tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rosa Sillanpää

Rosa Amanda Sillanpää (v. 1906–1907 Valoranta, synt. Wiik, 18. kesäkuuta 1888 Hauho – 6. lokakuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana vuosina 1922–1923. Sillanpään eduskuntakausi päättyi syksyllä 1923, jolloin viranomaiset lakkauttivat puolueen, ja hän sai lähes kahden vuoden vankeustuomion poliittisesta toiminnastaan.
Poliittinen ura.
Hauholla syntynyt Sillanpää työskenteli Helsingissä muun muassa kirjapainossa ja ravintolakassana. Hän liittyi työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen, ja kuului seuraavan vuosikymmenen alussa Pasilan työväenyhdistyksen naisosaston johtokuntaan. 
Myöhemmin Sillanpää keskittyi perheeseensä ja palasi työväenliikkeeseen vasta sisällissodan jälkeen, jolloin hän oli keväällä 1920 perustamassa sosialistista työväenpuoluetta. Joulukuussa 1920 Sillanpää valittiin eronneen Olga Leinosen tilalle Sosialidemokraattisen Naisliiton liittotoimikuntaan, ja näin Fiina Pietikäisen, Mimmi Kanervon, Elin Fagerholmin ja Sillanpään muodostama oppositio onnistui valtaamaan liiton kommunisteille. Tammikuussa 1922 hänet valittiin puoluetoimintojen uudelleenjärjestelyn yhteydessä perustettuun SSTP:n naissihteeristöön. Sillanpää työskenteli myös "Työläisnaisen" ja "Työläis- ja Talonpoikaisnaisten lehden" toimittajana. Lisäksi hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Sillanpää valittiin eduskuntaan vuonna 1922. Kansanedustajantyö päättyi elokuussa 1923, kun hänet määrättiin pidätettäväksi niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Kesäkuussa 1924 Sillanpää sai Turun hovioikeudelta 1 vuoden ja 9 kuukauden vankeustuomion, jonka hän suoritti Hämeenlinnan naisvankilassa. "Itä ja Länsi" -lehdessä Sillanpää kertoi vankilaan lähtiessään vielä omanneensa joitakin ”jätteitä porvarillisen maailman ihanteista”, mutta näki vankeusajan karaisseen luokkataistelijan ominaisuuksiaan. Hän piti myös vankilassa suorittamaansa itseopiskelua hyödyllisenä.
Sillanpää vapautui vuonna 1926, jonka jälkeen hän työskenteli Suomen Rakennustyöväen Liiton toimitsijana kuolemaansa saakka. Sillanpää kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen lokakuussa 1929. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Yksityiselämä.
Rosa Sillanpään ensimmäinen puoliso oli Kauhajoelta kotoisin ollut veturimies John Konstantin Sillanpää (s. 1879), jonka kanssa hän avioitui 1907. Pariskunnalla oli neljä lasta. Sisällissodan aikana John Konstantin Helsingin punakaartiin, ja sai kahden vuoden tuomion valtiopetoksesta. Suuren kommunistijutun yhteydessä hän sai vankeutta lähes 7 vuotta. Hieman ennen kuolemaansa vuonna 1929 Rosa Sillanpää avioitui porilaisen kansanedustajan Nestori Arosen kanssa. Pariskunnalla oli yksi lapsi.
Juho Vesterlund

Johannes (Juho) Jeremias Vesterlund (myös ”Jussi”, 17. joulukuuta 1888 Ahlainen – 23. joulukuuta 1940 Ahlainen) oli suomalainen pienviljelijä ja poliitikko, joka toimi sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hänen eduskuntatyönsä päättyi kesken, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen syksyllä 1923.
Elämä ja poliittinen ura.
Ahlaisten Alakylässä syntyneen Vesterlundin vanhemmat olivat torppari Herman Oskar Vesterlund (1861–1918) ja Hilda Aleksandra Mikontytär (s. 1861). Sekatyömiehenä työskennellyt Vesterlund oli mukana Alakylän työväenyhdistyksen toiminnassa jo 1910-luvun alussa, ja vuonna 1913 hänet valittiin sosialidemokraattiseen piirineuvostoon.
Ennen sisällissotaa Vesterlund työskenteli Porissa Osuusliike Kansan palveluksessa toimien muun muassa moottorialus Sampon kuljettajana. Hän oli myös sosialidemokraattisen piiritoimikunnan kiertävänä puhujana. Sodan aikana Vesterlund toimi kansliatehtävissä Porin punakaartiin palkanmaksutoimistossa ja lisäksi hänen väitettiin kuuluneen Ahlaisten punakaartin perustajiin. Huhtikuun alussa Vesterlund perääntyi Porin seudun punaisten mukana kohti Itä-Suomea, jossa hän jäi toukokuun alussa saksalaisten vangiksi Hollolan Vesalassa. Vesterlund siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille, ja heinäkuussa 1918 hän sai 10 vuoden tuomion valtiopetoksesta. Myös Vesterlundin isä ja 15-vuotias veli kuuluivat punakaartiin. Veli Herman Leander (s. 1903) kuoli pakomatkalla Okeroisissa ja isä Herman Oskar myöhemmin Hennalan vankileirillä.
Vapauduttuaan yleisen armahduksen myötä Vesterlund toimi pienviljelijänä Ahlaisissa ja lähti kommunistisen SSTP:n toimintaan. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1922. Vesterlundin kansanedustajakausi päättyi kesken, kun hänet määrättiin pidätettäväksi elokuussa 1923 niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Vesterlund pakoili viranomaisia koko syksyn, ja lopulta kesäkuussa 1924 Turun hovioikeus luopui häntä vastaan nostetusta syytteestä. Myöhemmin 1920-luvulla Vesterlund jatkoi politiikassa SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n riveissä. Vuonna 1928 Vesterlund valittiin Ahlaisten kunnanvaltuustoon ja 1929 hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa.
Perhe.
Vesterlundin puoliso oli Alma Aleksandra Huhtaniemi. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Biophilia (albumi)

Biophilia on islantilaislaulaja Björkin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 5. lokakuuta 2011. Björk on kertonut albumin olevan "musiikin, luonnon ja teknologian välisen suhteen meditointia", ja albumilla käytetäänkin erityisesti kyseistä projektia varten suunniteltuja soittimia. Esimakua albumin musiikista on tullut alun perin iPadin Solar System -ohjelmalle sävelletyn "Solar Eclipse" -nimellä kulkevan kappaleen mukana, joka koostuu melko klassisesta filharmonisesta orkesterityylisestä musiikista. Singlestä "Crystalline" on myös tehty musiikkivideo. Jokaisesta kappaleesta tullaan julkaisemaan myös erityinen Apple iPad ja iPod -sovellus.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Live-esiintymiset.
Björk ensiesitti albuminsa kappaleita Manchester International Festival -festivaaleilla Englannissa, jossa hän esiintyi kaikkiaan seitsemänä päivänä aikavälillä 27. kesäkuuta. – 16. heinäkuuta. Björk esitti uusien kappaleidensa lisäksi myös lauluja aiemmilta albumeiltaan.
Jazid I

Jazid I oli islamilaisen perimätiedon mukaan Umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi vuosina 680–682 isänsä Muawija I:n jälkeen. Häntä koskevat tiedot löytyvät vain islamilaisesta perimätiedosta 800-luvulta alkaen. 
Perimätieto kertoo, että Jazid joutui taistelemaan Ali ibn Abi Talibin poikaa Husainia vastaan, jonka voitti Karbalan taistelussa. Pian tämän jälkeen kapinallinen Abdallah ibn al-Zubayr otti haltuunsa Mekan ja Medinan, jotka Jazid valtasi takaisin lyhyen piirityksen jälkeen takaisin vuonna 680. Vuonna 682 Jazid kuoli ja muutama kuukausi tämän jälkeen myös hänen poikansa ja seuraajansa Muawija II kuoli, jolloin kalifin arvo siirtyi Muawija I:n serkulle Merwanille.
Historiatieteen näkökulma.
Muawijan pojista tai serkusta nimeltä Merwan ei ole säilynyt arkeologisia todisteita, joten heitä on pidetty myös uskonnollisen kirjallisuuden luomina keksittyinä hahmoina. Muawijan (661–680) jälkeen vasta kalifi Abd al-Malik ibn Marwan (680 tai 685–705) on jättänyt historiaan jälkensä, joten välivuodet olisivat voineet olla myös sisällissodan aikaa "(interregnum)" ilman hallitsijaa. 
Muslimikirjoittajat ovat korostaneet Jazidin rappeutunutta luonnetta "("Hänen rajut juopottelukautensa ja moraalinen rappionsa olivat hyvin tiedossa)." Tarinassa, jossa Muawijaa seuraa hänen moraalisesti kelvoton poikansa, joka pian kuolee samoin kuin toinenkin poika, on nähty uskonnollisen kirjallisuuden langettama taivaallinen kosto kalifille, joka oli hylännyt Muhammedin. Analogia löytyy Vanhasta Testamentista, joka tuntee kuningas Daavidin kelvottoman pojan Absalomin.
Ihmiskuntaa ja maapalloa uhkaavat riskit

Ihmiskuntaa ja maapalloa uhkaavat riskit ovat tulevaisuudentutkimuksessa niin sanottuja eksistentiaalisia uhkia, jotka voivat uhata ihmiskuntaa kokonaisuutena, aiheuttaa vakavia seurauksia sivilisaation tulevaisuudelle tai jopa lopettaa elämän maapallolla.
Future of Humanity Instituten arvioita uhista.
Oxfordin yliopiston Future of Humanity Instituten työryhmä arvioi ihmislajin mahdollisen sukupuuton syitä seuraavasti:
TonleSap Airlines

TonleSap Airlines on kambodžalainen alueellinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2011. Yhtiön kotipaikka sijaitsee maan pääkaupunki Phnom Penhissä. TonleSap Airlines operoi lentoja yhden koneen laivastolla Siĕm Réabin kansainväliseltä lentoasemalta Kiinaan ja Taiwanin saarelle.
Historia.
Yhtiö perustettiin vuonna 2011 ja sen ensimmäinen reittilento lennettiin 21. tammikuuta 2011.
Kohteet.
TonleSap Airlines lentää neljään kohteeseen Phnom Penhistä.
Laivasto.
Toukokuussa 2011 yhtiön laivaston keski-ikä oli 19,8 vuotta.
Muawia II

Muawia II (Muawija II) oli islamilaisen perimätiedon mukaan Umaijadien dynastian kalifi Damaskoksessa vuosina 680–682 isänsä Jazid I:n jälkeen muutaman kuukauden ajan vuonna 682. Kalifiksi tullessaan Muawia oli 17–20-vuotias, ja hänen isänsä oli tehnyt hänestä perijän jo elinaikanaan. Perimystä ei kuitenkaan tunnustettu kaikkialla. Hänen kuoltuaan kalifin arvo siirtyi Muawija I:n serkulle Merwanille, ja maa joutui jälleen sisällissotaan, jonka toisella puolella oli jo aiemmin kapinoinut Abdallah ibn al-Zubayr ja toisella Merwan I.
Historiatieteen näkökulma.
Muawijan pojista tai serkusta nimeltä Merwan ei ole säilynyt arkeologisia todisteita, joten heitä pidetään myös keksittyinä hahmoina. Muawijan (661–680) jälkeen vasta kalifi Abd al-Malik ibn Marwan (680 tai 685–705) on jättänyt historiaan jälkensä, joten välivuodet ovat voineet olla sisällissodan aikaa "(interregnum)" ilman hallitsijaa. 
Tarinassa, jossa Muawijaa seuraa hänen moraalisesti kelvoton poikansa Jazid, joka pian kuolee samoin kuin toinenkin poika Muawia hallittuaan vain pari kuukautta, voidaan nähdä uskonnollisen kirjallisuuden langettama taivaallinen kosto kalifille, joka oli hylännyt Muhammedin.
Merwan I

Merwan I eli Marwan ibn al-Hakam oli islamilaisen perimätiedon mukaan umaijadien dynastian kalifi Damaskoksessa vuosina 682–685 serkkunsa Muawia II:n jälkeen. Hän joutui kuitenkin heti taistelemaan kapinallista Abdallah ibn al-Zubayria vastaan. Vuonna 683 hän onnistui valtaamaan Egyptin kapinallisilta. Merwan oli ottanut vaimokseen Jazid I:n lesken Fasitan, joka tukahdutti nukkuvan kalifin kuoliaaksi pieluksella vuonna 685, ja hallitsijaksi nousi kalifin poika Abd al-Malik ibn Marwan (685–705). 
Historiatieteen näkökulmia.
Merwania koskevat arkeologiset lähteet, kuten kolikkolöydöt puuttuvat. Volker Popp arvelee, että hallitsijaa ei ole koskaan ollut olemassa, vaan hahmo on syntynyt käännösvirheestä, jossa historiallisen kalifin nimessä "Abd al-Malik ibn Marwan" sen persialainen loppuosa "MRW 'n" on luettu arabialaisittain isännimeksi "Mervin poika". Se kuitenkin tarkoittaa "Mervistä kotoisin" . Merv oli suurkaupunki koillisessa Iranissa Khorasanin maakunnassa, ja kaupungin rauniot sijaitsevat nykyisessä Turkmenistanissa. Poppin mukaan al-Malikin nimi viittaa siihen, että hän oli kotoisin Mervistä eikä Medinasta, kuten islamilainen perimätieto kertoo. Islamilainen perimätieto ja arkeologinen aineisto poikkeavat toisistaan 600-luvun hallitsijaluetteloissa.""
Ikälisä

Ikälisä on tietyllä alalla työskennelleen tai palveluksessa ollun ajan mukaan maksettava palkan suuruutta nostava korvaus. Ikälisä on Suomessa merkittävä osa mm. valtion, kirkon ja kunnan palkkausjärjestelmissä (virkasuhteet). Nykyisin julkisella sektorilla ikälisän on korvannut työkokemuslisä.
Lähteet.
Tiainen, Jorma O. (toim). 1983. Tietojätti A-Ö Gummeruksen yksiosainen tietosanakirja. Jyväskylä: Gummerus.
Walid I

Walid I oli Umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 705–714 isänsä Abd al-Malik ibn Marwanin jälkeen. Kenraali ibn Kasim valloitti Pohjois-Intiaa, mikä toi arabit kosketuksiin intialaisen maailman kanssa. Damaskoksessa kalifi osittain purki Johannes Kastajan kirkon ja muutti rakennuksen moskeijaksi, joka tunnetaan nykyään Umaijadi-moskeijana.
Vuonna 715 kalifiksi nousi Walidin veli Suleiman (714–717). Kun Walid oli noudattanut isänsä alulle panemaa politiikkaa, oli selvää, että Suleiman tulisi toimimaan aivan toisin. Vallanperimys oli kuitenkin sovittu jo edellisen kalifin aikana.
Käyttöarvo

Käyttöarvo on hyötyesineen arvo käyttäjälle sinänsä tarpeiden tyydyttämiseksi, ei sen arvo myytäessä.
Suleiman (Umaijadit)

Suleiman oli Umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi vuosina 714–717 veljensä Walid I:n jälkeen. Hän oli Abd al-Malik ibn Marwanin pojista heikkolahjaisin. Hän hylkäsi Hajjajin politiikan, ja ulkoisissa suhteissa kalifi oli hidas ja epäluuloinen. Hän nimitti lyhyen hallituskautensa tärkeimmän neuvonantajan, serkkunsa Omar ibn Abd al-Azizin, kruununperijäksi (717–720) sivuuttaen näin veljensä.
Suleiman siirsi Umaijadien pääkaupungin perustamaansa Ramlaan Palestiinassa.
Omar ibn Abd al-Aziz

Omar ibn Abd al-Aziz eli Omar II oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 717–720 serkkunsa Suleimanin jälkeen. Hän oli toiminut edeltäjänsä tärkeimpänä neuvonantajana ja päätteli, että laajan valtakunnan koossa pitäminen ei onnistu pelkillä sotavoimilla. Hän pyrki itse elämään vaatimattoman uskovaisen elämää ja saamaan uskonnosta valtakuntaa yhdistävän voiman. Samalla hän sitoi melko itsenäiseksi päässeitä valtakunnan reuna-alueita tiukasti keskushallinnon alaisuuteen. Tarkoitusta varten hän erotti useita kuvernöörejä ja nimitti tilalle itselleen lojaaleja miehiä. Hallitsijana mikään ei ollut liian vähäpätöistä kalifin kiinnostukselle: esimerkiksi Egyptissä hän määräsi puita istutettavaksi Niilin rantapenkalle.
Omar lopetti edeltäjänsä aloittaman Konstantinopolin piirityksen vuonna 718 menetettyään sitä ennen suunnattomasti miehiä ja laivoja.
Omaria seurasi kalifina hänen serkkunsa Jazid II (720–724), kalifi Abd al-Malik ibn Marwanin kolmas poika.
In the Line of Duty 4

In the Line of Duty 4 (, "Wong ga si je ji IV: Jik gik jing yan") on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut hongkongilainen rikoselokuva. Se on samalla neljäs osa "In the Line of Duty" elokuvasarjassa. Elokuvan on ohjannut Yuen Woo-ping ja käsikirjoittanut Anthony Wong yhdessä Cheung Chi-Singin ja Kim Yipin kanssa. Pääosissa näyttelivät Cynthia Khan ja Donnie Yen.
Juoni.
Etsivät Yeung ja Donnie yrittävät saada kiinni huumeita myyvän rikollisjärjestön. Kesken tutkimusten satamalla työskentelevä laiton maahanmuuttaja Luk sekaantuu sotkuun mukaan, kun hän on todistamassa tiedustelupalvelun agentin kuolemaa. Luk lavastetaan syylliseksi, mutta hän onnistuu pakenemaan poliisiasemalta ystävänsä luokse. Pian hänen peräänsä säntäävät palkkamurhaajat, joiden tehtävänä on saada selville Lukilla olleen kameran filmirullan sijainti. He tappavat Lukin ystävän ja Luk pakenee takaisin Hongkongiin. Yeung ja Donnie käsketään luovuttamaan Luk kapteeni Michael Wongin avustuksella takaisin Yhdysvaltoihin. Yeung uskoo Lukin olevan syytön, kun taas hänen parinsa Donnie epäilee Lukin syyttömyyttä. Kaksikon erimielisyyksistä huolimatta he saavat selville huumekartellin olevan kytköksissä CIA:n agenteihin, jotka yrittävät peitellä jälkiään Lukin kustannuksella.
Jazid II

Jazid II oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 720–724 serkkunsa Omar ibn Abd al-Azizin jälkeen. Jazid ibn Mallab nosti 721 kapinan Irakissa, mutta kalifin veljen Maslaman johtamat joukot kukistivat kapinan ja löivät kapinallisen Akran luona Eufratin varrella.
Jazid II:ta seurasi kalifina hänen veljensä Hisham ibn Abd al-Malik (724–), kalifi Abd al-Malik ibn Marwanin kolmas poika.
Charlene Attard

Charlene Attard (s. 31. tammikuuta 1987 Pietà) on maltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Pembroke Athletaa.
Attard osallistui sisäratojen MM-kisoissa 2006 60 metrin matkalle, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Hän ei päässyt läpi alkueristä myöskään Osakan MM-kilpailuissa 2007, joissa hän putosi 100 metrillä jäätyään eränsä seitsemänneksi. Attard juoksi Pekingin olympialaisissa 2008 saman matkan ajassa 12,20 sekuntia ja putosi ensimmäisellä kierroksella.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
T-44

T-44 on Neuvostoliitossa valmistettu panssarivaunu, jota alun perin valmistettiin toisen maailmansodan lopulla, mutta sitä ei koskaan ehditty käyttää taisteluissa. Sen edeltäjä oli T-34. Alle kaksituhatta T-44-vaunua valmistettiin, mutta silti sen muotoilusta tuli perusta T-54/55-panssarivaunuille, jotka ovat eniten valmistetut panssarivaunut maailmassa.
Hisham ibn Abd al-Malik

Hisham ibn Abd al-Malik oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 724–743 veljensä Jazid II:n jälkeen. Hän oli yksi islamin parhaita hallitsijoita.. 
Hisham syntyi Damaskoksessa vuonna 691 kalifi Abd al-Malik ibn Marwanin ja Aisha Bint Hishamin poikana. Hänen hallintokautensa oli umaijadien dynastian viimeinen loiston kausi, ja hän yritti pitää tasapainoa kilpailevien quay- ja kalbheimojen kesken. Hän myös suhtautui suvaitsevaisesti kristittyihin ja juutalaisiin. Eräiden näkemysten mukaan Hisham ei vielä ollut muslimi, vaan umaijadivaltakunnan uskontona olisi ollut kristillissävytteinen muhammadismi. 
Hishamia seurasi kalifina hänen veljenpoikansa Walid II (743-44).
Jäger

Jäger, Jaeger tai Jæger on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jaeger-nimisiä yrityksiä ja tuotemerkkejä:
Jager

Jager tai de Jager on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Martimojoki

Martimojoki on noin 27 kilometriä pitkä Iijoen sivuhaara, joka lähtee Oulun Joloksesta ja laskee Iijokeen Turtisen kylässä Yli-Iin taajamasta vajaa kymmenen kilometriä linnuntietä lounaaseen. Joki laskee pääosin pohjoisluoteeseen. Joen pitkä kaakkoinen sivujoki Pikku-Martimo alkaa Martimonlammesta läheltä Pudasjärven rajaa ja yhtyy Martimojokeen Sauna-Martimossa. Somerovaaran suunnasta koillisesta siihen laskee hieman alempana Röytänoja, ja laskupaikasta runsaan kilometrin päässä joki laajenee ensin Kortelammeksi ja sitten Martimolammeksi. Nelisen kilometriä jokisuulta siihen laskee vielä idästä Poika-Martimo-niminen sivuhaara. Joki alittaa seututien 849. Joessa on paljon koskipaikkoja, mutta hyvin vähän asutusta aivan jokisuuta lukuun ottamatta.
Jazid III

Jazid III oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi 744 serkkunsa Walid II:n jälkeen. Vuonna 744 Jazid ratsasti Damaskokseen aasilla (ilmeisesti profeetallista elettä tavoitellen) ja Walid II:sen ollessa muualla Jazid nosti kapinan. Walid sulkeutui linnaan Palmyrassa suhteellisen pienen joukon kanssa. Koska hänen varansa alkoivat huveta, taistelumoraalin ylläpito oli vaikeaa. Walidin linna vallattiin, hänen päänsä hakattiin irti ja lähetettiin hänen seuraajalleen ja serkulleen Jazidille. Tämän jälkeen Homsin arabit nousivat kapinaan Jazidia vastaan ja marssivat Damaskokseen.
Vallankaappaustaan Jazid perusteli saamallaan suuralla, arabineuvoston valtuutuksella, kun taas Walid oli ottanut väkivalloin ja siten laittomasti kuninkuuden. Kalifina hän teki monia myönnytyksiä islamilaisille oppineille. Hän muun muassa julisti, ettei jumalan sanan vastaisia käskyjä tarvinnut totella.
Syyskuussa 744 Jazid kuoli hallittuaan vain kuusi kuukautta. Kalifiksi tuli hänen nimittämänsä seuraaja, veljensä Ibrahim (744), jonka valtaa ei kaikkialla kuitenkaan tunnustettu ja jota vastaan dynastian viimeinen kalifi Marwan ibn Muhammad nousi kapinaan.
Ibrahim (Umaijadit)

Ibrahim oli umaijadien dynastian Damaskoksen kalifaatin kalifi vuonna 744 veljensä Jazid III:n jälkeen. Hänen valtansa tunnustettiin kuitenkin vain Etelä-Syyriassa ja Marwan I:n pojanpoika Marwan nousi kapinaan, marssi Damaskokseen ja voitettuaan Ibrahimin joukot ajoi tämän Palmyraan.
Ibrahimin seuraaja Marwan II oli dynastian viimeinen kalifi. Hän hallitsi 744–750.
Paula Häiväoja

Paula Häiväoja (s. Virtanen, 9. joulukuuta 1929 Kouvola – 12. maaliskuuta 2011 Vantaa) oli suomalainen korusuunnittelija ja muotitaiteilija. 
Häiväoja valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta muotitaiteilijaksi vuonna 1953. Hän oli Kalevala Koru -yhtiön suunnittelija vuosina 1956–1967, joista pääsuunnittelijana vuodet 1963–1967. Vuonna 1967 Häiväoja siirtyi vapaaksi suunnittelijaksi ja avasi Helsingissä Aleksanterinkadulla Studio Paulan. 
Häiväoja kuuluu modernin suomalaisen korumuotoilun uranuurtajiin. Häiväojan koruja oli kansainvälisesti esillä ensimmäisen kerran Brysselin maailmannäyttelyssä vuonna 1958 ja sen jälkeen taideteollisuusnäyttelyissä ympäri maailmaa. Hänen ultramodernit korunsa olivat näyttävästi esillä myös Gemmologisen Seuran vuonna 1962 järjestämässä laajassa koru- ja jalokivinäyttelyssä, johon tuolloisista huippumuotoilijoista osallistuivat Paula Häiväojan lisäksi muun muassa Bertel Gardberg, Olli Auvinen, Elis Kauppi, Börje Rajalin, Eero Rislakki ja Jan Salakka. Häiväojan avantgardistisessa korutaiteessa oli loisteliaan veistoksellinen muotokieli. Hän sovelsi töissään kekseliäästi erilaisia ideoita, joihin liittyi muun muassa liikkuvia osia ja heijastavia pintoja. Erilaisten hopeakoruteosten lisäksi Häiväoja suunnitteli 1960-luvulla myös monia kultaisia kaulakoruja, joissa oli geometristen muotojen leikittelyä.
Häiväoja suunnitteli myös neulevaatteita, teatteripukuja, lavastuksia ja näyttelyitä. Hän toimi jo 1950-luvulla tuntiopettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa ja vuonna 1976 hänet nimitettiin vaatetussuunnittelun yliopettajaksi Taideteolliseen korkeakouluun, jossa hän opetti 1990-luvulle saakka. 
Vuonna 2001 Häiväoja kutsuttiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi. Hän on myös Teollisuustaiteen Liitto Ornamon kunniajäsen. Muotitaiteilijat MTO -yhdistyksen jakama "Vuoden vaatetussuunnittelija" -palkinto myönnettiin Häiväojalle vuonna 1985.
Häiväojan puoliso oli kuvanveistäjä Heikki Häiväoja, ja pari rakennutti 1950-luvun lopulla Vantaan Ilolaan yhteisen taiteilijakodin. Kotia on aikoinaan esitelty monissa kansainvälisissä design- ja sisustuslehdissä.
Marwan II

Marwan II oli umaijadien dynastian viimeinen Damaskoksen kalifaatin kalifi vuosina 744–750.Asemansa Marwan saavutti nousemalla kapinaan ja voittamalla Ibrahimin joukot. 
Marwan oli valtaan noustessaan 50–60-vuotias, ja hänestä oli tullut pohjoisten alueiden vaikutusvaltainen kuvernööri sekä kokenut sodanjohtaja Bysantin vastaisissa taisteluissa. Ilmeisesti hän oli harkinnut vallankaappausta jo Walid II:n murhan aikoina ja edennyt etelään suuren armeijan kanssa. Silloin hän oli kuitenkin tyytynyt Mesopotamian kuvernöörin virkaan. Marwanin valtaannousun tiellä oli Sulaiman ben Hisham, jonka yksityisarmeijan hän kohtasi Damaskoksen ja Baalbekin välisellä tiellä. Marwan voitti taistelun ja oli valmis luovuttamaan kalifin arvon Walid II:n vangituille pojille. Damaskoksen valloituksen jälkeen poikien kohtalo kävi selväksi; heidät oli surmattu ja Marwanista tuli kalifi.
Vuonna 745 Mesopotamiassa puhkesi kapina. Seuraavana vuonna bysanttilaiset tuhosivat suuren osan laivastoa ja valloittivat Kyproksen, Arabiassa puhkesi kapina ja kalifi menetti Mekan ja Medinan. Abbasidit nosti mustan kapinalipun vuonna 747, ja kalifin sotapäällikkö kärsi tappion. Vihdoin Abu al-Abbas julisti 750 itsensä kalifiksi ja Umaijadien kalifidynastian hallituskausi oli 751 ohi. Silloin abbasidipäällikkö Abu Muslim voitti Marwanin ja hävinnyt kalifi sai surmansa pakomatkalla Egyptissä. Kalifiksi noussut Abu al-Abbas aloitti heti Umaijadien suvun säälimättömän teurastuksen. Suvusta vain yhden, Hisham ibn Abd al-Malikin pojanpojan Abdarrahmanin onnistui paeta Afrikan kautta Espanjaan, minne hän perusti Cordoban emiraatin.
J. Peverell Marley

J. Peverell Marley (14. elokuuta 1901 San José, Kalifornia – 1964 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän aloitti Famous Players-Laskylla heti valmistuttuaan high schoolista. Marley toimi kuvaajana useissa Cecil B. DeMillen elokuvissa ja äänielokuvan tultua hän työskenteli Metro-Goldwyn-Mayerilla, 20th Century Foxilla ja Warner Brosilla. Marley oli ehdolla parhaan kuvauksen Oscarin saajaksi elokuvista "Suez" (1938) ja "Isä ja me" (1947).
Marley oli naimisissa kolme kertaa. Hänen puolisoitaan olivat näyttelijät Linda Basquette, Virginia Ruth McAdoon ja Linda Darnell. Marley on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Chlorissa

Chlorissa on vihermittareihin kuuluva perhossuku. Sen kuvasi James Francis Stephens vuonna 1831. Suvun tieteellinen nimi "Chlorissa" viittaa sekä kreikkalaisen mytologian kevään jumalattareen Khlorikseen että perhosen siipien vihreään väriin ("khloros" = vaaleanvihreä).
Lajit.
Sukuun luetaan kuuluvaksi ainakin seuraavat lajit: Näistä ainoastaan kanervamittaria ("C. viridata") tavataan Suomessa.
Ylöstempaus

Ylöstempaus (tai tempaus) on kristilliseen eskatologiaan liittyvä tapahtuma, jossa Jeesus palaa maan päälle herättämään kuolleet ja nostamaan uskovat taivaaseen. Tapahtumat mainitaan ainakin Uuden testamentin 1. tessalonikalaiskirjeessä:
Nykymuotoinen, protestanttisissa kirkoissa viljelty oppi ylöstempauksesta on varsin nuori käsite kristinuskossa. John Nelson Darby esitteli sen 1830-luvulla tessalonikalaiskirjeen perusteella.
Ylöstempauksen ajallisesta sijoittumisesta suhteessa muihin lopun aikojen tapahtumiin, kuten suureen vaivanaikaan, Harmageddoniin, tuhatvuotiseen valtakuntaan ja tuomiopäivään on erilaisia tulkintoja. 
"Novum - Uusi testamentti selityksin" esittelee neljä tulkintavaihtoehtoa perusteluineen:
On myös esitetty, että ylöstempaus tapahtuisi vähitellen suuren vaivanajan kuluessa tai että vain osa seurakunnasta temmattaisiin ylös. Lisäksi suuri osa teologeista tulkitsee ylöstempauksen, tuhatvuotisen valtakunnan tai molemmat symbolisesti eikä kirjaimellisesti. Ylöstempauksen ajankohdasta onkin kiistelty lähinnä Raamatun arvovallan tunnustavien, enemmän tai vähemmän kirjaimellista tulkintaa kannattavien protestanttisten teologien kesken. 
Ylöstempaus fiktiossa.
Teologista asiantuntemusta hyödyntävä fiktiivinen kirjasarja Viimeisten päivien vaellus kuvaa lähitulevaisuuteen sijoittuvaa ylöstempausta ja muiden Raamatun lopun ajan ennustusten toteutumista. Kirjasarjasta on tehty myös elokuvia.
Buddha-puisto

Buddha-puisto, joka tunnetaan myös nimellä Xieng Khuan, on patsaspuisto Vientianen kaupungissa Laosissa. Puistossa on yli 200 buddhalaista ja hindulaista patsasta. Puistossa on myös jumalia, ihmisiä ja eläimiä esittäviä patsaita. Puiston suurin patsas on yli 40 metriä pitkä ja se esittää makaavaa Buddhaa. 
Puisto rakennettiin vuonna 1956. Puiston rakennutti Bunleua Sulilat.
Riya Sen

Riya Sen (oik. Riya Dev Varma; s. 24. tammikuuta 1981 Kalkutta, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi lapsinäyttelijänä hindinkielisessä fantasiaelokuvassa "Vishkanya" vuonna 1991, ja hänen ensimmäinen elokuvansa aikuisena oli tamilinkielinen romanttinen draama "Taj Mahal" vuonna 1999. Hänen ensimmäinen kaupallinen menestyksensä oli hindikomedia "Style" vuonna 2001. Hänen muihin merkittäviin elokuviinsa kuuluvat hindikomediat "Jhankaar Beats" (2003) ja "Shaadi No. 1" (2005) sekä malajalaminkielinen kauhuelokuva "Anandabhadram" (2005).
Seniä pidetään seksisymbolina Intiassa. Vuonna 2007 hän oli yhdeksäntenä "Femina"-lehden 50 kauneimman naisen listalla. 
Sen kuuluu näyttelijäsukuun; hänen isoäitinsä Suchitra Sen, äitinsä Moon Moon Sen ja sisarensa Raima Sen ovat näyttelijöitä. Hänen isänsä Bharat Dev Varma on Tripuran kuningashuoneen jäsen. Sen meni naimisiin pitkäaikaisen poikaystävänsä Shivam Tewarin kanssa Punessa 16. elokuuta 2017.
Mismatched Couples

Mismatched Couples (, "Ching fung dik sau") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut hongkongilainen romanttinen komedia. Elokuvan on ohjannut Yuen Woo-ping ja käsikirjoittanut Cheng Man Wa yhdessä Chui Ching Hongin kanssa. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Yuen Woo-ping, Wong Wan Si, May Lo ja Anna Kamiyama.
Juoni.
Eddie on kungfu taitaja ja tanssija, joka ystävystyy iäkkään oopperamestarin Minin kanssa. Mini kuitenkin ihastuu Eddien vanhempaan siskoon Yingiin. Tilanteet muuttuvat vielä monimutkaisemmaksi, kun Eddien serkku Stella ihastuu tanssimestariksi pyrkivään serkkuunsa. Eddie puolestaan on kiinnostunut Annasta.
Bill Hunter (näyttelijä)

William John ”Bill” Hunter (27. helmikuuta 1940 Ballarat, Australia – 21. toukokuuta 2011 Kew, Melbourne, Australia) oli australialainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi rooleistaan elokuvissa, televisiossa ja ääninäyttelijänä. Hunter aloitti näyttelijänuransa jouduttuaan vetäytymään Australian miesten uinnin olympiajoukkueesta sairauden vuoksi.
Hunterille myönnettiin kaksi Australian elokuvainstituutin palkintoa. Niistä ensimmäinen myönnettiin roolista vuoden 1978 elokuvassa "Elämän uutiset" ja toinen roolista vuoden 1981 elokuvassa "Gallipoli". Vuonna 2001 Hunter palkittiin Australian liittovaltion satavuotisjuhlan kunniaksi lyödyllä Centenary Medalilla. Hunter kuoli syöpään 71-vuotiaana vuonna 2011.
Erik Berner

Erik Sören (”Nalle”) Berner (18. helmikuuta 1922 Helsinki – 8. toukokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, Berner Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Yritysjohtaja.
Bernerin isoisä Sören Berner oli harjoittanut tuontikauppaa Helsingissä vuodesta 1883. Hänen poikansa Rolf B. Berner aloitti liikkeen johdossa ensimmäisen maailmansodan aikana. Yritys merkittiin 1920-luvun alussa kaupparekisteriin nimellä Sören Berner &amp;Co. Yhtiön toiminta kasvoi ripeästi, vaikka 1930-luvun lama heikensi väliaikaisesti tulosta. Vuonna 1923 oli saatu tilat pääkonttorille Eteläranta 4:stä, jossa se toimii edelleen. Yhtiöön perustettiin erikoisosastoja kuten elintarvike- ja kemikaaliosasto. Vientikauppaa varten perustettiin oma osastonsa.
Berner teki vuoden mittaisen opintomatkan Etelä-Amerikkaan. Tämän jälkeen yhtiö avasi suorat kauppayhteydet Brasiliaan, josta yhtiö aloitti kahvintuonnin. 
Vuonna 1941 yhtiöstä muodostettiin osakeyhtiö, ja Erik Berneristä tuli yhtiön hallituksen jäsen vastuualueenaan rehun tuonti. Valtion asettamien tuontirajoitusten aikana Bernerin rehuosasto toi maahan Argentiinasta leseitä, gluteenirehuja ja maissia sekä Brasiliasta öljyväkirehuja. Erik Berner sai lisäksi johdettavakseen tytäryhtiö Aroma Blend Co Oy:n, joka toi Maizena-tuotteita ja teetä.
Rolf Berner luovutti 1958 toimitusjohtajan tehtävät vanhimmalle pojalleen Harry Bernerille, jolloin toiseksi vanhimmasta Erik Berneristä tehtiin varatoimitusjohtaja. Muutos ei käytännössä merkinnyt kuin johtamisen ajanmukaisempaa delegointia, koska Rolf Berner omisti edelleen enemmistön yhtiöstä ja istui sen hallituksen puheenjohtajana. Nuorin veljeksistä Arne Berner johti auto-osastoa, joka ajautui vaikeuksiin. Niiden vuoksi Berner Oy vetäytyi autoalalta, vaikka luopuminen pienensi liikevaihtoa.
Veljesten työnjakoa selkeytettiin 1971. Erik Bernerille tuli johdettavaksi agentuurikauppa, kasvinsuojelu- ja kotitarvesektorit sekä muutamaa vuotta aikaisemmin ostettu Karl Beus Oy, joka myi sairaalatarvikkeita. Rolf Bernerin kuoltua 1978 Harry Berneristä tuli hallituksen puheenjohtaja, Arne Berneristä varapuheenjohtaja ja Erik Berneristä toimitusjohtaja. Johdossa oli nyt kolmen veljeksen muodostama troikka, jolla oli komennossaan viisitoista myyntiosastoa, teknokemian tehdas ja muutama tytäryhtiö.
Berner Oy:n strategia pysyi ennallaan. Velan ja riskin ottoa vältettiin ja keskityttiin olemassa olevien toimialojen kehittämiseen. Rolf Bernerin kehittämää voitonjakomallia jatkettiin. Sen mukaan kymmenen prosenttia yhtiön nettotuloksesta jaettiin vuosittain työntekijöille. Hyvinä vuosina he saivat jopa parin kuukauden ylimääräisen palkan, huonoina aikoina se saattoi olla vain parin viikon tili.
Erik Bernerille myönnettiin kauppaneuvoksen arvo 1980. Vuonna 1988 hän siirtyi pois toimitusjohtajan tehtävistä ja luovutti yhtiön vetovastuun seuraavalle sukupolvelle.
Luottamustoimet.
Berner oli Suomen Jääpalloliiton puheenjohtaja 1972–1978 ja oli keskeinen henkilö liittoa perustettaessa. Hän oli aktiivinen toimija myös tenniksen parissa ja Tennisliitossa, jonka hallituksen jäsen hän oli 1949–1964. Suomen Tykistömuseota ylläpitävän Tykkimiehet ry:n puheenjohtaja hän oli 1982–1988.
Nylkeminen

Nylkeminen tarkoittaa eläimen nahan poistamista. Nylkeminen suoritetaan teurastuksen tai lopettamisen jälkeen.
Aluksi eläimen ruhoon viilletään veitsellä piirto mahapuolelle. Etujaloissa piirto tehdään etupolven ympäri ja takajaloissa kintereen alapuolelle. Jalat katkaistaan. Kanit ja monet turkiseläimet nyljetään takajaloistaan riiputettuna. Nahka irrotetaan kyljistä selkää kohti. Viimeiseksi irrotetaan selkä. Turkiseläimillä nylky tapahtuu syksyisin ja hiukan eri tavalla kuin elintarvikkeeksi tarkoitetuilla eläimillä. Naudan nyljettyä nahkaa kutsutaan vuodaksi. Sikoja ja siipikarjaa ei yleensä nyljetä.
Nylkemisen jälkeen vuodasta kaavitaan pois kiinni jääneet kalvot ja rasvat. Vuota varastoidaan viileään paikkaan ja suolataan.
Ihmisen nylkemistä elävältä on käytetty menneinä aikoina kidutus- ja teloitusmenetelmänä.
Heikki Kaukoranta

Ilmo Kauppi Äyrämö Heikki Samuli Kunnari Kaukoranta (s. 20. elokuuta 1942 Seinäjoki) on sarjakuvien suomentaja ja sarjakuvalehtien päätoimittaja, joka on työskennellyt vuosikymmeniä sarjakuvan parissa. Hän on muun muassa suomentanut "Tintti"-sarjakuvia, "Corto Malteseja" ja "Lucky Lukeja" yhdessä puolisonsa Soile Kaukorannan (1942–2004) kanssa.
Kaukoranta opiskeli estetiikkaa, folkloristiikkaa ja taidehistoriaa Helsingin yliopistossa 1962–1970. Hän työskenteli vuosina 1964–2006, eläkkeelle jäämiseensä saakka, päätoimisesti kirjastonhoitajana Kansalliskirjastossa, jossa hän muun ohessa huolehti kirjaston sarjakuvakokoelmasta ja teki sarjakuvasta joukon ensimmäisiä suomenkielisiä tutkielmia. 
Kaukoranta sai Otavan kirjasäätiön tunnustuspalkinnon 1979 ja Lempi Grand Prix’n Kemin sarjakuvapäivillä 2009 toiminnastaan sarjakuvan hyväksi. Hän sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän sarjakuvaneuvoksen arvonimen vuonna 1981.
Christine Lagarde

Christine Madeleine Odette Lagarde (o.s. "Lallouette", s. 1. tammikuuta 1956 Pariisi) on ranskalainen poliitikko, joka on toiminut Euroopan keskuspankin pääjohtajana marraskuusta 2019 alkaen. Hän on entinen Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) pääjohtaja ja Ranskan entinen valtiovarainministeri. Euroopan keskuspankin pääjohtajaksi hänet valittiin heinäkuussa 2019. Lagarde kuuluu Maailman talousfoorumin (WEF) hallitukseen.
Tausta ja yksityiselämä.
Lagarde valmistui maisteriksi Pariisi-Nanterren yliopistosta vuonna 1980 pääaineenaan kauppatiede ja laki. Lisäksi hänellä on kaksi aikaisempaa maisterintutkintoa taloustieteestä ja amerikkalaisesta kirjallisuudesta.
Koulutukseltaan Lagarde on työoikeuteen perehtynyt juristi. Hän asui aiemmin 25 vuotta Yhdysvalloissa ja toimi Chicagossa suuren asianajotoimiston Baker &amp; McKenzien johdossa. Hän edustaa keskustaoikeistolaista konservatiivipuoluetta Union pour un Mouvement Populairea. Lagardea on luonnehdittu hyvin määrätietoiseksi ja neuvottelijana piinkovaksi. Hän on kilpaillut nuorena Ranskan taitouintijoukkueessa.
Lagardella on kaksi lasta. 
Poliittinen ura.
Lagarde palasi Ranskaan vuonna 2005, kun hänet nimitettiin maan maatalous- ja kalastusministerinä (2005–2007) ja kauppaministerinä (2007) Dominique de Villepinin hallituksessa. Valtiovarainministeriksi hänet nimitettiin kesäkuussa 2007, jolloin hänestä tuli ensimmäinen talousasioista vastaava naisministeri G8-maissa. Financial Timesin mukaan Lagarde oli vuonna 2009 euroalueen paras talousministeri. 
Vuonna 2022 Nicolas Sarkozyn kerrotaan ehdottaneen Emmanuel Macronille Lagardea Ranskan pääministeriksi, mikäli tämä voittaisi vaalit. 
Kansainvälinen valuuttarahasto.
Kesäkuussa 2011 Lagarde nimettiin IMF:n pääjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä skandaalin takia eroamaan joutunutta Dominique Strauss-Kahnia. Lagarden kausi alkoi 5. heinäkuuta 2011.
Elokuussa 2011, alle kuukausi Lagarden astumisesta IMF:n johtoon, ilmoitettiin Lagardea vastaan aloitetusta väärinkäytöstutkinnasta. Se liittyi vuoden 2008 tuomioon liikemies Bernard Tapien ja Crédit Lyonnais -pankin välillä. Ranskan oikeus tutki väitteitä, joiden mukaan Tapielle maksettu 285 miljoonan euron rahaerä olisi myönnetty lainvastaisin perustein. Lagarde kiisti tehneensä mitään lainvastaista ja vältti asiasta rikossyytteet toukokuun 2013 lopussa.
Toukokuussa 2014 Lagarde arvosteli rajusti pankkeja ja finanssisektoria. Hänen mukaansa ne keskittyvät liiaksi nopeisiin voittoihin luottamuksen kustannuksella. Hän oli myös huolissaan siitä, että kasvava eriarvoisuus on uhka kasvulle, demokratialle ja ihmisoikeuksille. Vuonna 2014 Lagarde oli Forbesin listalla maailman viidenneksi vaikutusvaltaisin nainen.
Euroopan keskuspankki.
Vuonna 2019 Lagarde nimitettiin Euroopan keskuspankin pääjohtajaksi. Hänen nimityksestään päätti Euroopan parlamentti syyskuussa äänin 349 puolesta, 206 vastaan ja 49 poissa.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Roman Cress

Roman William Cress (s. 2. elokuuta 1977 Kaven) on marshallinsaarelainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla yhdysvaltalaista Chizel Track Clubia.
Cress osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Sevillassa 1999. Hän jäi tuolloin 100 metrillä alkueriin juostuaan matkan 10,70 sekunnissa. Cress juoksi saman matkan myös Pekingin olympialaisissa 2008, joissa hän oli 31-vuotiaana maansa vanhin osanottaja. Hän jäi alkueränsä viimeiseksi ja putosi. 
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
Zamir Kabulov

Zamir Nabijevitš Kabulov (; s. 22. heinäkuuta 1954 Uzbekistan) on korkea-arvoinen venäläinen diplomaatti, joka on toiminut erityisesti Venäjän edustustossa Afganistanissa ja myös YK:n neuvonantajana Afganistanin kysymyksissä asemapaikkanaan Pakistan sekä edustanut Venäjän ulkoministeriä neuvoteltaessa Bonnin sopimusta. Vuodesta 2004 hän on jälleen ollut suurlähettiläänä Kabulissa. Hän suhtautuu kriittisesti Naton toimiin maassa. 
Kabulov on neuvonut Yhdysvaltoja välttämään Venäjän virheet Afganistanissa, kannattaa sotilaallista ratkaisua ja laskee vastuun Afganistanin tilanteen ratkaisusta Yhdysvalloille: "Ongelman aiheuttaja on Yhdysvallat, joten Yhdysvalloilla on myös vastuu sen ratkaisemisesta. - - panostakaa tehokkaasti ja panostakaa nyt, mutta älkää jääkö - - liian pitkäksi aikaa, niin kuin me teimme."
Dmitri Rjabykin

Dmitri Anatoljevitš Rjabykin (, s. 24. maaliskuuta 1976 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL-liigan Jugra Hanty-Mansijskia.
Kiilapalsta

Kiilapalsta (ruots. "Kilskiftet") on Vaasassa, Huutoniemen itäpuolella sijaitseva asuinalue, josta on matkaa noin neljä kilometriä kaupungin keskustaan. Alue kuuluu tilastollisessa aluejaossa Huutoniemen osa-alueeseen.
Kiilapalsta on pientaloaluetta, jossa on pääasiassa 1960-luvulla rakennettuja omakotitaloja. Alueen ensimmäinen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1957. Ennen Kiilapalstan kaavoittamista rakennetut talot sijaitsevat Puolukkatien ja Mansikkatien seudulla. Lähimmät palvelut ovat viereisellä Huutoniemellä.
Www.liisanblogi.net

www.liisanblogi.net on Tuija Lehtisen vuonna 2006 ilmestynyt Otavan kustantama nuortenkirja, jossa kerrotaan nuoresta tytöstä Liisa Virtasesta ja hänen pitämästään blogista. Kirja sai ilmestymisvuonnaan Topelius-palkinnon.
Kirjassa Liisa perheineen aikoo muuttaa vuodeksi Ruotsiin isän saadessa siirron Uppsalaan. Liisa ei halua muuttaa, koska ei osaa ruotsia kovin hyvin, joten hän muuttaa isänsä sisarusten luokse "Big Cityyn". Liisa pitää kokemuksistaan blogia, jota lukevat ja kommentoivat muiden muassa nimimerkit Miss Nasu ja Murikka. Liisa on tunnistavinaan käyttäjänimien takaa koulututtujaan, mutta vähitellen selviää, ettei internetissä kaikki aina ole sitä miltä näyttää.
Hullu yö

Hullu yö on Kaija Kärkisen vuonna 1991 levytetty kappale. Kappale edusti Suomea vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa ja sijoittui saamillaan kuudella pisteellä 20. sijalle eli kolmanneksi viimeiseksi.
Kappaleen sävelsi Ile Kallio ja sanoitti Jukka Välimaa.
Purje-evät

Purje-evät (Veliferidae) on kiiltolahnakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla.
Lajit.
Purje-evien heimoon kuuluvien lajien eoseenikaudelle ajoitettuja fossiileja on löydetty muun muassa Italiasta ja Tanskasta. Tällaisia ovat muun muassa "Veronavelifer"- ja "Palaeocentrotus"-sukuihin kuuluvat lajit. Nykyään heimossa elää kaksi lajia: purje-evä ("Velifer hypselopterus") ja piikkipurje-evä ("Metavelifer multiradiatus").
Anatomia.
Purje-evälajit ovat kooltaan korkeintaan 40–cm pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeita ja litteitä kaloja. Selkäevä sekä peräevä ovat korkeat. Silmä on suurikokoinen. Muiden kiiltolahnakalojen tapaan purje-evät kykenevät työntämään yläleukaansa eteenpäin. Suussa ei ole hampaita. Kalojen suomut ovat pienet ja vinoneliön muotoiset. Purje-evälajien lisääntymisestä ei ole juurikaan tietoa.
Levinneisyys.
Purje-eviin kuuluvia kaloja tavataan Intian valtamerestä ja Tyynenmeren länsi- ja keskiosista. Ne elävät usein lähellä rantaa noin 30–200 metrin syvyydessä. Kalojen ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet.
SMS Graudenz (1913)

SMS Graudenz oli Saksan keisarikunnan laivaston Graudenz-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa. 
Valmistus.
Alus tilattiin Kaiserliche Werft Kieliltä ja sen köli laskettiin vuonna 1912. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1913 ja se otettiin palvelukseen 10. elokuuta 1914.
Saksan keisarikunnan laivasto 1914-1920.
"SMS Graudenz" otettiin laivaston palvelukseen elokuussa 1914 ja se liitettiin 4. tiedustelijaryhmään torpedoveneiden johtoalukseksi. Se siirrettiin 2. tiedustelijaryhmään, jonka mukana alus osallistui Doggermatalikon taisteluun tukiessaan Hipperin komennossa olleita taisteluristeilijöitä. Huhtikuussa 1916 alus osui miinaan , mikä esti sen osallistumisen Skagerrakin taisteluun.
Alus modernisoitiin 1915, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin seitsemän 15 cm SKL/45 ja kaksi 8,8 cm Flak L/45 -ilmatorjuntatykkiä. Torpedoputkien lukumäärä lisättiin neljään ja mahdollistettiin 120 miinan kuljettaminen ja laskeminen. Aseituksen muututtua henkilöstön tarve kasvoi ja aluksen miehistönä olikin 21 upseeria ja 364 miestä.
Regia Marina 1920-1937.
Alus luovutettiin 1. kesäkuuta 1920 sotakorvauksena Italialle. Alus modernisoitiin 1921-1924 Taranton laivastontelakalla, jolloin aluksen hiilivarastot supistettiin ja öljynmäärää lisättiin. Se liitettiin 6. toukokuuta 1925 laivastoon nimettynä "Anconaksi".
Alukselle asennettiin seuraavana vuonna tilat M7-ter-meritiedustelukoneelle. Vuosina 1928-1929 aluksen etukantta pidennettiin ja keulaa kasvatettiin, jotta katapultti saatiin asennettua. Alus luokiteltiin Italiassa risteilijäksi 19. heinäkuuta 1929. Alus poistettiin palveluksesta 11. maaliskuuta 1937 ja se romutettiin seuraavana vuonna.
Raivaaja (Lahti)

Raivaaja (vuosina 1905–1907 Itä-Hämeen Raivaaja) oli Heinolassa ja Lahdessa vuosina 1905–1914 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
"Itä-Hämeen Raivaaja" sai alkunsa Heinolassa, jossa se ilmestyi sanomalehti "Itä-Hämeen" julkaisijoiden kustantamana. Vuonna 1906 perustettiin osuuskunta, joka myöhemmin muutettiin osakeyhtiöksi. Samalla lehti siirtyi Lahteen, ja sen nimeksi tuli "Raivaaja". Laitehankintojen rasittama kustannusyhtiö teki vararikon, ja lehti lakkasi ilmestymästä tammikuussa 1914. Sen jälkeen SDP:n Lahden kunnallistoimikunta julkaisi toimittaja Akseli Kanervan johdolla huhtikuuhun saakka kahdesti viikossa ilmestynyttä "Kansanvaltaa".
Lehteä julkaistiin aluksi kerran, vuonna 1907 kahdesti, vuosina 1908–1910 kolmesti ja vuodesta 1911 lähtien kuudesti viikossa. Loppuvuosina rinnalla ilmestyi myös kolmipäiväinen painos. Levikki oli suurimmillaan 6 500 kappaletta vuonna 1908. 
Lehden päätoimittajia olivat Oskar Orasmaa (1906–1907), Viljo Visa (1907–1908), Juho Raitio (1908–1909), Alpo Mattila (1909–1910), Väinö Hupli (1910–1911), Matti A. Airola (1911–1912) ja Akseli Kanerva (1912–1914).
Vuoritammi

Vuoritammi eli kaukasuksentammi ("Quercus macranthera") on kesävihanta tammilaji, joka kasvaa pääasiassa Pohjois-Iranissa, Turkissa, Armeniassa ja Azerbaidžanissa. Puu kasvaa yleensä noin 20 metrin korkuiseksi, mutta myös 30 metrin korkuisia yksilöitä voi löytää. Puu kasvaa yleensä kuivilla rinteillä 800–2 400 metrin korkeudessa.
Raivaaja (Kotka)

Raivaaja oli Kotkassa vuosina 1945–1959 ilmestynyt kansandemokraattinen sanomalehti.
"Raivaaja" perustettiin vuoden 1945 eduskuntavaalien jälkeen SKDL:n Kymen läänin piirilehdeksi. Se ilmestyi kolmesti viikossa noin 4 000 kappaleen painoksena. Päätoimittajina työskentelivät Viljo Kohonen (1945–1946), Paavo Heinonen (1946–1950), Jalmari Kukkola (1951–1954) ja Kaarlo Koskinen (1954–1959). Kymenlaaksoon levinneen Kansan Uutisten perustamisen jälkeen paikallisen lehden ylläpitäminen todettiin tarpeettomaksi ja se lakkautettiin vuoden 1959 lopulla.
Suomen Työmies (1920–1923)

Suomen Työmies (vuonna 1921 myös "Suomen Työläinen") oli Helsingissä vuosina 1920–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
"Suomen Työmies" oli SSTP:n ensimmäinen itsenäinen lehtihanke. Se ilmestyi kuudesti viikossa. Päätoimittajina työskentelivät Arvo Tuominen (1920), Emil Tuomi (1921), Eero Meriluoto (1921), Johannes Forsman (1921 ja 1922), Viljo Kainulainen (1921), Pekka Pirskanen (1922), Voitto M. Jalava (1922) ja Ville Harinen (1922–1923).
Puolueen pää-äänenkannattajana toiminut lehti lakkautettiin määräajaksi syksyllä 1921, jolloin sen tilalla ilmestyi Uudenmaan piirin äänenkannattajana esiintynyt "Suomen Työläinen". Vuoden 1922 alussa Suomen Työmiestä julkaissut Osakeyhtiö Työ hankki oman kirjapainon Amerikan suomalaisen sosialistijärjestön lahjoittaman ”miljoonan markan rahaston” turvin. Viranomaiset lakkauttivat lehden pysyvästi elokuussa 1923. Syyskuussa 1923 Työmiehen seuraajaksi perustettiin "Työväenjärjestöjen Tiedonantaja".
Talonpojan Sanomat

Talonpojan Sanomat oli Helsingissä vuosina 1926–1927 ilmestynyt viikkolehti. Lehti oli Talonpoikaiskansan puolueen äänenkannattaja. 
Lehti oli lähinnä puoluetta johtaneen Matti Läheniemen luomus. Se jäi lyhytaikaiseksi ja sitä ilmestyi vain 68 numeroa, vaikka rahoitusta saatiin esimerkiksi talonpoikien liikkeeseen kontaktia hakeneelta Suomen kommunistiselta puolueelta. SKP:n jäseniä osallistui Talonpoikaiskansan puolueen toimintaan, vaikka asia pyrittiin pitämään salassa. SKP:n ei kuitenkaan voida sanoa hallinneen puoluetta, sillä monet rivijäsenet eivät tienneet yhteydestä eikä puoluejohtaja Läheniemi itse ollut kommunisti.
Lehden tukemisen taustalla oli SKP:n yritys vaikuttaa talonpoikaisväestöön ja horjuttaa Maalaisliiton kannatusta. Vastaavana toimittajana toimi karjalainen maalaisliiton veteraani Matti Läheniemi, mutta varsinainen toimittaja oli peitenimeä Antti Tammi käyttänyt Yrjö Leino. Etupäässä ilmaiseksi jaettu lehti lopetettiin vuoden 1927 eduskuntavaalien jälkeen.
Vapaa Savo

Vapaa Savo oli Mikkelissä vuosina 1947–1948 ilmestynyt kansandemokraattinen sanomalehti.
SKDL:n Mikkelin piirijärjestön julkaisema "Vapaa Savo" perustettiin syksyllä 1947, kun kuopiolainen "Kansan Sana" ei kyennyt tyydyttävästi palvelemaan alueen lukijoita. Kolme kertaa viikossa ilmestynyttä lehteä painettiin kotkalaisen "Raivaajan" kirjapainossa. "Raivaajan" kymenlaaksolaista aineistoa sisältänyt "Vapaa Savo" osoittautui kuitenkin pettymykseksi, ja se lopetettiin jo elokuussa 1948. Lehden päätoimittajina työskentelivät Onni Karppinen (1947) ja Juho Kemppainen (1947–1948).
Vapaus (Mikkeli)

Vapaus oli Mikkelissä vuosina 1906–1963 ilmestynyt SDP:n sanomalehti. Myöhemmin Mikkelissä ilmestyi myös "Viikko-Vapaus" -niminen lehti.
Aloite sosiaalidemokraattisen maakuntalehden perustamisesta tehtiin suurlakon jälkitunnelmissa huhtikuussa 1906. Saman vuoden syksyllä perustettiin osuuskunta, joka ryhtyi julkaisemaan uutta lehteä vuoden 1907 alusta lähtien. Alkuvaiheen talousvaikeudet helpottivat 1910-luvulla, kunnes sisällissota katkaisi positiivisen kehityksen. Uudelleen "Vapaus" pääsi ilmestymään vasta heinäkuussa 1919.
1920- ja 1930-luvuilla "Vapaus" jäi maakuntalehtien kilpailussa yhä selvemmin alakynteen. Sitä julkaissut osuuskunta teki vararikon vuonna 1933. Lehden toimintaa onnistuttiin kuitenkin jatkamaan, ja vuoden 1935 alussa se siirrettiin uudelle osakeyhtiölle. 1950-luvulla lehti sortui taloudellisiin vaikeuksiin. Vuonna 1963 se yhdistettiin Viipurista Lappeenrantaan siirtyneeseen "Kansan Työhön", joka alkoi ilmestyä nimellä "Saimaan Sanomat".
Aluksi kolmesti ja vuodesta 1945 lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki kohosi 1950-luvulla noin 9 000 kappaleeseen. Päätoimittajina työskentelivät Antero Ahde (1907–1908), Albin Valjakka (vastaava toimittaja, 1907–1908), Oskari Orasmaa (1908–1910), Kalle Hakala (1911–1921 ja 1940–1944), Viktor Paavilainen (1921–1940), K. F. Haapasalo (1944–1951), Eino Kantanen (1951–1955), Alpo Tiitinen (1955–1962) ja Aaro Airas (1962–1963).
"Vapaus" perustettiin uudelleen sosiaalidemokraattisena viikkolehtenä vuonna 1977. Vuoteen 2011 saakka ilmestyneen lehden nimenä oli myöhemmin "Viikko-Vapaus".