Pyhä ehtoollinen

Viimeinen ehtoollinen tai Pyhä ehtoollinen (ital. "Il Cenacolo" tai "L'Ultima Cena") on Leonardo da Vincin tekemä seinämaalaus suojelijalleen herttua Ludovico Sforzalle. Maalaus perustuu Raamatun kaikissa evankeliumeissa kuvattuun kohtaukseen, jossa Jeesus ilmoittaa yhden opetuslapsistaan pettävän hänet. Maalauksessa on kuvattu ilmoituksen aiheuttamaa kiihkeää mielentilaa. 
Maalaus on maailman arvostetuimpia, ja jo 1500-luvun taidehistorioitsija Giorgio Vasarin mukaan "kaunis ja ihmeellinen teos". Se sijaitsee Santa Maria delle Grazien dominikaaniluostarin kirkon munkkien ruokasalissa Milanossa. Leonardo aloitti teoksen maalaamisen vuonna 1494 ja sai sen valmiiksi vuonna 1498. Välillä työskentelyssä oli kuitenkin pitkiäkin taukoja. Maalaus on kooltaan 460 × 880 cm. Koska se on maalattu valmiiseen seinään kuivalle pohjalle eikä märälle laastille, se on tehty secco-tekniikalla eikä ole fresko. Tekniikka mahdollisti hitaan työskentelyn ja yksityiskohtien muuttamisen maalauksen teossa. 
Restaurointi.
Käytettyä secco maalaustekniikkaa, jossa maalattiin temperaväreillä kuivalle valkoiselle gesso-pohjalle, ei hallittu hyvin, ja maalaus alkoi rapautua jo 20 vuoden kuluttua valmistumisestaan. Jo vuonna 1517 havaittiin tästä ensimmäiset merkit. Vuonna 1568 taiteilija ja elämäkerturi Giorgio Vasari kirjoitti: "emme erota siitä mitään muuta kuin hehkuvan tahran", joka oli pahasti sumennettu, ja vuonna 1625 kardinaali Federico Borromeo puhui "putoilevista maalihiutaleista".
Vuonna 1556 maalausta kuvattiin jo pilalle menneeksi, ja sen läpi puhkaistiin myöhemmin oviaukko. Rakennus toimi Napoleonin sotien aikana vankilana, ja toisen maailmansodan aikana siihen osui vuonna 1943 pommi. Maalauksen restaurointiyritykset alkoivat jo 1700-luvulla. Tuoreimmat ovat Mauro Pellicciolin korjaukset vuosilta 1951–1954 ja restaurointi vuosilta 1979–1999 Pinin Brambilla Barcilonin johtamana.
Restauroinnissa on käytetty apuna Leonardon oppilaan 1500-luvun alussa maalaamaa kopiota, joka on yhä hyvässä kunnossa. Koska aiempien vuosisatojen restaurointiyritykset toteutettiin lähinnä uusien maalikerrosten maalaamisena aukkokohtien päälle, viimeisimmän restauroinnin yhteydessä jouduttiin poistamaan paljon näitä päällekkäismaalauksia. Esimerkiksi opetuslasten jalkojen alue oli maalattu aikojen saatossa tukkoon, ja ne tulivat esille kunnolla vasta restauroinnin jälkeen.
22 vuotta kestänyt restaurointi aiheutti melkoisen näkemyskiistan, sillä teoksen sävyt, värit ja jopa henkilöiden kasvonpiirteet muuttuivat merkittävästi korjattaessa edellisten vuosisatojen virheellisiä pelastusyrityksiä. Aukkokohtiin lisätty uusi väri on jakanut asiantuntijoiden mielipiteitä.
Syyskuussa 1980 "Viimeinen ehtoollinen" on yhdessä Santa Maria delle Grazien kirkon ja dominikaaniluostarin kanssa julistettu Unescon maailmanperintökohteeksi.
Spekulaatioita.
Nykyaikana maalaus on noussut uudestaan tutkimuksen kohteeksi, sen jälkeen kun kahdesta sen yksityiskohdasta on herännyt keskustelua. Ensinnäkin Jeesuksen vasemmalla puolella näyttäisi istuvan nainen, jonka on arveltu viittaavan Magdalan Mariaan. Perinteisen näkemyksen mukaan Jeesuksen vasemmalla puolella oleva henkilö olisi miespuolinen apostoli Johannes. Naishahmon vasemmalla puolella näkyy veistä tai tikaria pitelevä käsi, joka ei Dan Brownin kuvitteellisen "Da Vinci -koodi" -romaanin mukaan näyttäisi kuuluvan kenellekään. Jos veitsen kuitenkin tulkitaan olevan apostoli Pietarin taivutetussa kädessä, tämän on tulkittu olevan Leonardon lisäämä viittaus myöhempiin tapahtumiin, joissa Pietari käytti miekkaa Jeesuksen pidätystilanteessa.