tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Killian Mullarney

Killian Mullarney (s. 1958 Dublin, Irlanti) on irlantilainen lintutieteilijä, taiteilija ja lintumatkojen vetäjä.
Killian Mullarneyn äiti Máire Mullarney, joka oli Irlannin vihreän puolueen perustajajäseniä, opetti poikaansa kotona. Killian kiinnostui linnuista ja luonnosta jo lapsena, ja alkoi saavuttaa kuuluisuutta taiteilijana 1970-luvun lopulla. Vuonna 1999 julkaistu "Birds of Europe", uusintapainoksena "Collins Bird Guide" (Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut) on paras Euroopan linnuista tehty kenttäopas, ja Mullarney sekä Dan Zetterström maalasivat kirjan kuvat. Vuosien 1997 ja 2004 välillä Mullarney kuvitti sarjan postimerkkejä Irlannin postilaitokselle.
Mullarney toimi Irlannin Rariteettikomiteassa vuosina 1980–2008, ja on toiminut useiden lintulehtien määritysasiantuntijana (Birding World, Alula, Dutch Birding). Edesmenneen Peter J. Grantin kanssa hän kirjoitti joukon artikkeleita, jotka myöhemmin julkaistiin kokoelmana.
Mullarney toimii eri puolille maapalloa suuntautuvien lintumatkojen oppaana.
Giovanni Leone

Giovanni Leone (3. marraskuuta 1908 – 9. marraskuuta 2001) oli italialainen poliitikko ja lakimies. Hän edusti kristillisdemokraattista puoluetta. Hän oli edustajainhuoneen puhemies 1958–1963, Italian pääministeri kahdesti vuosina 1963 ja 1968 ja Italian kuudes presidentti vuosina 1971–1978. Presidenttikautensa jälkeen hän oli Italian senaatin elinikäinen jäsen 1978–2001.
Koulutukseltaan Leone oli sekä lakitieteen että valtiotieteen maisteri. Hän toimi asianajajana ja oikeustieteen (rikosprosessioikeuden) professorina Rooman yliopistossa 1956–1972. Leone kirjoitti useita teoksia rikosoikeuden, erityisesti prosessioikeuden alalta. Hänelle myönnettiin erityinen kultamitali ansioistaan kulttuurin hyväksi.
Sognu

"Sognu" () on Amaury Vassilin kappale, joka edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2011. Kappale valittiin sisäisesti ja ilmoitettiin viralliseksi kilpailukappaleeksi 4. helmikuuta 2011 Ranskan yleisradioyhtiö France Télévisionsin lehdistötilaisuudessa. Kappale julkaistiin 7. maaliskuuta 2011. Kappale sijoittui Euroviisuissa sijalle 15 saaden 82 pistettä.
France 3-kanavan ohjelmapäällikkö Pierre Sled kuvailee Amaury Vassilin ja kappaleen valintaa seuraavanlaisesti: 
"Halusimme nuoren artistin, joka edustaa ranskalaisen musiikin täydellisyyttä. Emme epäröineet pitkään huomioon ottaen, että muut nimet eivät täyttäneet vaatimuksiamme ". Sled huomautti myös, että "valinta tehtiin yhteisestä halusta tuoda esille nuori lahjakas taiteilija, joka edustaa ranskalaista musiikkia parhaimmillaan ja sen monimuotoisuutta. Siksi totesimme välittömästi, että oopperalaulaja on kaikkein tyylikkäin vaihtoehto. Amaury on musiikin enkeli, jolla on voimakas ääni. Epäröimättä täydellinen valinta”. 
Laulun on säveltänyt Daniel Moyne ja Quentin Bachelet (ranskalaisen laulajan Pierre Bachelet’in poika), jotka ovat työskennelleet yhdessä Vassilin uran alusta lähtien. Sanoituksista vastaa Jean-Pierre Marcellesi. "Tavoitteemme on selvä" - Pierre Sled toteaa, - "France 3 edustaa Ranskan eri alueita ja halusimme täten nostaa ne kunniaan. Korsikan kieli on lähisukua italian kielelle, joten se sopii täysin oopperalauluun.
Josefa Frandl

Josefine ”Putzi” Frandl (s. 5. heinäkuuta 1930 Radstadt) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Skiclub Radstadtia.
Frandl osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa Cortina d'Ampezzossa 1956. Tuolloin hän oli syöksylaskussa kolmastoista, pujottelussa viides ja sai hopeaa suurpujottelusta. Frandl sai Bad Gasteinin MM-kisoissa 1958 hopeaa pujottelusta ja pronssia alppiyhdistetystä, jonka lisäksi hän sijoittui syöksyssä viidenneksi. Hän kilpaili vielä vuoden 1960 olympialaisissa, joissa hän oli syöksylaskussa kolmaskymmenesyhdeksäs, suurpujottelussa 21. ja pujottelussa kuudestoista.
Musiikki (lehti)

Musiikki on neljännesvuosittain ilmestyvä, vertaisarviointimenettelyä noudattava musiikkitieteellinen aikakausjulkaisu, jota julkaisee Suomen musiikkitieteellinen seura. Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1971. "Musiikki"-lehden johtoajatuksena on edustavaa suomalaista musiikintutkimusta – sen teoriaa, metodologiaa ja tutkimuskohteita – koko laajuudessaan. "Musiikki"-lehdessä julkaistaan paitsi artikkeleita myös kirja-arvosteluja, keskustelupuheenvuoroja ja katsauksia ajankohtaiseen kotimaiseen ja ulkomaiseen musiikintutkimukseen.
Vuodesta 2019 alkaen "Musiikki" on ilmestynyt avoimena verkkojulkaisuna. Lehdellä on käytössään Tieteellisten seurain valtuuskunnan vertaisarviointitunnus.
Christian Pravda

Christian Pravda (8. maaliskuuta 1927 Kitzbühel, Itävalta – 11. marraskuuta 1994 Kitzbühel) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Kitzbüheler Ski Clubia.
Pravda osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa St. Moritzissa 1948. Tuolloin hän osallistui vain pujotteluun, jossa hänet hylättiin. Pravda menestyi paremmin Oslon kisoissa 1952, joissa hän sai hopeaa suurpujottelusta ja pronssia syöksylaskusta. Hän osallistui myös pujotteluun, jossa hän oli 29:s. Pravda kilpaili MM-kisoissa vuonna 1954, jolloin hän voitti syöksyn ja oli toinen alppiyhdistetyssä.
Giuseppe Saragat

Giuseppe Saragat (19. syyskuuta 1898 – 11. kesäkuuta 1988) oli italialainen poliitikko, joka perusti vuonna 1947 Italian demokraattisen sosialistipuolueen (Partito Socialista Democratico Italiano). Hän oli Italian viides presidentti vuosina 1964–1971. Ennen presidentiksi valitsemistaan Saragat toimi vuosina 1947–1949 ja 1954–1957 varapääministerinä De Gasperin hallituksissa ja oli Italian salkuttomana ministerinä vuonna 1944, ulkoministerinä vuosina 1963–1964. 
Saragat oli myös Italian edustajainhuoneen jäsen 1948–1964 ja presidenttikautensa jälkeen senaatin elinikäinen jäsen 1971–1988. Koulutukseltaan hän oli kauppa- ja taloustieteen maisteri.
Saragat liittyi 1922 Italian sosialistipuolueeseen ja joutui siksi maanpakoon Benito Mussolinin valta-ajaksi vuoteen 1943 saakka. Palattuaan Ranskasta hän toimi 1946–1947 perustuslakia säätävän kokouksen puheenjohtajana, sitten Italian lähettiläänä Pariisissa, josta palattuaan hänet nimitettiin moniin tehtäviin Italian kokoomushallituksissa. Hän toimi varapääministerinä 1947–1949 ja 1954–1957.
Sympathy (kappale)

Sympathy on brittiläisen hard rock -yhtye Uriah Heepin kappale vuodelta 1977. "Firefly"-albumilla julkaistu kappale julkaistiin myös singlenä. Se ylsi Länsi-Saksassa top 40:een.
Singlen sisältö.
A-puoli
B-puoli
Torittu

Torittu on kylä Padasjoen kunnassa Päijät-Hämeen maakunnassa.
Toritun kylän historia on yhtä vanha kuin Padasjoen historia. Hallintopitäjän perustamisvuotena pidetään vuotta 1442. Tuolloin Padasjoen käräjillä vahvistettiin Toritun isäntien kauppa, jolla he olivat ostaneet neljänneksen hauholaisilta Lummene-metsästä. Loput Lummene-metsästä harmoslaiset ja torittulaiset ostivat vuonna 1558, jolloin pitäjän raja muodostui nykyiseksi. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Toritussa oli Rekolan ja Pastilan talot, joista muodostettiin 1580-luvulla kaksi taloa lisää.
Toritun kylän keskeisimmäksi paikaksi on muodostunut Sepänmäki eli kyläsepän museoalue, jonka vanhimmat rakennukset ovat peräisin 1700-luvulta. Kyläyhdistys pitää avoinna kesäisin Toritun kyläsepän museota ja järjestää mm. pärekattotalkoita ja muita museon hoitotalkoita sekä yhteisiä juhlia museopihalla kesäasukkaiden kanssa. Museoalueelle on myös kunnostettu sepän paja, jossa pidetään kursseja.
Toritun vuonna 1905 rakennettu koulu lakkautettiin vuonna 1970 ja vuodesta 1979 asti siellä on toiminut Nuutisen kutomo. 
Toritulla on aktiivisen kyläyhdistyksen lisäksi myös aktiivinen ja toimiva metsästysseura. Kyläyhdistyksen ja metsästysseuran Leader-projektina valmistamalla Toritun luonto- ja kulttuurireitillä on peräti 27 km taivallettavaa luonto- ja kulttuurikohteista toisiin.
Metsätalouden merkitys on suuri Toritun kylälle. Kylällä on monia pieniä järviä ja rantaa myös Lummene-järvestä, niinpä kylällä on paljon kesäasukkaita. Kutomon lisäksi kylällä on matkailuyrittämistä.
Toritun kulttuurimaisema.
Toritun kulttuurimaisemaa hallitsevat laajat, metsiin rajautuvat kumpuilevat peltovainiot ja niiden laitamilla sijaitsevat tilakeskukset. Kylän keskivaiheilla sijaitsevan ulkoilmamuseon rakennukset kuuluivat Pastilasta 1920-luvun alussa itsenäistyneeseen Seppälä-nimiseen torppaan, jossa asui kylän seppä vuoteen 1955 asti. Alueen vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta.
Seppälän koillispuolella, mäen harjanteella sijaitsee Toritun vuonna 1905 rakennettu koulu. Alkuperäisellään oleva rakennus on tyhjillään, ja sitä vastapäätä on Nuutisen kutomon 1980-luvulla rakennettu asuin- ja tehdasrakennus.
Toritun eteläosassa, maantien länsipuolella sijaitsevat laajojen peltojen ympäröimät Ylätalon ja Vainion tilakeskukset, joiden päärakennukset lienee rakennettu 1800–1900-lukujen molemmin puolin.
Pastilan kantatilan rakennuskanta lienee 1950–1960-luvuilta. Toritun pohjoisosassa sijainnut Alhon 1600-luvulle palautuvan yksinäissäterin päärakennus on purettu.
Lähteet.
Pulkkila, Uuno [1946] 1984. Padasjoen historia.
Jegorov

Jegorov (), naisilla Jegorova (Его́рова) on yleisimpiä venäläisiä sukunimiä. Se perustuu kansanomaiseen etunimeen "Jegor", jonka kirjallisempi muoto on "Georgi". Suomessa vastaava etunimi on Yrjö. Sukunimi voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Jegorov
Jegorova
Carlos Chávez

Carlos Chávez (13. kesäkuuta 1899 México – 2. elokuuta 1978 México) oli meksikolainen säveltäjä. Hänen teoksissaan on paikallisen kansanmusiikin ja uusklassismin vaikutteita. Chávezin tuotantoon kuuluu muun muassa seitsemän sinfoniaa ja baletteja. Hänen ainoa oopperansa, "The Visitors", kantaesitettiin New Yorkissa vuonna 1957. Chávez myös kirjoitti kaksi kirjaa, joista toinen oli vaikutusvaltainen "Toward a New Music: Music and Electricity" (1932), sekä musiikkiartikkeleita "El Universaliin".
Chávezin oma soitin oli piano. Hän opiskeli muiden muassa Manuel Poncen johdolla. Hän meni vuonna 1922 naimisiin Otilia Ortizin kanssa. Hän matkusteli sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa. Asuessaan vuosina 1926–1928 New Yorkissa hän ystävystyi Aaron Coplandin ja Edgar Varèsen kaltaisten merkittävien vaikuttajien kanssa. 
Chávez toimi muun muassa Meksikon kansalliskonservatorion johdossa, oli mukana perustamassa Kansallista taideinstituuttia ja toimi myös Harvardin yliopistossa Charles Eliot Norton -luennoitsijana. Hän oli vuonna 1928 Meksikon sinfoniaorkesterin perustaja, ja hänestä tuli sen kapellimestari. Hän johti lähes jokaista suurta orkesteria Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Hän sai sekä Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian että Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusinstituutin kunniajäsenyydet.
Manuel Ponce

Manuel María Ponce (8. joulukuuta 1882 Fresnillo – 24. huhtikuuta 1948 México) oli meksikolainen säveltäjä. Hänen ensimmäinen tyylisuuntauksensa sai vaikutteita ensisijaisesti Moritz Moszkowskin ja Cécile Chaminaden salonkimusiikista. Tätä tyyliä edustavat lukuisat kevyet pianosävellykset ja laulut. Opiskeltuaan Paul Dukasin johdolla Ponce kehitti tyylin, joka yhdisteli ranskalaista impressionismia ja uusklassisia kontrapunktisia tekniikoita. Laulujen ja varhaisten pianoteosten lisäksi Poncen tuotantoon lukeutuu pianokonsertto, sinfonisia teoksia, "Concierto del sur" kitaralle ja orkesterille, kamarimusiikkia, kaksi pianosonaattia ja runsaasti kitaramusiikkia.
Sävellystyön ohella Ponce toimi pianistina, urkurina, pedagogina ja musiikkikriitikkona. Hän työskenteli Meksikon kansallisessa musiikkikonservatoriossa ja toimi vuosina 1917–1919 Kansallisen sinfoniaorkesterin kapellimestarina. Vuonna 1925 Ponce muutti Pariisiin; hän palasi vuonna 1933 Meksikoon suoritettuaan tätä ennen opintonsa Dukasin johdolla.
Joseph Erlanger

Joseph Erlanger (5. tammikuuta 1874 – 5. joulukuuta 1965) oli yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1944 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä entisen oppilaansa Herbert Gasserin kanssa hermosäikeisiin liittyvästä tutkimuksesta.
Erlanger ja Gasser tutkivat miten vast'ikään keksittyä elektroniikkaa voisi soveltaa lääketieteellisiin tutkimuksiin ja vuonna 1922 he onnistuivat vahvistamaan yksittäisen hermosäikeen sähköisiä vasteita, sekä analysoimaan niitä kehittämällään oskilloskoopilla. Aaltomuoto ja impulssit olivat näkyvissä katodisädeputkea käyttävällä näytöllä.
Magneettikytkin

Magneettikytkin on kytkin, joka toimii magneettikentän ohjaamana. Kytkinosa voi olla esimerkiksi kielirele. Tyypillisesti magneettikytkimeen kuuluu kestomagneetin sisältävä vastakappale, jonka läheisyydessä kytkimen asento muuttuu. Eräs sovellus on oven avautumisen tunnistus esimerkiksi murtohälytyslaitteessa. Liikehuoneistoissa taas voidaan oven karmiin liittää magneettikytkin ja oveen vastakappale. Kun asiakas avaa oven, kytkimen tila muuttuu, mikä aktivoi äänisignaalin kiinnittämään liikkeenharjoittajan huomion.
Magneettikytkimiä on saatavilla sekä pinta- että uppoasennettavina malleina.
Dip-kytkin

Dip-kytkin ("dual in-line package", viittaa standardimuotoiseen komponentin koteloon 0,3 tuuman leveydellä ja 0,1 tuuman pinnivälillä) on heikkoja virtoja ohjaava rakenteeltaan pieni, yleensä useampia kytkimiä sisältävä kytkin. Sillä voi korvata jumpperin. Mikäli elektronista laitetta suunniteltaessa ollaan epävarmoja esim. jännitteenjaon soveltuvuudesta, voi jännitteenjakoja tehdä useampia ja liittää ne dip-kytkimeen jotta voi myöhemmin testata mikä toimii parhaiten.
Howard Florey

Howard Walter Florey (24. syyskuuta 1898, Adelaide, Australia – 21. helmikuuta 1968, Oxford, Britannia) oli australialainen tutkija, joka sai vuonna 1945 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Alexander Flemingin ja Ernst Boris Chainin kanssa penisilliiniin liittyvästä tutkimuksesta.
Florey johti Oxfordissa ensimmäisten järjestelmällisesti penisilliiniä saaneiden potilaiden hoitoa ja tutkimusta. Hänellä oli keskeinen osa myös patologian kehittymisessä kokeelliseksi tieteeksi kotimaassaan Australiassa. Varhain urallaan hän kiinnostui ihmiskehon eritteissä esiintyvästä lysotsyymistä ja sen kyvystä tappaa bakteereja.
Antti Manninen

Antti Manninen (30. kesäkuuta 1831 Mikkelin pitäjä – 20. lokakuuta 1866 Kuopion pitäjä) oli suomalainen itseoppinut talollisen poika, joka toimi maanviljelyskoulun johtajana ja oli suomalaisen maanviljelyskirjallisuuden uranuurtajia.
Henkilöhistoria.
Mannisen vanhemmat olivat talollinen Matti Manninen ja Helena Manninen. Isä toimi suntiona ja kestikievarin pitäjänä. Mannisen puoliso vuodesta 1858 oli Maria Väisänen (k. 1907). Manninen oli kiinnostunut lukemisesta ja muun muassa perusti pienen kirjakaupan lukien myynnissä olleet kirjat ensin itse. Hän opiskeli Mustialan maantalousoppilaitoksessa 1856 ja Helsingin yliopistossa 1856–1857, mutta joutui lopettamaan opinnot puuttellisen ruotsin kielen taidon takia. Suomettaren toimittaja Paavo Tikkaseen Manninen tutustui ryhdyttyään kirjoittelemaan sanomalehtiin. Vuonna 1853 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, "Taito ja toimi". 1857 senaattori Samuel Henrik Antell perusti maanviljelyskoulun Tohmajärven pitäjässä omistamalleen Jouhkolan tilalle ja Mannisesta tuli uuden koulun johtaja. Jo sitä ennen hän oli tehnyt opintomatkan Ultunaan Ruotsiin. Vuodesta 1859 hän toimi Kuopion lähelle perustetun valtion omistaman Leväisten maanviljelyskoulun johtajana. Manninen rakensi Leväisissä yhdeksänvantaisen rivikylvökoneen 1861 luultavasti jossain ulkomaisessa lehdessä näkemänsä kuvauksen perusteella. Kone on nykyään Mustialan museossa.
Kirjallinen toiminta.
Manninen kirjoitti useita suomenkielisiä ohjekirjoja erityisesti maatalouden alalta sekä suomensi alan teoksia. Hän oli perustamassa 1861 Kuopion läänin maanviljelysseuraa ja toimi sen sihteerinä. Hän toimi myös "Tapio"-lehden toimittajana samasta vuodesta alkaen.
Satakunnan Kansansoutu

Satakunnan Kansansoutu on Kokemäenjoella järjestettävä soututapahtuma, joka soudetaan 109 kilometrin mittaisena Sastamalan Sylvään ja Porin Aittaluodon välisenä. Kyseessä ei ole kilpailu, vaan soutajat etenevät yhteisen aikataulun mukaan. Taukopaikkoja on noin 10 kilometrin välein, ja yöpymiset ovat Kokemäen Risteellä sekä Harjavallassa. Matkan varrella olevien voimalaitosten padot ohitetaan kuljettamalla veneet autokyydillä niiden alapuolelle.
Historia.
Satakunnan Kansansoutu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985. Siihen osallistui parhaimmillaan yli 3 000 soutajaa, mutta 2010-luvulle tultaessa määrä putosi reiluun tuhanteen. Vuonna 2012 tapahtuma järjestettiin taloudellisten vaikeuksien johdosta ainoastaan 44 kilometrin pituisena Äetsän ja Kolsin voimalaitosten välisenä yksipäiväisenä soutuna, eikä se saavuttanut suurta suosiota. Vuonna 2017 Satakunnan Kansansoutu järjestettiin jälleen neljän vuoden tauon jälkeen Suomen 100-vuotisen itsenäisyyden kunniaksi. Kolmipäiväinen soutu keräsi tuolloin noin 500 osallistujaa. Vuonna 2020 tapahtuma peruttiin koronaviruspandemian takia.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2012 – miesten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

Miesten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt kilpailtiin 1. elokuuta London Aquatics Centressä. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin kuusi hyppyä.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2012 – miesten 10 metrin kerroksen parihypyt

Miesten 3 metrin kerroksen parihypyt kilpailtiin 30. heinäkuuta London Aquatics Centressä. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin kuusi hyppyä.
Cesiumkloridi

Cesiumkloridi (CsCl) on cesium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. 
Kiderakenne.
Cesiumkloridin alkeiskoppi on kuutiollinen ja tilakeskeinen. Yhdisteen rakenteessa jokainen cesiumioni on koordinoitunut kahdeksan kloridi-ionin kanssa ja vastaavasti jokainen kloridi-ioni on koordinoitunut kahdeksan cesiumionin kanssa. Rakennetta voidaan kuvata cesium- ja kloridi-ioneista muodostuneina kuutioina, jotka ovat yhtyneet kärjistään. Jokaisen kloridianioneista muodostuneen kuution keskellä on cesiumkationi ja jokaisen cesiumkationeista muodostuneen kuution keskellä on kloridianioni.
Valmistus ja käyttö.
Cesiumkloridia valmistetaan käsittelemällä pollusiittimineraalia suolahapolla ja tämän jälkeen saostamalla cesiumionit jonain niukkaliukoisena kaksoissuolana. Tämä suola hajotetaan joko hydrolyysin tai sulfidisaostuksen avulla, jolloin muodostuu cesiumkloridiliuos. Cesiumkloridia voidaan valmistaa myös neutraloimalla cesiumkarbonaattia tai cesiumhydroksidia.
Cesiumkloridia käytetään muun muassa fotosähköisissä kennoissa. Sillä on käyttöä myös biokemiallisissa tutkimuksissa. Cesiumkloridin ja etidiumbromidin seosta käytetään erottamaan DNA:ta RNA:sta ja proteiineista sentrifugoinnin avulla. Sentrifugoitaessa cesiumkloridiliuosta suurella nopeudella muodostuu tiheysgradientti siten, että liuos on tiheintä koeputken pohjalla. Eri makromolekyyleillä on eri tiheydet. RNA on raskaampaa kuin DNA, jolloin se painuu koeputken pohjalle ja proteiinit jäävät koeputken pinnalle. Etidiumbromidia käytettäessä yksijuosteinen DNA voidaan erottaa kaksijuosteisesta DNA:sta.
Matti Sarmela

Matti Eljas Sarmela (s. 6. huhtikuuta 1937 Hollola) on suomalainen kulttuuriantropologi. Sarmela toimi Helsingin yliopistossa yleisen kansatieteen professorina vuosina 1973–1981, sosiaaliantropologian professorina vuosina 1981–1988 ja kulttuuriantropologian ensimmäisenä vakinaisena professorina vuosina 1988–2000. Hän oli myös kulttuuriantropologian oppiaineen perustaja. 
Sarmela johti Suomen Antropologisen Seuran perustamista ja aloitti seuran lehden "Suomen Antropologi ‒  Finlands Antropologi" julkaisemisen 1976. Hän on ollut mukana Suomen valtion komiteassa ja Helsingin kaupungin toimikunnassa, joiden työn tuloksena Suomeen perustettiin Kulttuurien Museo.     
Sarmelan keskeisin tutkimusalue on ollut suomalaisten ja thaimaalaisten paikalliskulttuurien rakennemuutos. Hänen mukaansa yhteisöjen niin kuin yksilönkin kulttuuri on sopeutumista tulevaisuuteen, siihen ympäristöön, jonka perustekniikka kulloinkin luo. Kun vallitseva tekniikka muuttuu, syntyy vähitellen kokonaan uusi kulttuurijärjestelmä; muutosprosessin aikana kaikki aikaisemmat kulttuurirakenteet menettävät merkityksensä ja katoavat. Muutos koskee kaikkia elämänalueita, myös yhteisöjen arvoja, etiikkaa, elämänarvoja ja ideologioita. Teoksessa "Rakennemuutos tulevaisuuteen" Sarmela on seurannut kulttuurien rakennemuutoksia  keräilijä-metsästäjien yhteisöstä nykypäivään ja teoksessa ”Postlokaalinen kulttuuri” ennakoinut  rakennemuutosta nykyisistä valtiokulttuureista tulevaisuuden digitaaliseen maailmankulttuuriin. Hänen mukaansa digitaalitekniikka tekee mahdolliseksi universaalin, planetaarisen kulttuurijärjestelmän, josta katoavat kaikki paikalliset, kollektiiviset rakenteet. Digitalisaatio voi synnyttää totalitaarisen ympäristökulttuurin, jossa ihminen, ympäristö ja tulevaisuus ovat globaalien teknosysteemien täydellisessä valvonnassa.
Hän on tutkinut myös muun muassa suomalaisia häätapoja, karhuperinnettä, vuotuisia juhlia (juhlatulia, kirkkomessuja ja kirkkopyhiä, kihupyhiä, praasnikoita), nuorten seurustelua ja suomalaista haltiauskoa. Lisäksi hän on kehittänyt kulttuuriperinteen kvantitatiivisen tutkimuksen ja kartoituksen teoriaa.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2012 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt

Naisten 3 metrin ponnahduslaudan parihypyt kilpailtiin 29. heinäkuuta London Aquatics Centressä. Joukkueita oli yhteensä kahdeksan.
Tulokset.
Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä.
Gazprombank

Gazprombank tai lyhennettynä GPB () oli lainakannaltaan Venäjän kolmanneksi suurin pankki vuoden 2013 alussa. Pankkikonsernin asiakaskuntaan kuului vuoden 2011 lopussa 45 000 yritystä ja noin kolme miljoonaa henkilöasiakasta. Pankki kuuluu valtiolliseen Gazprom-konserniin.
Lokakuussa 2017 Telia ilmoitti myyvänsä osuutensa venäläisestä teleoperaattorista MegaFonista lähes miljardin euron kauppahintaan Gazprombankille.
Kun Venäjä oli aloittanut suurhyökkäyksensä Ukrainaan, pankin entinen vara­johtaja Igor Volobujev loikkasi Ukrainaan ja värväytyi Ukrainan armeijan Venäjän vapaus -legioonaan, jossa oli kesäkuussa 2022 yli 400 venäläistä taistelijaa.
Hallituksen iltakoulu

Hallituksen iltakoulu on Suomen valtioneuvoston epävirallinen työskentelymuoto. Se on kerran viikossa järjestettävä ministerien epävirallinen kokous, jossa valmistellaan asioita ennen valtioneuvoston yleisistuntoa. Iltakoulussa ei tehdä muodollisia päätöksiä. Iltakoulu on tärkeä osa Suomessa vakiintuneesta yhteistyökulttuurista hallituspuolueiden kesken, vaikka se ei sisälly valtiosääntöön.
Iltakoulun kutsuu koolle Suomen pääministeri. Iltakoulun nähdään antavan pääministerille virallisia hallituksen istuntoja enemmän vaikutusvaltaa, koska hän muun muassa päättää esityslistasta. Toisaalta se tarjoaa ministereille keskustelufoorumin ministerivaliokuntien ja ministeriryhmien työskentelyn ohella.
Iltakoulu pidetään yleensä joka keskiviikko kello 17.00. Siihen voivat osallistua ministerien ohella hallituspuolueiden eduskuntaryhmien puheenjohtajat, oikeuskansleri, pääministerin valtiosihteeri sekä valtioneuvoston viestintäjohtaja. Valtioneuvoston yleisistunto pidetään normaalisti torstaisin kello 13.00 ja presidentin esittely perjantaisin kello 11.00.
Historia.
Iltakoulukäytäntö aloitettiin A. K. Cajanderin III hallituksen aikana. Pääministeri kutsui hallituksen keskiviikkoiltaisin virka-asuntoonsa Kesärantaan. Nimensä työmuoto sai alkuperäisestä kokoontumisajankohdastaan ja puhetta johtavan pääministerin viiksistä, joita pidettiin ”rehtorimaisina”. Aluksi keskustelu oli yleisluonteista, mutta pian tilaisuudesta tuli osa seuraavan yleisistunnon valmistelua. J. K. Paasikiven ja Mauno Pekkalan sihteerinä 1940-luvulla toiminut Toivo Heikkilä muisteli, että A. K. Cajander tarjosi iltakoulun yhteydessä vain kahvia ja hedelmiä, mutta hänen seuraajiensa aikana tuli tavaksi aloittaa iltakouluistunto lounaalla.
Iltakoulussa ovat läsnä ministerien lisäksi oikeuskansleri ja pääministerin sihteeri. Kalevi Sorsan I hallituksen aikana mukaan alettiin kutsua hallituspuolueiden eduskuntaryhmien puheenjohtajat. 1980-luvulta alkaen iltakouluihin on osallistunut valtioneuvoston tiedotuspäällikkö. Myös valtiovarainministeriön valtiosihteeri on ajoittain kuulunut iltakoulun kokoonpanoon tarvittaessa käytettävien asiantuntijoiden ja esittelijän lisäksi.
J. K. Paasikivi aloitti pääministerinä iltakoulun pöytäkirjakäytännön. Pöytäkirjaa pitää pääministerin sihteeri, erityisavustaja tai muu pääministerin määräämä henkilö. Pöytäkirjat eivät ole julkisia.
Urho Kekkonen puolestaan innokkaana saunojana liitti pääministerikaudellaan iltakoulun alkuun saunomisen pääministerin virka-asunnon, Kesärannan, saunassa. Tämä perinne katkesi työskentelytahdin tiivistymiseen.
Domenico Bartolucci

Domenico Bartolucci (7. toukokuuta 1917 Borgo San Lorenzo – 11. marraskuuta 2013 Rooma) oli italialainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja katolisen kirkon kardinaali. Hän sai vuonna 1939 sävellysdiplomin Firenzen konservatoriosta. Saman vuoden joulukuun 23. päivänä hänet vihki papiksi Firenzen arkkihiippakuntaan Elia Dalla Costa. Vuonna 1942 Bartolucci sai diplomin Rooman Paavillisesta hengellisen musiikin instituutista. Lisäksi hän sai diplomin Accademia Nazionale di Santa Ceciliasta, jossa hän täydensi sävellysopintojaan Ildebrando Pizzettin johdolla.
Vuonna 1952 Bartolucci nimitettiin Lorenzo Perosin neuvosta Sikstuksen kappelin kuoron varamaestroksi. Perosi kuoli vuonna 1956, ja paavi Pius XII nimitti Bartoluccin Sikstuksen kappelin kuoron johtoon. Bartolucci vastusti Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen aikaan latinan hylkäämistä liturgisella uudistuksella. Vaikka hänen nimityksensä oli ”ikuinen”, vuonna 1997 häntä seurasi Giuseppe Liberto. Tuleva paavi Benediktus XVI vastusti Bartoluccin korvaamista, ja hän kutsuikin Bartoluccin 24. kesäkuuta 2006 johtamaan jälleen konserttia Sikstuksen kappelissa. Ohjelmassa oli Giovanni Pierluigi da Palestrinan musiikkia ja myös Bartoluccin omia sävellyksiä, kuten paaville omistettu kuusiääninen motetti ”Oremus pro Pontifice our Benedicto”. Bartolucci johti myös RAI:n kuoroa ja lukuisien italialaisten sinfoniaorkesterien kuoroja.
20. marraskuuta 2010 Bartoluccista tehtiin Santissimi Nomi di Gesù e Maria in Via Latan kardinaalidiakoni. Hän sai vapautuksen piispanvihkimyksen vaatimuksesta kardinaaliksi nimitettäessä. Koska Bartolucci oli kardinaaliksi päästessään yli 80-vuotias, hänellä ei ollut enää mahdollisuutta osallistua konklaaviin.
Bartoluccin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa motetteja, messuja, oratorioita sekä soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia.
Hans Adolf Krebs

Hans Adolf Krebs (25. elokuuta 1900 – 22. marraskuuta 1981) oli saksalainen biokemisti, joka sai vuonna 1953 Nobelin lääketieteen palkinnon sitruunahappokierron löytämisestä. Samana vuonna palkittiin myös Fritz Lipmann.
Krebs syntyi Hildesheimissa ja oli paikkakunnan juutalaisen korvalääkärin poika. Hän opiskeli lääketiedettä useissa saksalaisissa yliopistoissa ja lisäksi kemiaa Berliinissä. Hän työskenteli sairaalalääkärinä, kunnes kansallissosialistit lakkauttivat hänen virkansa vuonna 1933. Silloin hän sai kutsun Cambridgeen. Cambridgesta hän siirtyi Sheffieldin yliopistoon, missä työskenteli lähes 20 vuotta ennen siirtymistään Oxfordin yliopistoon.
Krebs tutki solujen aineenvaihduntaa jo Saksassa Freiburgin yliopistossa, jossa hän löysi ensimmäisen syklisen aineenvaihduntaprosessin, jota kutsutaan nimellä ureakierto. Vuonna 1937 työskennellessään Sheffieldissä hän julkaisi soluissa tapahtuvan kemiallisten reaktioiden sarjan, jossa ravintoaineista peräisin olevat hiiliatomit hapettuvat hiilidioksidiksi ja samojen molekyylien sisältämät vedyt siirtyvät elektroninsiirtäjäkoentsyymeille. Tämä nimellä Krebsin kierto tai sitruunahappokierto kutsuttu prosessi vapauttaa kaksi kolmasosaa ylempien eliöiden energiasta, ja se on ollut keskeinen tekijä, kun on haluttu ymmärtää solujen aineenvaihduntaa ja molekyylibiologiaa.
Japaniniibis

Japaniniibis ("Nipponia nippon") on uhanalainen iibislaji.
Tuntomerkit.
Japaniniibis on 56 senttimetriä pitkä. Pesimättömillä yksilöillä on valkoinen höyhenpuku, mutta pesivillä linnuilla on harmaa pää, kaula, selkä ja hartiat. Päässä on tuuhea töyhtö. Naama ja jalat ovat punaiset.
Levinneisyys.
Japaniniibis pesi aiemmin Itä-Venäjällä, Japanissa ja Kiinassa, mutta on sittemmin hävinnyt melkein kaikilta tunnetuilta pesimispaikoiltaan. Ainoa tunnettu jäljellä oleva populaatio pesii Shaanxin maakunnassa Keski-Kiinassa.
Lisääntyminen.
Japaniniibis pesii helmi-kesäkuussa. Munia munitaan 3-4 ja niitä haudotaan keskimäärin 28 päivää.
Ravinto.
Japaniniibis käyttää ravinnokseen taskurapuja, sammakoita, pieniä kaloja, kotiloita ja muita nilviäisiä ja kovakuoriaisia.
Kunnes elämä meidät erottaa

Kunnes elämä meidät erottaa on Timo Rautiainen &amp; Neljäs Sektori -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2012. Sen on äänittänyt ja miksannut Mikko Karmila ja tuottanut yhtyeen basisti Valtteri Tynkkynen, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan levyn kappaleista. Lisäksi levyn kappaleita ovat olleet tekemässä Timo Rautiainen, Jarkko Martikainen ja Jarkko Petosalmi.
Albumin ensimmäinen single ”Vastavirtaan” ilmestyi huhtikuussa 2012. Timo Rautiaisen mukaan albumin musiikillinen linja on hänen soolojulkaisujaan linjakkaampi ja albumilla ei kuulla ollenkaan esimerkiksi mandoliinia tai puhallinsoittimia, joita kuultiin Rautiaisen sooloalbumeilla.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Timo Rautiainen &amp; Neljäs Sektori. Kosketinsovitukset Petri Tiainen ja Valtteri Tynkkynen.
John Blackwood McEwen

John Blackwood McEwen (1868 Hawick – 1948) oli skotlantilainen säveltäjä. Hän valmistui vuonna 1888 "Master of Arts" -arvolla Glasgow’n yliopistosta. Hän jatkoi opintojaan Royal Academy of Musicissa Lontoossa. Vuonna 1895 hän sai nimityksen South Parish Churchin kuoromestariksi Greenockissa; hän opetti tällöin Athenaeum School of Musicissa Glasgow’ssa.
Vuonna 1898 McEwen palasi Royal Academy of Musiciin harmonian ja sävellyksen professorina. Hän toimi sen rehtorina vuosina 1924–1936. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1931, ja hän sai oikeustieteen kunniatohtorin arvon Glasgow’n yliopistosta vuonna 1933. Hänen tunnetuin teoksensa on "Solway Symphony". Geoffrey Tozer levytti Chandos Recordsille albumin hänen pianosävellyksiään.
Liuskamerisinappi

Liuskamerisinappi ("Cakile maritima" subsp. "baltica") on ristikukkaiskasveihin kuuluvan merisinapin alalaji. Se on yksivuotinen, kalju, haarovavartinen ruoho. Möyheät lehdet ovat pariosaisia, lisäksi usein pariliuskaisia. Teriö on sinipunainen tai valkoinen. Erityisesti Pohjanlahden rannikolla esiintyy pieni- ja vaaleateriöisiä yksilöitä. 
Liuskamerisinappi on Itämeren alueen kotoperäinen merisinapin alalaji, jota esiintyy lisäksi Pohjanmeren rannikolla Etelä-Norjassa. Suomessa sitä kasvaa luonnonvaraisena koko rannikon matkalla. Muita merisinapin alalajeja Suomessa on tavattu korkeintaan satunnaistulokkaina.
Joseph Ponniah

Joseph Ponniah (12. lokakuuta 1952 – 19. toukokuuta 2025) oli srilankalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trincomalee-Batticaloan hiippakuntaan 30. huhtikuuta 1980 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mons in Mauretanian titulaaripiispaksi 19. helmikuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Kingsley Swampillai, jota avustivat Mario Zenari ja Warnakulasurya Wadumestrige Devasritha Valence Mendis.
3. heinäkuuta 2012 Ponniah sai Batticaloan hiippakunnan irrottauduttua nimityksen sen piispaksi. Hän irtisanoutui tehtävästään elokuussa 2024.
Kaarlo Hildén (maantieteilijä)

Kaarlo Thorsten Oskar Hildén (28. syyskuuta 1893 Helsinki – 15. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja antropologi. Maantieteilijänä hän oli erikoistunut talousmaantieteeseen ja antropologina fyysiseen antropologiaan. Hildén toimi Helsingin kauppakorkeakoulun talousmaantieteen professorina vuosina 1921–1960 ja rehtorina vuosina 1952–1957.
Kaarlo Hildénin vanhemmat olivat rovasti Karl August Hildén ja Toini Emelie Palmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 sekä lisensiaatiksi ja tohtroiksi 1920. Hildén teki tutkimusmatkoja Altai-vuoristoon 1914, Ruhnun saarelle 1921 sekä Yhdysvaltoihin ja Kuubaan 1950.
Hildén oli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun luonnonhistorian opettajana 1916–1919, Tietosanakirja Oy:n palveluksessa 1918–1924 ja Werner Söderström Oy:n palvluksessa 1924–1928. Hän oli Kauppakorkeakoulussa talousmaantieteen professorina vuodesta 1921, vararehtorina 1939–1952 ja rehtorina vuodesta 1952. Hildén oli Helsingin yliopiston dosenttina vuodesta 1926 sekä maantieteen vt. professorina 1929–1931 ja 1946–1950. Hän oli Suomen maantieteellisen seuran notaarina 1922–1924, hallituksen jäsenenä 1927–1940 ja sihteerinä 1929–1940. Hän sai kauppatieteen kunniatohtorin arvon 1953.
Hannu Kyösola

Hannu Olavi Kyösola (26. tammikuuta 1945 Turku – 24. marraskuuta 2004 Lohja) oli suomalainen yleisurheilija. Kyösola saavutti urallaan useita SM-mitaleita. Erityisesti hän menestyi kymmenottelussa ja pituushypyssä. Hän voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden Kalevan kisoissa 1969 ja sijoittui kolmen parhaan joukkoon jokaisena vuonna 1967–1971. Kyösola paransi kymmenottelun Suomen ennätystä kolme kertaa, parhaimmillaan tulokseen 7 669 pistettä. Hänen pituushypyn ennätyksensä on 782 Ruotsi-maaottelusta vuodelta 1972. Lisäksi hän voitti pituushypyn SM-hallimestaruuden vuosina 1967 ja 1970. Kaikkiaan Kyösola keräsi urallaan Kalevan kisoista kahdeksan SM-mitalia, joista yksi oli kultaa, viisi hopeaa ja kaksi pronssia, SM-hallikisoista seitsemän mitalia, joista kolme oli kultaa, kolme hopeaa ja yksi pronssinen, sekä yhden hopean viestijuoksun SM-kilpailuista.
Kyösola edusti Suomea Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Ateenassa 1969 kymmenottelussa ja pituushypyssä. Hän sijoittui kymmenottelussa 14:nneksi ja pituushypyssä 16:nneksi. Helsingin EM-kisoissa 1971 hän oli kymmenottelussa kahdeksastoista. Lisäksi hän edusti Suomea useissa yleisurheilumaaotteluissa. 
Kyösolan urheiluseura vuodesta 1972 oli Viipurin Urheilijat. Aiemmat seurat olivat Rantasalmen Urheilijat, Mikkelin Kilpa-Veikot ja Lahden Sampo. Urheilija itse piti uransa parhaimpana saavutuksena vuoden 1969 Kalevan kisoja, joissa hän osallistui pituushyppyyn ja kymmenotteluun. Ennen kymmenottelun viimeistä lajia Kyösola venyi pituudessa hopealle tuloksella 764 häviten voittajalle, Pertti Pousille vain neljä senttiä ja juoksi kymmenottelun ratkaisevalla lajilla 1 500 metrillä vielä niin hyvän ajan, että voitti lajin Suomen mestaruuden.. Hannu Kyösola lopetti urheilu-uransa kauteen 1975, jolloin hän jäi SM-kisojen pituushypyssä sijalle 11 ja juoksi Viipurin Urheilijoiden pikaviestijoukkueessa viidenneksi. Urheilu-uran jälkeen hän toimi poikien liikunnan opettajana muun muassa Ikaalisissa lukuvuoden 1978–1979. 
Hannu Kyösolan ennätystuloksia lajeittain: 
Hannu Kyösolan kaksoisveli Heikki oli myös yleisurheilija. Vuonna 1973 hän paransi Hannun nimissä ollutta kymmenottelun Suomen ennätystä tulokseen 7 689.. Hannu ja Heikki muodostavat ainutlaatuisen ottelijaparivaljakon koko maailmassa. Kaksoisveljistä molemmat olivat kymmenottelijoita sekä hyppääjiä. He kummatkin voittivat kymmenottelussa SM-kultaa ja tekivät lajin Suomen ennätyksen. Lisäksi he voittivat hyppylajeissaan SM-hopeaa. Jopa heidän parhaat EM-sijoituksensa olivat samat. Yhtäläisyydet jatkuvat vielä tämän jälkeenkin, sillä molemmat työskentelivät urheilu-uriensa jälkeen liikunnan lehtoreina.
Mika Hannula

Mika Hannula -nimisiä henkilöitä ovat:
Etran Finatawa

Etran Finatawa on nigeriläistä maailmanmusiikkia esittävä yhtye, jonka jäsenet kuuluvat kahteen paimentolaiskansaan: tuaregeihin ja wodaabeihin. Vuonna 2004 perustetun yhtyeen nimi merkitsee "perinteen tähtiä". Se on kiertänyt eri maanosissa ja esiintynyt muun muassa WOMAD-festivaalilla.
Vuonna 2007 Etran Finatawa oli ehdolla BBC Radio 3 -maailmanmusiikkipalkinnon saajaksi uusien tulokkaiden kategoriassa debyyttialbumillaan "Introducing Etran Finatawa" (2006). Sittemmin yhtye on julkaissut albumit "Desert Crossroads" (2007), "Tarkat Tajje / Let's Go!" (2010), ja "Sahara Sessions" (2013).
Helttaminttu

Helttaminttu ("Elsholtzia ciliata") on kasvilaji helttaminttujen suvussa huulikukkaiskasvien heimossa. Laji kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Aasiassa, ja sitä käytetään lähinnä Vietnamissa yrttinä.
Kuvaus.
Helttaminttu on yleensä 30–50 senttimetriä korkeaksi kasvava yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Varret ovat pystyjä ja karvattomia tai pehmeäkarvaisia. Lehdet ovat suikeat tai puikeat ja 3–9 senttimetriä pitkät sekä 1–4 senttimetriä leveät. Lehdet ovat sahalaitaiset ja kärjeltään pitkäsuippuiset.
Kukinto on 2–7 senttimetriä pitkä ja rakenteeltaan toispuolinen tähkä. Kukkien suojuslehdet ovat puikeat tai leveän pyöreähköt ja noin 4 millimetriä pitkät. Kukat ovat kaksineuvoisia. Tiheän valkokarvainen kukkaperä on noin 1,2 millimetriä pitkä. Verhiö on noin 1,5 millimetriä pitkä ja pehmeäkarvainen. Noin 4,5 millimetrinen teriö on kaksihuulinen ja väritykseltään violetti. Hedelmä on kota.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Helttaminttu kasvaa luontaisena Aasiassa laajalla alueella. Sitä esiintyy Intiassa, Japanissa, Kiinassa, Laosissa, Malesiassa, Mongoliassa, Myanmarissa, Thaimaassa, Venäjällä ja Vietnamissa. Kasvi viihtyy monenlaisissa ympäristöissä merenpinnankorkeudelta aina 3 400 metriin.
Käyttö.
Helttaminttua käytetään vietnamilaisessa keittiössä yrttinä. Kasvin lehdet käytetään usein tuoreena ja tarjoillaan tavallisesti useiden muiden yrttien seassa. Myös kasvin jauhettuja siemeniä käytetään mausteena. Lajia on käytetty jonkin verran myös koristekasvina.
Aleviitit

Aleviitit tai alevit ovat šiialaisia muslimeja, joita asuu lähinnä Turkissa ja Balkanilla. Aleviitteihin kuuluu niin etnisiä turkkilaisia kuin kurdejakin. Aleviitteja on turkkilaisista noin 20 prosenttia, ja he ovat enemmistöltään sunnalaisen maan suurin uskonnollinen vähemmistö.
Alevilaisuus kehittyi Turkissa 1100-luvulla. Aleviitit johtavat nimensä Ali ibn Abi Talibista eli imaami Alista. Aleviittien uskonkäsitykset ovat šiialaisia, ja niissä on merkittäviä vaikutteita myös suufilaisuudesta sekä vähäisempiä vaikutteita buddhalaisuudesta, manikealaisuudesta, zarathustralaisuudesta ja šamanismista. Aleviitit eivät harjoita islamiin kuuluvia pyhiinvaellusta Mekkaan, viittä päivittäistä rukousta tai Ramadan-paastoa. He kokoontuvat moskeijoissa, joita Turkki ei tunnusta. Monet turkkilaiset sunnit pitävät aleviitteja vääräoppisina.
Alevilaisuus on sukua Turkin naapurimaa Syyrian alavilaisuudelle, mutta ne ovat eri lahkoja.
Etta Jones

Etta Jones (25. marraskuuta 1928 Aiken, South Carolina – 16. lokakuuta 2001 Mount Vernon, New York) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Buddy Johnsonin, Barney Bigardin, Earl Hinesin, Art Blakeyn ja saksofonisti Houston Personin kanssa. Hän debytoi levytyksellä vuonna 1944, ja hänen viimeinen albuminsa, "Etta Jones Sings Lady Day", julkaistiin samana päivänä, kun hän kuoli syövän komplikaatioihin.
Eräs Jonesin hittikappaleista oli ”Don’t Go to Strangers” (1960).
Diskografia.
Lähde:
Hugo Theorell

Axel Hugo Theodor Theorell (1903-1982) oli ruotsalainen tutkija, joka sai vuonna 1955 Nobelin lääketieteen palkinnon hapettumiseen vaikuttavia entsyymejä koskevasta tutkimuksesta.
Theorell työskenteli uransa alussa Pariisissa Albert Calmetten kanssa. Vuosina 1924–1935 hän tutki veren rakennetta ultrasentrifugin avulla. Myöhemmin hän tutki hengitysentsyymien toimintaa.
André Frédéric Cournand

André Frédéric Cournand (24. syyskuuta 1895 Pariisi, Ranska – 19. helmikuuta 1988 Great Barrington, Massachusetts, Yhdysvallat) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon sydäntä ja verenkiertoa koskevasta tutkimuksesta.
Werner Forssmann

Werner Theodor Otto Forssmann (29. elokuuta 1904 Berliini, Saksa – 1. kesäkuuta 1979 Schopfheim, Länsi-Saksa) oli saksalainen tutkija, joka sai vuonna 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon sydäntä ja verenkiertoa koskevasta tutkimuksesta.
Rapaces de Gap

Rapaces de Gap on ranskalainen jääkiekkoseura, joka pelaa maan pääsarjassa Ligue Magnusissa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Aunimarjut Kari

Aunimarjut Kari (s. 2. elokuuta 1967) on Raahessa asuva runoilija, joka on tehnyt myös laululyriikkaa. Kari suoritti kasvatustieteen maisterin tutkinnon vuonna 2010 ja toimii luokanopettajana Kalajoella.
Tuotanto.
Karin kirjallinen tuotanto käsittää pääasiassa runoja. Tiivis yhteistyö säveltäjä Kaj Chydeniuksen kanssa alkoi vuonna 2000 ja jatkuu yhä. Karin laululyriikkaa ovat säveltäneet muiden muassa Oliver Kohlenberg, Toni Edelmann, Mikki Nuorivaara, Ilkka Aaltonen ja Juha Lehmus.
Vuonna 2002 Kari julkaisi Alfred Kordelinin säätiön tuella Eino Leinon tuotantoa käsittävän cd:n "Hymyilevä apollo". Seuraavana vuonna Topelius-seuran tilauksena Zachris Topeliuksen runoja "Taiteilijaseuran albumiin" levylle lausuttuna ensimmäisenä maailmassa.
Kokoelma "Pienen veneen laulu" (2016) 
sisältää Ellen Thesleffin teoksen "Dikter och tankar" kokonaisena ensi kerran suomen kielellä. Karin runoja on käännetty venäjäksi antologioissa "Голос женщины - Naisen ääni" (2017) ja "Pietarista Helsinkiin" (2018). "Tuo vuorilta ruusu musta" (2018) -kokoelma sisältää suomennoksia J. L. Runebergin ja Z. Topeliuksen runoista.
Bence Bogányi

Bence Bogányi (s. 1976) on unkarilaissyntyinen, myös Suomessa työskennellyt fagotisti. Hänen opettajiinsa ovat lukeutuneet Jussi Särkkä ja Klaus Thunemann.
Bogányi syntyi muusikkoperheeseen ja aloitti fagotinsoiton opiskelun Unkarissa 9-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa, Hochschule für Musik Detmoldissa ja Nordplus-stipendillä Malmössä. Vuonna 2004 hän valmistui Hochschule für Musik "Hanns Eislerista". Vuonna 1997 hän voitti ensimmäisen palkinnon kansainvälisessä Crusell-kilpailussa Suomessa ja vuonna 2006 ensimmäisen palkinnon Fernand Gillet–Hugo Fox-kilpailussa Indianapolisissa.
Bogányista tuli vuonna 1997 Suomen Kansallisoopperan soolofagotisti Helsingissä; vuonna 2002 hän sai saman aseman Helsingin kaupunginorkesterissa, ja vuonna 2005 hän siirtyi Berliinin radion sinfoniaorkesteriin. Vuonna 2007 hänestä tuli Münchenin filharmonisen orkesterin soolofagotisti.
Bogányi kantaesitti vuonna 2005 Kalevi Ahon hänelle säveltämän fagottikonserton. Hän on myös kiertänyt esittämässä kamarimusiikkia, ja pianisti Brigitte Engelhardin ja oboisti Clara Dentin kanssa hän julkaisi kamarimusiikkialbumin "Le charme du Basson". Vuonna 2009 hänestä tuli Hochschule für Musik Nürnbergin professori. Hän on pianisti Gergelyn ja sellisti-kapellimestari Tiborin veli.
Emil Petrovics

Emil Petrovics (1930 – 30. kesäkuuta 2011) oli unkarilainen säveltäjä. Hän oli Unkarin tasavallan ansioitunut taiteilija, joka sai myös kaksi Kossuth-palkintoa (1966, 2006).
Petrovics syntyi Serbiassa serbialaiselle isälle ja unkarilaiselle äidille. Hän muutti perheineen Budapestiin toisen maailmansodan aikana. Hän opiskeli Ferenc Farkasin johdolla Ferenc Lisztin musiikkiakatemiassa ja aloitti itse opettamisen siellä vuonna 1968. Hän toimi Unkarin valtionoopperan musiikillisena johtajana vuosina 2003–2005. Säveltäjänä Petrovics vakiinnutti maineensa sodanvastaisella yksinäytöksisellä "C'est la guerre" -oopperalla (1961). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa kaksi sinfoniaa ja kamarimusiikkia.
Kruunusuvikakkara

Kruunusuvikakkara eli kruunukakkara eli kruunupäivänkakkara eli vihanneskrysanteemi ("Glebionis coronaria" tai "Chrysanthemum coronarium") on kasvilaji suvikakkaroiden ("Glebionis") suvussa ja asterikasvien heimossa. Lajin luokittelusta ei ole täyttä yksimielisyyttä, ja jotkin lähteet sijoittavat sen krysanteemien ("Chrysanthemum") sukuun.
Kuvaus.
Kruunusuvikakkara on monihaarainen varreltaan ja lehdiltään vahapintainen ruohovartinen kasvi. Aluslehdet ovat lyhytruotisia, muodoltaan pitkänpyöreitä tai vastapuikeita, laidoiltaan yleensä ehyet ja kärjestään kolmiliuskaisia. Varsilehdet ovat ruodittomia, muodoltaan pariosaisia, laidoiltaan hammaslaitaiset tai ehyet ja yleensä 3–8 senttimetriä pitkiä. Ylimmät varsilehdet ovat pienempiä ja vähemmän selvästi liuskaisia.
Kukinto on asterikasveille tyypillinen mykerö. Mykeröt ovat yleensä 1,5–2,5 senttimetriä leveitä ja kasvavat usein yksittäin, joskus 2–5 ryhmissä. Laitakukkia on 18 tai enemmän, niiden kielet ovat 1–1,5 senttimetriä pitkiä ja väritykseltään valkoisia, kermanvärisiä tai keltaisia. Kehräkukat ovat keltaisia, ja niitä on lukuisia. Kruunusuvikakkara on hyönteispölytteinen. Hedelmät ovat 2–3 millimetriä pitkiä pohjuspähkylöitä.
Levinneisyys.
Kruunusuvikakkaran luontainen levinneisyysalue ulottuu Välimereltä Lähi-idän kautta Etelä-Aasiaan. Lajia on kuitenkin jo pitkään viljelty sekä koriste- että ravintokasvina sen luontaisen alueen ulkopuolella varsinkin Aasiassa.
Käyttö.
Kruunusuvikakkaran lehtiä, versoja ja kukkia käytetään vihanneksena Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lehdet ja versot voidaan tarjoilla raakana tai kypsennettynä, kukinnoista syödään tavallisesti vain laitakukat, sillä mykerön keskiosaa pidetään yleensä liian kitkerän makuisena. Lajia käytetään myös koristekasvina.
PSE-liha

PSE-liha ("stressiliha") on sian- ja naudanlihassa sekä siipikarjassa esiintyvä teuraslihan laadun heikentymä, jonka aiheuttaa energia-aineenvaihdunnan muuttuminen anaerobiseksi juuri ennen teurastusta. Tämä prosessi jatkuu vielä teurastuksen jälkeenkin, lisäten glykogeenista syntyvän maitohapon eritystä lihaksissa, nostaen sen happamuutta (pH-arvo laskee). pH:n nopea lasku lämpimässä lihassa hajottaa myosiinin ja aktiinin rakenteita, heikentäen lihan vedensidontakykyä ja sitä kautta vaalentaen sitä. PSE-lihan nimi tuleekin englannin kielen sanoista "pale", "soft" ja "exudative" (suom. vaalea, pehmeä ja tulehdusnesteinen tai vetinen). Kuluttajalle PSE-liha näyttäytyy kypsennyksen jälkeen kuivana ja mauttomana tuotteena.
Edellä mainitut häiriöt ovat seurausta eläimen stressireaktiosta, jonka yleisimmät aiheuttajat ovat kuljetukseen (matkustus, lastaus, purku) ja käsittelyyn sekä tainnutukseen liittyvät stressitekijät.
PSE-lihaksi luokitellaan liha, jonka pH on alle 5,8 kolme varttia teurastuksesta tai alle 5,5 vuorokauden kuluttua teurastuksesta. (Tervalihan pH-arvo vuorokauden kuluttua on yli 6,0.)
PSE-lihaisuutta esiintyy yleensä vain vaaleissa lihaksissa.
Kuningashiirihaukka

Kuningashiirihaukka ("Buteo regalis") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Se pesii Pohjois-Amerikan länsiosissa Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja talvehtii Yhdysvaltojen eteläosissa ja Pohjois-Meksikossa.
Sen elinpiiriä ovat arot ja aavikot.
Se on hiirihaukkojen suvun suurin lintu. Sen pituus on 56–69 cm, siipien väli 133–142 cm, ja se painaa 977–2 074 g. Se munii huhtikuun alun ja toukokuun alun välisenä aikana. Koiras tuo ruokaa poikasille ja naaras ruokkii ne. Sen ravintoa ovat nisäkkäät, kuten jänikset, marmotinit ja preeriakoirat.