tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen huutokauppakeisari

Suomen huutokauppakeisari on suomalainen televisiosarja, jossa seurataan Uuraisten Hirvaskankaalla sijaitsevan huutokaupan arkea. Palkittu ohjelma on ollut yksi Nelosen katsotuimmista ohjelmista 2010-luvulla.
Ohjelman päärooleissa nähdään pariskunta Aki ja Heli Palsanmäki, jotka etsivät joka jaksossa viikon aikana ympäri Suomea (ja yhdellä kaudella myös Espanjassa) jokaisen viikon perjantaina eteenpäin huutokaupattavia tavaroita. Heidän apulaisenaan toimii Markku Saukko, joka tarpeen vaatiessa korjaa tai huoltaa kaikenlaisia huutokauppaan liittyviä asioita. Lisäksi Markku tekee uusia tuotteita myyntiin.
Ohjelman toisella kaudella nähtiin myös Kirsi Nisonen, joka hoiti pääkaupunkiseudulla tehtävät ostot. Kolmannesta kaudesta alkaen ohjelmassa tavaroita ovat kaupanneet myös julkisuudesta tunnetut ihmiset.
Sarjan kaksi ensimmäistä kautta esitettiin Jimillä, minkä jälkeen esityskanavaksi vaihtui Nelonen.
Toisen kauden jälkeen järjestettiin äänestys siitä, pitäisikö sarjan jatkua. Jatkoa luvattiin, jos ohjelman Facebook-sivu saa 30 000 tykkäystä. Määrä tuli täyteen kymmenessä päivässä.
Syksyllä 2018 Palsanmäet muuttivat yhdeksäksi viikoksi Fuengirolaan Espanjaan, jossa kuvattiin ohjelman 10. tuotantokauden jaksot.
Uuraisilla sijaitsevan huutokauppahallin perusti Aki Palsanmäen isä Lauri Palsanmäki 1980-luvun lopulla. Lauri kuoli vuonna 2006, jonka jälkeen Aki jatkoi toimintaa yhdessä vaimonsa Helin kanssa.
Aki Palsanmäki palkittiin vuonna 2015 Kultaisella Venlalla vuoden 2014 yleisön suosikkiesiintyjänä. Vuonna 2015 sarja sai yleisön suosikkiohjelman Kultainen Venla -palkinnon.
Ohjelman 16. ja 17. tuotantokaudella useassa jaksossa Markun apupoikana toimi Eikka Erosen esittämä Pikku-Markku.
Toinen tuotantokausi.
13 = Spesiaalijakso
Kolmas tuotantokausi.
13 = Spesiaalijakso
Kolmastoista tuotantokausi.
Ohjelman 13. tuotantokausi alkoi 13. lokakuuta 2020 Nelosella. Palsanmäet käyvät tällä kaudella kauppaa muun muassa Popedan rumpalin Kari "Lacu" Lahtisen, The Voice of Finland -voittajan Markus Salon, mediapersoona Wallu Valpion, YouTube-tähti Miska Haakanan, aikuisviihdetähti Henry Saaren ja laulaja Meiju Suvaksen kanssa. 
Neljästoista tuotantokausi.
14. kauden kuvaukset keskeytyivät koronan vuoksi, mutta valmistuivat keväällä 2021.
 Kauden esitykset lopetettiin kesken joulukuussa 2021, jolloin esittämättä jäi neljä jo kuvattua jaksoa. Loput neljä jaksoa näytettiin 22. elokuuta 2022 lähtien.
Viidestoista tuotantokausi.
15. kausi kuvattiin kesällä 2021 ja sen lähetykset alkoivat vuonna 2022.
Seitsemästoista tuotantokausi.
17. kausi kuvattiin touko- ja syyskuun välillä kesällä 2024.
Kahdeksastoista tuotantokausi.
18. kausi kuvattiin huhti- ja heinäkuun välillä 2025.
Tomas Hradecký

Tomas Hradecký (, s. 13. lokakuuta 1992 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, joka edustaa Pargas IF:ää.
Hän on aiemmin edustanut Veikkausliigassa IFK Mariehamnia, jossa hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa heinäkuussa 2013, sekä Rovaniemen Palloseuraa ja kaudella 2017 Seinäjoen Jalkapallokerhoa, sekä Ykkösessä Turun Palloseuraa. Ulkomailla hän on edustanut tšekkiläistä Bohemians 1905:tä.
Myös hänen isoveljensä Lukas ja nuorempi veljensä Matej ovat jalkapalloilijoita.
Kristillissosiaalinen kansanpuolue

Kristillissosiaalinen kansanpuolue (, , ), lyh. CSV tai PCS, on Luxemburgin suurin poliittinen puolue. Puolue edustaa kristillisdemokraattista ideologiaa ja on vahvasti Euroopan unioni -myönteinen. Kristillissosiaalinen kansanpuolue kuuluu Euroopan kansanpuolueeseen.
Ideologia.
Kristillissosiaalista kansanpuoluetta on pidetty Luxemburgin kolmesta pääpuolueesta arvokonservatiivisimpana ja sen on katsottu heijastavan katolisen kirkon näkemyksiä. Perinteisesti puolue on kannattanut uskonnon aseman säilyttämistä yhteiskunnassa ja koulujen uskonnonopetusta, mutta toisaalta se on myös kääntynyt samaa sukupuolta olevien avioliiton ja eutanasian kannalle. Talouspoliittisesti CSV on luettu keskustaan kuuluvaksi, ja se on ollut luomassa pohjaa luxemburgilaiselle hyvinvointivaltiolle.
Historia.
Puolueen juuret ovat Oikeistopuolueessa, joka nimettiin uudelleen Kristillissosiaaliseksi kansanpuolueeksi vuonna 1944. CSV on ollut Luxemburgin suurin kaikissa käydyissä vaaleissa vuodesta 1919 lähtien. Tosin ainoastaan vuonna 1921 se on saanut enemmistön paikoista ja kyennyt muodostamaan itse hallituksen. Oppositiossa Kristillissosiaalinen kansanpuolue on istunut vain kolmesti historiansa aikana. Puolueen vahva asema Luxemburgin politiikassa on johtunut myös sen asettumisesti maan poliittisen kentän keskustaan, mikä on mahdollistanut CSV:lle hallituksen muodostamisen niin vasemmisto- kuin oikeistopuolueidenkin kanssa.
Marc Spautz toimi CSV:n puoluejohtajana 2014–2019. Lokakuun 2018 parlamenttivaaleissa kärsityn vaalitappion jälkeen Spautzin seuraajaksi valittiin Frank Engel tammikuussa 2019 pidetyssä puoluekokouksessa. CSV oli menettänyt lokakuun vaaleissa kolme paikkaa ja jäi oppositioon.
Tietosuojavastaava

Tietosuojavastaava on erityisasiantuntija, jonka tehtävä on toimia ensisijaisesti rekisterinpitäjän tukena ja auttaa rekisterinpitäjää lakisääteisten velvoitteiden toteuttamisessa. Tietosuojavastaavan tehtäviin kuuluu myös asiantuntija-avun antaminen sekä organisaation henkilöstölle että organisaation johdolle tietosuojaan liittyvissä kysymyksissä. Tietosuojavastaavan tulee myös toimia organisaatiossa henkilötietojen käsittelyä valvovana tahona sekä yhdyssiteenä valvontaviranomaisiin, kuten tietosuojavaltuutettuun.
Lainsäädäntö.
EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan organisaation on nimettävä tietosuojavastaava, jos se käsittelee arkaluontoisia tietoja laajassa mittakaavassa, harjoittaa laajamittaista ja säännöllistä ihmisten seurantaa tai toimii julkishallinnossa. Nimeämisvelvollisuus ei koske tuomioistuimia. 
Tehtävät.
Tietosuojavastaavan tehtävät on määritetty EU:n yleisessä tietosuoja-asetuksessa. Hänen tehtäviinsä kuuluu muun muassa antaa neuvoja rekisterinpitäjälle tai henkilötietojen käsittelijälle tietosuojasäännösten velvoitteista sekä seurata, että organisaatio noudattaa tietosuoja-asetusta sekä muita tietosuojasäännöksiä. Tietosuojavastaava toimii tietosuojavaltuutetun yhteyshenkilönä organisaatiossa. 
Asema ja vaatimukset.
Menestyksekäs suoriutuminen tietosuojavastaavan tehtävistä edellyttää kykyä ja valtuuksia itsenäiseen työskentelyyn sekä kattavaa tuntemusta organisaation tietojenkäsittelyyn liittyvistä käytännöistä ja määräyksistä. Esimerkiksi sosiaali- ja terveydenhuollon organisaatioissa tämä edellyttää sovellettavan lainsäädännön, ohjeiden ja määräysten tuntemista. Jotta tietosuojavastaavalla olisi todelliset mahdollisuudet päästä vaikuttamaan organisaation tietosuojan tilaan, on hänellä oltava suora yhteys organisaation ylimpään johtoon.
Tietosuojavastaavan koulutuksesta tai ammattinimikkeestä ei aseteta nimenomaisia vaatimuksia. Hänellä tulee kuitenkin olla riittävä tietotaito kuvatuista työtehtävistä suoriutumiseen sekä oman erityisammattitaitonsa kehittämiseen.
Tietosuojavastaavan tulee noudattaa salassapitosäännöksiä, kuten vaitiolovelvollisuus, joista säädetään mm. Suomen perustuslaissa (731/1999, 10 §) sekä viranomaisten osalta tarkemmin julkisuuslaissa (621/1999, 24§).
Tupuna Vaissi

Tupuna Vaissi (ent. "Sirkka Helinä Vaissi", 26. helmikuuta 1941 Turku – 12. toukokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvataiteilija.
Vaissi valmistui ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta vuonna 1962. Neljä vuotta myöhemmin hän valmistui kuvaamataidon opettajaksi, muttei koskaan työskennellyt ammatissa. Sen sijaan Vaissi aloitti työt televisiokuuluttajana ja alkoi vähitellen tehdä lastenohjelmia ja koko perheen näytelmiä. Vuosina 1966–1970 hän kertoi ja piirsi satuja lastenohjelmassa "Pienten piiri". Hän myös kuvitti lastenkirjoja.
Urallaan Vaissi teki useita kuunnelmia, televisionäytelmiä, satukirjan ("Saniaissaari", 1966) ja satumusikaalin. Lisäksi hän näytteli elokuvassa "Kuningas lähtee Ranskaan" (1986). 1980-luvulla hän toimi Mainostelevisiossa dramaturgina.
Vaissin puoliso oli ohjaaja Veikko Kerttula 1964–1984.
Niklas Eklund

Niklas Eklund (1969 – 10. huhtikuuta 2025) oli ruotsalainen trumpetisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen Göteborgissa vuonna 1969. Hänen isänsä oli arvostettu trumpetisti ja kapellimestari Bengt Eklund. Niklas Eklund aloitti musiikin opintonsa isänsä opetuksessa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Göteborgin yliopistossa opiskellen musiikkia ja musiikinteoriaa. Vuonna 1996 hän voitti ensimmäisen palkinnon Altenburgin kansainvälisessä barokkitrumpettikilpailussa Saksan Bad Säckingenissa. Eklund teki paljon yhteistyötä levy-yhtiö Naxoksen kanssa. Hän oli erityisen tunnettu barokkitrumpettilevytyksistään. Eklund soitti solistina oopperalaulaja Cecilia Bartolin kanssa. Hän soitti myös arvostetussa Carnegie Hallissa.
Henrik Nerlund

Magnus Henry Erkki Nerlund (14. elokuuta 1978 Tukholma) on ruotsalainen arkkitehtuurihistorioitsija, toimittaja ja kirjailija.
Nerlund on erikoistunut kulttuuriympäristökysymyksiin ja sodanjälkeiseen kaupunkien uudistamiseen. Hän on myös Tukholman kaupungin julkisivulautakunnan ("skönhetsråd") varapuheenjohtaja ja Tukholman nimistötoimikunnan ("namnberedning") jäsen.
Morainville

Morainville on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren alueella Eure-et-Loirin departementissa. Se sijaitsee Chartresin itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 3,82 neliökilometriä ja siellä on arviolta 26 asukasta (vuonna 2016).
Ranskan 2. panssaridivisioona

Ranskan 2. panssaridivisioona () oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä, joka perustettiin toisessa maailmansodassa vuonna 1943 Pohjois-Afrikassa. Se otti osaa sotatoimiin Länsi-Euroopassa osana kenraali Pattonin Yhdysvaltain 3. armeijaa. Yhtymä lakkautettiin 1999, jolloin sen perinteet siirrettiin 2. mekanisoidulle prikaatille.
Perustaminen.
Divisioona perustettiin Italian hallinnoimaan Libyaan vuodesta 1940 hyökänneistä yksiköistä, jotka olivat edenneet vuoteen 1943 mennessä Tripoliin Leclercin johdolla. Yhtymä nimettiin 2. kevyeksi divisioonaksi ja elokuussa 1943 se organisoitiin Yhdysvaltain kevyen panssaridivisioonan mukaiseksi.
Palvelus.
Divisioona kuljetettiin huhtikuussa 1944 Britteinsaarille ja edelleen 29. heinäkuuta Ranskaan. Ranskan taisteluissa se vapautti Pariisin, torjui Saksan panssariprikaatin hyökkäyksen Lorrainessa ja sulki Savernen aukon sekä vapautti Strasbourgin. Colmarin motista käytyjen taisteluiden päätyttyä se hyökkäsi Royanin satamakaupunkiin, mistä vapauduttuaan se palasi länteen osallistuen hyökkäykseen Saksan alueella. Divisioona lakkautettiin sodan jälkeen, kunnes se aktivoitiin uudelleen 1970-luvulla.
Ranskan maavoimia uudelleen järjesteltäessä 1999 divisioona hajotettiin 1. heinäkuuta ja sen perinteet siirrettiin 1. mekanisoidulle prikaatille.
Boris Barnet

Boris Vasiljevitš Barnet (, 18. kesäkuuta 1902 Moskova – 8. tammikuuta 1965 Riika) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Boris Barnet syntyi yrittäjän ja kirjapainonomistajan perheeseen. Hän opiskeli Moskovan taidekoulussa, mutta lähti toiselta vuosikurssilta vapaaehtoisena puna-armeijaan. Barnet valmistui armeijan urheilukoulusta, toimi ammattinyrkkeilijänä ja liikunnanopettajana sekä opiskeli Lev Kulešovin johdolla valtion elokuvateknikumissa. Hänen ensimmäinen näyttelijänroolinsa oli Kulešovin kokeellisessa seikkailuelokuvassa "Mr. Westin ihmeelliset seikkailut bolsevikkien maassa" ("Neobytšainyje priklutšenija mistera Vesta v strane bolševikov", 1924). Marietta Šaginjanin teokseen perustuvassa seikkailuelokuvassa "Miss Mend" (1926) Barnet toimi näyttelijänä, toisena käsikirjoittajana ja ohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli komedia "Tyttö ja hatturasia" ("Devuška s korobkoi", 1927). Sitä seurasi suosittu lämminhenkinen komedia "Talo Trubnaja-kadun varrella" ("Dom na Trubnoi", 1928) ja joukko muita elokuvia.
Barnetin ensimmäinen äänielokuva "Laitakaupunki" ("Okraina", 1933) on yksi neuvostoelokuvan merkkiteoksista. Aiheeltaan vallankumoushistorialliselle elokuvalle on ominaista lämmin ihmiskuvaus sekä voimakas kuva- ja äänimontaasi. Barnetin seuraava elokuva, harmiton komedia "Sinisen meren rannalla" ("U samogo sinego morja", 1936) joutui tuntemattomasta syystä kritiikin hampaisiin. Yhtä epäpoliittinen "Staryi najezdnik" (1940) joutui hyllytetyksi ja julkaistiin vasta vuonna 1959.
Ohjaajan suosituin teos oli neuvostovakoojista kertova seikkailuelokuva "Hyppy tuntemattomaan" ("Podvig razvedtšika", 1947), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Menestyksestä huolimatta Barnet joutui jatkossa työskentelemään sosialistisen realismin tiukoissa rajoissa ja hän ohjasi myös Stalinin kuoleman jälkeen lähinnä keskinkertaisia nykyajan kuvauksia. Myöhemmistä elokuvista huomion arvoisia ovat Valentin Katajevin käsikirjoitukseen perustuva "Poet" sekä sirkuspainija Ivan Poddubnyin ja klovni Anatoli Durovin ystävyydestä kertova "Borets i kloun" (molemmat 1957). Barnet teki itsemurhan hotellihuoneessaan latvialaisen "Sūtņu sazverestība" (ven. "Zagovor poslov", 1965) -elokuvan kuvausten aikana.
Barnet oli NKP:n jäsen vuodesta 1943. Hän sai Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1935 ja vastaavan ukrainalaisen arvonimen vuonna 1951.
Dinara Asanova

Dinara Kuldaševna Asanova (, 24. lokakuuta 1942 Frunze – 4. huhtikuuta 1985 Murmansk) oli kirgisialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Asanova työskenteli 1960-luvun alussa Kyrgyzfilmin studiolla ja opiskeli sen jälkeen Mihail Rommin ja Aleksandr Stolperin johdolla Neuvostoliiton elokuvakoulussa VGIK:ssä, josta hän valmistui vuonna 1970. Hän työskenteli Lenfilmillä vuodesta 1974 lähtien.
Ohjaaja tuli tunnetuksi puhdashenkisistä lapsikuvauksistaan "Tikan päätä ei särje" ("Ne bolit golova u djatla", 1975) ja "Avain kuuluu vain sinulle" ("Kljutš bez prava peredatši", 1977). Niistä jälkimmäinen sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin ja Moskovan elokuvajuhlien sekä Komsomolin palkinnot. Vuonna 1980 Asanovalle myönnettiin Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi. Elokuva "Kurittomat" ("Patsany", 1983) sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon ohjaajan kuoleman jälkeen. 
Asanova tunnettiin rohkeana neuvosto-ohjaajana, joka uskalsi tuoda elokuvissa esiin myös yhteiskuntajärjestelmän huonoja puolia, esimerkiksi koululaitoksen kritiikkiä nuorison näkökulmasta. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti luonnehti Asanovaa elokuvan "Kurittomat" esittelyssään 1984: ”Dinara Asanova ei peittele ongelmia, ei välttele koviakaan tosiasioita, ei jata kuvaamatta julmuutta ja pahuutta, jos sitä jossain esiintyy.”
Asanovan viimeiseksi elokuvaksi jäi "Rakkaani, ainoani" ("Milyi, dorogoi jedinstvennyi...", 1985), yöllinen tarina 19-vuotiaasta Annasta. Asanova kuoli sydänkohtaukseen keskeneräiseksi jääneen "Neznakomka"-elokuvan kuvauksissa.
P-Metoksifenoli

p-Metoksifenoli eli 4-hydroksianisoli eli mekvinoli (C7H8O2) on aromaattinen yhdiste ja hydrokinonin metyylieetteri. Yhdistettä käytetään teollisuudessa polymeerien monomeerien stabilisaattorina ja orgaanisessa synteeseissä valmistettaessa muun muassa lääkeaineita. p-Metoksifenoli on guajakolin ja m-metoksifenolin isomeeri. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa p-metoksifenoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen muodostaen heikosti happaman liuoksen. Veden lisäksi yhdiste on liukoinen myös moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.
Valmistus ja käyttö.
p-Metoksifenolia voidaan valmistaa synteettisesti hydrokinonin ja dimetyylisulfaatin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on metyyliarbutiinin hydrolyysi.
p-Metoksifenolin tärkein käyttökohde on polymeeriteollisuudessa toimia hapettumista ja radikaalipolymeroitumista estävänä stabilisoivana aineena. Sitä lisätään muun muassa metyylimetakrylaatin joukkoon. Sitä voidaan käyttää myös polymeerien kuten etyyliselluloosan stabilisoijana, lääkeaineiden kuten itrakonatsolin valmistuksessa, muiden kemikaalien kuten butyloidun hydroksianisolin, jota saadaan siitä tert-butanolin tai isobuteenin avulla. Yhdistettä voidaan käyttää myös yhdessä tretinoiinin kanssa ihon tummien läiskien vaalentamiseen.
Azərbaycanfilm

Azərbaycanfilm () on Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa toimiva elokuvastudio.
Studio on saanut alkunsa tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin yhteyteen vuonna 1923 perustetusta valokuva- ja elokuvahallinnosta. Vuosina 1930–1933 sen nimenä oli Azkino, vuodesta 1933 lähtien Azfilm, vuodesta 1934 Azgoskinoprom, vuosina 1935–1940 Azerfilm, vuosina 1941–1959 Bakun elokuvastudio ja vuodesta 1960 Cəfər Cabbarlılle nimetty Azerbaidžanfilm.
Studio tuotti aluksi lähinnä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Sen ensimmäinen näytelmäelokuva oli Vladimir Balljuzekin ohjaama "Legenda o Devitšjei bašni" (1924). Alkuvaiheessa studiolla työskenteli useita muista tasavalloista tulleita ohjaajia kuten Hamo Beknazarjan, Vsevolod Pudovkin, Nikoloz Šengelaia ja Boris Barnet. Ensimmäinen azeriohjaajan elokuva oli Abbas Mirzə Şərifzadən "Bismillah" (ven. "Vo imja boga", 1925). Studion mykkäelokuvista tunnetuin on Šengelaian "Dvadtsat šest komissarov" (1933).
Vuonna 1936 julkaistiin ensimmäinen tasavallassa kuvattu äänielokuva, Mežrabpomfilmin kanssa tuotettu Boris Barnetin "Sinisen meren rannalla" (ven. "U samogo sinego morja"). Samalla aloitettiin elokuvien jälkiäänitys azeriksi. Ensimmäinen kansallinen äänielokuva oli Viktor Turinin ohjaama "Bakılılar" (ven. "Bakintsy", 1938). Studion suurimpia menestyksiä oli Stalin-palkinnon saanut musiikkielokuva "Naimatoimitsija" ("Arşın mal alan", ven. "Aršin mal alan", 1945).
Azərbaycanfilm sai uudet nykyaikaisesti varustetut tilat vuonna 1965. 1980-luvun alussa se tuotti vuosittain kuusi näytelmäelokuvaa, 20 dokumenttielokuvaa, neljä animaatiota ja jälkiäänitti azeriksi yli 60 filmiä. Studion elokuvat käsittelivät etupäässä ajankohtaisia ja yleisinhimillisiä aiheita. Lisäksi tehtiin kansallisten suurmiesten elämäkertoja. Huomiota herätti erityisesti Rasim Ocaqovin korruptiota käsittelevä "Kuulustelu" ("İstintaq", ven. "Dopros", 1979). Azərbaycanfilmin kansainvälisesti tunnetuin ohjaaja oli Rüstəm İbrahimbəyov, joka on jatkanut uraansa menestyksekkäästi myös Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Studion toiminta lamaantui vuoden 1992 jälkeen ja sen tilat vuokrattiin pienyrityksille. Vuonna 2005 Azərbaycanfilm alistettiin maan kulttuuriministeriölle, joka alkoi rahoittaa sen uudistamista. Nykyään studiolla kuvataan vuosittain kahdesta neljään pitkää näytelmäelokuvaa.
Leo Arnštam

Leo Oskarovitš Arnštam (, 15. tammikuuta 1905 Jekaterinoslav – 27. joulukuuta 1979 Moskova) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Leo Arnštam valmistui Pietarin konservatoriosta vuonna 1923, työskenteli pianistina ja Vsevolod Meyerholdin teatterin musiikkipäällikkönä vuosina 1924–1927. Hän aloitti elokuvauransa Sergei Jutkevitšin elokuvan "Kultaiset vuoret" ("Zlatyje gory", 1931) äänisuunnittelijana ja osallistui Jutkevitšin ja Fridrih Ermlerin elokuvan "Vastasuunnitelma" ("Vstretšnyi", 1932) käsikirjoituksen laatimiseen ja ohjaukseen.
Arnštamin ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö oli lokakuun vallankumousta romantisoidusti kuvaava "Ystävättäret" ("Podrugi", 1936). Hän jatkoi vallankumousteemaa Sergei Kirovista kertovassa elokuvassa "Druzja" (1938). Partisaanityttö Zoja Kosmodemjanskajasta kertova "Zoja" (1944) sai Stalin-palkinnon vuonna 1946. Stalin-palkinnon sai myös säveltäjäelämäkerta "Säveltäjä Glinka" ("Glinka", 1947). Neuvostoliittolais-bulgarialainen "Urok istorii" (1957) kuvaa Berliinin valtiopäivätalon tuhopolttoon liittyviä tapahtumia vuonna 1933 ja "Sofja Perovskaja" Aleksanteri II:n murhaan osallistunutta narodnikkia.
Arnštam työskenteli Mosfilmillä tuotantoryhmän johtajana. Hän sai Venäjän SFNT:n kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1969.
Hevosenpää

Hevosenpää on aihe taiteessa ja heraldiikassa. Se esittää irrallista hevosen päätä. Se esiintyy monissa heraldisissa symboleissa, kuten Oripään vaakunassa ja New Jerseyn sinetissä. Taiteessa se on aiheena varsinkin primitiivisissä veistoksissa sekä surrealistisissa maalauksissa.
Elokuvissa irtonainen hevosenpää muistetaan varsinkin kahdesta esiintymisestä: Elokuvassa "Kummisetä" (1972) mafia uhkailee elokuvatuottajaa laittamalla irtonaisen hevosenpään hänen sänkyynsä. Elokuvassa "Peltirumpu" (1979) päähenkilön äiti järkyttyy nähtyään kalastajien käyttävän irtonaista hevosenpäätä ankeriaiden syöttinä.
Confederation of Independent Football Associations

Confederation of Independent Football Associations eli ConIFA on vuonna 2013 perustettu kansainvälinen jalkapallon keskusjärjestö. Sen jäseninä on Kansainväliseen jalkapalloliittoon FIFA:an kuulumattomia jalkapallojoukkueita tai -liittoja, jotka edustavat erilaisia vähemmistökansallisuuksia, valtiottomia kansoja, itsehallintoalueita ja tunnustamattomia valtioita. ConIFA:n päämaja on Ruotsin Luulajassa.
ConIFA aloitti toimintansa kesällä 2013, kun osa vuonna 2003 perustetun NF-Board-järjestön jäsenistä oli tyytymättömiä sen toimintaan. Liiton puheenjohtaja on myös sen perustajiin kuulunut saamelainen Per Anders Blind, joka valittiin tehtävään tammikuussa 2014 Kölnissä pidetyssä ConIFA:n kokouksessa. 
ConIFA World Football Cup.
ConIFA World Football Cup on ConIFA:n jäsenilleen järjestämä epävirallinen maailmanmestaruusturnaus. Se pelataan ensimmäisen kerran touko-kesäkuussa 2014 Ruotsin Östersundissa. Mukana on 12 joukkuetta eri puolilta maailmaa.
ConIFA:n jäsenet.
Eurooppa
Aasia
Afrikka
Pohjois-Amerikka
Brittiläinen 6. panssaridivisioona

6. panssaridivisioona oli Yhdistyneen kuningaskunnan panssaridivisioona toisessa maailmansodassa. Yhtymä perustettiin 12. syyskuuta 1940, jolloin sen kalustona olivat Matilda ja Valentine-panssarivaunut. Ne korvattiin myöhemmin Crusadereilla ja edelleen M4 Shermaneilla. Divisioona osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuun Algeriassa ja Marokossa marraskuussa 1942 ja ensimmäisessä taistelussaan Tunisiassa se kuului 1. armeijan V armeijakuntaan. Tunisian taisteluiden päätyttyä se osallistui 8. armeijan mukana Italiassa käytyihin taisteluihin päättäen sotansa Itävallassa. 
Perustaminen.
Divisioona perustettiin syyskuussa 1940, jolloin sen komentajana oli kenraalimajuri John Crocker. Divisioonan organisaatio noudatti perustettaessa panssaridivisioonan organisaatiota III (), jonka mukaan siihen kuului kaksi panssariprikaatia (20. ja 26. panssariprikaati), tukiryhmä (6. tukiryhmä) sekä panssariautorykmentti (Derbyshire Yeomanry). Organisaatio ei osoittautunut onnistuneeksi ja siihen lisättiin jalkaväkeä, joten 20. panssariprikaati siirrettiin pois huhtikuussa 1942 ja se korvattiin jalkaväkiprikaatilla (38. jalkaväkiprikaati) uuden organisaatio V:n mukaisesti. 6. tukiryhmä lakkautettiin kesäkuussa 1942 ja sen tykistö-, panssarintorjunta-, ilmatorjuntayksiköt liitettiin divisioonaan erillisjoukkoina. Samalla divisioonaan liitettiin toinen tykistörykmentti sekä pioneeriyksiköitä, jotka kaikki kuuluivat organisaatio V:een.
Henri Anier

Henri Anier (s. 17. joulukuuta 1990 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, joka on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Norjassa, Skotlannissa, Saksassa, Ruotsissa ja Suomessa.
Anier debytoi Viron A-maajoukkueessa vuonna 2011 ja hän on pelannut 52 maaottelua sekä tehnyt niissä 11 maalia. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä.
Mamma Mia! (soundtrack)

Mamma Mia! The Movie Soundtrack on vuonna 2008 ilmestyneen elokuvan "Mamma Mia!" soundtrack-albumi, joka sisältää elokuvan musiikin. Musiikki koostuu ruotsalaisen pop-yhtyeen Abban kappaleista elokuvan näyttelijöiden laulamana.
Kappaleet.
Soundtrack-albumi ei sisällä kaikkia elokuvassa esitettyjä kappaleita.
Vlatko Ilievski

Vlatko Ilievski (2. heinäkuuta 1985 – 6. heinäkuuta 2018) oli pohjoismakedonialainen laulaja ja näyttelijä. Hän edusti maataan vuoden 2011 Euroviisuissa kappaleella ”Rusinka”. Ilievski oli oman semifinaalinsa 16:s 36 pisteellä ja näin ollen karsiutui finaalista. Rusinka tarkoittaa venäläistä tyttöä. Ilievski kuului ennen soolouraansa yhtyeeseen nimeltä Morality.
Ilievski kuoli 33-vuotiaana. Hänet löydettiin kuolleena autostaan, ja kuolinsyyksi todettiin myöhemmin huumeet, muun muassa kokaiini.
VP9

VP9 on Googlen kehittämä avoin ja lisenssimaksuton videonpakkausformaatti, jota käytetään digitaalisen videon tiivistämiseen ja purkamiseen.
VP9 on VP8:n seuraaja ja kilpailee MPEGin HEVC-formaatin kanssa. HEVC:istä poiketen tuki VP9-videolle on yleinen ominaisuus verkkoselaimissa: maaliskuussa 2017 VP9-videon ja Opus-äänenpakkauksen yhdistelmä WebM-tiedostomuotoon käärittynä oli tuettu ominaisuus 77 %:ssa käytössä olevista verkkoselaimista. Suosituimmista verkkoselaimista vain kahdesta, Internet Explorerista ja Safarista, puuttuu tuki VP9:lle. Android-käyttöjärjestelmä on tukenut VP9:ää versiosta 4.4 lähtien, vaikkakin laitteistokiihdytyksen saatavuus vaihtelee.
Jotkin pakkausformaatin osat käyttävät Googlen omistamien patenttien alaisia tekniikoita. Yhtiö antaa kenen tahansa käyttää sen omistamia VP9:ään liittyviä patentteja sillä ehdolla etteivät niiden käyttäjät haasta muita VP9:n käyttäjiä oikeuteen patenttirikkomuksista.
Historia.
VP9 on kehitetty 2011-2013 ja se pohjautuu VP8-formaattiin.
Tekniset yksityiskohdat.
VP9 ei ole ns. säiliömuoto, eli valmis datapaketti ei sisällä ääntä, erikielisiä tekstitysraitoja, väliotsikoita ("Chapters") tai juuri muuta kuin pakatun videon. Tästä syystä sillä ei ole omaa tiedostopäätettä; se ei ole itsenäinen elokuvatiedosto vaan pelkästään osa siitä eli videonpakkaus. Pakkaus on häviöllinen kuten videopakkaukset yleensäkin, eli sitä ei voi käyttää datan pakkaamiseen. VP9-pakattua videota levitetään pääsääntöisesti WebM-säiliömuodossa, ja äänenpakkaus WebM:ssä on Vorbis. Säiliömuodoista käytetään myös termiä "kääre".
VP9 tekee paljon parannuksia edeltäjäänsä VP8:aan. VP9 tukee 32×32 pikselin kokoisten superblokkien käyttöä, ja kehittäjien aikeena on lisätä tuki 64x64 pikselin superblokkeja varten. Nelipuu-koodausformaattia käytetään superblokkien koodauksessa.
VP9-pakettia voisi pitää kasana peräkkäisiä kuvia, missä jokaisella kuvalla on yksiselitteinen ja tarkka järjestysnumero sekä aikaleima, mutta muodot ja värit ovat likiarvoja halutun verran. Mitä pienemmäksi paketti halutaan, sitä epätarkempi on kuvajono. Aikaleimat ovat välttämättömiä, että äänet ja tekstit saadaan tahdistettua videoon ja sisältö näytettyä samalla nopeudella kuin kuvaushetkellä.
Standardiversio tukee seuraavia väriavaruuksia: Rec. 601, Rec. 709, SMPTE-170, SMPTE-240 ja sRGB.
Profiilit.
Standardiversio on määrittänyt kaksi profiilia: profiili 0 ja profiili 1. Jälkimmäinen on valinnainen, ja se tukee valon ja värin pakkaussuhteita (engl. chroma subsampling) 4:2:2 ja 4:4:4, alfakanavaa ja syvyyskanavaa. Kehitteillä on profiili, jonka syvyyskanava päästää läpi 10 bittiä aiemman kahdeksan sijaan. Tällä voi olla merkitystä normaalikontrastin kuvissa, esim. kun pitää erottaa maastopukuinen sotilas maastosta, tai tumma kohde varjosta.
Walking on Sunshine (soundtrack)

Walking on Sunshine: Original Motion Picture Soundtrack on brittiläisen "Walking on Sunshine" -musikaalielokuvan soundtrack, joka julkaistiin 23. kesäkuuta 2014. Elokuvassa esitetään 1980-luvun hittikappaleita, kuten Madonnan ”Holiday”, Cyndi Lauperin ”Girls Just Want to Have Fun” ja Wham!-yhtyeen ”Wake Me Up Before You Go-Go”.
Soundtrackin musiikkiohjaajana toimi Anna Dudley, joka on tehnyt musiikkia useisiin elokuviin, kuten Oscarilla palkittuun "Housut pois!" -komediaan. Kappaleita esittävät kaikki elokuvan päänäyttelijät.
Bradd Shore

Bradd Shore on yhdysvaltalainen antropologi. Hän valmistui antropologian tohtoriksi 1977 Chicagon yliopistossa. 
Hänen erikoistalueensa ovat symbolinen ja psykologinen antropologia. Lisäksi hän tutkimuksessaan kiinnostunut rituaaleista. Hänen tutkimusalueensa ovat Yhdysvallat, Polynesia ja Oseania.
Lars Stindl

Lars Stindl (s. 26. elokuuta 1988 Waghäusel, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka vuosina 2015–2023 edusti Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia ja oli joukkueen kapteeni kaudesta 2016–2017 alkaen. Stindl siirtyi Hannoveriin heinäkuussa 2010 Karlsruhesta, jota hän oli edustanut aluksi juniorijoukkueissa vuodesta 2000 lähtien ja jossa hän pelasi 2. Bundesliigassa viimeisen kautensa 2023–2024. Stindl on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen pituutensa on 181 senttimetriä.
Stindl pelasi Bundesliigassa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2008. Sen jälkeen hän pelasi pääsarjassa lukuun ottamatta kautta 2009–2010, kun Karlsruhe oli pudonnut 2. Bundesliigaan, ja uransa viimeistä kautta. Kauden 2020–2021 loppuun mennessä hän on pelannut Bundesliigassa 321 ottelua ja tehnyt niissä 73 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 19 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia kausina 2015–2016, 2016–2017 ja 2020–2021.
Stindl on edustanut Saksaa ikäkausimaajoukkueissa sekä 11 A-maaottelussa, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän kuului Maanosaliittojen cupin 2017 voittaneeseen joukkueeseen ja teki turnauksen neljässä ottelussaan kolme maalia. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi maaliskuussa 2018.
Intian parlamenttivaalit 2014

Intian parlamenttivaalit 2014 olivat maailman suurimmat vaalit, joissa oli 815 miljoonaa äänioikeutettua. Ne kestivät viisi viikkoa 7. huhtikuuta - 12. toukokuuta 2014.
Vaaleissa valittiin Intian parlamentin alahuoneen eli Lok Sabhan 543 jäsentä, joiden lisäksi kaksi paikkaa on varattu presidentin nimittämille kahdelle anglointialaiselle.
Ylivoimainen voittaja oli Intian kansanpuolue (Bharatiya Janata Party, BJP), joka sai 282 paikkaa.
Vaalien jälkeen Intian parlamenttiin nousi 62 naista, mikä oli suurin naisten osuus siihen mennessä. Islaminuskoisten parlamentaarikkojen määrä laski alhaisimmaksi sitten vuoden 1952 parlamenttivaalien jälkeen jääden 23:een edustajaan.
Alla olevan taulukon tulostiedot perustuvat Intian vaalikomission tietoihin.
Shane Lowry

Shane Thomas Lowry (s. 12. kesäkuuta 1989 Perth, Länsi-Australia) on irlantilais-australialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja, ja kauden 2013–2014 jälkeen hän on ollut vailla seuraa oleva vapaa pelaaja hänen sopimuksensa päätyttyä Millwallin kanssa.
Seurajoukkueura.
Lowry aloitti jalkapallon pelaamisen australialaisessa ECU Joondalupissa. Perheen muutettua Irlantiin hän liittyi Aston Villan juniorijoukkueen miehistöön ja pelasi seuran riveissä myös aikuisuransa ensimmäiset vuodet. Aston Villassa hän ei saanut peliaikaa liigassa, mutta oli mukana joukkueen kansainvälisissä otteluissa tehden niissä myös debyyttinsä aikuisten tasolla. Aston Villasta Lowry lainattiin hänen siellä viettämieen vuosien aikana Plymouth Argyleen (13 ottelua), Leeds Unitediin (11 ottelua), Sheffield Unitediin (17 ottelua) sekä Milwalliin (lainajakson aikana 9 ottelua). Millwallissa pelattujen ottelujen jälkeen Lowry solmi seuran kanssa 2,5-vuotisen sopimuksen. Sopimuskauden aikana hän pelasi Millwallissa 74 ottelua viimeistellen niissä kaksi maalia. Kauden 2013–2014 päätteeksi seura ilmoitti, ettei ole halukas jatkamaan Lowryn sopimusta vaan hän vapautuu vapaaksi pelaajaksi.
Maajoukkueura.
Lowry on pelannut kuusi ottelua Irlannin alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa sekä kaksi ottelua Irlannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Kaksoiskansalaisuuden ansiosta hän on kuitenkin päätynyt edustamaan aikuisten tasolla Australian maajoukkuetta, mikäli hänet maajoukkuetehtäviin kutsutaan.
Lev!

Lev! on 170 metriä pitkä lasitaideteos, joka sijaitsee jalankulun ja pyöräilyn tunnelissa Uumajan keskustassa Järnvägstorgetin ja Hagan alueen välissä. Taideteoksen on luonut taiteilijaduo FA+ (Ingrid Falk ja Gustavo Aguerre), ja se valmistui 17. marraskuuta 2012 samaan aikaan Höstljus-festivaalin ja Uumajan keskusrautatieaseman uudelleenavaamisen yhteydessä. Se on yksi Euroopan suurimmista lasitaideteoksista noin 700 neliömetrin pinta-alallaan.
Taustaa.
Uumajan kunta tilasi työn yhteistyössä Liikenneviraston kanssa uudistetun päärautatieaseman avajaisiin, mutta aloitteen teki Sara Lidman -yhdistys Drottninggatanilla, Tukholmassa sijaitsevan Strindbergscitat-taideteoksen innoittamana, ja ehdotti kunnalle tehtäväksi jotain vastaavaa Uumajaan. Kaupungin taidevastaava Lars Sahlin vei asian eteenpäin FA+:lle sekä Tukholman Strindbergscitatin tehneille taiteilijoille, jotka kertoivat voivansa tehdä sen. Tavattuaan uutta rautatieasemaa suunnitelleen White arkitekter -yrityksen kanssa, he päättivät laajentaa taideteosta koko tunnelin ympäristöön – joka toimii myös kävelytienä asemalaiturien välillä – tarjoten turvallisemman ja miellyttävämmän ympäristön.
Rakentaminen.
"Lev!"-teos kehystää jalankulun ja pyöräilyn tunnelia 170 metrin pituisella lasiseinällä, jonka kokonaispinta-ala on 700 neliömetriä, mikä tekee siitä yhden Euroopan suurimmista lasitaideteoksista. Seinä muodostuu 186 kaksinkertaisesta ikkunasta, joista jokaisella on kuvauskohde (monet Sara Lidmanin kotiseudulta Missenträskistä), tai lainaus yhdestä hänen teoksestaan. Lainauksia on ehdottanut julkinen yleisö, ja sen jälkeen taiteilijaduo FA+ ja Sara Lidman -yhdistys ovat valinneet noin 30 lainausta mukaan työhön.
Seinä on valaistu "takaapäin" ja se on äänivarusteltu 16 kanavalla, joista neljä ovat "interaktiivisia" – tietystä seinän pisteestä painamalla kuuluu erilaisia ääniä: Sara Lidman lukee runon, Sara Lidman puhuu Vietnamista, Etelä-Afrikasta ja niin edelleen. Muita lainauksia on laitettu pyörätien asfaltille.
Teoksen nimi.
Nimi "Lev!" tulee sanasta, jonka Sara Lidman usein kirjoitti, kun hän allekirjoitti kirjoja. Käsiala näkyy suurikokoisena kiillotetulla metallilevyllä tunnelin pohjoispuolella. Sama käsiala toistuu alhaalla valaistulla penkillä, joka on asemarakennuksen vieressä.
Arvostelu.
Päivä ennen uuden Uumajan keskusrautatieaseman jalankulun ja pyöräilyn tunnelin avajaisia yksi noin 30 Sara Lidman -lainauksista teipattiin yli Uumajan kunnahallituksen jäsenen, Hans Lindbergin pyynnöstä. Lainauksessa luki: "Kirjoita jotain seinälle, jotta muut voivat tietää, miten voit". Se piilotettiin, ettei tulisi väärinkäsityksiä sen tarkoituksessa. Teippaus otettiin kuitenkin pois ennen avajaisia.
Viikossa aikuiseksi

Viikossa aikuiseksi on suomalainen Johanna Vuoksenmaa ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 23. tammikuuta 2015. Elokuva kertoo kymmenen erilaisen persoonan ja yhden kissan viikosta aikuistumisleirillä.
Vastaanotto.
Katsojamäärät.
Elokuva oli ensi-iltaviikonloppunaan (23.–25.1.2015) Suomen katsotuin elokuva 25 771 katsojallaan. Se oli katsotuin myös toisella esitysviikollaan. Helmikuussa elokuva ylitti 100 000 katsojan rajan.
Arvostelut.
"Episodi"-lehden Jussi Huhtala antoi elokuvalle kolme tähteä. Hänen mukaansa sen tarina etenee sujuvasti ja näyttelijäsuoritukset ovat luontevia, mutta komediaksi elokuva ei ole kovin hauska.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Pertti Avola antoi elokuvalle kaksi tähteä ja kuvasi sitä ”helposti unohdettavaksi käyttökomediaksi”, jossa on välillä liikaa puskafarssin aineksia ja joitakin epäuskottavia hahmoja. Myös "Ilta-Sanomien" Taneli Topelius antoi elokuvalle kaksi tähteä.
"Iltalehden" Tuomas Riskala luonnehti elokuvaa ”epäkiinnostavaksi ja huonolta sketsikoosteelta vaikuttavaksi suomalaiskomediaksi” ja antoi elokuvalle yhden tähden. Samoin elokuvaa arvioi "Hufvudstadsbladetin" Krister Uggedahl, jonka mukaan elokuva maistuu ”puskakomedialta ja halvalta kesäteatterilta”.
Henricus Martini Kemner

Henricus Martini Kemner (k. 1638) oli suomalainen pappi ja runoilija.
Viipurista kotoisin ollut Kemner toimi Tarton suomalaisen seurakunnan pastorina vuodesta 1630 alkaen ja hän oli myös sotilaspappina Inkerissä, Liivinmaalla ja Virossa.
Runojen ohella Kemner laati 1619 myös ikuisen kalenterin tapaan toimineen kalenterinkäyttöoppaan ("Tabulae XII").
Oksipertiini

Oksipertiini on neurolepti eli antipsykoottinen lääke. Oksipertiini on fenyylipiperatsiinin indolyylijohdos. Tämä lääkeaine oli myynnissä reseptilääkkeenä Suomessa ainakin 1970-luvulla. Sterling-Winthrop, sittemmin Sanofi-Winthrop valmisti ja myi oksipertiiniä nimellä "Opertil".
Valmistetta oli tarjolla kahta eri lääkemuotoa ja vahvuutta. 40 mg vahvuinen tabletti oli skitsofrenian ja psykoosien vastainen lääke. 10 mg vahvuinen kapseli oli ahdistukseen ja neuroosien hoitoon tarkoitettu valmiste. Psykoosien ja skitsofrenian hoidossa, oli hoitoalueen annostelu 60-160 mg/vrk. Ahdistuneisuushäiriöissä ja angstneuroosien, joita myöskin tuskaneurooseina kutsuttiin tuolloin eli yleistyneen tuskaisuuden hoidossa: hoitoalueen annostelu liikkui välillä 10-60 mg/vrk.
Pharmaca Fennica 1976 mainitsee lääkkeen sivuvaikutukset vähäisinä, mutta klassillisille 1. polven neuroleptiaineille tyypillisinä. Siihen kuuluvat psykomotorinen hyperaktiivisuus eli pakkoliikkeet (kuten akatisia, tasikinesia) sekä ekstrapydimidaalisen hermojärjestelmän aiheuttamat, niin kutsutut EPS- oireet. Lääke ilmeisesti kehiteltiin tähdäten, tietyn ryhmän hermosolujen reseptorisalpauksen saamista varten, vailla vastaavia voimakkaita sivuvaikutuksia: kuten parkinsonismin tyylisiä sivuoireita.
Sittemmin tämä lääke on poistettu aktiivikäytöstä Suomessa. Sen ovat korvanneet niin kutsutut toisen polven neuroleptit. Oksipertiinillä ei ollut esimerkiksi perisiatsiiniin, pimotsidiin taikka pipotiatsiiniin verrattavaa erityisindikaatiota, eli tarkennettua käyttöaluetta johon soveltuisi erityisen hyvin.
Farmakologia.
Farmakodynamiikka.
Lääkkeellä on voimakas affiniteetti serotoniini 5-HT2- ja dopamiini D2 -reseptoreihin (Ki = 8,6 nM ja 30 nM). Se antagonisoi tryptamiinin, serotoniinireseptoriagonistin, ja apomorfiinin, dopamiinireseptoriagonistin, käyttäytymisvaikutuksia eläimillä. Kuten reserpiini ja tetrabenatsiini, oksipertiini kuluttaa katekoliamiineja, mutta ei juurikaan serotoniinia, mikä saattaa osaltaan vaikuttaa sen antipsykoottiseen tehoon.
Jerónimo Thomé da Silva

Jerónimo Thomé da Silva (12. kesäkuuta 1849 Sobral – 19. helmikuuta 1924) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin 25. toukokuuta 1872 diakoniksi ja 21. joulukuuta 1872 papiksi Olindan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin 26. kesäkuuta 1890 Belém do Parán piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Rampolla del Tindaro, jota avustivat Antônio de Macedo Costa ja Domenico Ferrata.
Thomé da Silva sai 12. syyskuuta 1893 nimityksen São Salvador da Bahian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. helmikuuta 1894. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.
Erakkohaukka

Erakkohaukka ("Buteogallus solitarius") on haukkojen heimon luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan hyvin laajalla alueella Meksikosta Argentiinan luoteisosaan ja siinä väissä Belizessa, Hondurasissa, Guatemalassa, Nicaraguassa, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Panamassa, Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Perussa, Ecuadorissa ja Boliviassa. Se on silti yleensä harvinainen ja paikallinen, eikä populaatio arvion mukaan ehkä ylitä tuhatta yksilöä, joskin arvio on luultavasti liian alhainen. Aikuisten yksilöiden määrä on todennäköisesti kuitenkin 1 000–2 500 yksilöä, jolloin kokonaismäärä olisi 1 500–4 000 yksilö. Kanta on kuitenkin pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen ja liiallisen metsästyksen vuoksi.
Sen elinpiiriä ovat kosteat, tiheämetsäiset vuorenjuuret ja muut subtrooppiset ja trooppiset esivuoret ja kosteat vuoristometsät, yleensä 600–2 200 metrin korkeudessa.
Laji luokiteltiin aiemmin erakkohaukkojen sukuun ("Harpyhaliaetus"), mutta molekyylitutkimusten perusteella se kuuluu luhtahaukkojen suvun neljä lajia käsittävään kladiin.
Antonio Rocca

Antonio Rocca (20. helmikuuta 1888 Buenos Aires – 12. toukokuuta 1979) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 28. lokakuuta 1911 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Augustan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Santiago Luis Copello, jota avustivat Fermín Emilio Lafitte ja Fortunato Devoto. 
Rocca jäi eläkkeelle 22. huhtikuuta 1975.
Kantai Collection

Kantai Collection (, lyh. KanColle) on Kadokawa Gamesin kehittämä japanilainen selainpohjainen keräilykorttipeli. Pelissä on tarkoitus kasata laivasto moe-hahmoisista toisen maailmansodan sotalaivoista, edetä kartalla, huoltaa aluksia ja ottaa yhteen muiden pelaajien kanssa. Peli julkaistiin huhtikuussa 2013.
Anime.
Siihen perustuva anime on alkanut 8. tammikuuta 2015 alkaen maaliskuun 26. päivään (arvioitu päivämäärä) asti. Sarjan pituus on noin 12 jaksoa. Sarjan avaustunnuskappale on "Miiro (海色)" esittäjältä "AKINO from bless4" ja loppumusiikki "Fubuki (吹雪)", esittäjänä "Shiena Nishizawa (西沢幸奏)."
Merja Ylä-Anttila

Merja Hannele Ylä-Anttila (o.s. Kivinen, s. 14. toukokuuta 1960 Hämeenlinna) on suomalainen toimittaja ja johtaja. Ylä-Anttila aloitti Ylen toimitusjohtajana 1. syyskuuta 2018. Hän jäi eläkkeelle syyskuun 2025 lopussa.
Koulutukseltaan Ylä-Anttila on ylioppilas.
Elämä.
Ylä-Anttila kirjoitti ylioppilaaksi hämeenlinnalaisesta Kaurialan lukiosta 1979. Hän tuli MTV:hen alun perin kesätoimittajaksi vastaperustettuihin uutisiin vuonna 1982. Hän työskenteli muun muassa kotimaan toimittajana sekä pitkään politiikan toimittajana ja toimituspäällikkönä ennen siirtymistään päätoimittajaksi 2001. Ylä-Anttila toimi myös MTV:n toimitusjohtajan varahenkilönä. Huhtikuussa 2018 Ylä-Anttila valittiin Yleisradion toimitusjohtajaksi. Ylä-Anttila on toinen nainen Yleisradion johtajana Hella Wuolijoen jälkeen.
Ylä-Anttila aloitti Yleisradion toimitusjohtajana syyskuun alussa 2018. Hän on toiminut MTV3:n MTV Uutisten uutis- ja ajankohtaisohjelmien vastaavana päätoimittajana vuosina 2001–2018. Ylä-Anttila oli sisällöntuotantoyhtiö Mediahub Helsingin toimitusjohtaja vuosina 2015–2018. Mediahubiin siirrettiin MTV:n uutistoimitus vuonna 2015.
Merja Ylä-Anttila kuuluu Päätoimittajien yhdistyksen johtokuntaan. Vuonna 2011 hänet nimitettiin Pelastakaa Lapset ry:n hallitukseen. Ylä-Anttila toimi Palvelualojen työnantajat Palta ry:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 2021–2022.
Ylä-Anttilan puoliso on Ari Ylä-Anttila, joka myös työskentelee Ylessä.
Suurmestaruusajo

Suurmestaruusajo on vuodesta 1958 lähtien järjestetty suomenhevosille tarkoitettu raviurheilun suurkilpailu. Vuodesta 1997 kilpailupaikkana on ollut Mikkelin ravirata. Nykyään Suurmestaruusajo on avoinna myös Ruotsin ja Norjan kilpailurekisterissä oleville kylmäverisille.
Lämminveristen Suurmestaruus järjestettiin eri paikkakunnilla kiertävänä kilpailuna vuosina 1964–1982. Se palasi kilpailukalenteriin Porissa vuonna 2017.
Historia.
Suurmestaruus on Kuninkuusravien jälkeen Suomen perinteisin suomenhevosten suurkilpailu. Se järjestettiin vuosina 1958–1996 aluksi Tampereella, Hippoksen raviradalla ja vuodesta 1976 lähtien Ylöjärvellä, Teivon raviradalla. Vuonna 1997 kilpailupaikaksi vaihdettiin Mikkeli ja nykyään Suurmestaruus ajetaan heinäkuussa St. Michel-ravien yhteydessä lauantain pääkilpailuna.
Kilpailumatka on 1 600 metriä, vuosina 1984–1996 matkana oli 2 100 metriä. Vuonna 2013 Suurmestaruuden ykköspalkinto oli 15 000 €. Kilpailun ennätys 1.19,9 on Vieskerin nimissä vuodelta 2002. Kyseessä on myös suomenhevosten SE-tulos. I.P. Vipotiinan vuonna 2009 juoksema 1,20,2 puolestaan oli pitkään kylmäveristen tammojen maailmanennätys.
Riitta Pihlajamäki

Riitta Liisa Pihlajamäki (s. 23. joulukuuta 1956) on suomalainen televisiotoimittaja.
Riitta Pihlajamäki pääsi ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1975 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1985. Hän on työskennellyt Yleisradion televisio-ohjelmatoiminnassa vuodesta 1978 muun muassa A-studion toimitussihteerinä, kansainvälisten ohjelmien tuottajana sekä Yle Uutisten ulkomaantoimittajana. Hän on toiminut Ylen kirjeenvaihtajana Pariisissa ja Wienissä. Bonnin-kirjeenvaihtajana Pihlajamäki raportoi mm. Berliinin muurin murtumisesta marraskuussa 1989.
Pihlajamäki nimitettiin Yle TV1:n ohjelmasuunnittelupäälliköksi 1998 ja ohjelmajohtajaksi 2005. Hän toimi Yle TV1:n kanavapäällikkönä 2008-2011, jonka jälkeen välinepäällikkönä ja myöhemmin Ylen suomenkielisten tv-kanavien julkaisupäällikkönä. Ylen journalististen standardien ja etiikan päälliköksi Pihlajamäki nimitettiin 2014. Joulukuussa 2016 hän siirtyi johtamaan A-studion toimitusta. Toukokuussa 2021 hän jäi Yleisradiosta eläkkeelle.
Riitta Pihlajamäki toimii vuodesta 2022 alkaen Ilmajoen Musiikkijuhlien hallituksen puheenjohtajana.
Pihlajamäki on ollut naimisissa Yleisradion entisen toimittajan Hannu Lehtilän kanssa.
Trichiurinae

Trichiurinae on makrillikalojen alalahkoon (Scombroidei) ja huotrakalojen heimoon (Trichiuridae) kuuluva kalojen alaheimo.
Suvut.
Alaheimoon kuuluu neljä sukua ja 14 lajia.
Ilmajoen lukio

Ilmajoen lukio on Ilmajoen kunnan ylläpitämä lukio. Siinä opiskelee runsaat 200 opiskelijaa ja opettajia on 15. Ilmajoen lukio on yleislukio, jossa toimivat ilmaisu-, paini- salibandy- ja pesäpallolinjat.
Syksystä 2010 Ilmajoen lukiossa on toiminut ilmaisutaidon linja, jota toteutetaan yhteistyössä Etelä-Pohjanmaan Opiston kanssa. Ilmaisulinjan suuntautumisvaihtoehtoina ovat kirjoittaminen, rytmimusiikki, tanssi ja teatteri. Kolmivuotisen linjan kursseista 57 pidetään lukiossa ja 25 kansanopistossa.
Ilmajoen lukio kuuluu Etelä-Pohjanmaan urheiluakatemiaan vastuualueena pesäpallo. Lukiossa aloitettiin tehostettu 
pesäpallovalmennus vuonna 1996 aluksi oman paikkakunnan pelaajille ja sittemmin muillekin.
Ilmajoen lukiosta on 2000-luvulla tehty useita opintomatkoja Sveitsin tutkimuskeskus CERNiin, Euroopan komission käännöskeskukseen ja muualle Keski-Eurooppaan.
Ilmajoen lukio toimii vuonna 1956 valmistuneessa kivirakennuksessa ja sen viereisessä vanhassa puukoulussa. Vuonna 2012 valmistuneessa peruskorjauksessa Ilmajoen lukion ja viereisen yläkoulun Jaakko Ilkan koulun toimitiloja uudistettiin lähes 10 miljoonan euron edestä.
Historiaa.
Ilmajoen lukio sai alkunsa 1924, kun perustettiin Ilmajoen keskikoulu. Lukioluokat perustettiin 1930. Yksityisen, kannatusyhdistyksen omistaman oppikoulun ensimmäinen rehtori oli Martti Stenius, joka hoiti virkaa 38 vuotta, kuolemaansa 1963 saakka. Hän opetti historiaa ja yhteiskuntaoppia, ja toi Ilmajoen yhteiskouluun Helsingin normaalilyseon mallin mukaisen itsehallintokokeilun, jossa luokat valitsevat keskuudestaan valvojat ja muut tarvittavat virkailijat. Tätä mallia, jota erilaisin muunnelmin sovellettiin noin 40 koulussa ympäri Suomen, toteutettiin Ilmajoella 1928–1939 jopa niin, että koulu julistettiin omaksi ”itsehallintotasavallakseen”.
Vuonna 1975 peruskoulun tulon myötä Ilmajoen yhteiskoulusta jäi jäljelle Ilmajoen lukio, joka alempien luokka-asteiden tavoin siirtyi kunnan ylläpidettäväksi. Kurssimuotoiseen lukioon Ilmajoella siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukioon 1990-luvun puolivälissä.
Vuosina 1964–1993 koulun rehtorina ja äidinkielenopettajana toimi Paavo Silvola, joka sai vuonna 1993 opetusneuvoksen arvon. Vuosina 1993–2018 rehtorina toimi fysiikan ja matematiikan lehtori Tapani Koskiniemi.. Vuodesta 2018 lähtien rehtorina on toiminut Jouko Peltonen.
Matala-Tatra

Matala-Tatra (slovakiksi: "Nízke Tatry") on vuoristo Slovakiassa. Se on Tatravuoristosta erillinen vuoristo. Sen korkein huippu on Ďumbier, jonka korkeus on 2 043 metriä.
Trichiurus

Trichiurus on huotrakalojen heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
Matanzas

Matanzas on kaupunki Atlantin rannikolla Länsi-Kuubassa. Sieltä on Kuuban pääkaupunkiin Havannaan matkaa noin 80 km. Se on merkittävä satama- ja teollisuuskaupunki, ja siellä on 1600-luvulla rakennettu linnoitus. Kaupungin itäpuolella on lentokenttä ja Varaderon lomakeskus. Asukkaita vuonna 1991 oli 115 000. Vuonna 2012 asukasluku oli 145 246.
Se on Matanzasin provinssin pääkaupunki.
Bruno Mathsson

Karl Bruno Mathsson (13. tammikuuta 1907 − 17. elokuuta 1988) oli ruotsalainen arkkitehti ja huonekalusuunnittelija. Hänen tuotannostaan maineikkaimpia ovat kevyet, taivutetusta puusta valmistetut tuolit. Hän suunnitteli myös taloja.
Mathssonin mukaan on nimetty Bruno Mathsson -palkinto.