tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Simeon Hamilton

Simeon ”Simi” Hamilton (s. 14. toukokuuta 1987 Aspen) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Hamilton sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Roglan vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2011. Tour de Skillä 2013–2014 Hamilton voitti Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprinttikilpailun. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän selviytyi kärkikolmikkoon ensimmäisen kerran oltuaan toinen Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2015. Hän oli samassa kilpailussa toinen myös seuraavalla kaudella.
Hamilton sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 perinteisen hiihtotavan sprintissä 29:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli vapaan sprintissä 27:s ja perinteisen parisprintissä kuudes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä 20:nneksi ja vapaan parisprintissä kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut Oslossa 2011 vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi, Val di Fiemmessä 2013 vapaan sprintissä 34:nneksi ja Falunissa 2015 perinteisen sprintissä 12:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä viidenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs.
FIM-43 Redeye

FIM-43 Redeye on lähi-ilmatorjuntaohjus, eli "MANPADS" joka on suunniteltu yhden sotilaan kuljetettavaksi niin kutsutuksi olkapääohjukseksi. Ase suunniteltiin Yhdysvalloissa, ja se valmistui operatiivisen asteen käyttövalmiuteen Vietnamin sodan aikoihin. Kehitystyöt alkoivat vuonna 1959, ja ohjuksen käyttöönottovuosi oli 1968. Valmistaja oli General Dynamics.
FIM-43 Redeyen () nimi tulee maalinhaun infrapunasäteisiin perustuvasta toimintajärjestelmästä. Kertasinkoa muistuttava, "Bazooka"-tyylinen kannettava it-ase oli lajissaan ensimmäinen, joskin se sai pian oman itäisen vastineensa Strela-2:n. Redeye-olkapääohjus oli muun muassa Ruotsin puolustusvoimien käytössä.
Asejärjestelmän käytöstä poisto alkoi vuonna 1982, sillä vuonna 1981 otettiin käyttöön sen seuraaja FIM-92 Stinger. Redeye poistui käytöstä lopullisesti vuoteen 1995 mennessä.
Ankalliskirjallisuuden klassikot

Ankalliskirjallisuuden klassikot sisältävät maailmankirjallisuuden klassikoista muokattuja Aku Ankka -versioita. Kirjoja on tähän mennessä ilmestynyt "Ankalliskirjallisuuden klassikot 1 - Tuulen tuomaa ja muita tarinoita", "Ankalliskirjallisuuden klassikot 2 - Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita" sekä "Ankalliskirjallisuuden klassikot 3 - Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita". Lisäksi myös Ankalliskirjallisuuden klassikot 4 - Moby Dick - Melkoinen valas ja muita tarinoita, ja "Ankalliskirjallisuuden klassikot 5 - Aku Hamlet - kas siinä pulma ja muita tarinoita." Kirjat julkaistiin aluksi kovakantisina ja myöhemmin niitä uusintajulkaistiin taskukirjoina.
Tuulen tuomaa ja muita tarinoita.
Jokaista tarinaa edeltää sivu, jossa esitellään alkuperäinen teos. Esitelmä on noin sivun mittainen.
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita.
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita.
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Kruunuhietakyyhky

Kruunuhietakyyhky ("Pterocles coronatus") on hietakyyhkyjen heimoon kuuluva lintulaji.
Tuntomerkit.
Kruunuhietakyyhky on 25-29 senttimetriä pitkä. Koiraan alapuoli on väriltään kuviottoman punertavanharmaa. Pää ja kaulansivut ovat kellanoranssit. Nokan tyvellä kulkee musta pystyjuova kurkusta otsalle. Juovan ja silmän välissä on valkoinen reunus. Päälaen sivut ovat siniharmaat ja keskiosa punaruskea. Siipien yläpinnoilla on himmeänkeltaista pisaranmuotoista täplitystä. Naaraan höyenpuku on tiheiden mustien raitojen värittämä ja se muistuttaa paljon pitsihietakyyhkynaarasta, mutta sillä on kellanruskea kurkku sekä silmän takaa niskaan kulkeva vaaleansininen juova.
Kruunuhietakyyhky päästää lennossa viisiosaista, melko kovaa ja nasaalia "tjo-ko tjo-ko-korr" -ääntä.
Levinneisyys.
Kruunuhietakyyhkyä tavataan Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Kruunuhietakyyhky pesii puoliaavikoilla ja kuivilla, kivikkoisilla ja vähäkasvustoisilla aroilla. Aamuisin kruunuhietakyyhky käy juomapaikoilla.
Huppukerttuli

Huppukerttuli ("Setophaga citrina") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Huppukerttuleita elää Pohjois-Amerikassa. Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija. Se on havaittu Euroopassa vain kahdesti: Isossa-Britanniassa syyskuussa 1970 ja 1992.
Hexaplex trunculus

Hexaplex trunculus on Muricidae-heimoon kuuluva kotilolaji. Lajista saatavaa purppuraväriä on käytetty ylellisyysvaatteiden värjäyksessä. Nykyisin "Hexaplex trunculus" -lajia kerätään ravinnoksi.
Levinneisyys.
"Hexaplex trunculus" -laji elää Välimeren alueella ainakin Espanjan, Ranskan, Italian, Maltan, Kroatian, Kreikan, Turkin, Kyproksen, Israelin ja Tunisian vesillä. Atlantin valtameren alueella lajia tavataan Biskajanlahdella Ranskan ja Espanjan rannikoilla sekä Portugalin etelärannikolla, Portugalille kuuluvilla Madeiran saarella ja Azorien saariryhmällä, Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla ja Marokon länsirannikolla.
Käyttö.
Historiallisissa lähteissä, kuten kreikkalaisen Aristoteleen ja roomalaisen Pliniuksen kirjoituksissa, kuvaillaan kuinka "Hexaplex trunculus" ja "Bolinus brandaris" -kotiloita on kerätty punottujen korien avulla. Keräämisen jälkeen kotiloista on uutettu ylellisyysvaatteiden värjäyksessä käytettyä purppuraväriä.
Nykyisin "Hexaplex trunculus" on arvostettu laji Välimeren alueen maissa, ja sitä on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin, kuten koriansojen, trooliverkkojen ja ruoppauksen avulla. Säännöllisesti tai satunnaisesti lajia on pyydetty ihmisten kulutukseen Tunisiassa, Italiassa, Kroatiassa, Turkissa ja Kyproksella. Espanjassa etenkin Välimeren rannoilla ja Andalusian Atlantin puoleisilla rannoilla sekä Portugalille kuuluvan Algarven alueen, erityisesti Ria Formosan laguunin, vesillä lajia on pyydetty perinteisin ja pienimuotoisin kalastuskeinoin. Ria Formosan laguunissa sukeltajat keräävät käsin laskuveden aikaan laittomasti kotiloita. Samoin esimerkiksi ammattilaiskalastajat pyytävät kotiloita kiellettyjen verkkojen avulla.
Punanokkakiislanen

Punanokkakiislanen ("Aethia psittacula") on ruokkien heimoon kuuluva rantalintu.
Levinneisyys.
Punanokkakiislasta tavataan Venäjällä, Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lajin kannan on arvioitu olevan yli 1,2 miljoonaa yksilöä, mutta kannankehitys on laskeva. Euroopassa laji on havaittu vain Ruotsissa vuonna 1860.
Elinympäristö.
Punanokkakiislaset elävät kivisillä merenrannoilla.
Ravinto.
Punanokkakiislanen syö pääasiassa äyriäisiä.
Hotelli Paradiso

Hotelli Paradiso () on vuonna 1999 julkaistu Adrian Edmondsonin ohjaama elokuva. Elokuvan lajityyppi on slapstick-komedia.
Juoni.
"Bottom"-sarjan hahmoja muutenkin kuin etunimiltään muistuttavat Richie ja Eddie ylläpitävät Britannian halvinta hotellia.
Sakura Oda

Sakura Oda (jap. 小田 さくら; s. 12. maaliskuuta 1999 Zama, Kanagawa) on japanilainen poplaulaja ja Morning Musumen 11. sukupolven jäsen. Oda oli ennen Morning Musume uraansa Hello! Projectin harjoittelijaryhmässä.
José Colomer

José Colomer Rivas (10. kesäkuuta 1935 Terrassa – 24. tammikuuta 2013 Terrassa) oli espanjalainen hockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Katalonialaistaustainen Colomer kuului Espanjan olympiapronssia Roomassa 1960 voittaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi kuudessa ottelussa tekemättä maalia. Tokion kesäolympialaisissa 1964 Colomerin edustama Espanja oli neljäs ja Méxicossa 1968 kuudes. 
Colomer kuoli 77 vuoden ikäisenä 24. tammikuuta 2013.
Lauri Lahtinen

Lauri Ilmari Lahtinen (1. helmikuuta 1913 Viipuri, Suomi – 25. toukokuuta 1990 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hänellä oli solistikiinnitys Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1941–1963. Tänä aikana hän lauloi yli 80 eri roolia ja oli mukana liki 1 200 näytännössä. Hän vieraili myös Tukholman, Malmön, Oslon, Reykjavíkin, Kööpenhaminan ja Stuttgartin oopperassa sekä Bergenin musiikkijuhlilla ja Leningradin Kirov- ja Malyi-teatterissa.
Ura.
Yhteistyö säveltäjä Tauno Marttisen kanssa tuotti kolme oopperaa, joiden miespääosat hän kantaesitti: Aapeli ("Kihlaus", 1966), Antti Ihalainen ("Tulitikkuja lainaamassa", 1966) ja Sakeus ("Lea", 1968). Aarre Merikannon "Juha" sai kantaesityksensä näyttämöllä vasta Lahdessa vuonna 1963, jolloin Lahtinen esitti nimiosan.
Savonlinnan Oopperajuhlilla hän esiintyi kesinä 1967–1968 vankilanjohtaja Don Pizarron roolissa Ludwig van Beethovenin oopperassa "Fidelio". Lahtinen esiintyi elokuvissa "Sadan miekan mies" (1951) ja "Kesäillan valssi" (1951). Pro Finlandia -mitalin Lauri Lahtinen sai 1955. 
Lahtinen perheineen asui Helsingin Jakomäessä lokakuusta 1962 elokuuhun 1970 asti, jolloin he muuttivat Turkuun. Lauri Lahtisella ja hänen vaimollaan Aino Siskolla oli kaksi lasta (s. 1941 ja 1943).
Timorin taistelu

Timorin taistelu oli Tyynenmeren sodassa toisessa maailmansodassa Japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Alankomaille ja Portugalille kuuluneesta Timorin saaresta Indonesiassa. Japanilaiset nousivat maihin saarelle 19. helmikuuta 1942 ja miehittivät saaren melkein vuoden kestäneiden taisteluiden jälkeen 10. helmikuuta 1943. Taisteluissa menehtyi yli 40 000–70 000 timorilaista siviiliä.
Japanilaiset miehittivät Timorin saarta elokuuhun 1945 asti, jolloin saarta miehittäneet japanilaisjoukot antautuivat liittoutuneille Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen.
27 suosikkia

27 suosikkia on Olavi Uusivirran 27. helmikuuta 2013 julkaistu ensimmäinen kokoelmalevy.
Kokoelma sisältää Uusivirran hittejä, satunnaisia albumiraitoja sekä viisi ennenjulkaisematonta kappaletta. Ennen julkaisemattomia kappaleita ovat ”Päiväperho”, ”Minä tahdon ponin”, ”Tuhat vuotta sitten”, jossa on mukana Pauliina Kokkonen sekä singlenä julkaistu ”Tiet etäisyyksiin” ja Uusivirran versio Aleksis Kiven Metsämiehen laulusta (nimellä ”Metsänpoika”).
Mukana on myös vuonna 2006 julkaistulla "Synkkien laulujen maa" -kokoelmalla mukana ollut duetto Paula Vesalan kanssa ”Pimeä tie, mukavaa matkaa”.
Väinö Lahtinen

Väinö Vilho Lahtinen (23. lokakuuta 1897 Jyväskylä– 11. lokakuuta 1989) oli suomalainen voimistelunopettaja, kouluneuvos vuodesta 1957. Hän oli vuodesta 1937 Helsingin normaalilyseon voimistelunopettaja ja Helsingin opettajakorkeakoulun voimistelunopettaja 1947–1953. Ennen Norssiin tuloaan Lahtuinen opetti 1922-1928 viipurilaisissa kouluissa 1922-1928 ja 1931-1932 sekä 1928-1931 Kuopiossa ja 1932-1934 Sortavalan seminaarissa. 
Virikkeen voimistelunopettajaksi Lahtinen sai ajan suurelta suomalaiselta urheilutoiminnan nimeltä Ivar Wilskmanilta, joka tarkastajan ominaisuudessa oli tullut Jyväskylään Lahtisen toimiessa siellä viransijaisvoimistelunopettajana. Opettajanurallaan Lahtinen julkaisi Kaarina Karin kanssa kouluille oppikirjan "Terveysoppi" (1949), ja lisäksi hän julkaisivoimisteluoppaita. Hän toimi Kouluvoimistelu ja -urheilu -lehden päätoimittajana.
Väinö Lahtinen oli aktiivi urheilun järjestötoimintaa osallistuja. Hän oli Suomen voimisteluopettajain liiton puheenjohtaja 27 vuotta, SVUL:n liittohallituksessa 23 vuotta ja Suomen olympiakomiteassa eri tehtävissä yli 20 vuotta. Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja hän oli 1946–1958 ja Kansainvälisen voimisteluliiton teknisen valiokunnan jäsen 15 vuotta. Asuinpaikkakunnillaan Lahtinen oli myös aktiivi urheiluseuratoimija. Hän oli mukana Jyväskylän Uimaseuran, Viipurin Reippaan, Viipurin Pallonlyöjien, Kuopion Urheiluveikkojen, Sortavalan Kunnon, Ylioppilasvoimistelijoiden toiminnassa.
Vuonna 1932 Los Angelesin olympialaisiin osallistunut Suomen voimistelujoukkue oli Lahtisen valmentama. Hän oli voimistelun johtotehtävissä viisissa olympialaisissa ja yhtä monissa voimistelun MM- ja EM-kisoissa. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa hän toimi voimistelun teknisenä johtajana. Lahtinen toimi vielä Tokion vuoden 1964 olympialaisten nojapuiden ylituomarina.
Hän sai ansioistaan kunnianosoituksena muun muassa Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi 1964 ja Suomen Urheilun kultaisen ansioristin 1949. Hänet promovoitiin vuona 1982 Jyväskylän yliopiston liikuntatieellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Tunnustukset.
Lisäksi hänelle on myönnetty useita suomalaisia ja ulkomaisia urheilun ansiomerkkejä ja huomionosoituksia.
Himo (romaani)

Himo () on "Langenneet enkelit" -kirjasarjan toinen osa. Langenneet enkelit on J. R. Wardin (oikealta nimeltään Jessica Bird) luoma kirjasarja, joka edustaa paranormaalia romanttista kirjallisuutta. Alkuteos ilmestyi vuonna 2010 ja suomennos vuonna 2013.
Juoni.
Langennut enkeli Jim Heron jatkaa kumppaneineen ihmissielujen pelastamista kadotukselta. Kirjan päähenkilö on Jimin entinen armeijakaveri, salaisten erikoisjoukkojen sotilas Isaac Rothe, joka on poistunut omin luvin palveluksesta. Isaacin entinen pomo haluaa hänet hengiltä, ja myös Jimin arkkivihollinen demoni Devina sekaantuu asiaan.
Essi Hellén

Essi Julia Hellén (s. 19. helmikuuta 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja tuottaja. 
Hellén on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa vuodesta 2007 ja valmistui vuonna 2012. Syksyllä 2012 hänet kiinnitettiin Kokkolan kaupunginteatteriin, jossa hänen ensimmäinen näytelmänsä oli "Fucking Åmål". Hän esitti samannimiseen elokuvaan perustuvan näytelmän toista päähenkilöä Agnesia. Hellén on näytellyt myös Ryhmäteatterin näytelmissä, vuonna 2010 "Cyrano de Bergeracissa" Suomenlinnan kesäteatterissa ja vuonna 2011 "Rikoksessa ja rangaistuksessa" Helsinginkadun näyttämöllä. Keväällä 2014 hän muutti Kokkolasta takaisin Helsinkiin ja siirtyi vapaaksi näyttelijäksi.
Hellén teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa, Johanna Vuoksenmaan ohjaamassa komediassa "21 tapaa pilata avioliitto". Hän esittää elokuvassa päähenkilö Sannan ystävää Ainoa. Hän on näytellyt myöhemmin saman ohjaajan "Viikossa aikuiseksi" -elokuvassa (2015) ja "Ex-onnelliset"-televisiosarjassa (2016). Vuosina 2014–2015 Hellén oli näyttelijänä viihdeohjelma "Putouksen" kuudennella ja seitsemännellä tuotantokaudella. Syksyllä 2015 ja keväällä 2016 hän toimi panelistina urheiluaiheisessa viihdeohjelmassa "Villi kortti". Hellén on esiintynyt myös Radioteatterin kuunnelmissa "Puhdistus" (hahmonaan Zara) ja "Akutch – nuoren pakolaisnaisen tarina" (hahmonaan päähenkilö Akutch). 
Hellén on naimisissa näyttelijä Mikko Virtasen kanssa. Heillä on vuonna 2013 syntynyt tytär ja perheen toinen lapsi syntyi marraskuussa 2020.
Hellén on kertonut sairastavansa ykköstyypin diabetesta ja saaneensa ADHD-diagnoosin vuonna 2023.
Sykloheksyyliamiini

Sykloheksyyliamiini eli aminosykloheksaani (C6H13N) on rengasrakenteinen sekundäärinen amiini. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja korroosionestoaineena teollisuussovellutuksissa. 
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa sykloheksyyliamiini on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös useisiin orgaanisiin liuottimiin. Emäksenä sykloheksyyliamiini on kohtalaisen voimakas.
Sykloheksyyliamiinin valmistamiseen on kaksi pääasiallista valmistustapaa. Sitä voidaan synteitsoida vedyttämällä aniliinia . Reaktiossa katalyytteinä voivat toimia jalometallit sekä koboltti ja nikkeli. Toinen synteeistapa on ammoniakin alkylointi sykloheksanolin avulla noin 220 °C:n lämpötilassa. Katalyytteinä tässä reaktiossa toimivat koboltti tai kalsiumsilikoaluminaatit. Molemmissa reaktioissa sivutuotteina voi muodostua disykloheksyyliamiinia. 
C6H5NH2 + 3 H2 → C6H11NH2
C6H5OH + NH3 → C6H11NH2 + H2O
Käyttö.
Sykloheksyyliamiinia voidaan käyttää korroosionenstoaineena ja puhtaanapitoaineena teollisuussovellutuksissa kuten lämmitysvesikattiloissa. Polymeeriteollisuudessa yhdistettä käytetään polyamiinien polymeeriketjun kasvun pysäyttäjinä. Muita käyttökohteita ovat lukuisten yhdisteiden, kuten syklamaattien, väriaineiden, korroosionestoaineiden ja rikkaruohomyrkkynä käytettävän heksatsinonin valmistus.
Ol’ Man River

”Ol’ Man River” on Jerome Kernin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1927 Broadway-musikaalista "Show Boat". Kappaletta käytetään johtoaiheena musikaalin ensimmäisessä näytöksessä ja se toistetaan näytelmän lopussa viimeisenä musiikkinumerona. Laulu jäljittelee afroamerikkalaista työlaulua ja laulajaa säestää mustaihoisten satamatyöläisten kuoro. Kappaleen sanat kuvailevat ”kaikkitietävän” Mississippi-joen virtausta ja kertovat työläisten haaveesta ylittää joki ja lähteä pakoon valkoihoista päällikköään.
Laulaja Paul Robesonin vuoden 1928 levytys kappaleesta Paul Whitemanin orkesterin säestämänä palkittiin Grammy Hall of Fame -palkinnolla vuonna 2006.
Esko Elstelä on sanoittanut kappaleen suomeksi nimellä ”Vanha joki”.
Punanokkasorsa

Punanokkasorsa ("Anas erythrorhyncha") on sorsien heimoon kuuluva sorsalintulaji.
Levinneisyys.
Punanokkasorsia tavataan Etelä- ja Itä-Afrikassa. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta kuivina kausina se voi vaeltaa pitkiäkin matkoja.
Elinympäristö.
Punanokkasorsat elävät matalilla ja tyynillä makean veden alueilla, joilla on paljon kasvillisuutta.
Ravinto.
Punanokkasorsa on kaikkiruokainen. Se syö kasvinosia, nilviäisiä, hyönteisiä, äyriäisiä, matoja, nuijapäitä ja kaloja.
Aaron Tveit

Aaron Tveit (s. 21. lokakuuta 1983 Middletown, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa "Gossip Girl" Nate Archibaldin serkkuna ja Serena van der Woodsenin ex-poikaystävänä sekä Enjolrasin roolissa vuoden 2012 musikaalielokuvassa "Les Misérables". Hän on näytellyt myös musikaaleissa "Wicked, Hairspray, Next to Normal" ja "Ota kiinni jos saat".
Teatterilaiva (musikaali)

Teatterilaiva ("Show Boat") on yhdysvaltalainen Broadway-musikaali, joka sai ensiesityksensä 27. joulukuuta 1927. Musikaalin käsikirjoituksen ja sanoitukset teki Oscar Hammerstein II ja musiikin sävelsi Jerome Kern. Tarina pohjautuu Edna Ferberin vuonna 1926 kirjoittamaan romaaniin "Show Boat" (suom. "Teatterilaiva", Minerva 1929). Näytelmä poikkesi jyrkästi Broadwayn tavanomaisista kevyistä musikaali- ja revyyesityksistä vakavan realistisilla, monessa tapauksessa onnettomilla henkilöhahmoillaan ja Etelävaltioiden mustien vaikean elämän kuvaamisella. "Teatterilaivaa" pidetäänkin nykyaikaisten dramaattisten musikaalien tyylilajin ensimmäisenä edustajana.
Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”Ol’ Man River”, ”Make Believe” ja ”Can't Help Lovin’ Dat Man”.
Juoni.
Hammersteinin libretossa päähenkilö on nuori Magnolia (Nola) Hawks, teatterilaiva "Cotton Blossomin" omistajan Andy Hawksin ja tämän määräilevän vaimon Parthyn tytär. Nola rakastuu uhkapeluri Gaylord Ravenaliin. He menevät naimisiin ja muuttavat Chicagoon, jossa syntyy tytär Kim. Gaylord menettää rahansa ja jättää perheensä, mutta musikaalin lopussa, vuosia myöhemmin, perheen jäsenet tapaavat jälleen toisensa. Tärkeitä sivuhahmoja ovat mulattityttö Julie, joka erotetaan teatteriseurueesta, kun hänen etninen taustansa paljastuu, sekä laivassa asuva viisas musta pariskunta Joe ja Queenie.
Esityksiä.
Lähde: "Internet Broadway Database".
Esityksiä Suomessa.
"Teatterilaivaa" on esitetty Suomessa Esko Elstelän suomennoksena ainakin Kansallisoopperassa 1960–1963, Tampereen Työväen Teatterissa 1968–1969, Lahden kaupunginteatterissa 1975–1976, Helsingin Kaupunginteatterissa 1980–1982 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1990. Ruotsinkielinen versio "Teaterbåten" oli Svenska Teaternin ohjelmistossa 2002.
Langenneet enkelit

Langenneet enkelit () on J. R. Wardin kirjoittama paranormaalia romanttista kirjallisuutta edustava kirjasarja. Sarjan päähenkilö on langennut enkeli Jim Heron, jonka tehtävänä on pelastaa seitsemän ihmissielua seitsemältä kuolemansynniltä. Jokaisessa osassa keskitytään yhteen sieluun, joka päätyy joko helvettiin tai taivaaseen. Jimin arkkivihollinen on demoni Devina, joka kykenee muuntautumaan erilaisiin olomuotoihin. Jimillä on apunaan kaksi langennutta enkeliä, Adrian Vogel ja Eddie Blackhawk.
J. R. Wardilta on myös suomennettu Mustan tikarin veljeskunta -sarjaa.
Felipe Santana

Augusto Felipe Santana, tunnetaan yleisesti Felipe Santana (s. 7. maaliskuuta 1986 Rio Carlo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa FC Schalkea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura.
Felipe Santana siirtyi Borussia Dortmundiin kaudella 2008/2009 viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin noin viisi miljoonaa euroa. Hän debytoi avauskokoonpanossa ja teki ensimmäisen maalinsa Dortmundille syyskuussa 2008 ottelussa 1899 Hoffenheimia vastaan. Kesäkuussa 2012 Santana ilmoitti jatkavansa sopimustaan vuodella 30. kesäkuuta 2014 asti. Toukokuussa 2013 Santana teki kuitenkin vuoteen 2016 kestävän sopimuksen FC Schalken kanssa.
Saavutukset.
Seurajoukkue.
Voittaja
Poliisi saapuu Tikkurilaan

Poliisi saapuu Tikkurilaan on Sepi Kumpulainen &amp; Erikoismiehet -yhtyeen vuonna 2006 ilmestynyt ensimmäinen studioalbumi. Albumi sisältää 12 uutta, ennenjulkaisematonta kappaletta sekä uudelleen sovitetun version alun perin jo vuonna 1991 ilmestyneestä ’’Armotonta menoa’’ -kappaleesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen, ellei toisin mainita.
Kännissä on kiva olla

Kännissä on kiva olla (POWSG31) on Sepi Kumpulaisen julkaisema kahden kappaleen singlelevy, joka ilmestyi Power Recordsin julkaisemana vuonna 1997. Single sisältää kaksi versiota ’’Kännissä on kiva olla’’ -kappaleesta, akustisen version sekä elektronisesti sovitetun discoversion. Singlen molemmat kappaleet päätyivät myöhemmin samana vuonna julkaistulle "Sepitystä" -albumille.
Kappaleet.
Sävellys ja sanoitus Sepi Kumpulainen. Discoversion sovitus Jari Huttunen.
Raimo Katona

Raimo Aulis Kalervo Katona (vuoteen 1950 "Kettunen", 25. toukokuuta 1930 Hämeenlinna – 16. helmikuuta 2001) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan kenraalimajuri.
Katonan vanhemmat olivat sotilasmestari Toivo Kettunen ja Saima Aaltonen ja hänen puolisonsa oli vuodesta 1948 lähtien farmaseutti Helga Kauhtio. Katona opiskeli Hämeenlinnan lyseossa seitsemän vuotta 1942–1949. 
Katona valmistui Kadettikoulusta 37. Kadettikurssin priimuksena 1953, Sotakorkeakoulusta 1963 (ye-upseeri 1964) sekä valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1973. Hän toimi opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä 1953–1954, Panssarikoulussa 1954 ja Kadettikoulussa 1954–1957. Hämeen ratsujääkäripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1957–1961. Vuodet 1963–1967 hän toimi toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina pääesikunnassa. Kadettikoulussa hän toimi Kadettikomppanian päällikkönä ja opettajana 1967–1971. Pohjan prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1971–1972. Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa Katona toimi yleisesikuntaosaston päällikkönä 1972–1976. Pohjan prikaatia hän komensi 1976–1979. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä Katona toimi 1979–1980. Vuosina 1980–1984 Katona toimi jalkaväen tarkastajana 1980–1984. Tämän jälkeen hän toimi vielä Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1984–1990.
Quanzhou-laiva

Quanzhou-laiva on 1200-luvulla purjehtineen kiinalaisen džonkin hylky, joka on uponnut lähellä Quanzhoun kaupunkia Fujianin maakunnassa. Vuonna 1973 löydetty hylky on merkittävä meriarkeolginen löytö, joka kertoo tuon ajan laivanrakennustekniikasta ja merenkulusta. 
Hylkylöytö.
Hylyn kaivaukset aloitettiin vuonna 1974 noin 2-3 metrin syvyydestä Quanzhoun lahden rantamudasta. Kaivauksia johti paikallinen arkeologi, professori Zhuang Weij Xiamenin yliopistosta. Todennäköisesti paikalla oli 1200-luvulla kanava. Quanzhoun loistoaikana paikalla oli yksi Kiinan pääsatamista, jota kutsuttiin Houzhou-satamaksi (后渚港, Houzhougang). Laivan osat, jotka jäivät alkuperäisen vedenpinnan yläpuolella, ovat kadonneet, mutta rungon mutaan hautautuneet osat ovat säilyneet kohtuullisen hyvin. Ajoituksen kannalta tärkeimmät todisteet olivat hylystä löytyneet 504 kuparikolikkoa. Niistä 70 ajoittuu Song-dynastiaan, viimeisimmät pian vuoden 1272 jälkeiseen aikaan. Tämän avulla arkeologit ovat päätelleet aluksen uponneen joitain vuosia vuoden 1272 jälkeen eli Eteläisen Song-dynastian viimeisinä vuosina. Eteläisen Song-dynastian valloittivat mongolit vuonna 1279. On arveltu, että laivan miehistön upotti laivan matalaan veteen, jotta lasti ei joutuisi mongolien käsiin.
Laivatyyppi.
Arkeologisten tutkimusten mukaan alus oli 34,6 metriä pitkä ja 9,8 metriä leveä kolmimastoinen purjelaiva. Säilyneiden vedenalaisten osien pituus oli 24 metriä, leveys 9,15 metriä ja syväys 2 metriä. Laivan on arveltu olleen keskikokoinen pitkänmatkan kauppalaiva. Laiva oli jaettu 12 laipiolla 13 osastoon. Rakenteen tutkiminen on paljastanut piirteitä niin Kiinan rannikolta kuin eteläisestä Aasista. Esimerkiksi lankut oli tiivistetty puusta uutetulla liimalla, joka tunnetaan nimellä "chu-nam". Sitä saatiin Satingran satamasta, läheltä nykypäivän Songkhlata Etelä-Thaimaassa. Tämä on voinut tarkoittaa sitä, että Quanzhoun kauppiailla oli yhteisö esimerkiksi Satingraan satamassa. 
Lasti.
Edellä mainittujen kuparikolikoiden lisäksi laivasta löydettiin seitsemän rautakolikkoa sekä 2 000 merikotilonkuorta, jotka ovat mahdollisesti peräisin eteläisestä Itä-Aasiasta tai Hainanista. Varsinainen lasti oli suitsuketikkuja, joita löytyi 12 osastossa kaikkiaan noin 2 400 kiloa. Lisäksi oli pieniä määriä muita arvokkaita tuotteita: viisi "kiinalaista litraa" mustapippuria, Somaliasta peräisin olevaa ambraa, 6,3 grammaa olibaanihartsia todennäköisesti Arabian niemimaalta, 4 kiloa elohopeaa, pieni määrä lohikäärmeen vereksi kutsuttua väriainetta, hematiittia ja yksi kilpikonnan kuori.
Laivan nykyinen tila.
Laiva on nykyään säilytetty Quanzhoun merentakaisten suhteiden museossa (泉州海外交通史博物馆), jossa on erityinen "Quonzhuon lahden muinaiset alukset" -näyttely. Se on sijoitettu paviljonkiin, joka on rakennetettu Quanzhoun Kaiyuan-temppelin alueelle. Näyttelyssä on myös malli aluksesta sellaisena, miltä se olisi voinut aikanaan näyttää.
Arbetets Vänner

Arbetets Vänner (AV) on järjestö, joka on määrittänyt tehtäväkseen edistää erilaisia suomenruotsalaisia pyrkimyksiä. Yhdistys muodostuu kattoyhdistyksestä ja alue-yhdistyksistä. Ensimmäinen AV-yhdistys perustettiin Helsinkiin 1891. Aloitteentekijä yhdistyksen perustamiselle oli toimittaja F. J. Valbäck.
Historia.
Arbetets Vänner oli edelläkävijä suomenruotsalaisena kokoomaliikkeenä ja pyrki liittämään myös ruotsinkielisen kaupunkityöväestön suomenruotsalaisen identiteetin piiriin. Tällä haluttiin estää suomalaiskansalliseksi profiloituneen työväenliikkeen ruotsinkielisenkin työväestön houkutteleminen oman toimintansa piiriin. Koulutustoiminnan avulla yhdistys pyrki estämään sosialismin leviäminen Suomen ruotsinkielisen työväestön keskuuteen. Asteittain yhdistys menetti poliittiset etumerkkinsä ja muuttui kulttuuriyhdistykseksi. Toiminnan luonne muuttui maaseudun nuorisoseuroja muistuttavaksi. 2000-luvun alussa yhdistykseen kuului yhdeksän alayhdistystä ja 1 800 jäsentä.
"Arbetets Vänner" -yhdistyksiä perustettiin erityisesti 1890-luvulla. Emoyhdistys Huvudföreningen perustettiin 1891, Turun yhdistys 1893, Sörnäisten 1894, Töölön 1895, Loviisan ja Vaasan 1896 sekä Tammisaaren 1898. Enimmillään yhdistyksiä oli 22. Toiminnassa on nyt yhdeksän yhdistystä, ja niistä nuorin, Korson yhdistys, on perustettu 1946. Jäseniä on yhteensä noin 1 900. Yhdistysten tarkoitus oli alun perin saattaa yhteen eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvia henkilöitä opintopiirien ja yhteisten harrastusten merkeissä.
Yhdistykset perustivat keskusjärjestön Arbetets Vänners Centralförbund rf vuonna 1952.
Alpo Kantola

Alpo Anselm Kantola (9. kesäkuuta 1924 Pyhtää – 2. heinäkuuta 2001) oli suomalainen rannikkotykistön upseeri ja kenraaliluutnantti.
Kantola valmistui ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1942. Hän opiskeli tämän jälkeen Merisotakoulun 18. merikadettikurssilla rannikkotykistön linjalla ja valmistui 1946, Sotakorkeakoulun merisotalinjalta hän valmistui 1956 ja kävi valtakunnallisen maanpuolustuskurssin n:ro 1966. Hän palveli 9. raivaajalaivueessa eri tehtävissä 1947–1949 ja oli rannikkolinnakkeilla kouluttajana 1948–1952. Kotkan Rannikkopatteriston linnakkeen päällikkönä hän toimi vuodet 1952–1955. Pääesikunnassa toimistoupseerina hän työskenteli 1957–1961. 3. divisioonan esikunnassa hän toimi toimistopäällikkönä 1961–1966. Kyproksen YK-joukoissa hän taas palveli 1965–1966. Hän opetti tämän jälkeen Sotakorkeakoulussa vuoteen 1969 asti.Kotkan rannikkopatteristoa hän komensi 1972–1974. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli vuodet 1974–1976, kunnes siirtyi rannikkotykistön tarkastajan tehtävään vuosiksi 1976–1979. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän palveli puolustusvoimien huoltopäällikkönä Pääesikunnassa 1979–1984.
Kantola toimi myös sotilasasiamiehenä Varsovassa 1969–1972 sekä Bukarestissa 1970–1972.
Armotonta menoa

Armotonta menoa (FRS-91001) on Sepi Kumpulaisen ensimmäinen EP-levy. Se ilmestyi vuonna 1991. EP:n kappaleista tunnetuimmaksi on noussut sen avauskappale ’’Armotonta menoa’’.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Sepi Kumpulainen.
A-puoli
B-puoli
Evacuate the Dancefloor (kappale)

Evacuate the Dancefloor on Cascadan kolmannelta samannimiseltä albumilta julkaistu single. Kappaleella vierailee saksalainen räppäri Carlprit ja se julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 29. kesäkuuta 2009. Single debytoi Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla 11. heinäkuuta 2009 päättyneellä viikolla. Se pysyi listan kärkipaikoilla kahden viikon ajan. Tästä tuli myös artistin kolmas kappale, joka saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvaltain Billboard Hot 100 Dance Airplay -listalla sekä toinen Billboard Hot 100 -listan 40 parhaan joukkoon päässyt kappale, seuraten Everytime We Touchia. Single pääsi lukuisissa maissa viiden parhaan joukkoon kuten Itävallassa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Hollannissa ja Uudessa-Seelannissa sekä pääsi Kidz Bop 18 -levylle. Kappale löytyy myös Xbox 360 -konsolin Kinectille julkaistusta Dance Central -videopelistä.
Raitalista.
German download release (Amazon MP3/Musicload)
German iTunes release
German download release (Acoustic Mixes) (Amazon MP3)
UK iTunes EP 1
UK iTunes EP 2
UK digital download release
UK CD single
UK club promo CD single
US maxi CD single
US iTunes exclusive: The International Mixes (and more)
1,3-propaanidioli

1,3-propaanidioli on kahdenarvoinen alkoholi eli dioli, koska se sisältää kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Se on palavaa ja puhtaassa muodossaan väritöntä ja hajutonta nestettä. 1,3-propaanidiolin kemiallinen kaava on C3H8O2 ja rakennekaava HOCH2 CH2CH2OH. 1,3-propaanidiolista käytetään myös nimiä "1,3-propyleeniglykoli" ja "propaani-1,3-dioli". Tämän yhdisteen isomeeri on haaroittunut 1,2-propaanidioli eli propyleeniglykoli.
1,3-propaanidiolin moolimassa on 76,094 g/mol, sulamispiste −32 °C, kiehumispiste 214 °C, tiheys 1,05 g/cm3, taitekerroin 1,438–1,44, leimahduspiste 140 °C ja CAS-numero 504-63-2. 1,3-propaanidiolin liukoisuus veteen on 20 °C:n lämpötilassa 100 g/l.
Valmistus ja käyttö.
1,3-propaanidiolia valmistetaan hydrolysoimalla akroleiinia, jolloin muodostuu 3-hydroksipropanaalia. 3-hydroksipropaanaalista 1,3-propaanidioli saadaan katalkyyttisellä vedytyksellä. Tämän prosessin saanto on kuitenkin huono, joten korvaavia synteesimenetelmiä on pyritty kehittämään. Tällainen on esimerkiksi etyleenioksidin hydroformylaatio rodiumfosfiinikatalyytin läsnä ollessa. 1,3-propaanidiolia käytetään 1,3-dioksaanien, polyestereiden ja eräiden muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Katso myös.
1,3-propaanidiolia lyhyempi suorista dioleista on 1,2-etaanidioli ja vastaavasti yhtä pidempi on 1,4-butaanidioli.
Jääkiekon Suomensarja 1960–1961

Jääkiekon Suomensarja kaudella 1960-1961 pelattiin kolmessa maantieteellisesti jaetussa lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, lohkovoittajat etenivät SM-sarjan nousukarsintaan, jonka kaksi parasta nousivat SM-sarjaan. Lohkojen viimeiset putosivat Maakuntasarjaan.
Etelä- ja itälohkoissa lohkovoittajat KalPa Kuopiosta ja Hämeenlinnan Tarmo etenivät suoraan lohkovoittajina karsintasarjaan.
Pohjoislohkossa tilanne oli jännittävämpi. Lohkovoitosta kilpailivat viimeiselle kierrokselle asti Porin Karhut ja Kokkolan Hermes, jotka eivät olleet hävinneet otteluakaan muille joukkueille, joukkueet näyttivät päätyvän sarjassa tasapisteisiin, jolloin maaliero ratkaisisi paremmuuden. Tilanne oli ennen viimeistä kierrosta jännittävä, Karhut voitti viimeisen pelinsä Raahen Vesaa vastaan 6–3, mutta Hermes voitti Jäähaukat peräti 19–1 ja näytti menevän paremman maalieronsa turvin mestaruussarjan karsintaan. Silloin Porin Pallo-Toverit, joka oli jo tuolla kaudella varmasti tippumassa Suomensarjasta, yllättäen luovuttikin viimeisen ottelunsa. Sääntöjen mukaan luopuneen joukkueen kaikki pelit mitätöitiin, jolloin Karhujen maalieroksi tulikin yhden maalin parempi kuin Hermekselle. Näin Karhut etenisi lohkovoittajana karsintaan. Jääkiekkoliitto haistoi kuitenkin palaneen käryä ja määräsi Karhujen ja Hermeksen välille pelattaavaksi uusintaottelun puolueettomalla kentällä. Karhut voitti lopulta Tampereella pelatun ottelun 4-2 ja eteni karsintasarjaan.
Karsintasarja lohkovoittajien Tarmon, KalPan ja Karhujen välillä oli tasainen. Ennen viimeistä ratkaisevaa Porissa pelattavaa ottelua Tarmo johti sarjaa pistellä, mutta sillä oli huonompi maaliero kuin Karhuilla ja KalPalla. Tasapelin sattuessa Tarmo jäisi sarjassa viimeiseksi. Varmistaakseen nousunsa, KalPa ja Karhut sopivat pelaavansa viimeisen ottelun tasan. Ottelu päättyi 4–4 ja siten Karhut ja KalPa nousivat SM-sarjaan. Tarmo teki sopupelistä protestin, mutta Jääkiekkoliitto hylkäsi sen. Jäänpuutteen takia kaksi viimeistä karsintapeliä siirrettiin pelattaviksi Helsingin Jäästadionille.
Suomensarja.
Pohjoislohko.
Karhut ja Hermes uusintaotteluun nousukarsintapaikasta. Maakuntasarjaan putosivat viimeisen ottelunsa luovuttanut Porin Pallo-Toverit, joka suljettiin sarjasta, sekä sarjasta otteluitta luopunut Sammon Sudet.
Uusintaottelu&lt;br&gt;
Tampere
Karhut nousukarsintaan.
Etelälohko.
Tarmo nousukarsintaan, Tiikerit putosi maakuntasarjaan.
Itälohko.
KalPa nousukarsintaan, Porvoon Urheilijat putosi maakuntasarjaan.
Nousukarsinta.
Karhut ja KalPa nousivat SM-sarjaan, josta putosivat Oulun Kärpät ja Töölön Vesa.
Glorious (kappale)

Glorious on Cascadan esittämä ja julkaisema single. Kappale oli yksi Saksan vuoden 2013 euroviisuehdokkaista. Singlen esikatseluversio julkaistiin 9. tammikuuta 2013. Samana päivänä myös kappaleen kokonainen versio pääsi vuotamaan nettiin. Kappale valittiin edustamaan Saksaa vuoden 2013 Euroviisuissa. Single julkaistiin Saksassa digitaalisesti ladattavana 8. helmikuuta 2013.
Koska Saksa kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta 21. sijalle. 
Raitalista.
Digital Download
Rannikkotykistön tarkastaja

Rannikkotykistön tarkastaja oli rannikkotykistö-aselajin koulutuksen tasoa valvova sekä aselajin kehittämisestä ja suorituskyvystä vastaava upseeri Suomen puolustusvoimissa.
Tehtävä perustettiin vuonna 1966, jolloin rannikkotykistön valvonta siirrettiin tykistön tarkastajalta perustetun viran haltijalle. Aselajin tarkastaja palveli Pääesikunnassa Helsingissä. Tehtävä lakkautettiin, kun rannikkotykistö liitettiin jälleen Merivoimiin vuonna 1998 ja samalla rannikkotykistön rooli omana aselajina loppui.
Rannikkotykistön tarkastajat.
Rannikkotykistön tarkastajana olivat:
Jean-Guillaume Béatrix

Jean-Guillaume Béatrix (s. 24. maaliskuuta 1988 Saint-Priest) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Béatrix on moninkertainen nuorten arvokisamitalisti ja on voittanut myös yhden nuorten maailmanmestaruuden. Aikuisten arvokisoissa Béatrix on voittanut viisi mitalia. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa viestissä, kuten myös Nové Měston MM-kilpailuissa 2013. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kilpailuista on seitsemäs Nové Měston yhteislähtökilpailusta. Sotšin olympialaisissa 2014 Béatrix saavutti pronssia takaa-ajossa. Normaalimatkalla hän sijoittui kuudenneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa ja toisen osuuden pronssia saaneessa miesten viestijoukkueessa. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän aloitti Ranskan hopeaviestin.
Béatrix saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Anterselvan takaa-ajokilpailussa kaudella 2013–2014. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Nové Měston pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2015. Hän sijoittui neljänneksi yhteislähdön maailmancupissa kaudella 2016–2017. 
Béatrix lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Ermei Kanninen

Ermei Kanninen (19. lokakuuta 1922 Helsinki – 12. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Kanninen kävi Kadettikoulun jatkosodan aikana 1942–1943 ja Sotakorkeakoulun 1953–1955. Hän opetti Kadettikoulussa 1946–1952 ja Taistelukoulussa 1955–1956. Apulaissotilasasiamiehenä Ranskassa hän toimi 1956–1957. Porin prikaatissa hän toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana 1957–1958. Toimistoesiupseerina hän työskenteli 1958–1963 pääesikunnassa. Hämeen ratsujääkäripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1963–1965. Sotilasasiamiehenä hän oli sijoitettuna Pariisiin ja Brysseliin 1965–1967. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän toimi 1967–1971. Päämajamestarina Kanninen palveli 1971–1974. Yleisesikunnan päällikkönä hän oli 1974–1978. Pääesikunnan päällikkönä hän toimi 1978–1982. Hän vaikutti muun muassa alueellisen puolustusjärjestelmän rakentamiseen ja kalustohankintojen kehittämiseen.
Kylmän sodan luomassa tilanteessa Kannisella oli valtuudet pitää yhteyttä läntisiin tiedustelupalveluihin ohi virallisen virkatien Suomen miehityksen tai vallankaappauksen varalta. Hänellä ei kuitenkaan ollut tähän poliittista valtuutusta, vaan toiminta tapahtui hänen omalla vastuullaan. Kanninen on kertonut, että keskityskäskyt Neuvostoliiton hyökkäyksen varalta valmisteltiin, mutta niitä ei pantu paperille, vaan päävastuussa olleet kenraalit painoivat ne visusti muistiinsa. Professori Vesa Tynkkynen on vahvistanut Kannisen antamat tiedot puolustusvoimien 100-vuotishistoriikissa: YYA-sopimuksen mukaan Suomen velvollisuutena oli varautua lännestä tulevaan hyökkäykseen, mutta julkisuudelta salassa oli tehty suunnitelmat myös itärajan takaa tulevan hyökkäyksen varalta.
Kanninen ylennettiin vänrikiksi 1941, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1948, majuriksi 1958, everstiluutnantiksi 1965, everstiksi 1968, kenraalimajuriksi 1971 ja kenraaliluutnantiksi 1974.
Sotilasuransa ohella Kanninen toimi vuosien ajan autoilu- ja autourheilujärjestöjen johtotehtävissä niin kansallisella kuin kansainväliselläkin tasolla, muun muassa Autourheilun Kansallisen Kilpailulautakunnan (AKK) jäsenenä 1958–1965 ja varapuheenjohtajana 1961–1965, Autoliiton hallituksen puheenjohtajana 1972–1978 ja valtuuskunnan puheenjohtajana 1978–1980 sekä Kansainvälisen autoliiton (FIA) hallituksen jäsenenä 1964–1981 ja FIA:n kansainvälisen vetoomustuomioistuimen jäsenenä 1970–1987. Hänet kutsuttiin Autoliiton kunniapuheenjohtajaksi vuonna 1980 ja FIA:n kunniajäseneksi vuonna 1987. Toimittaja Erkki Vanhasen mukaan Ermei Kanninen oli keskeisesti nostamassa suomalaista autourheilua kansainväliselle tasolle. Ranskan kielen hyvin hallinnut Kanninen oli vuosien ajan tuttu näky Monte Carlo -rallin lähtöpaikalla Monacossa varmistamassa, ettei suomalaisilla osanottajilla ollut ongelmia.
Urho Jonkka

Urho Henrik Jonkka (25. syyskuuta 1893 Punkalaidun – 22. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Jonkka valmistui Kadettikoulusta 1922 ja Sotakorkeakoulusta 1930 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtana Seinäjoen pataljoonassa vuonna 1918. 3. divisioonan esikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina ja apulaisintendenttinä 1918-1924. Puolustusministeriön intendenttiosastolla hän oli toimistoupseerina 1924-1926. Kuormastopataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1927-1928. Puolustusministeriön intendenttiosaston toimistopäällikkönä Jonkka palveli 1931-1940. Vuonna 1941 hän toimi ilmavoimien intendenttinä. Jatkosodassa hän oli sijoitettuna II armeijakunnan ja myöhemmin Maaselän ryhmän huoltopäälliköksi. Huoltoupseerikoulua hän johti 1945-1950. Pääesikunnan pääintendenttinä ja sotatalouspäällikkönä hän oli 1950-1952. Ennen eläköitymistään Jonkka toimi pääesikunnan huoltopäällikkönä 1952-1953. 
Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1923, kapteeni 1925, majuri 1930, everstiluutnantti 1937, eversti 1941, kenraalimajuri 1950.
Gallowayponi

Gallowayponi on sukupuuttoon kuollut Skotlannista kotoisin ollut ponirotu. Sitä arvostettiin nopeana ja varmajalkaisena matkaponina.
Ominaisuudet.
Gallowayponi oli noin 142 cm korkea, harvoin sitä suurempi. Se oli rakenteeltaan tukeva ja tiivis. Sillä oli suhteellisen pieni pää ja erityisen siistit jalkaluut. Väritys oli yleisimmin ruunikko tai mustanruunikko.
Gallowayponi oli hyvin nopea ja varmajalkainen matkaponi ja erityisen arvokas kallioisilla ja vuoristoisilla alueilla kuljettaessa. Rodun huomattavasta nopeutta ja kestävyyttä osoittavat useat kertomukset muun muassa pitkänmatkan ratsastukseen liittyneistä vedonlyönneistä. 
Historia.
Gallowayponi oli peräisin Skotlannin Gallowayn alueelta. Rotua on pidetty hyvin vanhana sen maineen perusteella; lisäksi alueelta tuotiin runsaasti hevosia 1200-luvun lopulla hallinneelle Englannin kuningas Edvard I:lle. Rotuun uskottiin sekoittuneen parantavaa vaikutusta Voittamattoman armadan hylyistä paenneista espanjalaisista jennet-tyypin ratsuhevosista.
1830-luvulla gallowayponi oli jo miltei sukupuutossa.
Lars Heinrichs

Lars Gunnar Heinrichs (31. tammikuuta 1920 Pariisi – 20. maaliskuuta 1985 Jyväskylä) oli suomalainen kenraalimajuri. Hänen vanhempansa olivat diplomi-insinööri ja jääkärieversti Karl Gunnar Heinrichs ja Elisabeth Anderzén. Majuri, kauppaneuvos Per V. Heinrichs oli hänen veljensä. Jalkaväenkenraali Axel Erik Heinrichs oli puolestaan Lars Heinrichsin setä.
Lars Heinrichs valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1952 (ye-upseeri 1954). Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana PPP 8:ssa ja jatkosodassa komppanianpäällikkö JR 53:ssa. Sodan jälkeen hän oli sijoitettuna eri jalkaväkirykmentteihin. Pääesikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina 1953-1954. Hän opetti Taistelukoulussa 1954-1959. Uudenmaan prikaatin esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin vuosiksi 1959-1961. Pääesikunnan ulkomaantoimiston päällikkönä hän oli 1961. Sotilasasiamiehenä Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa hän toimi 1961-1965. Uudenmaan rakuunapataljoonaa Heinrichs komensi vuosina 1965-1966. Pääesikunnassa hän oli tiedustelupäällikkönä 1966-1971. Kadettikoulua hän johti 1971-1974. Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana Heinrichs toimi vuodesta 1974 eteenpäin.
John Nettleton

John Dering Nettleton (28. kesäkuuta 1917 – 13. heinäkuuta 1943) oli Etelä-Afrikan tasavallassa syntynyt brittiläinen lentäjä, joka lensi Avro Lancaster -pommikoneita. Nettletonin sotilasarvo oli hänen kuollessaan everstiluutnantti.
Nettleton palveli 44. raskaassa pommituslaivueessa. Hän johti hyökkäyksiä mm. Augsburgiin, missä pommitti 17. huhtikuuta 1942 sukellusveneiden moottoreita valmistavaa MAN-tehdaskompleksia. Nettleton sai tästä ansiosta Viktorian ristin. Tehtaat vaurioituivat pahoin, mutta seitsemän Lancasteria tuhoutui.
Nettleton katosi miehistöineen Torinon pommituksessa 12.–13. heinäkuuta 1943. Nettleton oli ensimmäinen Viktorian ristin saanut Lancaster-lentäjä.
Magnus Haaksalo

Magnus Haaksalo (vuoteen 1940 Hagner), (29. toukokuuta 1920 Viipuri – 17. marraskuuta 1989 Helsinki oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti. 
Haaksalo valmistui Kadettikoulusta 1941 ja Sotakorkeakoulusta 1952 (yleisesikuntaupseeriksi 1953). Hän toimi 1941 JR 5:ssä komppanianpäällikkönä. 1942 hän toimi RUK:ssa kouluttajana. 1943–1944 hän toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonan komentajan viransijaisena. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän työskenteli 1945–1949. Vaasan sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistopäällikkönä 1953–1954. Taistelukoulussa hän opetti 1954–1956. Egyptissä hän toimi suomalaisen YK-komppanian yhteysupseerina 1957. Sotakorkeakoulussa hän opetti taktiikkaa vuosina 1957–1963. Rannikkojääkäripataljoonaa Haaksalo komensi 1963–1966. Kadettikoulun johtajana hän toimi everstiksi ylennettynä 1966–1971. Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1971–1974 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana 1974–1980 josta tehtävästä jäi reserviin.
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1941, kapteeni 1943, majuri 1954, everstiluutnantti 1959, eversti 1966, kenraalimajuri 1971, kenraaliluutnantti 1976.
Hänen tuhkauurnansa kätkettiin Hietaniemen uurnalehtoon. Sittemmin uurna on siirretty Kulosaaren hautausmaalle.
Julkaisuja.
Nimellä "M. Haaksalo":
Aijol Brandt

Bo Aijol Alexis Brandt (24. toukokuuta 1909 Loviisa – 2. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Brandt valmistui Kadettikoulusta 1930, suoritti sotateknillisiä opintoja 1936–1938 ja kävi Sotakorkeakoulun 1953–1955 sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1964. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Viestipataljoonassa 1930–1936. Pioneeripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1938–1939. Talvisodan aikoihin 1939–1940 hän palveli toimistopäällikkönä. Viestipataljoona 20:ä hän komensi 1940. Toimistoupseerina pääesikunnassa hän oli 1940–1941. 5. divisioonan viestikomentajana Brandt toimi 1941–1942. Viestipataljoona 10:ä hän komensi 1942–1944. Viestirykmentin aliupseerikoulun johtajana hän oli 1945. Sotakorkeakoulussa hän toimi opettajana 1946–1952. Pääesikunnassa hän oli toimistopäällikkönä 1955–1960. Porin sotilaspiirin päällikkönä hän palveli 1960–1963. Viestirykmenttiä Brandt komensi 1963–1964. Pääesikunnan tarkastusosaston (myöh. tiedusteluosasto) päällikkönä hän toimi vuodesta 1964 alkaen. Viestitarkastajana hän toimi 1967–1968.
Henkilötietolaki

Henkilötietolaki (, ) on vuonna 1999 Suomessa säädetty laki henkilöitä koskevien tietojen käsittelemisestä ja henkilörekistereistä. Henkilötietolaki on kumottu tietosuojalailla (1050/2018), joka on voimassa 1.1.2019 alkaen. Henkilötietolaki oli Euroopan unionin tietosuojadirektiivin mukainen.
Tätä edeltävä henkilörekisterilaki (lyhenne HRL) oli Suomessa vuonna 1987 voimaan tullut laki henkilöiden tietojen rekisteröinnistä. Vuonna 1987 Suomeen perustettiin myös tietosuojalautakunta ja tietosuojavaltuutetun virka henkilörekisterilaissa tarkoitettujen asioiden käsittelemistä varten.
Istanbulin jazzfestivaali

Istanbulin jazzfestivaali on Istanbulin kulttuuri- ja taidesäätiön (IKSV) vuosittainen tapahtuma Istanbulissa, Turkissa. Se pidettiin ensi kertaa vuonna 1994 ja ajoittuu heinäkuun ensimmäiselle puoliskolle. Eri jazztyylien lisäksi tapahtumassa on esitetty muutakin musiikkia, kuten rockia, poppia, reggaeta, funkia ja maailmanmusiikkia. Istanbulin jazzfestivaalilla käy vuosittain noin 50 000 vierasta yli 30:ssa konsertissa. Vuodesta 2002 lähtien tapahtumassa on jaettu palkinto elinikäisistä saavutuksista.
Tapahtuma on International Jazz Festivals Organizationin (IJFO) jäsenfestivaali. Esiintyjiin ovat lukeutuneet Al Di Meola, Bobby McFerrin, Jan Garbarek, Chick Corea, Herbie Hancock, Keith Jarrett, Marcus Miller, Diana Krall, Wynton Marsalis, Ornette Coleman, Tony Bennett, Eric Clapton, Joan Baez, Lou Reed, Nick Cave, Sting, Tori Amos, Elvis Costello, Norah Jones, Paul Simon, Dead Can Dance, Massive Attack, Björk, Suzanne Vega, Bryan Ferry, Grace Jones, Seal, Jamie Cullum ja Joss Stone.
Istanbulin jazzfestivaali pyrkii rohkaisemaan jazzmusiikin tuottamista Turkissa ja edistämään sen kansainvälistä suosiota.
Roy Black

Roy Black, oikealta nimeltään Gerhard Höllerich (25. tammikuuta 1943 – 9. lokakuuta 1991), oli saksalainen romanttisten balladien laulaja. Hän aloitti uransa rock and roll -muusikkona perustamalla yhtyeen "Roy Black &amp; His Cannons" vuonna 1963. Yhtye sai levytyssopimuksen Polydor Recordsilta. Black omaksui taiteilijanimensä tummien hiustensa ja Roy Orbisoniin kohdistuneen ihailunsa johdosta.
Levy-yhtiö alkoi ohjata Blackia kohti soolouraa, ja hänestä tuli poplaulajana yksi maansa menestyksekkäimmistä levyttävistä artisteista. Hän myös esiintyi useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa vuodesta 1967 lähtien. Black kärsi alkoholi- ja muista päihdeongelmista. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan, mutta myös tahallisesta yliannostuksesta esitettiin arveluja.