tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Baran kunta

Bara oli Etelä-Ruotsissa sijainnut kunta, joka kuului Malmöhusin lääniin Skånen maakunnassa. Nykyään alue kuuluu Svedalan kuntaan ja Skånen lääniin. Baran lakkauttamisen jälkeen Ruotsissa ei ole tehty lainkaan kuntaliitoksia. Baran kunnan keskustaajama oli myös nimeltään Bara.
Kuntajaon kehitys.
Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Baran kihlakunnassa sijainneista pitäjistä muodostettiin maalaiskunnat. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Baran maalaiskunta yhdistämällä Bara, Bjärshög, Hyby ja Skabersjö.
Svedalan kuntablokin kuntaliitokset toteutettiin vaiheittain vuosina 1967–1977. Bara oli viimeinen Ruotsin kuntauudistuksissa lakkautettu kunta, kun se vuonna 1977 liitettiin Svedalan kuntaan. Koska Bara oli olemassa niin pitkään, se ehti olla joitakin vuosia samanlainen kunta kuin Ruotsin nykyisetkin kunnat. Yhtenäiseen kuntamuotoon oli nimittäin siirrytty jo vuonna 1971, jolloin kaikkiin kuntiin sovellettiin uutta yhtenäistä lainsäädäntöä. Syy viivyttelyyn oli siinä, että vuoteen 1973 harkittiin joko Baran tai sekä Baran että Svedalan liittämistä Malmön kuntaan. Kun liitosta Malmön kanssa ei tehty, Bara liitettiin Svedalaan, jotta kunnalla olisi suurempi väestöpohja.
Vaakuna.
Vaakunaselitys: "Punaisessa kentässä kultainen leijona, jonka erillään vartalosta oleva pää kääntynyt vasemmalle sekä kieli, hampaat ja kynnet siniset." (Ruotsiksi "I rött fält ett lejon av guld med huvudet sinistervänt och skilt från bålen samt med tunga, tänder och klor blå.")
Edellinen vaakunaselitys viittaa Baran kunnan vaakunan. Baran kihlakunnan käyttämä vaakuna on sama, mutta sen vaakunaselitys on hieman toisenlainen. Vaakuna on valittu Baran kihlakunnalle vuonna 1969. Baran maalaiskunta käytti vaakunaa 1969–1970 ja sen suora seuraaja Baran kunta 1971–1976. Kuntauudistuksen jälkeen vaakunalla ei ole ollut virallista asemaa. Kuntaliitoksen jälkeen Svedalan kunnalle laadittiin uusi vaakuna. Naapurikunta Staffanstorpin vaakuna perustuu Baran vaakunaan, sillä molemmat kunnat kuuluivat Baran kihlakuntaan.
Kunnanvaltuusto.
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Baran kunnanvaltuustossa vuoden 1973 vaaleissa. Vuodesta 1976 lähtien kaikki luvut ovat nollia, koska Bara liitettiin osaksi Svedalan kuntaa.
Tanssiva Venus

Tanssiva Venus (; myös ) on George Seatonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen Technicolor-musikaalikomedia vuodelta 1945, jonka pääosissa ovat Betty Grable ja Dick Haymes. 20th Century Fox -studio tuotti elokuvan.
Tausta.
"Tanssiva Venus" perustuu Kenyon Nicholsonin kirjoittamaan "The Barker" -Broadway-näytelmään, josta Seaton laati käsikirjoituksen.
"Tanssiva Venus" on uudelleenfilmatisointi kahdesta elokuvasta, jotka perustuvat "The Barker"-näytelmään: "Valloittaja" ("The Barker", 1928), jonka pääosassa on Betty Compson ja "Hoop-La", jonka pääosassa on Clara Bow. Grable näyttelee roolin, jonka aiemmin ovat tulkinneet Dorothy Mackaill ("Valloittaja") ja Clara Bow ("Hoop-La").
Vastaanotto.
"Tanssiva Venus" sai kotimaan ensi-iltansa 2. toukokuuta vuonna 1945 New Yorkissa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 25. joulukuuta vuonna 1946.
"Tanssiva Venus" oli vuoden 1945 kaupallisesti menestyneimpiä elokuvia ja 20th Century Foxin kolmanneksi menestynein. Grablen toinen vuoden 1945 elokuva, "Dolly-sisarukset", oli vuoden 1945 yksi suurimmista kassamagneeteista.
Kalma (lehti)

Kalma on Semicin 1990-1992 julkaisema kauhusarjakuvalehti. 
Alkuun osittain mustavalkoinen Kalma sisälsi neljässä ensimmäisessä numerossaan "Eclipse", "Epic", "Kitchen Sink", "Taboo" ja "Quality" -kustantamoiden tarinoita.
Numerosta 2/1991 värilliseksi ja 100-116 sivuiseksi muuttuneen lehden sisältö vaihtui DC Comicsin Hellblazer, Rämeen olento, Sandman, Shade ja Tuhopartio sarjoihin.
Nigerian koripallomaajoukkue

Nigerian koripallomaajoukkue edustaa Nigeriaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Nigerian koripalloliitto.
Historia.
Nigeria osallistui ensimmäistä kertaa Afrikan-mestaruuskilpailuiden lopputurnaukseen vuonna 1972. Ensimmäisen arvokisamitalinsa maa voitti vuonna 1995, jolloin maa sijoittui Afrikan-mestaruuskilpailuissa pronssille. Hopeaa Nigeria saavutti ensimmäistä kertaa vuoden 1997 kilpailuista. Ensimmäisen Afrikan-mestaruutensa maa voitti vuonna 2015.
Nigeria selviytyi MM-kilpailuihin vuonna 1998, jolloin se pelasi lopulta sijoituspelejä. Myös vuonna 2006 Nigeria eteni MM-kilpailuihin, mutta pelasi tällöinkin lopulta sijoituspelejä. Vuoden 2011 Afrikan-mestaruuskilpailuissa maa sijoittui pronssille ja pääsi täten olympiakarsintoihin. Karsinnoissa maa voitti ratkaisevassa ottelussa Dominikaanisen tasavallan ja eteni ensimmäistä kertaa historiassaan olympiakisoihin. Myös vuonna 2016 Nigeria oli mukana olympiakisoissa.
Itänenän tunnusmajakka

Itänenän tunnusmajakka (myös "Itänenän pooki" tai "Itänenän rautapooki") oli Hailuodon etelärannalla Itänenän niemessä lähellä Sunikarin kalasatamaa sijainnut tunnusmajakka, ja se oli eräs Hailuodon tunnetuimmista maamerkeistä.
Teräsristikkorakenteisen tunnusmajakan korkeus oli noin 30 metriä, ja sen huippumerkkinä oli kaksi umpinaista suorakaiteenmuotoista taulua. Rakenteellisesti tunnusmajakka muistutti Raahen pohjoispuolella sijaitsevaa Tauvon majakkaa sillä erotuksella, että Itänenän tunnusmajakassa ei ollut lainkaan valolaitetta.
Merenkululle tarpeettomaksi käynyt tunnusmajakka kaadettiin 11. lokakuuta 2007 Merenkulkulaitoksen päätöksellä. Ristikkorakenteinen masto oli päässyt huonoon kuntoon, eikä sillä ollut rakennushistoriallista merkitystä.
The Farmer Takes a Wife

The Farmer Takes a Wife on vuonna 1953 ilmestynyt yhdysvaltalainen Technicolor-menetelmällä kuvattu romanttinen musikaalikomediaelokuva, jonka ohjasi Henry Levin. Elokuvan pääosissa ovat Betty Grable, Dale Robertson ja Thelma Ritter.
"The Farmer Takes a Wife" perustuu Walter D. Edmondsin kirjoittamaan "Rome Haul" (1929) -romaaniin, josta Frank B. Elser ja Marc Connelly laativat näytelmäversion. Näytelmän pohjalta Walter Bullock, Sally Benson ja Joseph Fields kirjoittivat käsikirjoituksen. 20th Century Fox -studio tuotti elokuvan.
"The Farmer Takes a Wife" sai kotimaan ensi-iltansa 12. kesäkuuta vuonna 1953 New Yorkissa ja 24. heinäkuuta 1953 Los Angelesissa. Elokuva ei ollut menestys ilmestyessään; elokuva tuotti 1,2 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa 1,8 miljoonan dollarin budjetista.
"The Farmer Takes a Wife" -näytelmä avattiin Broadwaylla, New Yorkissa 30. lokakuuta vuonna 1934 ja suljettiin tammikuussa 1935 104 näytöksen jälkeen. Ensi-illan näyttelijäkaartissa olivat Henry Fonda, Margaret Hamilton ja Francis Pierlot. Näytelmän pohjalta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 1935, jonka pääosissa ovat Janet Gaynor ja Henry Fonda.
Daniel Štumpf

Daniel Štumpf (s. 18. heinäkuuta 1991 Nitra, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin Extraligan HC Zlínissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Štumpf laukoo oikealta.
Ura.
Štumpf oli HK Nitran A-nuorten paras pistemies ja maalintekinä kaudella 2009–2010 tehoilla 38+26=64. Hän sijoittui Slovakian A-nuorten maalipörssissä neljänneksi ja jakoi pistepörssin yhdeksännen sijan Patrik Szabón kanssa. Kaudella 2010–2011 Štumpf debytoi Extraligassa ja pelasi yhteensä 39 runkosarjaottelua Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen HK Orange 20 -projektissa ja HK Nitrassa yhteensä 39 runkosarjaottelua tehopistein 3+2=5 sekä kaksi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Hän vahvisti myös Nitran A-nuoria kevään 2011 pudotuspeleissä, joissa Štumpf oli joukkueen paras pistemies tehoilla 4+3=7.
Kaudeksi 2011–2012 Štumpf siirtyi valkovenäläisen MHK Junostin joukkueeseen pelaamaan Venäjän nuorten sarjaa, MHL:ää. Hän oli tehoilla 22+19=43 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies. Štumpf oli myös tehoilla 8+5=13 Junostin paras pistemies ja maalintekijä kevään 2012 karsintasarjassa. Heinäkuussa 2012 hän teki 1+1+1-vuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue JYPin kanssa. Štumpf pelasi kauden 2012–2013 kuitenkin kokonaan sen farmijoukkue JYP-Akatemiassa, Mestiksessä. Hän ei lopulta käyttänyt sopimuksessaan ollutta optiota, eikä jatkanut JYPin organisaatiossa kaudella 2013–2014.
Elokuussa 2013 Štumpf palasi try-outille HK Nitraan. Hän pelasi siellä kaudella 2013–2014 26 runkosarjaottelua tehopistein 2+5=7, kunnes Štumpf siirtyi loppukaudesta Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. Národní Hokejová Ligan HC Havlíčkův Brodiin. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi HK 36 Skalican riveihin. Štumpf oli tehoilla 20+16=36 joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton René Školiakin kanssa. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Tšekin Extraligan HC Zlíniin.
Québecor Média

Québecor Média (QMI) on Kanadan toiseksi suurin mediayhtiö, jonka toiminta keskittyy ranskankieliseen Quebecin provinssiin. Lokakuussa 2000 perustetun yhtiön kotipaikka on Montreal. Yhtiön taustalla on Pierre Péladeaun vuonna 1950 perustama viestintäyhtiö Québecor inc., joka on edelleen Péladeaun perheen omistuksessa.
QMI on Québecor inc:n tytäryhtiö 81,1 prosenttin omistusosuudella. Caisse de dépôt et placement du Québec -eläkerahasto omistaa loput 18,9 prosenttia. Toukokuussa 2018 Québecor ilmoitti ostavansa loputkin yhtiön osakkeista 1,69 miljardilla Kanadan dollarilla.
QMI (tai sen emoyhtiö Québecor) omistaa useita kanadalaisia tiedoitusvälineitä ja viihdealan yrityksiä sekä kustantaa useita sanomalehtiä. Näitä ovat muun muassa
Québecor omisti aiemmin myös suurimman osan Kanadan sanomalehdistä Sun Media -tytäryhtiönsä kautta, mutta myi ne ranskankielisiä lehtiä lukuun ottamatta Postmedia Networkille keväällä 2015.
Jennifer Rush

Jennifer Rush (alk. Heidi Stern, 28. syyskuuta 1960 Queens, New York) on yhdysvaltalainen pop- ja rock-laulaja ja lauluntekijä. Rush nousi 1980-luvulla suosituksi Saksassa ja muualla Euroopassa voimakkaalla ja oopperamaisella lauluäänellään. Hänen menestyskappaleitaan olivat voimaballadi "The Power of Love" sekä tanssikappaleet kuten ”Ring of Ice” ja ”Flames of Paradise”.
Elämä ja ura.
New Yorkissa perheensä keskimmäiseksi lapseksi syntynyt Rush opiskeli viulunsoittoa Juilliardissa ja soitti myös pianoa ja kitaraa. Hän ei nuorena vielä suunnitellut uraa musiikissa.
Rush julkaisi ensimmäisen levynsä Yhdysvalloissa alkuperäisellä nimellään Heidi Stern vuonna 1979.
Kun Rushin isä muutti oopperalaulajan työnsä perässä Saksaan, tytär lähti mukaan tapaamaan paikallisia musiikkialan vaikuttajia ja ryhtyäkseen lauluntekijäksi. Saksassa CBS Records suostutteli Rushin vaihtamaan nimensä Jennifer Rushiksi, koska hänen alkuperäinen nimensä oli liian saksalainen, eikä hän ”näyttänyt” Heidi Sterniltä. Rush sai vuoden 1984 Saksan-esikoisalbumilleen "Jennifer Rush" taakseen nimekkäät tuottajat Candy de Rouge ja Günther Mende. Sen ensimmäiset singlejulkaisut nousivat jo listoille Pohjois-Euroopassa, kunnes viimeisenä singlenä julkaistu balladi "”The Power of Love” (1984) nousi muun muassa Britannian listaykköseksi ja vuoden myydyimmäksi singleksi.
Esikoisalbumia seurasivat albumi "Movin’" (1985) sekä esikoisalbumin kansainvälinen ja laajennettu versio. Myös Rushin tanssisinglet nousivat Saksan ja muun Euroopan listakärkeen. Kolmannen albuminsa "Heart Over Mind" (1987) Rush äänitti palattuaan Yhdysvaltoihin, ja sai Elton John -duetolla ”Flames of Paradise” ensimmäisen listasijoituksensa siellä. Rush julkaisi CBS:lle Yhdysvalloissa vielä albumit "Passion" (1988) ja "Wings of Desire" (1989). Sitten hän vaihtoi brittiläiselle EMI:lle ja julkaisi albumit "Jennifer Rush", "Out of My Hands" ja "Credo". Nekin myivät hyvin, vaikkakaan eivät yhtä hyvin kuin Rushin 1980-luvun albumit.
NHL-kausi 1970–1971

NHL-kausi 1970–1971 oli National Hockey Leaguen historian 54. kausi. Sen aikana 14 NHL-joukkuetta pelasi kukin 78 runkosarjaottelua. Liigaan tuli mukaan kaksi uutta joukkuetta, Buffalo Sabres ja Vancouver Canucks. Molemmat aloittivat toimintansa NHL:n itäisessä divisioonassa. Lisäksi Oakland Seals vaihtoi nimeä, ja siitä tuli California Golden Seals. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Montreal Canadiensin 16. ja seuran koko historian 17. Stanley Cup -mestaruus. Finaalisarjan myötä päättyi Canadiens-kapteeni Jean Béliveaun NHL-ura, joka toi hänelle kaikkiaan kymmenen Stanley Cup -voittoa. Niistä viisi tuli Béliveaun toimiessa oman joukkueensa kapteenina.
Runkosarjan maali- ja pistepörssin voitti Boston Bruinsin keskushyökkääjä Phil Esposito, jolle myönnettiin Art Ross Trophyn ohella Lester B. Pearson Award. Hän teki pelaamissaan 78 ottelussa 152 tehopistettä, joista 76 oli maaleja ja 76 syöttöpisteitä. Pistepörssin kakkoseksi sijoittui Espositon tavoin Bruinsia edustanut puolustaja Bobby Orr, joka sai sekä Hart Memorial Trophyn että Norris-palkinnon. Orrin kauden 1970–1971 aikana tekemät 139 tehopistettä ja 102 syöttöpistettä ovat kumpikin puolustajien ennätyksiä NHL:ssä. Jos kaikki pelaajat huomioidaan, vain Wayne Gretzky ja Mario Lemieux ovat pystyneet keräämään enemmän syöttöpisteitä yhden kauden aikana. Orrin ±-tilaston lukema +124 samalta kaudelta on NHL:n kaikkien aikojen ennätys, kun otetaan lukuun sekä hyökkääjät että puolustajat.
Kaudella 1970–1971 Vezina Trophyn saivat New York Rangersia edustaneet maalivahdit Eddie Giacomin ja Gilles Villemure. Pudotuspelien pistepörssin ykkönen oli Montreal Canadiensin hyökkääjä Frank Mahovlich, joka teki 20 ottelussa yhteensä 27 tehopistettä, joista 14 oli maaleja ja 13 syöttöpisteitä. Pudotuspelien arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävä Conn Smythe Trophy annettiin Canadiensin tulokasmaalivahti Ken Drydenille. Dryden oli pelannut runkosarjassa vain kuusi ottelua mutta voittanut ne kaikki ja päästänyt ainoastaan yhdeksän maalia. Niinpä valmentaja Al MacNeil päätti käyttää häntä pudotuspeleissä aloittavana maalivahtina. Dryden pelasikin lopulta kaikki 20 ottelua Canadiensin voittaessa Stanley Cupin ja oli muun muassa pudottamassa jatkosta edellisen vuoden mestarijoukkue Boston Bruinsia, jonka pelaajista kuusi oli sijoittunut runkosarjan pistepörssin kärkikymmenikköön. Pelattujen runkosarjaotteluiden vähäisyyden vuoksi Dryden ei ollut vielä kelvollinen pääsemään ehdolle parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Trophyn saajaksi. Hän kuitenkin voitti kyseisen palkinnon seuraavalla kaudella.
Runkosarja.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu." 
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelien pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Albin Stjerncreutz

Ivar Johan Albin Stjerncreutz (8. huhtikuuta 1808 Ii – 3. huhtikuuta 1862 Helsinki) oli luotsihallituksen tarkastaja.
Stjerncreutz oli Iin entisen nimismiehen, luutnantti Johan Zacharias Stjerncreutzin ja Brita Katarina Laurinin poika. Hän opiskeli Oulun triviaalikoulussa 30.1.1819–12.1827, ja kirjoitti ylioppilaaksi Turussa 25. helmikuuta 1828. Vuonna 1831 Stjerncreutz liittyi laivastoon ja hän toimi aluksi majamestarina ensimmäisessä meriekipaasissa. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin midshipmaniksi, vuonna 1836 luutnantiksi ja edelleen vuonna 1847 kapteeniluutnantiksi.
Vuonna 1850 Stjerncreutz nimitettiin luotsimajuriksi ja Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen tarkastajaksi, sekä vasta perustetun Pohjanlahden merenkulkupiirin ensimmäiseksi päälliköksi. Toimessaan merenkulkupiirin päällikkönä Stjerncreutz mm. suunnitteli Pohjanlahdelle vuosina 1850–1857 rakennetut seitsemän arkkitehtuuriltaan vaihtelevaa ja omaperäistä tunnusmajakkaa.
Vuonna 1854 Stjerncreutz nimitettiin ylitirehtöörin apulaiseksi, ja vuonna 1860 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Stjerncreutz kuoli Helsingissä 1863.
Vuonna 1863 julkaistiin Stjerncreutzin "Suomalainen meri-sanakirja". Teos on yksi suomenkielisen merimieskoulutuksen pioneeritöistä.
Garfieldin piirikunta (Kansas)

Garfieldin piirikunta () oli piirikunta Kansasin osavaltion länsiosassa. Piirikunta muodostettiin vuonna 1887, ja se liitettiin Finneyn piirikuntaan vuonna 1893. Piirikunta muodostui nykyisen Finneyn piirikunnan koillisosasta, alueesta joka sijaitsee Grayn piirikunnan pohjoispuolella. Garfieldin piirikunta perustettiin Kansasin osavaltion lailla 23. maaliskuuta 1887, ja se nimettiin kuusi vuotta aiemmin murhatun presidentti James A. Garfieldin mukaan.
Lyhyen olemassa olonsa aikana piirikunnan historiaa leimasivat katkerat ja toisinaan jopa väkivaltaiset kiistat kahden kaupungin, Ravannan ja Eminencen välillä: kumpikin kaupunki halusi piirikunnan keskuspaikaksi. Vuonna 1887 asiasta järjestettiin äänestys, ja Bat Masterson saapui kahdenkymmenen apulaisseriffin kanssa Dodge Citystä pitämään väkivaltaisuudet kurissa. Ravanna voitti äänestyksen vain 35 äänellä, ja eminenceläiset väittivät äänestyksen olleen vilpillinen: kummassakaan kaupungissa ei ollut asukkaita neljääsataa enempää, mutta silti ääniä oli annettu tuhansia. Kansasin korkein oikeus määräsi vuonna 1889 keskuspaikaksi Eminencen. Ravannan asukkaat suorittivat vastaiskun ja hankkivat maanmittarit todistamaan, että piirikunnan pinta-ala oli pienempi kuin osavaltion perustuslain vaatimat 432 neliömailia. Vuonna 1892 Kansasin korkein oikeus vahvisti, että Garfieldin piirikunta oli alun perinkin organisoitu laittomasti, ja 18. maaliskuuta 1893 se liitettiin osaksi Finneyn piirikuntaa.
Nykyisin sekä Ravanna että Eminence ovat aavekaupunkeja.
Mustakanahaukka

Mustakanahaukka ("Accipiter melanoleucus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa seuraavissa maissa: Angola, Benin, Botswana, Burundi, Etelä-Afrikka, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Etiopia, Gabon, Ghana, Guinea, Kenia, Kongo, Kongon demokraattinen tasavalta, Liberia, Malawi, Mosambik, Namibia, Nigeria, Ruanda, Sambia, Senegal, Sierra Leone, Sudan, Swazimaa, Tansania, Togo, Uganda, Zimbabwe sekä lisäksi vaelluslintuna seuraavissa maissa:Gambia, Guinea-Bissau, Lesoto, Mali, Niger, Somalia.
Sen kanta on pienenemässä mutta se on edelleen elinvoimainen. Sen esiintymistiheys vaihtelee suuresti, sillä esimerkiksi Keniassa sitä tavataan yksi pari 13 neliökilometrillä, kun taas Etelä-Afrikassa niitä voi olla yksi pari 38–150 neliökilometrillä.
Sen elinpiiriä on subtrooppiset ja trooppiset kosteat ja vuoristometsät, subtrooppiset ja trooppiset kuivat pensastoalueet, kosteikot, viljelmät ja kaupunkialueet.
Sen ravintoa ovat lähinnä kohtuullisen kokoiset linnut, kuten esikaupunkialueiden kyyhkyset. Se on afrikkalaisista lintuhaukoista suurin. Koiras on naarasta pienempi. Koiraat painavat 450–650 g, naaraat 750–980 g, Pituus on yleensä 40–54 cm. Niiden, kuten useimpien lintuhaukkojen, siivet ovat melko lyhyet. Siiven pituus on 25,1–34,4 cm ja kärkiväli 77–105 cm.
Alalajit.
Sillä on kaksi alalajia:
Nicol Williamson

Nicol Williamson (14. syyskuuta 1936 Hamilton, Skotlanti – 16. joulukuuta 2011 Amsterdam, Alankomaat) oli skotlantilainen näyttelijä. 
Hän aloitti teatterissa ennen elokuviin siirtymistään. Hänen sanotaan olleen entisen pääministeri Harold Wilsonin suosikkinäyttelijä Hamletin roolissa.
Elokuvissa eräs hänen tunnetuimpia roolejaan oli velho Merlin John Boormanin elokuvassa "Excalibur – sankarin miekka". Hän teki roolistaan etäisen ja voimakkaan tulkinnan. 
Hän näytteli myös kuolemattoman taistelija Cogliostron roolin elokuvassa "Spawn".
J. V. Snellmanin patsaat ja muistomerkit

J. V. Snellmanin patsaita ja muistomerkkejä aikajärjestyksessä ovat:
Annika Beck

Annika Beck (s. 16. helmikuuta 1994 Gießen) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 39 helmikuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä ja yhden nelinpelissä.
Junioriurallaan Beck voitti vuoden 2012 Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin. Juniorirankingissa hän on ollut parhaimmillaan sijalla 24.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Beck pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2012, jossa hän pääsi karsintojen kautta mukaan pääsarjaan. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Volha Havartsovalle luvuin 3–6, 6–3, 3–6.
Volha Havartsova

Volha Havartsova (, , s. 23. elokuuta 1988 Pinsk) on valkovenäläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 35 kesäkuussa 2008 ja nelinpelissä sijalla 24 elokuussa 2011. Hän on voittanut urallaan kahdeksan WTA-turnausta nelinpelissä.
Junioriurallaan Havartsova voitti vuoden 2004 Wimbledonin tyttöjen nelinpelin yhdessä Viktorija Azarenkan kanssa. Juniorirankingissa hän oli parhaimmillaan sijalla kahdeksan.
Grand Slam -turnauksissa Havartsova on päässyt parhaimmillaan neljännelle kierrokselle Wimbledonissa 2015 ja kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2008 ja 2009 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2012.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1924 – miesten 5 000 m

Pariisin olympiakisojen miesten 5 000 metrin juoksuun osallistui 39 urheilijaa 22 eri maasta. Kilpailupäivät olivat 8. ja 10. heinäkuuta. Kilpailun voitti Suomen Paavo Nurmi, joka aiemmin samana päivänä oli jo voittanut 1 500 metrin loppukilpailun. Lähtöjen välillä oli vain 50 minuuttia.
Alkuerät.
Jokaisesta erästä neljä nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
2. erä
3. erä
Pariisin rauha (1763)

Pariisin rauha oli 10. helmikuuta 1763 voimaan tullut sopimus, joka päätti yhdessä Hubertusburgin rauhan kanssa seitsenvuotisen sodan. Sen allekirjoittivat Ison-Britannian kuningaskunta, Ranskan kuningaskunta, Espanja ja lisäksi sopimuksessa oli mukana Portugali.
Tausta ja neuvottelut.
Ranska oli menettänyt seitsenvuotisen sodan aikana Kanadan, ja britit olivat vallanneet lisäksi ranskalaisia siirtokuntia Karibialla ja Intiassa. Ludvig XV pyysi maaliskuussa 1762 virallisten rauhanneuvotteluiden aloittamista. Britanniassakin oltiin halukkaita rauhaan, sillä sota oli maksanut jo paljon ja vuonna 1760 valtaan noussut Yrjö III oli edeltäjäänsä Yrjö II:sta valmiimpi rauhaan. Ensimmäiset tunnustelut keskeytyivät, kun Ranska ja Espanja tekivät perhesopimuksen, joka ajoi Espanjan mukaan sotaan. Ison-Britannian pääministeri John Stuart ja ranskalainen diplomaatti Étienne François de Choiseul jatkoivat kuitenkin salaisia neuvotteluita. He tekivät kesäkuussa 1762 epävirallisen sopimuksen.
Sodan tilanne oli muuttunut selvästi, kun viralliset neuvottelut käynnistyivät. Britit olivat vallanneet Espanjalta Havannan. Espanjan Kaarle III ei suostuisi luovuttamaan Kuubaa, mutta britit vaativat, että heidän sotasaavutustensa tulisi jotenkin näkyä sopimuksessa. Choiseul ehdotti Amerikan jakoa Ison-Britannian, Ranskan ja Espanjan kesken. Iso-Britannia saisi sen mukaan Ranskalta koko Uuden-Ranskan Mississippijoesta itään ja Espanjalta Floridan vastineeksi Kuubasta. Espanjalle puolestaan siirtyisivät Ranskan alueet Mississippistä länteen, ja näiden luovutusten ansiosta Ranska saisi pitää Isolle-Britannialle sodassa menettäneensä Karibianmeren saaret. Choiseul halusi pitää sokerintuotannon kannalta tärkeät Martiniquen, Guadeloupen ja Saint Lucian saaret.
Isossa-Britanniassa kansa oli voimakkaasti sopimusta vastaan, vaikka Yrjö ja hänen ministerinsä sitä kannattivatkin, mutta Ison-Britannian parlamentti hyväksyi sopimuksen äänin 319–64. Diplomaatit allekirjoittivat alustavan sopimuksen 3. marraskuuta 1762, ja sopimus astui voimaan 10. helmikuuta 1763.
J. V. Snellmanin muistomerkki (Kokkola)

J. V. Snellmanin muistomerkki sijaitsee kaupungin keskustassa. Pekka Jylhän suunnittelema, vuonna 2006 paljastettu teoskokonaisuus kuvaa kivellä istuvaa, lukevaa poikaa. Teos sijaitsee jääkauden aikaisella siirtolohkareella, joka tunnetaan Kokkokivenä. Lapsuutensa Kokkolassa viettäneellä Snellmanilla oli tapana kiivetä kirjat mukanaan lukemaan.
Teos koostuu omenapuusta, jonka varjossa istuu lukeva poika. Teoksen erikoisuus ovat poikkeavan kirkkaat värit. Poika, kirja ja omena ovat terästä. Omenapuun rungon muottina on käytetty oikeaa omenapuuta. Teos on valettu Taidevalimo P. Venäläisellä Lapinlahdella ja maalaustyö tehty yhdessä Lainosalo Oy:n kanssa. Teoksen pohja- ja pintamaali sekä pintalakka ovat Tikkurila Oy:n tuotantoa. 
Kallion seinässä on metallisin gemenakirjaimin: ”"nuori sielu avoimena / ung själ öppet sinne"”.
Tzedaka

Tzedaka () merkitsee juutalaista hyväntekeväisyyttä. Sana tulee hepreankielisestä sanasta "tzedek" (צדק‎), joka merkitsee vanhurskautta ja oikeudenmukaisuutta. Tzedakaa pidetään juutalaisen tärkeimpänä velvollisuutena.
Talmudin mukaan jokainen juutalainen on velvollinen antamaan kymmenesosan nettotuloistaan hyvään tarkoitukseen; alkuperäinen Tooran vaatimus kymmenyksistä koski joka kolmatta vuotta (5. Moos. 26:12) ja vuosittaista lisäosuutta (3. Moos. 19:9–10), kunnes veronkanto keskeytyi temppelin tuhon seurauksena. Myös pienituloisilla on tämä velvollisuus, kunhan se ei rasita heitä liiaksi. Tzedakan kohteena voi olla esimerkiksi köyhät, terveydenhuolto, synagogat tai koulut, eikä kohteen tarvitse olla juutalaisten ylläpitämä.
Juutalaiset ovat myös velvollisia välttämään joutumasta itse hyväntekeväisyyden tarpeeseen esimerkiksi kieltäytymällä alentavalta tuntuvasta työstä. Aiheellisen tzedakan vastaanottamista ei pidetä häpeällisenä, vaan suotavana.
Talmudin mukaan arvokkainta tzedakaa on sellainen lahjoitus, joka auttaa vastaanottajaa seisomaan omilla jaloillaan. Myös anonyymiä tzedakaa arvostetaan Talmudissa enemmän kuin julkisesti annettua, pyytämättä annettua enemmän kuin pyydettäessä annettua, sekä mielellään annettua enemmän kuin vastahakoisesti annettua.
Yhdysvalloissa juutalaisia on nykyisin suhteellisesti merkittävä osuus maan suurimmista hyväntekijöistä. Vuonna 2008 Yhdysvaltain 50 suurimmasta lahjoittajasta 30 % oli juutalaisia, ja vuonna 2003 neljäsosa.
Tom Jones &amp; Jools Holland

Tom Jones &amp; Jools Holland on Tom Jonesin ja Jools Hollandin tekemä yhteisalbumi. Albumi sisältää 19 kappaletta.
Albumi.
Levy sisältää sekalaisen valikoiman covereita muun muassa Willie Dixonin ja Jerry Lee Lewisin tuotannosta, mutta mukana on myös kolme tämän kaksikon oma tekemää kappaletta. Ison bändin säestämänä ja vanhanaikaisen analogisesti tuotetulla levyllä Jones ja Holland esittävät vanhoja suosikkikappaleitaan ja joukon uusia sävellyksiä.
Arvostelijan mukaan Hollandin ansiota levyllä riittää boogie woogie -pianoa ja jumpin’ jivea. Jonesin juurille palaavan musiikin aineksia ovat myös väkevä rhythm &amp; blues, blues ja jazz. St. James’ Infirmary Blues, The Animalsin muinoin hienosti levyttämä Roberta ja puhki kalutut ”My Babe” ja ”Slow Down” heräävät Jonesin ja Hollandin esityksissä eloon.
Smoothie King

Smoothie King on alkuaan yhdysvaltalainen smoothie-juomien ja terveellisten ruokien jälleenmyyjä.
Steve Kuhnau perusti vuonna 1973 New Orleansissa toimipaikan nimellä The Original Smoothie Bar. Yritys avasi vähitellen uusia toimipaikkoja. Nimi muuttui Smoothie Kingiksi vuonna 1989. Vuonna 2003 Smoothie King laajeni kansainvälisesti. Vuonna 2012 Smoothie Kingin johtava toimiluvan haltija Wan Kim osti yrityksen Steve Kuhnaulta; Wan Kim oli perustanut ensimmäisen Smoothie King -toimipaikan franchising-sopimuksella Etelä-Koreaan vuonna 2003.
Toimipaikkoja on yhteensä 680 (vuosi 2014). Etelä-Koreassa on yli 130 toimipaikkaa (2014). Etelä-Korean lisäksi toimipaikkoja on Yhdysvalloissa, Singaporessa ja Caymansaarilla (2014).
Vuonna 2014 yrityksen liikemerkki uudistettiin.
Rane Carnegie

Rane Carnegie (s. 2. tammikuuta 1985 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti kaudella 2011–2012 LNAH-joukkue Saint-Georges COOL-FM:ää. Hän on aiemmin pelannut myös Ranskassa, Ruotsissa ja Suomessa. Carnegie laukoo oikealta.
Ura.
Junioriura.
OHL-joukkue Belleville Bulls varasi Carnegien 18. pelaajana vuonna 2001. Hän pelasi siellä tulokaskautensa 2001–2002 16-vuotiaana tehden 61 runkosarjaottelussa tehot 18+8=26 sekä 11 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2002–2003 Carnegie oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 21+25=46. Kesken kauden 2003–2004 hän siirtyi Plymouth Whalersiin. 
Kaudeksi 2004–2005 Carnegie vaihtoi CHL-sarjaa ja siirtyi QMJHL-joukkue Halifax Mooseheadsiin, jonka toiseksi paras pistemies ja maalintekijä hän oli Daniel Sparren jälkeen tehoilla 32+32=64. Viimeisellä juniorikaudellaan 2005–2006 Carnegie oli tehoilla 44+52=96 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies David Brinen jälkeen. Kevään 2006 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 4+8=12 Mooseheadsin paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Franklin MacDonaldin kanssa. Samana keväänä Carnegie kävi myös kahden AHL-ottelun mittaisella visiitillä Milwaukee Admiralsissa.
Miesten pelit.
Carnegie siirtyi kaudeksi 2006–2007 ECHL-joukkue Bakersfield Condorsin riveihin. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa. Kauden 2007–2008 Carnegie pelasi CHL:ssä Laredo Bucksin ja Mississippi Riverkingsin joukkueissa. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Eurooppaan ja Ranskan Ligue Magnusissa pelanneen Bisons de Neuilly-sur-Marnen riveihin. Carnegie oli tehoilla 16+18=34 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Trevor Jon Caigin jälkeen sekä paras pistemies ja maalintekijä kevään 2009 karsintasarjassa tehoilla 4+3=7.
Carnegie oli Ranskassa pelatun kauden jälkeen vapaa pelaaja marraskuun 2009 lopulle saakka, kunnes hän siirtyi Ruotsin II-divisioonassa pelaavaan . Carnegie pelasi siellä vain kaksi ottelua, kunnes siirtyi loppukaudeksi Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Laserin riveihin tammikuussa 2010. Hän pelasi siellä kohtalaisen isossa roolissa, voitti kauden 2009–2010 päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa joukkuetta seuraavaksi kaudeksi Mestikseen.
Kaudeksi 2010–2011 Carnegie palasi Ranskaan ja teki sopimuksen Rapaces de Gapin kanssa. Hän oli tehoilla 19+18=37 joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Carnegie sijoittui koko Ligue Magnusin maalipörssissä seitsemänneksi. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi Pohjois-Amerikkaan ja teki vuoden mittaisen sopimuksen LNAH-joukkue Saint-Georges COOL-FM:n kanssa.
Muuta.
Carnegien isoisä Herb pelasi Québecin paikallisia sarjoja 1940- ja 1950-luvuilla. Hän syntyi jamaikalaisille vanhemmille ja kuului tuolloin erittäin harvoihin mustiin jääkiekkoilijoihin. Rane Carnegie on pitänyt Herbiä esikuvanaan. Hän vietti suurimman osan lapsuudestaan äitinsä kasvattamana, sillä Carnegien isä karkotettiin Jamaikaan Ranen ollessa neljävuotias.
Minna Canthin patsaat ja muistomerkit

Minna Canthin patsaita ja muistomerkkejä on useilla paikkakunnilla. Tampereella vuonna 1844 syntynyt kirjailija Minna Canth opiskeli ja perusti perheen Jyväskylässä ja muutti leskeksi jäätyään Kuopioon, jossa hän kuoli vuonna 1897.
Muut.
Norjalainen lentoyhtiö Norwegian on maalauttanut lentokoneiden sivuperäsimiin pohjoismaalaisten merkkihenkilöiden kuvia. Minna Canthin kuva on maalautettu yhtiön Boeing 737-800 -koneen peräsimeen vuonna 2013. Maalaus on pyrstössä niin kauan, kunnes kone myydään tai siitä luovutaan muuten.
Jonas Leandersson

Jonas Leandersson (s. 22. tammikuuta 1990) on ruotsalainen suunnistuksen maailmanmestari ja Euroopan mestari. Hän edustaa seuratasolla ruotsalaista Södertälje-Nykvarn Orienteringia.
Leandersson saavutti viimeisenä juniorivuotenaan Tanskassa nuorten MM-kisoissa 2010 kaksi mitalia, hopeaa keskimatkalta ja pronssia sprintistä. Todellisen läpimurtonsa aikuisten sarjassa hän teki vuoden 2012 EM-kisoissa Ruotsissa, kun hän voitti yllättäen kultaa sprintissä ja suunnisti avausosuuden hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. Myöhemmin samana vuonna Sveitsissä järjestetyissä MM-kisoissa Leandersson oli jälleen Ruotsin viestijoukkueen avaajana ja tällä kertaa tuloksena oli pronssi. MM-kisojen sprintissä hän sijoittui 15:nneksi. Tämän jälkeenkin Leandersson on ollut joka vuosi arvokisamitaleilla. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Sotkamossa hän saavutti sprintissä pronssia. Vuonna 2014 hän voitti EM-kultaa sprintissä ja viestissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän voitti kultaa viestissä Gustav Bergmanin ja Fredrik Johanssonin kanssa sekä sijoittui neljänneksi sprinttiviestissä ja kuudenneksi henkilökohtaisessa sprintissä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Invernessissä hän voitti kultaa sprintissä ja sijoittui viidenneksi sprinttiviestissä ja seitsemänneksi viestissä sekä tuli hylätyksi pitkällä matkalla. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa Jeseníkissä Leandersson oli neljäs viestissä, kahdestoista sprintissä ja kuudestoista keskimatkalla sprinttiviestin päättyessä hylkäämiseen. Saman vuoden MM-kilpailuissa Strömstadissa tuloksena oli pronssi sprinttiviestissä ja viides sija henkilökohtaisessa sprintissä. Tarton MM-kilpailuissa 2017 Leandersson suunnisti sprinttiviestissä kultaa yhdessä Jerker Lysellin, Helena Janssonin ja Lina Strandin kanssa sekä sijoittui sprintissä viidenneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän voitti jälleen sprinttiviestissä kultaa.
Maailmancupin kokonaiskilpailussa Leandersson on parhaimmillaan ollut neljäs vuonna 2012, viides vuonna 2016, kuudes vuonna 2014 sekä kahdeksas vuonna 2013. Osakilpailuvoittoja hänellä on kuusi, joista kolme on arvokilpailuista sekä lisäksi yksi Suomesta 2012, yksi Suomesta 2014 sekä yksi Sveitsistä 2016.
Leandersson on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui maratonilla 28:nneksi vuonna 2022. Ruotsin-mestaruuskilpailuissa hän on sijoittunut 10 000 metrillä kolmanneksi vuosina 2018 ja 2021 ja puolimaratonilla kolmanneksi vuonna 2019. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi vuonna 2020 ja kuudenneksi 2018.
Sonni Ali Ber

Sonni Ali Ber (”Ali Suuri”, myös "Sunni Ali", "Sii Ali Beeri") oli Songhaivaltakunnan hallitsija vuosina 1464–1492. Songhaihallitsijoiden nimityksenä 1200–1400-luvuilla käytetty mandelaisperäinen sana "sonni" (”alainen”, ”valtuutettu”, kirjallisuudessa myös "sii") ilmaisi alun perin vasallisuhdetta Malin valtakuntaan.
Songhaidynastiaan syntynyt Ali Ber oli nuorena ilmeisesti panttivankina Malissa. Palattuaan valtakunnan pääkaupunkiin Gaoon hän ryhtyi järjestämään ratsuväkeä ja Nigerjoen laivastoa. Heikentyneen Malin lisäksi Ali Ber teki sotaretkiä naapurikansoja tuaregeja, moseja ja fulbeja vastaan. Vuonna 1469 hän valloitti tuaregeilta kukoistavan Timbuktun kauppakaupungin ja 1470-luvun alussa toisen tärkeän kauppapaikan Djennen. Hän valtasi fulbeilta Dendin alueen, mutta epäonnistui yrityksissään kukistaa mosit. Ali Berin kuollessa Songhai oli Länsi-Afrikan laajin valtio. Hallitsijana Ali Beriä seurasi hänen poikansa Baru, mutta jo viiden kuukauden kuluttua vallan anasti armeijan komentaja Askia Muhammad Ture, josta alkoi uusi dynastia.
Timbuktulaisten historioitsijoiden teoksissa Ali Ber kuvataan julmaksi ja epäoikeudenmukaiseksi itsevaltiaaksi. Nimellisesti muslimina hän suosi myös songhaiden perinteistä uskontoa. Songhaiden kansanperinteessä Ali Ber esiintyy ylistettynä sotapäällikkönä ja voimakkaana hallitsijana.
When My Baby Smiles at Me

When My Baby Smiles at Me () on Walter Langin ohjaama yhdysvaltalainen Technicolor-menetelmällä kuvattu musikaalielokuva vuodelta 1948, jonka pääosissa ovat Betty Grable ja Dan Dailey toisessa yhteisessä elokuvassaan. Sivuosissa ovat muun muassa Jack Oakie ja June Havoc. 20th Century Fox -studio tuotti elokuvan.
"When My Baby Smiles at Me" oli ehdokkaana vuonna 1949 kahden Oscar-palkinnon saajaksi; paras miespääosa (Dan Dailey) ja paras musiikki (Alfred Newman).
Juoni.
"When My Baby Smiles at Me" sijoittuu 1920-luvulle, missä Bonny Kane ja "Skid" Johnson työskentelevät vaudeville-esiintyjinä Kansas Cityssä. Myöhemmin Johnson saa vihdoinkin Broadwaylla läpimurtonsa. Menestys nousee hänen päähänsä katastrofaalisin seurauksin; hänestä tulee alkoholisti ja hän menettää tähteytensä. Bonny saa tarpeekseen, hän ottaa avioeron Skidistä ja menee vihille kirjatilalaisen Harvey Howellin kanssa, mutta Skidin vanha kaveri Bozo yrittää auttaa kaatunutta tähteä. Bozon tehtävä näyttää toivottomalta, kunnes Bonny astuu takaisin kuvioihin...
Tausta.
"When My Baby Smiles at Me" on kolmas elokuva, joka perustuu suosittuun Broadway-näytelmään "Burlesque", jonka ovat kirjoittaneet Arthur Hopkins ja George Manker Watters. Muut elokuvat ovat "The Dance of Life" (1929) ja "Puolitiessä taivaaseen" ("Swing High, Swing Low", 1937). "When My Baby Smiles at Me" on ensimmäinen ja ainoa Technicolor-menetelmällä kuvattu elokuvaversio näytelmästä.
Vastaanotto.
"When My Baby Smiles at Me" sai kotimaan ensi-iltansa 5. marraskuuta vuonna 1948 San Franciscossa, Kaliforniassa. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 10. marraskuuta 1948. New Yorkissa "When My Baby Smiles at Me" sai ensi-illan 23. marraskuuta 1948.
"When My Baby Smiles at Me" oli vuoden 1948 kaupallisesti menestyneimpiä elokuvia ja 20th Century Foxin menestynein. Grablen toinen vuoden 1948 elokuva, "Kärpännahkaviitta", menestyi myös hyvin kaupallisesti, mutta "When My Baby Smiles at Me" -elokuvaa heikommin.
Muuta.
"Lux Radio Theater" lähetti 60 minuutin elokuvan radiosovituksen 25. huhtikuuta vuonna 1949, jossa Betty Grable ja Dan Dailey uusivat elokuvaroolinsa.
"Screen Director's Playhouse" lähetti 30 minuutin elokuvan radiosovituksen 5. toukokuuta vuonna 1950, jossa Betty Grable uusi elokuvaroolinsa.
Elokuvasta tehtiin televisioversio "Burlesque", joka lähetettiin CBS:llä "Shower of Stars" -sarjassa 17. maaliskuuta vuonna 1955. Pääosissa olivat Dan Dailey ja Jackie Oakie, jotka uusivat elokuvaroolinsa sekä Marilyn Maxwell ja Joan Blondell.
"When My Baby Smiles at Me" oli toinen neljästä Betty Grablen ja Dan Daileyn yhteistyöstä. Muut elokuvat ovat "Kevytmielinen äitini" (1947), "Sinitaivas" (1950) ja "Seikkailu Tokiossa" (1951).
Armat

Armat ovat Malin songhaikansaan kuuluva ryhmä. He ovat songhaivaltakunnan 1500-luvun lopulla valloittaneiden marokkolaisten sotilaiden ja songhainaisten jälkeläisiä. Armojen esi-isien joukossa on Marokon sulttaanin sodassa vangitsemia ja armeijaansa värväämiä eurooppalaisia. Nimitys juontuu arabiankielisestä sanasta "al-ruma" ’ampujat, muskettisoturit’.
Armat hallitsivat 1600-luvun alusta lähtien Nigerjoen keskijuoksun käsittänyttä Timbuktun paššakuntaa, joka aluksi ulottui Djennestä Gaon seudulle. Heidän pääkaupunkinsa oli Timbuktu. 1700-luvulla alue joutui bambaroiden ja tuaregien hyökkäysten kohteeksi ja vuonna 1826 fulbevaltio Macina valtasi Timbuktun.
Nykyään armoja asuu Timbuktussa ja sen lähiseudulla, Nigerjoen mutkassa ja sisämaan suistoalueella. Heitä on noin 20 000 henkeä. Uskonnoltaan armat ovat muslimeja.
Jegor Podomatski

Jegor Gennadjevitš Podomatski (, s. 22. marraskuuta 1976 Rybinsk) on venäläinen jääkiekkomaalivahti. Podomatski on pelannut Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa.
Kylmälänkylän kappeli

Kylmälänkylän kappeli on Muhoksen Kylmälänkylässä sijaitseva kappeli. Kappeli sijaitsee Kylmälänkyläntien varressa, 33 kilometriä kunnan keskustaajamasta etelään.
Muhoksen seurakunnan rakennuttama kappeli valmistui vuonna 1962. Vuoden 1997 lopussa kappeliin on tehty peruskorjaus.
Tiloissa on satapaikkainen kirkkosali, jossa on artesaani Esa Holopaisen suunnittelema alttari. Tiloissa on myös pieni keittiö ja kerhohuone. 
Kappelissa järjestetään jumalanpalveluksia ja muita erilaisia tilaisuuksia. Tiloissa järjestetään myös kerhoja. Kappeli soveltuu myös pienten perhejuhlien, kuten syntymäpäivien ja hautajaisten järjestämiseen.
Dante (jalkapalloilija)

Dante Bonfim Costa Santos, joka tunnetaan paremmin nimellä Dante (s. 18. lokakuuta 1983 Salvador, Bahian osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa OGC Nicea ja on toiminut vuodesta 2017 lähtien joukkueen kapteenina.
Dante kuului Brasilian joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 ja pelasi kokonaan tappiollisen välieräottelun Saksaa vastaan. Se on hänen viimeisin maaottelunsa. Hän on tehnyt maalin kesäkuussa 2013 Maanosaliittojen cupin ottelussa Italiaa vastaan ja marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Hondurasia vastaan.
Pensassembra

Pensassembra ("Pinus pumila") on mäntyjen ("Pinus") sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva ainavihanta havupensas. Se kasvaa luonnonvaraisena itäisessä Aasiassa, sitä myös kasvatetaan koristekasvina laajalti.
Kuvaus.
Pensassembra on suurehko havupensas, se voi kasvaa noin 6 metriä korkeaksi, ja yksittäiset, usein maata myötäilevät oksat voivat olla 10 metriä pitkiä. Kaarna on harmaanruskeaa ja hilseilevää. Versot ovat ruskeat tai punaruskeat ja tiheään karvoittuneet. Silmut ovat pyöreän kartiomaisia. Lehdet ovat neulasmaiset, 4–6 senttimetriä pitkät ja väritykseltään sinivihreät. Neulaset ovat viisittäin. Kävyt ovat pystyjä, eivätkä aukea täysin kypsyessään. Kolmiomaiset siemenet ovat 7–10 mm pitkiä ja siivettömiä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pensassembra esiintyy itäisessä Aasiassa; Kiinassa, Japanissa, Koreassa, Mongoliassa, Venäjän kaukoidässä ja Siperiassa. Se kasvaa vuoristoalueilla, 1000–2300 metrin korkeudessa, ja viihtyy avoimilla paikoilla.
Käyttö.
Pensassembraa käytetään koristekasvina, varsinkin Japanissa. Euroopassa se on harvinaisempi, kasvutavaltaan samankaltaista vuorimäntyä käytetään selvästi enemmän. Pensassembra menestyy myös Suomessa koristekasvina Pohjois-Suomea myöten.
HMS Erne (1903)

HMS Erne oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista, missä köli laskettiin 3. heinäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1903 ja valmistui helmikuussa 1904.
Palvelus.
Alus haaksirikkoutui 1915.
HMS Ettrick (1903)

HMS Ettrick oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1903 ja valmistui helmikuussa 1904.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1919.
HMS Exe (1903)

HMS Exe oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista, missä köli laskettiin 14. heinäkuuta 1902. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1903 ja valmistui maaliskuussa 1904.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1920.
HMS Cherwell (1903)

HMS Cherwell oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1903. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta ja valmistui maaliskuussa 1904.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1904.
HMS Dee (1903)

HMS Dee oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1904 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 5. maaliskuuta 1903. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta ja se valmistui toukokuussa 1904.
Palvelus.
"HMS Dee" myytiin romutettavaksi 1904.
Henry Lee III

Henry Lee III (29. tammikuuta 1756 Dumfries, Virginian siirtokunta, Iso-Britannia – 25. maaliskuuta 1818 Cumberland Island, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja sotilas. Hän opiskeli New Jerseyn collegessa (nykyinen Princetonin yliopisto) ja liittyi heti Amerikan vallankumouksen alkamisen jälkeen armeijaan. Yhdysvaltain vapaussodan aikaan hän toimi Siirtokuntien armeijassa ratsuväen upseerina, jossa hän sai myös lempinimensä Light-Horse Harry. Yhdysvaltain itsenäistymisen jälkeen hän toimi Virginian yhdeksäntenä kuvernöörinä (1791–94) ja Virginian edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa (1799–1801).
Henry Lee III oli Amerikan konfederaation tunnetuimman kenraalin Robert E. Leen isä.
Kniivilän kotiseutumuseo

Kniivilän kotiseutumuseo on Hailuodossa sijaitseva kulttuurihistoriallinen ja paikallismuseo, joka muodostuu 20 rakennusta käsittävästä kokonaisuudesta alueineen ja sen esineistöön kuuluu noin 3 000 esinettä. Alue on säilytetty sellaisena, kuin se oli viimeisten asukkaiden asuessa siellä 1900–1970-luvuilla. Museo sijaitsee Hailuodon kuntakeskuksessa Marjaniementien varrella.
Museo perustettiin vuonna 1978 kun Kniivilän tilan viimeinen perillinen kuoli. Päärakennus ja pihapiiri on säilytetty lähes sellaisina, kuin ne olivat viimeisten asukkaiden eläessä. Alun perin museon alueella oli yhdeksän rakennusta, ja sinne on myöhemmin siirretty yksitoista muuta rakennusta eri puolilta Hailuotoa. Museoidut rakennukset käsittävät mm. tuulimyllyn, aittoja, riihiä sekä torpan piharakennuksineen.
Museon kokoelmat esittelevät perinteisiä hailuotolaisia elinkeinoja maa- ja karjataloudesta metsästykseen ja kalastukseen. Suurin osa kokoelmien esineistöstä on alkuperäistä Kniivilän tilan esineistöä.
Ulla Lax

 Ulla Helena Lax (o.s. Karjaluoto, s. 8. maaliskuuta 1950 Kaarlela) on suomalainen pikajuoksija, joka juoksi Suomen ennätyksen 4 × 100 metrin viestijuoksussa syyskuussa 1973 ajalla 44,3. Viestijoukkue koostui Tuula Rautasesta, Mona-Lisa Pursiaisesta, Pirjo Wilmistä ja Ulla Laxista. Laxin ennätys 100 metrin juoksussa on käsiajalla 11,8 ja sähköajalla 12,03. Hän edusti Gamlakarleby Idrottsföreningiä.
Juhani Jaakkola

Matti Juhani Jaakkola (16. heinäkuuta 1945 Orimattila – 27. helmikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija. Jaakkola oli juoksemassa Suomen maajoukkueessa 4 × 100 metrin viestin Suomen ennätystä 39,6 s Helsingissä 25.7.1972 (joukkueessa Jaakkola, Raimo Vilén, Erik Gustafsson, Markku Juhola). Aika oli ensimmäinen 40 sekunnin alitus suomalaisittain pikaviestissä. Saman kesän olympiajoukkueessa Jaakkola oli pikaviestin kotimaahan jäänyt varamies.
Kalevan kisoissa Jaakkola sijoittui parhaimmillaan neljänneksi sekä 100 metrin (1972 ja 1973) että 200 metrin juoksussa (1973). Sisäratojen SM-kilpailuissa hän oli 400 metrin juoksussa kolmas vuonna 1972. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti HKV:n joukkueessa 4 × 100 metrin viestissä kultaa 1973 ja hopeaa 1974, 1975 ja 1976.
Jaakkola edusti vuoteen 1969 Orimattilan Jymyä, vuosina 1970–1971 Lahden Sampoa, vuonna 1972 Lahden Ahkeraa ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja.
Jaakkolan ennätys 100 metrillä oli 10,5 s (1972) ja 200 metrillä 21,4 s (1971).
Kärpännahkaviitta

Kärpännahkaviitta () on yhdysvaltalainen Technicolor-menetelmällä kuvattu elokuvamusikaali vuodelta 1948. Musikaalikomedian pääosissa ovat Betty Grable kaksoisroolissa, Douglas Fairbanks Jr. ja Cesar Romero. Samson Raphaelson laati käsikirjoituksen, joka pohjautuu Rudolph Schanzerin ja Ernst Welischin operettiin "Die Frau im Hermelin". "Kärpännahkaviitta" on 20th Century Foxin tuottama.
Vaikka Ernst Lubitsch on merkattu ainoaksi elokuvan ohjaajaksi, hän kuitenkin kuoli sydäninfarktiin 55-vuotiaana vain kahdeksan kuvauspäivän jälkeen. Elokuvan ohjasi loppuun Otto Preminger.
Vastaanotto.
"Kärpännahkaviitta" sai ensi-iltansa kotimaassaan 24. elokuuta 1948 New Yorkissa. Suomen ensi-ilta oli 24. marraskuuta vuonna 1950. Elokuva sai ilmestyessään paljon positiivista palautetta.
"Kärpännahkaviitta" sai vuonna 1949 kaksi palkintoehdokkuutta: Oscar-ehdokkuuden parhaasta laulusta (Friedrich Hollaender (musiikki) ja Leo Robin (sanat); laulusta "This Is the Moment") ja Writers Guild of America -ehdokkuuden parhaasta kirjoitetusta amerikkalaisesta musikaalista (Samson Raphaelson). Parhaan musiikin Oscarin elokuva hävisi Jay Livingstonille ja Ray Evansille; he voittivat parhaan musiikin Oscarin kappaleella "Buttons and Bows" elokuvasta "Valkonaama", jonka pääosissa ovat Bob Hope ja Jane Russell.
Muuta.
"Kärpännahkaviitta" julkaistiin DVD:lle 25. syyskuuta vuonna 2006 Ernst Lubitschin vuoden 1946 elokuvan "Piika, joka ei tiennyt paikkaansa" kanssa, jotka ovat osa "Hollywood Highlights 1 - Comedy" -kokoelmaa.
"Kärpännahkaviitta" on kolmas elokuva, joka perustuu Rudolph Schanzerin ja Ernst Welischin operettiin "Die Frau im Hermelin". Muut elokuvat ovat "Nainen kärpännahoissa" ("The Lady in Ermine", 1927) ja "Bride of the Regiment" (1930). Teatterimusikaali "Lady in Ermine" (1922) perustuu myös "Die Frau im Hermelin" -operettiin. "Lady in Ermine" -musikaalin ovat kirjoittaneet Al Goodman, Harry Graham ja Cyrus Wood.
"Kärpännahkaviitta" oli ohjaaja Lubitschin ensimmäinen musikaaliprojekti sitten "Iloinen leski" -elokuvan (1934) Metro-Goldwyn-Mayerille.