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö.
Elohopea(I)nitraattia valmistetaan liuottamalla metallista elohopeaa laimeaan typpihappoliuokseen. Puhtaan tuotteen valmistaminen on vaikeaa, koska osa elohopeasta hapettuu usein elohopea(II)nitraatiksi. Tätä voidaan estää käyttämällä reaktiossa elohopeaylimäärää. Tuote puhdistetaan kiteyttämällä laimeasta typpihappoliuoksesta elohopean läsnä ollessa.
Elohopea(I)nitraatti liukenee veteen ja näitä liuoksia käytetään valmistettaessa veteen liukenemattomia elohopea(I)yhdisteitä. Esimerkiksi saostamalla natriumkloridin avulla muodostuu elohopea(I)kloridia ja saostamalla natriumbromidin avulla muodostuu elohopea(I)bromidia. Typpihapoketta, typpihappoa ja elohopea(I)nitraattia sisältävää liuosta kutsutaan Millonsin reagenssiksi, jota käytetään tyrosiinia sisältävien proteiinien läsnäolon osoittamiseen.
Heikki Ruskoaho

Heikki Juhani Ruskoaho (s. ) on suomalainen lääkäri ja farmakologian ja lääkekehityksen professori emeritus. Hän on Suomen tunnetuimpia ja arvostetuimpia sydäntutkijoita. Ruskoaho on toiminut Suomen Akatemian hallituksen puheenjohtajana 2018–2018. 
Elämä ja ura.
Kemissä syntynyt Ruskoaho suoritti ylioppilastutkinnon 1971 Limingassa, lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1978 Oulun yliopistossa ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1983. Farmakologian dosentuuri Ruskoaholle myönnettiin vuonna 1986 Oulun yliopistosta.
Ruskoaho toimi Oulun yliopistossa vs. apulaisprofessorina vuosina 1986–1988, apulaisprofessorina 1989–1996, ja molekulaarisen farmakologian professorina 1996–2012. Vuonna 2013 hän siirtyi farmakologian ja lääkekehityksen professoriksi Helsingin yliopistoon. Ruskoaho on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2010. 
Ruskoaho on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Ruskoaho harrastaa perhokalastusta.
Doug Jarrett

Doug Jarrett () oli kanadalainen jääkiekkoilija. Jarret pelasi vuosina 1964–1977 NHL:n runkosarjassa yhteensä 775 ottelua ja pudotuspeleissä 99 ottelua. NHL:ssä Jarret edusti seitsemän kauden ajan Chicago Blackhawksia, kunnes 1975 Chicago vaihtoi hänet New York Rangersista saapuneeseen Gilles Villemureen. Jarrettin ura loppui kroonisiin selkävaivoihin hänen pelatessaan AHL-liigan New Haven Nighthawksissa vuonna 1977. Jarrett oli ensimmäinen Londonista kotoisin ollut NHL-jääkiekkoilija.
Jarrett kuoli sairaalassa Fort Eriessa huhtikuussa 2014 syöpään. Hän oli kuollessaan 69-vuotias.
Disclosure

Disclosure on englantilainen elektronista musiikkia soittava duo, johon kuuluvat veljekset Guy ja Howard Lawrence.
He julkaisivat ensimmäiset kappaleensa Myspacessa vuonna 2010. Elokuussa 2010 Moshi Moshi -niminen levy-yhtiö julkaisi heidän ensimmäiset singlensä. Vuonna 2011 he julkaisivat "Carnival"-nimisen EP:n. Marraskuussa 2011 Disclosuren ”Latch”-kappale, jolla vierailee Sam Smith, sijoittui Britannian singlelistan sijalle 11. Ensimmäisen studioalbuminsa, nimeltään "Settle", Disclosure julkaisi vuonna 2013. Huhtikuussa 2013 julkaistiin single You &amp; Me, jossa vierailee brittilaulaja Eliza Doolittle.
Echosmith

Echosmith on yhdysvaltalainen indie pop -yhtye, johon alun perin kuuluivat neljä sisarusta; laulaja Sydney, kitaristi-laulaja Jamie, basisti-laulaja Noah ja rumpali Graham Sierota. He perustivat yhtyeen vuonna 2009. Yhtye teki levytyssopimuksen Warner Brosin kanssa vuonna 2012 ja vuotta myöhemmin he toimivat Owl City -yhtyeen kiertueen avaajana. Saman vuoden aikana yhtye julkaisi debyyttialbuminsa, "Talking Dreams". Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Come Together" ja "Cool Kids". Yhtye tuli ensimmäistä kertaa esiintymään Suomeen Ruisrock-festivaaleille heinäkuussa 2015. Vuonna 2016 vanhin sisaruksista, Kitaristi Jamie erosi yhtyeestä.
Jäsenet.
Entiset jäsenet
Kalabalik

Kalabalik on Piirpauke-yhtyeen 17. studioalbumi, joka julkaistiin 16. elokuuta 2006. Osa levyn tuotosta lahjoitettiin Sri Lankaan vuoden 2004 tsunamiuhrien auttamiseen. Kalabalik-albumilla soittanut kokoonpano sai saanut alkunsa Intian Chennaissa vain muutamaa päivää tuhoisan tsunamin jälkeen. Piirpauke oli saapunut paikalle konsertoimaan ja samalla yhtyeen johtohahmo Sakari Kukko tutustui Chennaissa olleisiin suomalaismuusikoihin, joista osan kanssa hän jatkoi yhteistyötä myös kotimaassa. Kokoonpanoa on myös kutsuttu nimellä ”Tsunami-Piirpauke”. 
Albumi sisältää muun muassa karjalaisen kansansävelmän "Kylä vuotti uutta kuuta", jonka Värttinä levytti vuonna 1992 "Seleniko"-albumilleen sekä yli 18-minuuttisen neljästä kappaleesta koostuvan kokonaisuuden "Kerala-Kerava-Express".
Kerala-Kerava-Express – 18:12
Bonus-raidat:
Meghan Trainor

Meghan Elizabeth Trainor (s. 22. joulukuuta 1993 Nantucket, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu laulaja-lauluntekijä sekä tuottaja. Hän julkaisi vuonna 2014 Epic Recordsin kautta debyyttisinglensä ”All About That Bass”. Kappale pysyi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ensimmäisellä sijalla kahdeksan peräkkäisen viikon ajan. Sen musiikkivideota YouTubessa oli syyskuuhun 2015 mennessä katsottu yli miljardi kertaa.
Trainorin toinen single, ”Lips Are Movin” julkaistiin joulukuussa 2014, ja se saavutti parhaimmillaan Billboard Hot 100 -listan sijan neljä.
Useat Trainorin kappaleista ovat retrosävyisiä ja häntä ovat inspiroineet paljon 1950-luvun musiikkivaikutteet. Yhdeksi suurimmista innoittajistaan Trainor on maininnut Bruno Marsin, muita häntä inspiroineita artisteja ovat mm. Christina Aguilera, Elvis Presley, Aretha Franklin, Ray Charles ja Britney Spears sekä Destiny’s Child. Hänen suosikkigenrejään ovat doo-wop ja reggae, mutta hänen musiikkinsa koostuu pääasiassa kantrista, hip hopista ja socamusiikista. Trainorin kappaleet käsittelevät yleensä modernia naiseutta, kehonkuvaa ja voimaantumista.
Trainor aloitti laulamisen kuusivuotiaana ja alkoi kirjoittaa musiikkia 11-vuotiaana. Hän kihlautui näyttelijä Daryl Sabaran kanssa syntymäpäivänään joulukuussa 2017. He avioituivat tasan vuosi myöhemmin.