tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nymfoleptoksen luola

Nymfoleptoksen luola () on luola ja antiikin ajan arkeologinen kohde Ymittós-vuoren eteläpäässä Itä-Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Vári-Voúla-Vouliagménin kunnan alueella noin kolme kilometriä pohjoiseen Várin kaupungista. Luola tunnetaan myös nimillä "Panin luola" (Σπήλαιο Πανός, "Spílaio Panós"), "Arkhedemoksen luola" (Σπήλαιο Αρχέδημου, "Spílao Archédimou") ja "Várin luola" (Σπήλαιο Βάρης, "Spílaio Váris").
500-luvulla eaa. luola toimi Theralta paenneen kuvanveistäjä Arkhedemoksen turvapaikkana. Hän veisti reliefejä luolan stalaktiiteista ja kirjoitti niihin nimensä. Arkhedemos sanoi tulleensa nymfien valtaan, ja teki luolasta pyhäkön. Tämän jälkeen erityisesti 400-luvulla eaa. luola toimi nymfeille, Panille ja Apollonille omistettuna pyhäkkönä. Se oli Kholleidain demoksen aluetta. Luolan käyttö vaikuttaa lakanneen välillä 200-luvulla eaa. Myöhäisantiikin aikana 200-luvulta 400-luvulle jaa. sitä käyttivät kulttipaikkana uusplatonistit.
Nykyaikana luola löydettiin uudelleen vuonna 1765 tai ainakin tuli tuolloin uudelleen tietoisuuteen, kun Richard Chandler vieraili siellä. Myöhemmin luolassa kävivät muun muassa lordi Byron ja kuningas Otto. Paikan arkeologiset tutkimukset suoritti American School of Classical Studies at Athens vuosina 1901–1902. Luolan sisäänkäynti on hyvin jyrkkä. Sisältä luolasta on löydetty lukuisia alttareita, reliefejä ja muita kaiverruksia sekä veistoksia.
Siniset luolat

Siniset luolat () ovat meriluolia Kreikassa Zákynthoksen saarella. Ne sijaitsevat saaren pohjoiskärjen eli Skinárinniemen itärannikolla lähellä Ágios Nikólaoksen ja Koríthin kyliä.
Siniset luolat ovat saaneet nimensä siitä, että merivesi ja siinä olevat esineet näyttävät luolissa hyvin sinisiltä, erityisesti auringon paistaessa suoraan luoliin aamupäivällä. Luolia on useita, ja niistä suurin tunnetaan nimellä Kyanoún. Siniset luolat ovat Zákynthoksen suosituimpia luonnonnähtävyyksiä. Niille tehdään veneretkiä muualta saaresta. Luolat ovat niin suuria, että veneet voivat mennä sisään luoliin. Luolien lähellä sijaitsee Skinárin majakka.
Ferdinand III (Toscana)

Ferdinand III (6. toukokuuta 1769 Firenze – 18. kesäkuuta 1824 Firenze) oli Toscanan suurherttua vuosina 1790–1801 ja 1814–1824.
Suku.
Ferdinand oli Habsburg-sukuisen suurherttua Leopold I:n ja tämän puolison Maria Luisan nuorempi poika. Ferdinandista tuli suurherttua, kun hänen isänsä kohosi 21. heinäkuuta 1790 lapsettomana kuolleen veljensä tilalle Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi nimellä Leopold II. Ferdinandin veljiä olivat myöhempi keisari Frans II sekä arkkiherttuat Kaarle ja Juhana.
Hallitsijana.
Isänsä tavoin Ferdinand pyrki olemaan valistunut hallitsija ja toteuttamaan maltillisia uudistuksia. Hän halusi pitää Toscanan puolueettomana Ranskan vallankumoussodissa ja solmi vuonna 1792 diplomaattisuhteet tasavaltaiseen Ranskaan, mutta Englanti painosti seuraavana vuonna Toscanan liittymään Ranskan-vastaiseen liittoumaan. Ferdinand palasi puolueettomuuteen vuonna 1795. Napoléon Bonaparten armeija valtasi Toscanan ensimmäisen kerran vuonna 1799, jolloin Ferdinand joutui pakenemaan Itävaltaan. Vuoden 1801 Lunévillen rauhassa koko Toscana luovutettiin Ranskalle. Napoleon teki kompensaationa Ferdinandista Salzburgin vaaliruhtinaan vuonna 1802. Joulukuussa 1805 solmitun Pressburgin rauhansopimuksen myötä Ferdinand siirtyi vuorostaan Würzburgin herttuaksi. Hänen herttuakuntansa korotettiin seuraavana vuonna Würzburgin suurherttuakunnaksi ja se liittyi Reinin liittoon.
Napoleonin kukistuttua Ferdinand palautettiin vuonna 1814 alkuperäiseen asemaansa Toscanan suurherttuaksi. Toisin kuin useimmat muut samassa yhteydessä valtaan palanneet ruhtinaat, hän ei ryhtynyt vastavallankumouksellisiin puhdistuksiin. Hän sai näin takaisin kansan luottamuksen ja hänen politiikkansa pysyi itsenäisenä suhteessa Itävaltaan. Ferdinandin asennoituminen näyttäytyi kuitenkin nyt vanhoillisempana kuin aiemmin. Ferdinandin kuoltua vuonna 1824 Toscanan hallitsijaksi tuli hänen poikansa Leopold II.
Avioliitot ja lapset.
Ferdinand III:n ensimmäinen puoliso oli hänen kaksinkertainen serkkunsa, Molempain Sisiliain prinsessa Maria Luisa (1773–1802), joka oli hänen veljensä Frans II:n puolison Maria Teresian nuorempi sisar. Maria Luisa kuoli viimeisen lapsensa kanssa synnytykseen vuonna 1802. Ferdinand nai vuonna 1821 itseään yli 25 vuotta nuoremman pikkuserkkunsa, Saksin prinsessa Marian (1796–1865), joka oli hänen poikansa Leopoldin vaimon sisar. Jälkimmäinen liitto oli lapseton.
Ferdinand III:lla ja Maria Luisalla oli viisi lasta.
Merka Hautala

Merka Hautala (s. 3. tammikuuta 1978) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hautala pelasi Veikkausliigassa 40 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Hän pelasi FinnPassa 32 ottelua ja teki kahdeksan maalia vuosina 1996–1998. Vuonna 1999 Hautala pelasi MyPassa kahdeksan ottelua ja teki yhden maalin. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 12. kesäkuuta 1996, kun FinnPa pelasi kotonaan maalittoman tasapelin VPS:aa vastaan. Ensimmäisen liigamaalinsa Hautala teki 4. heinäkuuta 1996 FinnPan pelatessa kotonaan 1–1-tasapelin Jaroa vastaan. Hautala saavutti SM-pronssia FinnPassa kaudella 1997 ja MyPassa kaudella 1999.
Ykkösessä Hautala edusti Atlantista kaudella 2000 tehden 18:ssa ottelussa kuusi maalia, AC Vantaata kaudella 2001 tehden 24:ssä ottelussa seitsemän maalia, PK-35:ttä kaudella 2006 tehden kymmenessä ottelussa yhden maalin ja GrIFK:ta kaudella 2008. Lisäksi Hautala pelasi Kakkosta MPS:ssa 1996, HPS:ssa 1998 ja GrIFK:ssa 2005 sekä 2007. Kolmosta Hautala pelasi Akilleksessa 1994–1995 ja PuiU:ssa 2004.
Suomea Hautala edusti yhdessä poikien ja kahdessa nuorten maaottelussa.
Tero Liete

Tero Liete (s. 29. huhtikuuta 1958 Raahe) on suomalainen musiikkitoimittaja ja radiojuontaja.
Liete aloitti oikeustieteen opinnot Helsingin yliopistossa 1978. Pari vuotta myöhemmin hän osallistui Jake Nymanin, Heimo Holopaisen ja Jukka Haarman järjestämään radion rocktietokilpailuun. Hyvän kilpailumenestyksen ansiosta hänelle tarjottiin mahdollisuutta toimittaa juuri aloittavaa musiikkiohjelmaa "Rockradio", jonka suunnittelussa oli mukana myös Heikki "Hector" Harma, silloinen Yleisradion musiikkitoimittaja. Ensimmäinen "Rockradio"-ohjelma lähetettiin 2. kesäkuuta 1980. Samana kesänä Harma jäi virkavapaalle Yleisradiosta ja Liete sai aluksi tehtäväkseen toimia hänen sijaisenaan. Siitä lähtien Liete on ollut päätoiminen musiikkitoimittaja. Radiomafian toiminnassa hän oli mukana sen perustamisesta lähtien.
Tero Lieteen filosofiana on ollut mahdollisimman kokonaisvaltainen, laaja-alainen ja ennakkoluuloton musiikin eri alojen hallinta ja niiden esittely yleisölle. Nykyisin Liete tekee Radio Suomi -kanavalle muun muassa tietovisaa "Poppikoulu", toivelevyohjelmaa "Kadonneen levyn metsästäjät" sekä ohjelmaa "Laiskanlinna".
Sentimentalismi (etiikka)

Sentimentalismi (myös moraalinen sentimentalismi tai moraaliaistin teoria) on metaeettinen ja epistemologinen moraaliarvostelmien syntyperää koskeva näkemys. Sentimentalismi on myös läheisessä yhteydessä eettiseen intuitionismiin.
Sentimentalismin mukaan moraaliset tunteet ovat ratkaisevia moraaliarvostelmia tehtäessä ja niiden oikeellisuutta ratkaistaessa. Toisten mukaan tämä tulee ymmärtää moraaliarvostelmien ontologiaa koskevana näkemyksenä, missä toiset sitä vastoin katsovat, että kyse on epistemologisesta moraaliarvostelmien oikeuttamiseen liittyvästä kysymyksestä. Uusi psykologinen moraaliarvostelmien ja emootioiden yhteyttä käsittelevät tutkimus on lisännyt kiinnostusta sentimentalismia kohtaan. 
Tunnettuja sentimentalismin kannattajia ovat esimerkiksi Anthony Ashley-Cooper (1671–1713), Francis Hutcheson (1694–1746), David Hume (1711–1776), Adam Smith (1723–1790) ja Suomessa Edvard Westermarck. Nykyfilosofeista sentimentalistisia näkemyksiä ovat puolustaneet esimerkiksi Michael Slote, Justin D'Arms, Daniel Jacobson, Jesse Prinz, Simon Blackburn ja Allan Gibbard, kaksi viimeiksi mainittua non-kognitivistisessa muodossa. Moraalipsykologian piirissä sentimentalismia on puolustanut esimerkiksi Jonathan Haidt.
Leopold II (Toscana)

Leopold II (; 3. lokakuuta 1797 Firenze – 29. tammikuuta 1870 Rooma) oli Toscanan suurherttua vuosina 1824–1859. Hän menetti valtakuntansa Italian yhdistymisen seurauksena.
Leopoldin vanhemmat olivat Habsburg-sukuinen suurherttua Ferdinand III ja Molempain Sisiliain prinsessa Maria Luisa. Itävallan keisari Frans I oli hänen setänsä. Leopold tuli hallitsijaksi isänsä kuoltua vuonna 1824. Hän toteutti hallinnossa ja koululaitoksessa liberaaleja uudistuksia, joiden ansiosta hän sai maineen yhtenä Italian edistyksellisimmistä hallitsijoista.
Vallankumousvuonna 1848 Leopold antoi valtakunnalleen perustuslain 17. helmikuuta, ensimmäisten joukossa Italiassa. Yleisen mielipiteen painostuksesta hän lähetti toscanalaisia joukkoja sotaan Itävaltaa vastaan. Kun vallankumous Toscanassa vaikutti radikalisoituvan, hän lähti tammikuun lopussa 1849 maanpakoon ja siirtyi vallankumousta myöskin paenneen paavi Pius IX:n suojiin Gaetan linnoituskaupunkiin. Toscana julistettiin välillä tasavallaksi, mutta sotilaallisten tappioiden jälkeen kansalliskokous kutsui huhtikuussa 1849 suurherttuan takaisin. Leopoldin pyynnöstä Itävallan joukot valtasivat Toscanan toukokuussa 1849 ja tukahduttivat vallankumouksen. Leopold itse palasi valtakuntaansa vasta heinäkuun lopussa. Itävallan miehitys Toscanassa jatkui vuoteen 1855.
Kääntyminen vastavallankumoukselliseksi ja tukeutuminen itävaltalaisiin miehitysjoukkoihin romahduttivat Leopoldin kansansuosion. Lisäksi hän hajotti parlamentin syyskuussa 1850 ja peruutti antamansa perustuslain toukokuussa 1852. Hän kieltäytyi liittymästä vuonna 1859 uuteen sotaan Itävaltaa vastaan, mutta arvatessaan uuden vallankumouksen olevan ovella hän lähti uudelleen maanpakoon 27. huhtikuuta. Leopold luovutti 21. heinäkuuta 1859 kruunun pojalleen Ferdinand IV:lle, joka ei tosiasiassa koskaan päässyt hallitsemaan valtakuntaansa. Leopold asui tämän jälkeen maanpaossa Itävaltaan kuuluneessa Böömissä. Hän kuoli vuonna 1870 ollessaan matkalla Roomassa ja hänet haudattiin Habsburgien perinteiseen hautapaikkaan Wienin Kapusiinikirkon Keisarilliseen kryptaan.
Leopold II:n ensimmäinen puoliso oli Saksin prinsessa Maria Anna, joka kuoli vuonna 1832. Hänen toinen puolisonsa oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n ja tämän toisen puolison Maria Isabellan tytär prinsessa Maria Antonia (1814–1898). Heille syntyi 10 lasta, joihin kuuluivat suurherttua Ferdinand IV ja arkkiherttua Juhana.
Marielle

Marielle on suomalaisittain yhdysnimi, jossa yhdistyvät nimet "Mari" ja "Elle". Näistä jälkimmäinen, "Elle", on saamelainen nimi ja usein käytössä yhdysnimen osana. Syyskuuhun 2017 mennessä "Marielle"-nimi oli Suomessa annettu noin 160 henkilölle. Nimi on tällä hetkellä käytössä ympäri maailman ja esimerkiksi Ruotsissa on noin 3 000 Marielle-nimen kantajaa. 
Kansainvälisessä kontekstissa nimi "Marielle" on alun perin ranskalainen naisen etunimi. Alkuperältään se on diminutiivimuoto raamatullisesta nimestä Maria ja sen ranskankielisestä muodosta Marie. Vastaava italiankielinen nimi on Mariella ja espanjankielinen nimi Mariela.
Ferdinand IV (Toscana)

Ferdinand IV (10. kesäkuuta 1835 Firenze – 17. tammikuuta 1908 Salzburg, Itävalta-Unkari) oli nimellisesti viimeinen Toscanan suurherttua vuosina 1859–1860, mutta hän ei tosiasiassa hallinnut valtakuntaansa.
Ferdinand IV:n vanhemmat olivat suurherttua Leopold II ja tämän toinen puoliso, Molempain Sisiliain prinsessa Maria Antonia, joka oli kuningas Frans I:n ja tämän toisen puolison Maria Isabellan tytär. Ferdinandin veli oli arkkiherttua Juhana.
Italian yhdistymiseen liittyneen vallankumouksen uhatessa Ferdinand IV lähti yhdessä isänsä kanssa maanpakoon vuonna 1859. Leopold luovutti maanpaossa kruunun pojalleen Ferdinandille 21. heinäkuuta 1859, mutta tällä ei enää ollut asiaa takaisin Toscanaan. Maata hallitsi Bettino Ricasolin johtama väliaikaishallinto, kunnes koko Toscana maaliskuussa 1860 liitettiin osaksi uutta Italian kuningaskuntaa. Ferdinand sai samaan aikaan Itävallan armeijassa nimellisen sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän ilmoitti muodollisesti luopuvansa Toscanan kruunusta vuonna 1870 pikkuserkkunsa, Itävallan keisari Frans Joosefin toiveesta.
Ferdinand IV:n puoliso oli Bourbon-Parman prinsessa Alice eli ”Alix” (1849–1935), joka oli Parman herttua Kaarle III:n tytär. Heidän poikansa Joosef Ferdinand, Peter Ferdinand ja Henrik Ferdinand toimivat myöhemmin kenraaleina Itävalta-Unkarin armeijassa.
Euroopan-mestaruuskilpailut 2018

Euroopan-mestaruuskilpailut 2018 (myös nimellä Super-EM 2018) oli urheilun monitapahtuma, joka järjestettiin Glasgow’ssa, Skotlannissa ja Berliinissä, Saksassa 2.–12. elokuuta 2018. Glasgow’ssa kilpailtiin Euroopan-mestaruudesta uintilajeissa, pyöräilyssä, golfissa, voimistelussa, soudussa ja triathlonissa, kun taas Berliinissä kilpailtiin yleisurheilussa. Nämä olivat ensimmäiset monen lajin yhteiset Euroopan-mestaruuskilpailut; vuonna 2015 järjestettiin suuremman kokoluokan kisat, ensimmäiset Euroopan kisat, jotka ovat vuorossa seuraavan kerran vuonna 2023.
Toisen maailmansodan aikaisten sodanjulistusten aikajana

Tämä on aikajana muodollisista sodanjulistuksista toisen maailmansodan aikana.
Sodanjulistus on muodollinen teko, jolla yksi valtio aloittaa sodan toista valtiota vastaan. Ilmoitus on yleensä esitystaajuisen puheen toimittaminen (jota ei saa sekoittaa pelkkään puheeseen) tai allekirjoitetun asiakirjan esittäminen kahden tai useamman suvereenin valtion välisen sodan julistamiseksi. Virallinen kansainvälinen protokolla sodan julistamisesta määriteltiin Haagin toisessa rauhankonferenssissa vuonna 1907.
Alla on luettelo toisen maailmansodan aikana tapahtuneista yksittäisten maiden välisistä sotien puhkeamisista. Luettelossa on ilmoitettu päivämäärät – välittömästi ennen toista maailmansotaa tai sen aikana –, joista alkaen valtioiden välillä oli todellinen sotatilanne. Mukana ovat myös diplomaattisten suhteiden katkaisemiset, jotka eivät johtaneet varsinaisiin sotatoimiin.
Bardon Millin rautatieasema

Bardon Millin rautatieasema on rautatieasema Bardon Millin kylässä Northumberlandissa. Se sijaitsee Tyne Valley Linen varrella.
Asema avattiin 18. kesäkuuta 1838. Sitä käytti 10 482 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Carlos Soler

Carlos Soler Barragán (s. 2. tammikuuta 1997 Valencia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Sociedadia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Soler on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Valencia Club de Fútbolin kasvatti, jonka nuorisoakatemiaan hän liittyi vuonna 2005. Juniorivuosinaan Soler pelasi usein hyökkääjänä, mutta pelaajan kehittyessä ja vanhetessa, hänen pelipaikkaansa laskettiin hyökkäävän keskikenttäpelaajan kautta keskikentälle. Ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa Soler teki 3. toukokuuta 2015 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä ottelussa UE Cornellàa vastaan.
Soler teki ensimmäisen maalinsa aikuisten tasolla 13. joulukuuta 2015 ottelussa Badalonaa vastaan. Seuraavan vuoden maaliskuussa, hän solmi jatkosopimuksen seuran kanssa.
Ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Soler teki 10. joulukuuta 2016 tappiollisessa vierasottelussa Real Sociedadia vastaan. Ensimmäinen maali edustusmiehistössä syntyi 21. tammikuuta 2017, kun joukkue kohtasi vierasottelussa Estadio de la Cerámicalla Villarrealin.
Soler pelasi Valenciassa vuosina 2016–2022 kaikkiaan 181 Primera divisiónin ottelua, joissa hän teki 31 ja syötti 25 maalia. Hän syötti voittomaalin Copa del Reyn loppuottelussa 2019 Valencian voittaessa Barcelonan 2–1. Mestarien liigan 11 ottelussa hän viimeisteli kolme maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi seitsemän ottelua.
Soler siirtyi Ligue 1:n Paris Saint-Germainiin 18 miljoonan euron siirtosummalla syyskuussa 2022. Hän pelasi PSG:n mestaruuteen päättyneellä tulokaskaudellaan 26 Ranskan pääsarjaottelua, joista avauskokoonpanossa 14, ja teki kolme maalia. Mestarien liigan kuudessa ottelussa hän teki yhden maalin. Hän voitti Ranskan-mestaruuden myös kaudella 2023–2024, jolloin teki 24 sarjaottelussa kaksi maalia. PSG:n voittamassa Ranskan cupissa hän pelasi kaksi alkukierrosten ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kahdessa ottelussa muutaman minuutin.
Soler pelasi kauden 2024–2025 lainalla Englannin Valioliigan West Hamissa. Hän oli liigaotteluissa 14 kertaa avauskokoonpanossa, tuli 17 kertaa vaihdosta kentälle, ja teki yhden maalin.
Syyskuun 2025 alussa Soler siirtyi espanjalaisseura Real Sociedadiin 8 miljoonan euron siirtosummalla. 
Maajoukkueura.
Soler pelasi alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa yhden ottelun Espanjan hopeajoukkueessa 2017 ja neljä ottelua maan voittaessa mestaruuden 2019. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa, mutta oli vain kerran avauskokoonpanossa, Espanjan saavuttaessa olympiahopeaa Tokiossa 2021.
Soler pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan jalkapallomaajoukkueessa MM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan syyskuussa 2021. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen maajoukkuemaalinsa. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli kahdessa ottelussa vaihdosta kentälle, ja teki maalin ottelussa Costa Ricaa vastaan.
Lee Seung-gi

Lee Seung-gi (, s. 13. tammikuuta 1987 Soul, Korean tasavalta) on eteläkorealainen näyttelijä, laulaja ja tanssija, joka on näytellyt muun muassa televisiosarjassa A Korean Odyssey.
Anders Blume

Anders Blume (s. 7. joulukuuta 1985) on tanskalainen ""-selostaja. Hänen selostuksiaan on totuttu kuulemaan kaikista suurimmassa ja merkittävimmissä turnauksissa.
Blume on ollut mukana selostamassa kaikkia Valve Corporation sponsoroimia CS:GO-majorturnauksia, lukuun ottamatta EMS One Katowice 2014-turnausta. Hän on työskennellyt laajalle valikoimalle eri turnauksen järjestäjiä mukaan lukien Electronic Sports League (ESL), Dreamhack ja Gfinity. Hän selostajaparinaan on usein Auguste "Semmler" Massonnat.
Blume on tunnettu energisistä selostuksistaan ja heittämistään lausahduksista äkillisten pelitapahtumien sattuessa, mukaan lukien huudahdus, mistä on tullut hänen catchphrasensa: "Oletko tosissasi?". Vuonna 2015 hän voitti Golden Joystick --palkinnon vuoden eSports-henkilö gategoriassa.
Verhneusinski

Verhneusinski () on Ermakovskin piirissä, Krasnojarskin alueella, Venäjällä, Etelä-Siperiassa sijaitseva kylä. Verhneusinskissä oli 1 393 asukasta vuoden 2010 tietojen mukaan.
Historia.
Vuosina 1924–1956 Verhneusinski oli Krasnojarskin aluepiirissä sijainneen Usinskin piirin keskustaajama.
Kuuluisia ihmisiä.
Kylässä syntyi venäläinen urheilija "Artem (Aleksandrovich) Ekimov" (s. 27. maaliskuuta 1986).
Hymne National Voltaïque

Hymne National Voltaïque oli Ylä-Voltan kansallislaulu vuodesta 1960 vuoteen 1984, jolloin maan nimi muutettiin Burkina Fasoksi ja maan nykyinen kansallislaulu "Une Seule Nuit" valittiin.
Sanat.
"Fière Volta de mes aieux,"
"Ton soleil ardent et glorieux"
"Te revêt d’or et de fierté"
"Ô Reine drapée de loyauté!"
Kertosäe
"Nous te ferons et plus forte, et plus belle"
"A ton amour nous resterons fidèles"
"Et nos coeurs vibrant de fierté"
"Acclameront ta beauté"
"Vers l’horizon lève les yeux"
"Frémis aux accents tumultueux"
"De tes fiers enfants tous dressés"
"Promesses d’avenir caressées"
Kertosäe
"Le travail de ton sol brûlant"
"Sans fin trempera les cœurs ardents,"
"Et les vertus de tes enfants"
"Le ceindront d’un diadème triomphant."
Kertosäe
"Que Dieu te garde en sa bonté,"
"Que du bonheur de ton sol aimé,"
"L’Amour des frères soit la clé,"
"Honneur, Unité et Liberté."
Ronnie Vannucci

Ronald ”Ronnie” Vannucci (s. 15. helmikuuta 1976 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on lasvegasilaisen rockyhtye The Killersin rumpali. Hän on perustanut yhtyeen Big Talk.
Vuoden 2017 Atlantin hurrikaanikausi

Vuoden 2017 Atlantin hurrikaanikausi käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimettiin Atlantilla 1. kesäkuuta – 29. marraskuuta 2017. Kausi oli harvinaisen vilkas ja tuhoisa. Sen aikana Atlantilla kehittyi 17 nimettyä myrskyä, joista 10 oli hurrikaaneja ja näistä kuusi voimakkaita hurrikaaneja eli Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla vähintään luokassa kolme.
Nimet valittiin esiintymisjärjestyksessä etukäteen valitulta listalta.
Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillistä rintamarakennetta ja se silti elää yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Sitä sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos tuulen nopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 32 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuuli ylittää 33 m/s.
Vuodesta 2017 ennustettiin alun perin tavallista helpompaa hurrikaanivuotta El Niño -ilmiön takia. El Niñoa ei kuitenkaan kehittynyt, joten Yhdysvaltain sää- ja merentutkimuslaitos NOAA muutti elokuussa ennustettaan ja arvioi, että hurrikaaneja tulisi enemmän kuin keskimääräisenä vuonna, jolloin Atlantilla kehittyy 11 nimettyä myrskyä, kuusi hurrikaania ja kaksi vakavaa hurrikaania eli luokkiin 3–5 luokiteltavia myrskyjä.
Jo lokakuussa voitiin todeta, että kausi oli harvinaisen aktiivinen ja tuhoisa. Hurrikaaneja oli monia, ne olivat voimakkaita ja ne osuivat asutuille alueille. Tähän vaikuttivat meriveden lämpötila, Atlantin korkeapaineen sijainti tavallista pohjoisempana, virtaukset, jotka ohjasivat myrskyt mantereelle, ja Afrikan sateinen vuosi, jonka takia hurrikaanien syntyseudun ilmassa oli vähemmän tiivistymisytimiksi sopivia pölyhiukkasia.
Nigerin siirtomaa

Nigerin siirtomaa () oli Ranskan siirtomaa, joka käsitti suuren osan nykyisen länsiafrikkalaisen valtion Nigerin alueesta kuin myös osia nykypäivän valtioiden Malin, Burkina Fason sekä Tšadin alueista. Siirtomaa oli olemassa eri muodoissa vuodesta 1900 vuoteen 1960, mutta oli viralliselta nimeltään "Colonie du Niger" vain vuosien 1922 ja 1960 välillä.
P-Klooribentsotrifluoridi

p-Klooribentsotrifluoridi eli 4-klooribentsotrifluoridi (C7H4ClF3) on halogenoitu aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena, muiden yhdisteiden valmistuksen lähtöaineena ja dielektrisenä nesteenä. p-Klooribentsotrifluoridi on o- ja m-klooribentsotrifluoridien isomeeri.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa p-klooribentsotrifluoridi on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee muun muassa etanoliin, asetoniin ja dimetyylisulfoksidiin. p-Klooribentsotrifluoridi on lievästi myrkyllistä. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö.
p-Klooribentsotrifluoridia valmistetaan fluoraamalla p-klooribentsotrikloridia vetyfluoridilla. Tärkein aineen käyttökohde on muiden kemikaalien valmistus ja esimerkiksi sen nitrattuja johdannaisia käytetään värien ja maatalouskemikaalien esimerkiksi trifluraliinin ja asifluorfeenin valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat käyttö teollisuusliuottimena sekä dielektrisenä nesteenä.
Senegambia ja Niger

Senegambia ja Niger () oli siirtomaa-alue Ranskan Länsi-Afrikassa vuosina 1902–1904. Se käsitti osan nykyisten Malin ja Senegalin valtioiden alueesta.
Senegambia ja Niger muodostettiin Ylä-Senegalin ja Keski-Nigerin alueesta sekä aikaisemmin Senegalin siirtomaan yhteyteen kuuluneista protektoraateista. Alue oli suoraan Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alainen. Kayesissa oli kenraalikuvernöörin pysyvä edustaja.
Vuonna 1904 alue muutettiin Ylä-Senegalin ja Nigerin siirtomaaksi, joka käsitti entisen Ylä-Senegalin ja Keski-Nigerin sekä entisen toisen sotilasalueen, joka sai samalla siviilihallinnon. Ensimmäisestä eli Timbuktun ja kolmannesta eli Zinderin sotilasalueesta muodostettiin Ylä-Senegalin ja Nigerin alainen Nigerin sotilasalue. Senegaljoen vasemman rannan protektoraatit liitettiin Senegaliin.
Kim Bum

Kim Sang-bum (, s. 7. heinäkuuta 1989 Soul, Korean tasavalta) eli Kim Bum on eteläkorealainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän on esiintnyt muun muassa seuraavissa televisiosarjoissa:
Pia Asikainen

Pia Merja Christina Asikainen (s. 23. helmikuuta 1972 Nakkila) on suomalainen dokumenttiohjaaja ja toimittaja. Hän on ohjannut dokkarisarjan Euroviisut: sotaa ja lovee TV1 2025. Asikainen ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva "Kaija Koo: Tinakenkäkuningatar" sai ensi-iltansa tammikuussa 2023 Yle TV1:llä.
Asikaisen ohjaama ja käsikirjoittama Mestarit: Koko tarina -dokumentti seuraa kulissien takana, miten Mestarit – Kaija Koo, Vesala, Ellinoora ja Jenni Vartiainen kiertuetta suunnitellaan. 
Asikaisen käsikirjoittama ja ohjaama dokumentti "Luovia suhteita- Sidonta vie Jarnon ja Saaran toiseen todellisuuteen" käsittelee japanilaista köysisidontaa eli shibaria. Dokumentti sai ensi-iltansa alkuvuodesta 2021. Asikaisen ohjaama "Eurovision Diaries - Viisupäiväkirjat" sai ensi-iltansa huhtikuussa 2020. Dokumentin kuvasivat viisufanit ympäri maailman. Dokumentin selostaa Krista Siegfrids. Projektiin liittyi euroviisuhenkinen kappale “Love is my favourite song”, jonka esitti Sonja Lumme feat. euroviisufanit ympäri maailman. Suomen Euroviisuklubi valitsi Asikaisen vuosittaisen “12 points” -palkinnon saajaksi vuonna 2021.
Pia Asikaisen ohjaama ja yhdessä koomikko Kaisa Pylkkäsen kanssa käsikirjoittama "All Female Panel - Pako Espanjasta" kertoo siitä, kun neljä stand up -koomikkoa kohtaavat Espanjan tourneella koronan. Tv-dokumentti sai ensi-iltansa 1. huhtikuuta 2020 ja on ensimmäinen suomalainen koronaa käsittelevä dokumentti. 
Asikaisen ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva "Baher Of Finland" sai TV ensi-iltansa Suomessa 4. joulukuuta 2019 ja kansainvälisen festivaali ensi-iltansa Amsterdamissa "International Queer and Migrant Filmfestivaaleilla" 7. joulukuuta 2018. Asikaisen dokumenttielokuva "Mun sukupuoli" nähtiin tammikuussa 2018 TV1:llä. 
Asikainen on tehnyt erityisesti matkaohjelmia, kuten TV1:n Liftarit -sarjan (2017) juontajana ja ohjaajana sekä TV2:n "Sohvasurffaajat" -sarjan (2011–2013) ohjaajana, kuvaajana ja käsikirjoittajana. "Sohvasurffaajat" voitti viikoittainen asiaohjelma -sarjan palkinnon Koulutusrahasto Kouran gaalassa vuonna 2012. Sarja oli myös ehdolla Prix Europassa "The Marketplace of innovation" -sarjassa. "Sohvasurffaajat"-sarjaa tehtiin kaksi kautta. Sarjassa näyttelijä Lotta Kaihua ja Pia Asikainen matkustivat ensimmäisellä kaudella Mustallamerellä ja toisella kaudella Etelä-Euroopassa ja arabimaissa.
Asikainen on ohjannut myös musiikkivideoita ja soittaa kitaraa yhtyeessä Liquid Sisters. Hänen muita yhtyeitään on ollut muun muassa Make it Lewis.
Pia Asikainen pelaa jalkapalloa Kampin piiri -nimisessä naisten harrastejoukkueessa ja hänet on valittu "Rockfutis Mimmilegendaksi" Rockfutis SM -kisoissa Kotkassa 2018. Muut vuosien varrella palkitut ovat musiikkimoguli Epe Helenius, näyttelijä Jukka Virtanen ja musiikkivaikuttaja Juhani Merimaa.
Barrow Havenin rautatieasema

Barrow Havenin rautatieasema on rautatieasema Barrow Havenin kylässä North Lincolnshiressä. Se sijaitsee Barton Linen varrella.
Asema avattiin 8. huhtikuuta 1850. Sitä käytti 1 432 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Huhtakeskus

Huhtakeskus on nimi pienalueelle ja siellä sijaitsevalle ostoskeskukselle Huhtasuon kaupunginosassa Jyväskylässä. Huhtakeskus suunniteltiin olemaan sitä ympäröivien asuinalueiden palvelukeskus.
Huhtakeskuksen ostoskeskus.
Huhtakeskus on alueella sijaitsevan ostoskeskuksen ja julkisten palveluiden palvelukeskittymän nimi. Sen palveluita ovat muun muassa Sale, pub, apteekki, kirjasto ja terveysasema. Huhtakeskuksella sijaitsee myös kohtaamispaikka Huhtasuon Kylätoimisto.
Huhtakeskuksen ostoskeskus koostuu yhdeksästä eri rakennuksesta, joista ensimmäiset rakennettiin vuonna 1979. Arkkitehtuuritoimisto Anna-Maija ja Martti I. Jaatinen toimi ostoskeskuksen arkkitehtuurin suunnittelijoina. Huhtakeskuksen ostoskeskuksen laajennusosa valmistui vuonna 1988.
Huhtakeskuksen pienalue.
Pienalueen länsiosassa on 1980–1990-lukujen aikana rakennettu kerrostalokortteli. Pienalueella on myös 2000-luvun ensikymmenellä rakennettuja kerrostaloja sekä 2010-luvulla rakennettu ikääntyneille suunnattu kerrostalo. Pienalueen itäosassa sijaitsevan entisen Kangasvuoren sairaalan ympäristöön alettiin rakentamaan uusia asuintaloja 2020-luvun taitteessa.
Alueella ostoskeskuksen lisäksi olevia palveluita ovat muun muassa palvelutalo ja Huhtasuon yhtenäiskoulu. Alueelle rakennettiin myös Huhtasuon kirkko, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.
Sulku (Jyväskylä)

Sulku on pienalue Jyväskylässä Huhtasuon kaupunginosassa. Se käsittää Sulun ja Kaakkolammen asuinalueet. Aluetta rakennettiin pääosin vuosien 1972–1978 aikana. Pienalueen läheisyydessä sijaitsee Huhtakeskuksen palvelut. Asukasluku oli 1 069 vuoden 2020 lopussa.
Osa-alueet.
Sulun alue.
Sulku on 1970- ja 1980-luvuilla rakennettu kerrostalolähiö. Alueella sijaitsee vuonna 2017 rakennettu palvelutalo.
Kaakkolammen alue.
Kaakkolampi koostuu enimmäkseen 1970- ja 1980-luvuilla rakennetuista rivi- ja omakotitaloista, mutta alueen eteläpuolella on myös muutama 1980-luvulla rakennettu luhtitalo. Kaakkolammen itäpuolella sijaitsee 2000- ja 2010-luvuilla rakennettu omakotitaloalue.
Kaakkolampi on myös alueella sijaitsevan lammen nimi.
Matias Koivuniemi

Matias (ent. Joni) Koivuniemi (s. 1. huhtikuuta 1981 Vantaa) on suomalainen stand up -koomikko. Hän on tehnyt stand upia vuodesta 2003.
Elämä ja ura.
Koivuniemi sai lukion päättötodistuksensa Vaskivuoren lukiosta. Ajatus teatteriurasta heräsi, kun hän oli suorittamassa asevelvollisuuttaan Upinniemen varuskunnassa. Koivuniemi opiskeli teatterialaa Vaasassa, kunnes jätti opintonsa kesken stand up -uransa vuoksi. 
Koivuniemi on esiintynyt muun muassa Nelosen stand up -ohjelmissa. Hän tekee myös suuren suosion saaneita "Pro"-sketsejä. Hänellä on myös oma "Savuna Ilmaan" -niminen podcast.
Koivuniemi mainitsee esikuvikseen George Carlinin, Bill Hicksin ja Charles Chaplinin. 
Yksityiselämä.
Koivuniemi on asunut lähes koko elämänsä Tikkurilassa, mutta asuu nykyään Helsingissä.
Chalandrianí

Chalandrianí (; myös "Halandrianí") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sýroksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Áno Sýroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sýros-Ermoúpolin kunnan Áno Sýroksen kunnallisyksikköön. Chalandrianí on osa Áno Sýroksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 3 (vuonna 2011).
Chalandrianí, jonka nimikin viittaa raunioihin, on myös kykladisen kulttuurin aikaisen esihistoriallisen hautausmaan arkeologinen kohde. Hautausmaa liittyi nykyisin Kastrín nimellä tunnettuun kykladiseen asutukseen, joka sijaitsi noin 800 metriä nykyisestä kylästä pohjoiseen. Hautausmaa sijaitsee lähempänä nykyistä kylää. Se on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) noin ajalle 2600–2300 eaa. Siihen kuuluu ainakin 600 hautaa.
Chalandrianín ja Kastrín arkeologiset kaivaukset suoritti Chrístos Tsoúntas vuodesta 1892 alkaen. Hautausmaalta on löydetty lukuisia kykladisia idoleita, ja siitä ovat saaneet nimensä Chalandrianí-tyypin idolit. Löytöihin kuuluu myös muun muassa niin kutsuttuja kykladisia ”paistinpannuja”. Hautalöytöjen suuri määrä kertoo samalla Kastrín asutuksen merkittävyydestä.
Nykyisen kylän kirkkoihin kuuluu muun muassa Neitsyt Marian ("Panagía") kirkko.
Jean-Baptiste Moheau

Jean-Baptiste Moheau (6. lokakuuta 1745 – 1794) oli ranskalainen sihteeri, joka kirjoitti väestötieteellisen tutkielman "Recherches et considérations sur la population de la France" (1778). Hän oli väestötieteen pioneereja Ranskassa.
Elämäkerta.
Moheau’stä on lähteissä vain vähän mainintoja, mutta hänen elämäkertansa pääpiirteet on saatu selvitettyä. Hänen koko nimensä oli Jean-Baptiste Moheau ja hän syntyi Pariisissa 6. lokakuuta 1745. Hän oli vapaamuurariloosin jäsen 1785–1787. Moheau oli La Rochellen "généralité"’ten intendentin Jean-Baptiste de Montyon henkilökohtainen sihteeri. Herra de Fourqueux suositti Moheau’ta tämän teoksen perusteella sotaministeriölle, jonne Moheau nimitettiin vuoden 1779 alussa. Hän kuoli vuonna 1794.
"Recherches et considérations" on Moheau’n ainoa tieteellinen julkaisu. Se kirjoitettiin mahdollisesti jo 1774 ja julkaistiin Pariisissa vuonna 1778. Tutkielma saksannettiin vuonna 1780. Kääntäjä pyysi Moheau’tä tekemään kirjoitukseen joitakin pieniä korjauksia, mutta tämä ei suostunut.
Henkilöllisyys.
Moheau esittelee itsensä "Recherches et considérationsin" lukijoille julkishallinnon edustajana. Teoksen ilmestymisestä lähtien on spekuloitu, oliko Moheau olemassa ollut henkilö vai oliko kyseessä vain Montyonin salanimi. Tutkielma ilmestyi uutena laitoksena teoksessa "Collection des économistes et des réformateurs sociaux" (Pariisi, 1912) ja sen esipuheessa R. Gonnard kirjoitti, että Moheau ilmeisesti oli olemassa, joskin on mahdollista, että Montyon olisi avustanut häntä. Ed. Esmoninin vuonna 1958 julkaiseman artikkelin myötä vallitsevaksi käsitykseksi vakiintui, että Montyon oli "Recherches et considérationsin" todellinen kirjoittaja. Esmonin perusteli teoriaansa muun muassa sillä, että Montyon itse mainitsi 1802 kirjoittaneensa teoksen. Esmonin kiinnitti huomiota myös siihen, että Moheau esittäytyi epätavallisesti vain sukunimellä, nimi ilmoitettiin muodossa ”M. Moheau”. Esmonin päätyi siihen, että nimi oli keksitty: kenelläkään Esmoninin aikaisessa Parisin puhelinluettelossa ei ollut moista nimeä. Esmonin piti myös hyvin epätodennäköisenä, että olisi pelkkä sattuma, että nimet Moheau ja Montyon olivat niin samankaltaisia. Myös M. G. Mesnard piti Moheaun nimeä muodostettuna salanimenä. Marcel Reinhard kuitenkin selvitti Moheau’n koko nimen, syntymäajan ja paikan, jäsenyyden vapaamuurariloosissa ja palkkaamisen sotaministeriöön. Moheau oli siis todella elänyt henkilö. Montyonin osuudesta Moheau’n tutkielman kirjoittamiseen on yhä arveluja. Montyonia ei kuitenkaan ilmeisesti kiinnostanut väestötiede. Hän ei myöskään asunut La Rochellessa, jossa Moheau sijaisti häntä ja oli erityisen kiinnostunut väestötilastoista. Moheau oli poikkeus väestötieteen perustajien joukossa, sillä hän ei ollut tähtitieteilijä eikä pappi.
Fteliá

Fteliá () on neoliittisen kauden asutuksen arkeologinen kohde Mýkonoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee samannimisellä rannalla saaren pohjoisosassa Fteliánlahden rannikolla.
Ftelián asutus ajoitetaan noin ajalle 5100–4500 eaa., mikä tekee siitä saaren varhaisimman. Arkeologisen alueen koko on noin puoli hehtaaria. Asutusta on ollut neljässä vaiheessa. Löytöihin kuuluu muun muassa megaron, josta on säilynyt seinämuuria noin 1,5 metrin korkeudelta, sekä keramiikkaa, savisia figuriineja, obsidiaanista tehtyjä työkaluja sekä nuolenkärkiä.
Kreikkalaisessa mytologiassa paikalla olevaa hautaa pidettiin Aiaan hautana. Kertomuksessa hänet hukutettiin hänen raiskattuaan Kassandran, minkä jälkeen hänen ruumiinsa ajautui Mýkonokselle.
Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1995.
Grótta (Náxos)

Grótta (, myös "Gkrótta", Γκρόττα) on esihistoriallisen ja antiikin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Náxoksen kaupungissa eli Chórassa Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee kaupungin Elävöittävän lähteen katedraalin aukiolla ja sen alla.
Gróttan arkeologinen kohde on alkuperäisen rauniokohteen sisällään pitävä museo. Se on rakennettu kolmeen kerrokseen arkeologisten kerrostumien mukaisesti. Kerrostumat ajoittuvat mykeneläiseltä kaudelta noin 1300 eaa. antiikin ajan geometriselle kaudelle noin 700 eaa. Esihistoriallisen ajan asutus on ulottunut läheiselle Palatián niemelle tai saarelle, jossa antiikin aikana sijaitsi Apollonin temppeli. Asutuksen hautausmaat ovat olleet Aplómatassa ja Kamínissa. Gróttasta on löydetty myös mykeneläistä kautta edeltäneen kykladisen kulttuurin keramiikkaa niin kutsutun Grótta-Pilós-kulttuurin ajalta noin 3200–3000 eaa., mutta tuolta ajalta paikalta ei löydetty merkkejä selvästä asutuksesta.
Löydöksiin lukeutuu muun muassa mykeneläisen ajan muuria ja keramiikkaa sekä geometrisen kauden keramiikkaa. Paikan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1980. Museo rakennettiin vuonna 1999.
Kámpos (Páros)

Kámpos (; myös "Kámbos") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kámpos on osa saaren pääkaupungin Paroikián kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 110 (vuonna 2011).
Kámpos on myös kykladisen kulttuurin aikaisen hautausmaan arkeologinen kohde, joka sijaitsee Pároksen länsirannikolla kylän lähellä ja on saanut nimensä kylästä. Hautausmaasta on saanut nimensä varhaiskykladisten kausien I ja II (EC I–II) välisen siirtymävaiheen Kámpoksen kulttuuri noin ajalla 3000–2800 eaa. Sille tyypillisiä esineitä ovat niin kutsutut kykladiset ”paistinpannut”. Kulttuurin muihin löytöpaikkoihin kuuluu muun muassa Markianí Amorgóksella. Kulttuurilla vaikuttaisi olevan yhteyksiä myös Kreetan pohjoisrannikon minolaisiin asutuksiin, kuten Agía Fotiáan. Kámpoksen hautausmaalta tehdyt esinelöydöt ovat Pároksen arkeologisessa museossa.
Heti nykyisen kylän itäpuolella sijaitsee Pároksen lentoasema.
Kastrí (Sýros)

Kastrí () on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Sýroksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa noin 800 metriä pohjoiseen Chalandrianín kylästä. Kohteen nimi on nykyaikainen ja tarkoittaa ”Linnaa”.
Kastríssa oli akropolis eli linnavuori, joka oli ympäröity tornein varustetulla linnoitusmuurilla. Asutukseen liittyy hautausmaa, joka sijaitsi lähempänä Chalandrianín kylää, ja johon nimellä ”Chalandrianí” arkeologiassa yleensä viitataan. Sen hautalöytöjen määrä kertoo asutuksen merkittävyydestä. Arkeologinen kohde on yksi Kykladien merkittävimpiä kykladisen kulttuurin ajalta.
Kastrín asutuksesta on saanut nimensä varhaiskykladisten kausien II ja III (EC II–III) vaihteen Kastrín kulttuuri noin ajalla 2500–2200 eaa. Se seurasi varhaisempaa kykladista niin kutsuttua Kéros-Sýros-kulttuuria. Kulttuurin muihin merkittäviin löytöpaikkoihin Kastrín lisäksi kuuluvat muun muassa Lefkantí Euboialla, Markianí Amorgóksella sekä Agía Eiríni Kéalla. Kulttuurin kuuluu muun muassa tinapronssin yleistyminen aikaisemman arsenikkipronssin sijaan.
Kastrín, samoin kuin Chalandrianín, arkeologiset kaivaukset suoritti Chrístos Tsoúntas vuodesta 1892 alkaen.
Kávos

Kávos () on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kéroksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren länsirannikolla. Kávoksen edustalla sijaitsee pieni saari nimeltä Daskalió, joka on osa arkeologista kohdetta. Saaren erottaa Kéroksesta noin 80 metriä leveä salmi.
Kávoksen ja Daskalión asutus on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) eli Kéros-Sýros-kulttuurin ajalle noin 2800–2200 eaa. Varsinainen asuinpaikka on ainakin myöhemmässä vaiheessa ollut Daskalión saaren nykyisin muodostavalla kukkulalla, joka on esihistoriallisella ajalla ollut niemekkeenä osa Kéroksen saarta, sillä merenpinta on tuolloin ollut useita metrejä nykyistä alempana. Siellä on ollut useita rakennuksia, jotka on rakennettu muualta tuodosta valkoisesta marmorista. Marmoria on tuotu saarelle ainakin tonnia, ja siitä niemen kukkula on rakennettu entistä pyramidimaisempaan muotoon. Suurin rakennuksista on ollut kooltaan 16 x 4 metriä, mikä tekee siitä suurimman tunnetun kykladisen rakennuksen. Asutuksessa oli viemäröinti jo useita satoja vuosia ennen Knossoksen palatsia.
Kávoksessa Kéroksen puolella on ollut jonkinlainen pyhäkköalue. Siihen vaikuttaa liittyneen jonkinlainen uskonnollinen rituaali, jossa alueelle on haudattu kykladisia idoleita. Ne ensin rikottu muualla ja sitten tuotu saarelle haudattaviksi mataliin kuoppiin. Alueelta on löydetty tuhansittain idoleiden sekä muiden marmoristen esineiden ja keraamisten astioiden osasia. Alue on hylätty vähitellen noin ajalla 2200–2000 eaa. Idoleiden hautauksia on tehty mahdollisesti vielä noin vuoteen 2000 eaa. saakka.
Asutuksessa on jalostettu metallia, vaikka metallinjalostus oli siihen aikaan vielä erittäin harvinaista. Kyseessä on ilmeisesti merkittävä metallien työstämisen keskus aikana, jolloin sekä raaka-aineita että taitoa siihen oli vielä vähän. Paikalta on löydetty muun muassa kuparitikareiden valumuotteja. Saarella on kasvatettu oliivia ja viiniköynnöstä, jotka olivat tuohon aikaan uusia viljelykasveja.
Asutus löydettiin vuonna 1963, jolloin tutkijat huomasivat paikan olleen ryöstökaivausten kohteena. Alueella suoritettiin järjestelmällisiä arkeologisia kaivauksia vuosina 1963, 1967 ja 1987. Alueen tutkimukset ovat jatkuneet myös tämän jälkeen. Kaivauksia ovat suorittaneet kreikkalaiset arkeologit yhdessä Cambridgen yliopiston tutkijaryhmän ja Cyprus Instituten kanssa.
Daskalió

Daskalió () tai Daskaleió (Δασκαλειό) tai Daskália (Δασκάλια) tai Daskaleiá (Δασκαλειά) tai Dakalió (Δακαλιό) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Kefála (Kéa)

Kefála () on neoliittisen kauden aikaisen asutuksen ja hautausmaan arkeologinen kohde Kéan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla olevalla samannimisellä niemellä, josta se on saanut nykyisen nimensä. Paikan muinaista nimeä ei tunneta.
Kefálan asutus on ajoitettu myöhäiselle neoliittiselle sekä kalkoliittiselle kaudelle noin 3300 eaa. Se on merkittävä, koska se tarjoaa tietoa Egeanmeren alueen siirtymävaiheesta kivikaudelta pronssikaudelle. Kefálan kulttuurilla on paljon yhtäläisyyksiä Attikan saman ajan asutusten kanssa, ja siksi niitä kutsutaan joskus yhdessä Attika-Kefála-kulttuuriksi. Asutus on hylätty yht'äkkisesti tuntemattomasta syystä.
Asutuksen koko on ollut arviolta vain noin 45–80 henkeä. Asutuksen talot olivat pohjakaavaltaan suorakulmaisia ja tehty kivestä. Ne oli rakennettu hyvin tiiviisti. Elinkeinoina olivat maanviljelys, karjankasvatus, kalastus, kutominen ja keramiikan valmistus; kauppamerenkulku, kuten Mílokselta tuodun obsidiaanin kauppa; sekä ainakin loppuvaiheessa myös kuparin työstäminen. Kuparin uskotaan tulleen Attikan alueelta Laureionista.
Kefálan hautausmaa on ollut rakennettu pengerrykselle kahteen tasoon. Hautausmaalta on löydetty yhteensä 40 suorakulmaista tai pyöreää hautaa, joista osa on yksilöhautoja ja osa useammalle hengelle tarkoitettuja. Yhteensä vainajia on ollut 65 noin 60–150 vuoden aikana.
Kefálan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1960–1966 sekä 1973.
Markianí

Markianí () on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Amorgóksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee Notinán eli saaren eteläosan alueella olevalla kukkulalla lähellä saaren lounaisrannikkoa. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä sen muinaista nimeä tunneta.
Markianín asutus on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle noin vuosiin 3200–2000 eaa. Se oli yksi Amorgóksen 12 tunnetusta linnoitetusta asutuksesta tuolla aikakaudella, ja niistä merkittävin. Asutuksen historia kykladisen kulttuurin kaudella voidaan jakaa neljään vaiheeseen: Vaihe I käsitti noin vuodet 3200–3000 ja oli samanaikainen Grótta-Pilós-kulttuurin kanssa. Tuolloin kukkulalle rakennettiin linnoitusmuuri. Vaihe II käsitti noin vuodet 3000–2800 eaa. ja siinä oli yhtymäkohtia saman ajan Kámpoksen kulttuurin kanssa. Asutus keskittyi edelleen kukkulan huipulle. Vaihe III käsitti noin vuodet 2800–2450 eaa. Tuona aikana asutus laajeni kukkulan ympärille. Vaihe IV käsitti noin vuodet 2450–2200 eaa. ja oli samanaikainen Kastrín kulttuurin kanssa. Asutuksen kooksi on arvioitu suurimmillaankin vain noin 15 taloutta eli noin 70–80 henkeä.
Markianín linnoitetun kukkulan korkeus on 265 metriä merenpinnasta. Muuria on löydetty noin 70 metrin matkalta kukkulan pohjoisosassa. Muurissa on eräänlaisia bastioneita. Lisäksi kukkulalla on talojen ja viemäröinnin jäänteitä. Paikalta on löydetty eri kausien keramiikkaa sekä pronssiesineitä ja muun muassa obsidiaanista tehtyjä työkaluja. Karja on jäänteistä päätellen ollut pääasiassa lampaita ja vuohia sekä sikoja. Maanviljelyksessä on tunnettu ainakin oliivi, viiniköynnös, ohra ja pavut.
Paikalla on ollut jonkinlaista asutusta myös antiikin aikana hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Asutus löydettiin vuonna 1985 saaren muinaiskohteita kartoitettaessa. Löydön teki arkeologi Evangelía ”Líla” Maragkoú (usein Marangoú). Paikan kaivaukset ja tutkimukset suoritettiin vuosina 1987–1991.
Rivári

Rivári () on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen ja hautausmaan arkeologinen kohde Míloksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee niemeksi muuttuneella saarella Míloksen pohjoisrannikolla lähellä Empoureióksen kylää.
Rivárin asutus on ajoitettu varhaiskykladiselle kaudelle II ja III (EC II–III) noin ajalle 2800–2100 eaa. Rivárista tehdyt esinelöydöt ovat Míloksen arkeologisessa museossa.
Sáliagkos

Sáliagkos (, usein myös "Saliagkós", Σαλιαγκός, myös "Saliagos", "Saliangos") on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Pároksen ja Antíparoksen saarten välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,007 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Sáliagkos kuuluu Antíparoksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Sáliagkos on paljas ja karu saari. Sen pituus on noin 100 metriä ja suurin leveys noin 50 metriä. Pároksen saari sijaitsee Sáliagkoksen itäpuolella ja Antíparos, johon etäisyyttä on noin 380 metriä, länsipuolella. Sáliagkoksen eteläpuolella sijaitsee pieni Revmatonísin saari.
Sáliagkos tunnetaan ennen kaikkea neoliittisen ja kykladisen kulttuurin ajan asutuksen arkeologisena kohteena. Se on ollut asuttuna jo noin 5000 eaa., ja se on koko Kykladien varhaisin tunnettu asutus. Esihistoriallisella ajalla merenpinta oli noin kuusi metriä nykyistä alempana, ja nykyinen saari oli osa Pároksen ja Antíparoksen yhdistänyttä kannasta. Asutus koostui kiviselle perustukselle rakennetuista suorakulmaisista taloista, jotka oli ympäröity muurilla. Asukkaat käyttivät ja työstivät Mílokselta tuotua obsidiaania, ja paikka oli todennäköisesti sen kaupan keskuksia.
Asutus löydettiin vuonna 1961 ja sen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1964. Tunnetuin esinelöytö on niin kutsuttu Sáliagkoksen lihava nainen noin ajalta 5000 eaa. Se on varhaisin Kykladeilta löydetty marmorifiguriini ja esittää rasvatakapuolista ("steatopygous") naista. Löytöihin lukeutuu myös kykladisia idoleita. Sáliagkokselta tehdyt esinelöydöt ovat Pároksen arkeologisessa museossa.
Skárkos

Skárkos () on kykladisen kulttuurin aikaisen esihistoriallisen asutuksen arkeologinen kohde Íoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin kilometrin pohjoiseen Íoksen kylästä eli Chórasta. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä sen muinaista nimeä tunneta.
Skárkoksen paikka asutettiin varhaisella kykladisella kaudella I (EC I) noin 3200–2800 eaa. ja sen huippukautta oli varhainen kykladinen kausi II (EC II) eli Kéros-Sýros-kulttuurin kausi noin ajalla 2800–2300 eaa. Asutus on rakennettu kukkulalle, ja se on yksi laajimmista esiin kaivetuista sekä yksi parhaiten säilyneistä kykladisista asutuksista. Asutus oli rakennettu pyöreään muotoon ja siinä oli kaksi pääkatua, joiden leveys oli noin kaksi metriä, sekä aukioita. Osa taloista on ollut kaksikerroksisia ja niiden raunioita on säilynyt jopa 3–4 metrin korkeudelta. Taloja on eri kokoisia, minkä arvellaan kertovan yhteiskuntaluokkien olemassaolosta. Rakennuksissa on ollut erilliset tilat ruoanvalmistukselle sekä varastoinnille. Kadut on ollut kivetty. Asutuksessa on ollut myös viemäröinti. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, kuten suurikokoisia pithoksia, kykladisia idoleita sekä metallista, kivestä ja luusta tehtyä työkaluja.
Keskisellä ja myöhäisellä pronssikaudella paikalla oli hautausmaa, jossa hautaukset olivat kuiluhautoja ja ruukkuhautauksia. Skárkoksen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1896 ja jatkuvat edelleen. Laajimmat kaivaukset suoritettiin vuosina 1984–1997. Nykyisin esiin on kaivettu arviolta kolmasosa koko asutuksesta, noin 35 taloa.
Arkeologinen kohde on avoinna yleisölle. Alueelta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Íoksen arkeologisessa museossa.
The Caller

The Caller, esitetty myös nimellä The Caller – Tuntematon soittaja, ("The Caller") on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut, Puerto Ricossa kuvattu trillerielokuva. Elokuvan on ohjannut Matthew Parkhill ja käsikirjoittanut Sergio Casci. Elokuvan pääosissa näyttelevät Rachelle Lefevre ja Stephen Moyer. 
Juoni.
Elämän kolhima Mary (Rachelle Lefevre) muuttaa Puerto Ricossa vanhaan kerrostalohuoneistoon aloittaakseen elämässään uuden vaiheen. Heti muuton jälkeen Mary alkaa saamaan outoja puheluita lankapuhelimeen vanhalta naiselta. Jatkuva puhelinterrori horjuttaa jo ennestään hauraan Maryn mielen vakautta kohtalokkain seurauksin.
Ulla Håkansson

Ulla Håkansson (s. 9. marraskuuta 1937 Motala) on ruotsalainen entinen kouluratsastaja. Hän oli voittamassa ensimmäistä olympiamitaliaan Münchenissä vuonna 1972, kun Ruotsin joukkue saavutti pronssimitalin. Toisen olympiamitalinsa hän saavutti joukkuekilpailussa Los Angelesissa 1984, jälleen pronssia. Håkanssonilla on lisäksi yksi MM-pronssi sekä kaksi EM-pronssia.