tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
M/S Selandia

M/S Selandia oli maailman ensimmäinen dieselmoottorikäyttöinen valtamerialus, joka valmistui 1912. Laivan nimi tuli tanskalaisen Själlandin saaren latinankielisestä nimestä. Viime vaiheissaan se oli suomalaisomistuksessa "Tornator"-nimisenä ja ajoi karille Japanissa tammikuussa 1942.
M/S Selandia rakennettiin Burmeister &amp; Wainin telakalla Kööpenhaminassa ja se oli ensimmäinen kolmesta laivasta jotka tanskalainen Det Østasiatiske Kompagni -yhtiö tilasi Skandinavia–Genova–Bangkok-linjalleen. Laiva laskettiin vesille 4. marraskuuta 1911 ja se valmistui 22. helmikuuta 1912. Laivan pituus oli 112,8 metriä, leveys 16,15 metriä, syväys 9,14 metriä, vetoisuus 4 964 bruttorekisteritonnia ja suurin nopeus 11 solmua. Koneina käytettiin kahta 8-sylinteristä 4-tahtista 1 250 hevosvoiman dieselmoottoria. Laivassa ei ollut savupiippua vaan moottorien pakokaasut poistuivat onton etumaston kautta.
Selandia oli yhdistetty rahti- ja matkustajalaiva. Alun perin laivalla oli tilavat hytit 20 ensimmäisen luokan matkustajalle. Miehistön vahvuus oli 39.
Selandia myytiin norjalaisomistukseen 1936 Panamaan ja se sai nimekseen "Norseman". Lokakuussa 1940 se myytiin Suomeen Finland–Amerika Linjen -varustamolle ja laivan uudeksi nimeksi tuli "Tornator".
Tornator lähti 7. maaliskuuta 1941 teräs- ja paperilastissa Petsamon Liinahamarin satamasta Panaman kanavan kautta kohti Japania jonne se saapui 27. toukokuuta. Jatkosodan syttyminen kesäkuun lopulla 1941 esti laivan paluumatkan Suomeen. Se ryhtyi nyt kuljettamaan rahtia Japanin ja Kiinan välillä japanilaisen Yamashita-yhtiön laskuun. Laiva ajoi karille 26. tammikuuta 1942 Omaisakin lähellä Japanin rannikolla ja katkesi neljä päivää myöhemmin 30. tammikuuta kahtia. Miehistö ehti kuitenkin pelastua aluksesta. Tornatorin miehistö jäi Jokohamaan odottaen mahdollisuutta päästä Suomeen. Kymmenen miehistön jäsentä lähti 10. lokakuuta 1942 saksalaisella "Ramses"-aluksella kohti Eurooppaa. Ramses upotettiin 28. marraskuuta Australian pohjoispuolella ja laivan oma miehistö sekä suomalaiset matkustajat joutuivat vankileirille Australiaan. Tornatorin miehistön jäseniä palasi Suomeen vuoden 1945 lopulla mutta kaksi heistä jäi pidemmäksi aikaa asumaan Japaniin.
Valvomisen sunnuntai

Valvomisen sunnuntai on kirkkovuoden viimeistä edellinen sunnuntai. Se on viikkoa ennen tuomiosunnuntaita ja kaksi viikkoa ennen uuden kirkkovuoden aloittavaa ensimmäistä adventtisunnuntaita, aikaisinaan 13. ja viimeistään 19. marraskuuta. Tämän sunnuntain sanoma korostaa hengellistä valvomista ja Kristuksen paluun odotusta. 
Nimitys "valvomisen sunnuntai" tuli Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa käyttöön vuoden 1997 evankeliumikirjaehdotuksen mukaisesti vuodesta 2001 alkaen. Aikaisemmin (vuodesta 1958) sen nimenä oli ollut "kirkkovuoden lähinnä viimeinen sunnuntai".
Jukka Sinisalo

Jukka Sinisalo (s. 21. toukokuuta 1982 Jyväskylä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.
Sinisalo on Jyväskylän Seudun Palloseuran ja Jyväskylän Jalkapalloklubin kasvatti. JJK:sta hän siirtyi VG-62:n kautta Turkuun ja FC Interiin. Interin riveissä hän teki myös debyyttinsä Veikkausliigassa. Interissä hän pelasi vuodet 2003–2006. Vuonna 2008 hän palasi takaisin synnyninseuduilleen seuraansa JJK:hon.
Vuoden 2014 alussa Sinisalo teki sopimuksen tuolloin Ykköstä pelanneen helsinkiläisen HIFK:n kanssa. HIFK:ssa Sinisalo oli yksi joukkueen avainpelaajia kaudella 2014, jonka päätteeksi HIFK nousi Veikkausliigaan. 
Pelityyli.
Sinisalo on johtajaluonne ja tekee esimerkillään kanssapelaajista parempia pelaajia. Hänen kokemuksensa on myös arvokas lisä joukkueelle.
Siviilielämä.
Jalkapallon ulkopuolella Sinisalo opiskelee hyvinvointiteknologiaa ja on perheenisä.
Antto Tapaninen

Antto Tapaninen (s. 16. kesäkuuta 1989 Jyväskylä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2018 Veikkausliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja, mutta hän on pelannut myös oikeana laitapuolustajana.
Tapaninen aloitti Veikkausliigauransa JJK:ssa kaudella 2009. Tapaninen on kärsinyt uransa aikana vakavista loukkaantumisista ja päätti siirtyä kaudeksi 2013 Kakkosessa pelanneeseen Mikkelin Palloilijoihin hakemaan uutta nostetta uralleen. Tavoite toteutui, sillä Tapaninen oli päävalmentaja Tibor Gruborovicsin luottopelaaja ja valittiin lohkossaan toiseksi tulleen joukkueen parhaaksi pelaajaksi. Kaudeksi 2014 hän palasi JJK:n riveihin ja hänen sopimustaan jatkettiin myöhemmin vuoteen 2016 asti ja edelleen kaudelle 2017. Kaikkiaan Tapaninen on pelannut syksyyn 2017 mennessä Veikkausliigaa viisi kautta ja kaikkiaan 62 ottelua.
Kaudeksi 2018 Tapaninen siirtyi Turun Palloseuraan.
Kalle Multanen

Kalle Multanen (s. 7. huhtikuuta 1989 Viiala) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Multanen aloitti jalkapallon Viialan Peli-Veikoissa. Hän pelasi juniorina myös Valkeakosken Hakassa. Multanen teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 30. kesäkuuta 2008 ottelussa IFK Mariehamnia vastaan. Hän edusti Hakaa kausina 2008–2011, esiintyen 28 sarjaottelussa ja tehden niissä neljä maalia. Multanen pelasi paljon myös seuran yhteistyöjoukkueissa Salon Palloilijoissa, Valkeakosken Koskenpojissa, Porin Palloilijoissa sekä Lohjan Pallossa. 
Kaudella 2012 Multanen oli Kakkosen paras maalintekijä Tampereen Ilveksen riveissä 25 maalillaan, auttaen joukkuetta nousemaan Ykköseen vuodeksi 2013. Hänet valittiin Ykkösen kesäkuun pelaajaksi kaudella 2013. 
Multanen solmi vuoden pituisen pelaajasopimuksen Veikkausliigassa pelaavan FC Lahden kanssa kaudeksi 2016. Sopimus sisälsi option yhdestä lisävuodesta. Multanen kuitenkin palasi kauden jälkeen FC Hakaan. Kaudella 2018 Multanen pelasi Ykkösessä Kokkolan Pallo-Veikoissa ja kaudella 2019 FC KTP:ssa. 
Elokuussa 2019 Multanen siirtyi Italian viidennellä sarjatasolla, Eccellenzassa, pelaavaan Giorgione Calcioon. Siirtyessään Multanen oli Ykkösen kaikkien aikojen paras maalintekijä. Multanen pelasi Giorgionessa yhden kauden tehden viisi maalia 20 ottelussa. Kaudeksi 2020–2021 Multanen solmi sopimuksen saman sarjatason ASD Igea 1946:n kanssa.
Kaudeksi 2022 Multanen palasi Veikkausliigaan seuranaan vaasalainen VPS. Onnistuneen kauden päätteeksi Multanen sai jatkosopimuksen VPS:ssä. Hän teki sarjassa 15 maalia ollen Lee Erwinin jälkeen toinen Veikkausliigan maalintekijätilastossa. Kaudella 2023 Multanen ehti vammojen takia pelata vain kolme ottelua Veikkausliigassa.
Kaikkiaan Kalle Multanen on pelannut kuusi kautta Veikkausliigaa seuroinaan FC Haka, FC Lahti ja VPS. Niissä hän pelannut 86 Veikkausliigaottelua ja tehnyt 24 maalia.
Vares – Uhkapelimerkki

Vares – Uhkapelimerkki on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Elokuvan pääosassa nähdään Antti Reini. Elokuva sai murska-arvostelut. Esko Rautakorpi Ylestä hämmästelee elokuvan epäloogisuutta ja muutenkin kehnosti toteutettua kokonaisuutta.
Elokuva julkaistiin DVD:lle ja Blu-raylle 15. lokakuuta 2012.
Vares – Pimeyden tango

Vares – Pimeyden tango on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Se on Reijo Mäen "Vares"-kirjoihin perustuvan "Vares"-elokuvasarjan kahdeksas elokuva. Elokuvan pääosassa Jussi Vareksena esiintyy Antti Reini.
Elokuva ilmestyi DVD:lle ja Blu-raylle 12. joulukuuta 2012.
Juoni.
Tangokuningas Harry Koivikko löydettiin kuusi vuotta aiemmin kuoliaaksi puukotettuna matkustajakoti Satumaan huoneesta. Valtakunnan suurin ajojahti hiipui kuitenkin tuloksettomana. Jussi Vareksen vanha tuttava toimittaja Ruuhio kertoo tietävänsä, kuka tietää Koivikon murhaajan. Sitten Ruuhio katoaa. Ruuhion kanssa seurusteleva Anna Huttunen painostaa Vareksen etsimään kadonnutta toimittajaa. Lisäksi vaarallinen vanha tuttava Veikko Hopea pääsee Sörkan tiilimuurien keskeltä ensimmäiselle vankilalomalleen …
Urokanaasi

Urokanaasi eli urokanaattihydrataasi on entsyymi, joka osallistuu histidiiniaminohapon aineenvaihduntaan. Se katalysoi imidatsolonipropionihapon muodostumista urokaanihaposta. Urokanaasia esiintyy useilla bakteereilla, nisäkkäiden maksassa sekä valkoapilassa.
Urokanaasin entsyyminumero on EC 4.2.1.49 ja CAS-numero 9014-58-8.
Mekanismi.
Urokanaasin toiminnassa NAD+-molekyylillä on tavallisuudesta poikkeava rooli, sillä se toimii prosteettisenä ryhmänä ja elektrofiilinä, eikä pelkisty. Elektrofiilina toimii NAD+:n nikotiiniamidiryhmä. Reaktiossa urokaanihappoon liittyy vesimolekyyli, jonka jälkeen tapahtuu toisiintuminen ja muodostuu hydroksi-imidatsolyylipropionaatti, joka muuntuu tautomeerikseen imidatsolonipropionihapoksi.
Urokanaasin puute on hyvin harvinainen autosomien välityksellä periytyvä resessiivinen sairaus. Sairaudessa urikaanihapon eritys virtsaan on voimistunutta. Urokanaasin puute aiheuttaa henkistä kehittymättömyyttä.
Tachibana Ginchiyo

Tachibana Ginchiyo (, 23. syyskuuta 1569 – 30. marraskuuta 1602) oli japanilaisen Tachibana-klaanin johtaja. Hän oli Ōtomo-klaania palvelleen Tachibana Dōsetsun tytär, ja seurasi tätä klaanin johtoon, koska Dōsetsulla ei ollut yhtään poikia. Ginchiyo avioitui myöhemmin Tachibana Muneshigen kanssa, ja siirsi miehelleen klaanin johtajuuden. Hän itse alkoi nunnaksi.
Vuonna 1600 edesmenneen Toyotomi Hideyoshin nimittämässä sijaishallitsijoiden neuvostossa syntyi erimielisyyksiä, ja Japanin daimiot jakaantuivat kahteen leiriin Ishida Mitsunarin ja Tokugawa Ieyasun ympärille. Muneshige siirtyi Mitsunarin palvelukseen. Osapuolet kohtasivat Sekigaharan taistelussa, joka päättyi Ieyasun voittoon ja Mitsunarin teloitukseen. Muneshige ei itse ollut osallistunut taisteluun, koska oli samana päivänä valtaamassa Otsun linnaa Kyōgoku Takatsugulta.
Taistelun päätyttyä daimiot Kuroda Yoshitaka, Nabeshima Katsushige ja Katō Kiyomasa lähetettiin valtaamaan Kyūshū Ieyasulle. Myös Tachibana-klaanin hallitsema Yanagawan linna joutui hyökkäysten kohteeksi, mutta sen puolustukset kestivät. Linnan puolustamiseen osallistuivat sotilaiden lisäksi Ginchiyon, aseistamat nunnat.
Albert Memorial

Albert Memorial on suurikokoinen muistomerkki Lontoon Kensington Gardens -puistossa, vastapäätä Royal Albert Hallia. Se on omistettu kuningatar Viktorian varhain kuolleelle puolisolle, prinssi Albertille. Muistomerkin suunnitteli kuningattaren pyynnöstä arkkitehti George Gilbert Scott ja se paljastettiin vuonna 1872. Vuonna 1876 siihen lisättiin Albertia esittävä patsas.
Albert Memorialissa Albertin kultaisen patsaan ylle on sijoitettu uusgoottilaista tyyliä edustava katos, jonka piikkimäinen torni tekee muistomerkistä 54 metriä korkean. Albert Memorial kuuluu Lontoon keskeisiin nähtävyyksiin.
Yanagawa

Yanagawa () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Ariakenmeren rannalla Sagan kaakkois- ja Kurumen lounaispuolella. Yanagawassa on 67 490 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 77,15 neliökilometriä. 
Yanagawa on rakentunut Ariakenmeren täyttömaalle, jota halkovat lukuisat kasteluun käytetyt kanavat. Kaupunki tunnetaankin laajasta kanavaverkostostaan, jota voi kierrellä niin sanotuilla "donkobune"-veneillä. Yanagawan kanavista kertoo muun muassa Hayao Miyazakin tuottama ja Isao Takahatan ohjaama dokumentti "Yanagawa horiwari monogatari". Runoilija Hakushū Kitahara syntyi Yanagawassa. 
Kaupunkioikeudet Yanagawa sai vuonna 1952. Kaupunkia palvelee Nishitetsun Tenjin–Ōmuta-linja.
Mona Seefried

Mona Seefried (s. 30. maaliskuuta 1957 Wien) on itävaltalainen näyttelijä. Seefried on opiskellut laulua ja klassista tanssia. Hän on näytellyt vuodesta 2005 "Lemmen viemää" -sarjassa Charlotte Saalfeldia.
Mona Seefriedin äiti oli oopperalaulaja Irmgard Seefried.
Al-Hakam II

Al-Hakam II (al-Ḥakam II ibn ʿAbd al-Raḥmān III) (13. tammikuuta 915 – 16. lokakuuta 976) oli toinen Córdoban kalifi al-Andalusissa, maurien hallitsemalla Iberian niemimaalla. Hän oli Abd ar-Rahman III:n poika ja seuraaja vuodesta 961 kuolemaansa asti vuonna 976.
Al-Hakam II nousi kalifaatin johtoon isänsä Abd ar-Rahman III:n kuollessa 961. Hän saavutti Pohjois-Iberiassa olevien kristittyjen valtakuntien kanssa rauhan, ja käytti vakautta hyväkseen kehittääkseen maataloutta uusien kastelukanavien rakentamisella. Taloudellista kehitystä tuettiin katuja laajentamalla ja kauppatoreja rakentamalla.
Hän oli kiinnostunut kirjoista ja tiedosta, ja hän kokosi valtavan, 400 000 nidettä käsittävän kirjaston, joka poltettiin Córdoban berberipiirityksessä vuonna 1100. Hän jopa lähetti asiamiehiään ostamaan kirjojen 'ensipainoksia' muslimien idästä, esimerkiksi Abu al-Faraj al-Isfahanin teoksen Kitab al-Aghanin ("Laulujen kirja"). Tiedot kirjaston koosta ovat peräisin 1600-luvulta ja todennäköisesti satakertaisesti liioiteltuja.
Al-Hakamin valtakauden aikana lukuisia teoksia käännettiin latinasta ja kreikasta arabian kieleen. Hän muodosti arabimuslimien ja mozarabialaisten sekakomitean kääntämistä varten.
Kalifi laajennutti Córdoban tärkeintä moskeijaa, Mezquitaa, ja hänen aikanaan (vuonna 976) Madinat al-Zahra, kuninkaallinen residenssi, valmistui. Sen rakennustyöt oli aloittanyt Abd ar-Rahman 40 vuotta aikaisemmin.
Myös kuuluisa lääkäri, tiedemies ja kirurgi Abu al-Qasim eli Abulcasis toimi al-Hakamin hovissa.
Samalla kun berberivisiiri al-Mushafin vastuu sisäisestä hallinnosta kasvoi, kenraali Ghalib nousi hiljalleen armeijan johtajaksi. Ghalibin ongelmina oli viimeisten normannihyökkäysten torjuminen vuosina 966 ja 971, sekä kamppailu ziridejä ja fatimideja vastaan Pohjois-Marokossa. Fatimidit lyötiin Marokossa 974, ja al-Hakam II pystyi säilyttämään kalifaatin johtavan aseman kristityissä Navarran, Kastilian ja Léonin valtioissa.
Nuoruudessaan kalifi näyttää olleen homoseksuaali. Hänen tiedettiin pitävän avoimesti mieshaaremia, mikä oli erityisen ongelmallista, sillä perillisen saaminen oli elintärkeää. Ongelma ratkaistiin sillä, että al-Hakam II otti jalkavaimon, joka pukeutui poikien vaatteisiin, ja jolle annettiin miehen nimi Jafar.
Al-Hakam II:ta seurasi hänen poikansa Hisham II al-Muayad, joka oli nimellinen hallitsija "hajib" (suurvisiiri) al-Mansur Ibn Abi Aamirin hallitessa maata.
Kirjallisuutta.
Routledge, 2003
Caroline Garcia

Caroline Garcia (s 16. lokakuuta 1993 Saint-Germain-en-Laye) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla kaksinpelissä neljäntenä syyskuussa 2018 ja nelinpelissä toisena lokakuussa 2016. Hän on voittanut urallaan kuusi WTA-turnausta kaksinpelissä ja kuusi nelinpelissä. Vuonna 2016 hän voitti Ranskan avoimissa nelinpelimestaruuden ja ylsi Yhdysvaltain avoimissa nelinpelin loppuotteluun.
Tennisura.
2011–2012.
Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Garcia pelasi ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2011, jossa hän selviytyi toiselle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 76 olleen Varvara Lepchenkon, mutta hävisi toisella kierroksella kaksi sijaa paremmin olleelle Ayumi Moritalle. Ranskan avoimissa 2011 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zuzana Ondráškován. Toisella kierroksella hän pelasi kolmieräisen kamppailun Marija Šarapovaa vastaan. Šarapova voitti ottelun lopulta luvuin 3–6, 6–4, 6–0. Ranskan avoimissa 2012 Garcia hävisi ensimmäisellä kierroksella Dinah Pfizenmaierille.
2013–2014.
Australian avoimissa 2013 Garcia hävisi avauskierroksella Jelena Vesninalle. Ranskan avoimissa 2013 Garcia eteni toiselle kierrokselle voitettuaan Julija Beigelzimerin. Toisella kierroksella hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Serena Williamsille. Wimbledonissa 2013 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Zheng Jien, mutta hävisi toisella kierroksella jälleen Serena Williamsille. Yhdysvaltain avoimissa 2013 Garcia voitti Shelby Rogersin avauskierroksella, mutta hävisi toisella kierroksella Laura Robsonille.
Vuoden 2014 Australian avoimissa Garcia hävisi avauskierroksella Alla Kudrjavtševalle. Helmikuussa pelatussa Acapulcon WTA-turnauksessa Garcia eteni välieriin voitettuaan maailmanlistan sijalla 19 olleen Eugenie Bouchardin. Välierässä hän hävisi Christina McHalelle. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Garcia saavutti Bogotán turnauksessa huhtikuussa 2014, kun hän voitti turnauksen loppuottelussa maailmanlistan sijalla yhdeksän olleen Jelena Jankovićin. Toukokuussa Garcia pääsi puolivälieriin Madridissa. Puolivälierässään hän hävisi kolmieräisen ottelun Agnieszka Radwańskaa vastaan. Myös Nürnbergissä hän pääsi puolivälieriin, mutta hävisi tällä kertaa Karin Knappille. Ranskan avoimissa 2014 Garcia hävisi avauskierroksella Ana Ivanovićille.
Siega Verde

Siega Verde on arkeologinen kohde Salamancan maakunnassa, Espanjassa. Alueella on 645 kalliopiirrosta Águedajoen varrella 1,5 kilometrin matkalla.
Historia.
Siega Verden kalliopiirrokset luotiin Veiksel-jääkauden myöhäisvaiheessa. Alueen maalauksia on Gravetten kulttuurilta (noin 21 eaa.) Madeleinen kulttuurille (12 000–11 000 eaa.). Alueen huippukausi ulottuu Solutrén ja Madeleinen kulttuurin ajalle 16 000–13 000 eaa. Toiminta alueella loppui noin 10 000–7 000 eaa., jolloin epipaleoliittiset ryhmät tekivät vielä alueen viimeiset piirrokset, jotka eivät olleet niin vaikuttavia kuin aiemmat piirrokset. Myöhemmästä toiminnasta alueella ei ole arkeologisia todisteita, mutta jokilaakso on kuitenkin pysynyt asuttuna.
Kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1988, kun Salamancan museon professorit Manuel Santonja Gómez ja Rosario Pérez Martín tekivät tutkimusta Kastilia ja Leónin alueen arkeologisista kohteista. Löydön jälkeen Siega Verdeä on tutkittu laajasti ja alue on suojeltu. Vuonna 2010 Siega Verde hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vanhan kohteen laajennuksena. Se täydentää Portugalista luetteloon valittua kohdetta Côanlaakson kalliotaide, joka listattiin vuonna 1998.
Romeon ja Julian hautakohtaus

Romeon ja Julian hautakohtaus () on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1790. Se kuvaa dramaattista hetkeä Shakespearen näytelmässä "Romeo ja Julia", jossa Julia on löytänyt Romeon kuolleena, tempaa tämän tikarin ja lausuu "Melua? -- Joutuin! / Tikar' armas! Tuppes / On tuossa! / Ruostu siellä; suo mun kuolla."
Wright maalasi tämän 178 x 241 cm kokoisen työn alkujaan Boydellin Shakespeare-galleriaa varten, mutta sitä ei hyväksytty sinne. 
Se oli esillä Roal Academyn näyttelyssä, mutta Wrightin mielestä ripustus ei tuonut sille oikeutta. Niinpä hän paransi vielä maalaustaan ja toi sen Britannian taideseuran ("Society of Artists of Great Britain") näyttelyyn vuonna 1791. Maalaus on nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.
Intiaanileski

Intiaanileski () on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1785. Työstä nähdään, että päähinettä varten Wrightillä on ollut malli, mutta intiaanin käyttämien vaatteiden tilalle hän on kuvitellut uusklassismille tyypillisen viitan. Maalaus on Derbyn kaupunginmuseossa.
1700-luvulla maalauksissa esitettiin ”jaloja villejä”, mutta Wrightin lähestyminen on erilainen. Hän kuvaa ihmiselon haurautta ja maineen ja kunnian lyhytaikaisuutta. Leski istuu edesmenneen miehensä sotasaavutusten symbolien ympäröimänä luonnon voimien armoilla: taustalla tulivuori purkautuu ja salamat leimuavat.
Nabeshima Katsushige

Nabeshima Katsushige (; 4. joulukuuta 1580 – 7. toukokuuta 1657) oli japanilainen daimio eli lääninherra. Hän oli Nabeshima Naoshigen poika, ja peri isänsä läänin Hizenissä.
Kun Japanin yhdistänyt sotilasdiktaattori Toyotomi Hideyoshi kuoli, daimiot hajosivat kahteen leiriin Tokugawa Ieyasun ja Ishida Mitsunarin ympärille. Katsushige liittyi Mitsunariin, joka lopulta hävisi vuoden 1600 Sekigaharan taistelussa Ieyasun joukkoja vastaan, ja hänet teloitettiin. Katsushige julistautui nopeasti Ieyasun vasalliksi, ja sai pitää perimänsä läänityksen. Samana vuonna Ieyasu lähetti Katsushigen yhdessä Kuroda Yoshitakan ja Katō Kiyomasan kanssa valtaamaan Kyūshūn saarta Ieyasun valtapiiriin.
Vesipyörre

Vesipyörre eli kurimus on vesistössä esiintyvä luonnonilmiö, jossa vesimassa pyörteilee suppilomaisesti alaspäin. Vesipyörre syntyy, kun veden virtaus osuu tietyllä tavalla rakentuneeseen rantapenkereeseen, jossa vastakkaiset virtaukset kohtaavat. Myös tuuli voi synnyttää pyörteilyä vesimassassa. Pyörteitä tiedetään syntyneen myös silloin, kun kivet ja vuorovesi häiritsevät merivirran kulkua. Myös voimakas tsunami voi synnyttää vesipyörteen.
Eri puolilla maailmaa on useita tunnettuja pyörteitä, joista yksi sijaitsee rotkossa Niagaran putouksien alapuolella. Joen alajuoksulla 5 km:n päässä varsinaisista putouksista sijaitsevassa hevosenkenkäpyörteessä on niin rajuja vesipyörteitä, että niiden synnyttämä eroosio kuluttaa joenpenkkaa 8 cm vuodessa. Toinen kuuluisa vesipyörre on Maelstrøm Norjassa. Se syöksähtelee ja pyörii kahden saaren välissä maan luoteisrannikon edustalla ja on vaarallisimmillaan silloin, kun tuuli puhaltaa sitä vastaan vuoroveden samalla vaihtuessa vuoksesta luoteeksi.
Vesipyörteen pyörimisnopeus riippuu pyörteen koosta ja tuulesta. Suurimmat vesipyörteet voivat pyörteillä jopa 20–30 km tuntivauhdilla otollisissa oloissa. Maailman nopeimpia vesipyörteitä ovat Saltstraumen Bodøn ulkopuolella Norjassa (nopeus 37 km/h); Moskstraumen Lofooteilla Norjassa (nopeus 27,8 km/h); Old Sow Eastportissa Mainessa Yhdysvalloissa (nopeus 27,6 km/h); Naruton vesipyörteet Japanissa (nopeus 20 km/h); ja Corryvreckan Skotlannissa (nopeus 18 km/h). Voimakkainkaan vesipyörre ei pysty upottamaan laivaa, mutta voi hukuttaa ihmisen. Fiktiossa on esiintynyt muutamia "tappajapyörteitä", kuten Kharybdis Odysseuksen tarinoissa tai Jules Vernen romaanissa "Sukelluslaivalla maapallon ympäri" (1869), jossa Kapteeni Nemo ohjaa sukellusveneensä Nautiluksen vesipyörteeseen. Vesipyörre esiintyy myös Edgar Allan Poen tarinassa "A Descent into the Maelström" (1841). Elokuvassa Lentävä Hollantilainen uppoaa valtavaan vesipyörteeseen taistelun jälkeen.
Alice Tegnér

Alice Charlotta Tegnér (o.s. Sandström; 12. maaliskuuta 1864 Karlshamn – 26. toukokuuta 1943 Djursholm) oli ruotsalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Tegnér loi Ruotsin suosituimmat lastenlaulut, joista hyvin monet ovat tunnettuja myös Suomessa. Hänellä oli kyky eläytyä lasten ajatusmaailmaan ja luoda kansanomaisia sävelmiä. Monet lauluista perustuivat alkujaan toisten runoihin, kuten "Mors lilla Olle" (Wilhelm von Braunin tekstiin) ja "Sov du lilla videung" (Zachris Topeliuksen tekstiin).
Tegnér työskenteli kotiopettajana Suomessa 1880-luvulla.
Alice Tegnérin poika oli tunnettu ruotsalainen urheilutoimittaja Torsten Tegnér.
Scotty McCreery

Scotty McCreery (s. 9. lokakuuta 1993) on yhdysvaltalainen laulaja, joka voitti "American Idol" -televisiosarjan 10. tuotantokauden. McCreery on nuorin miespuolinen "American Idol" -voittaja.
Lapsuus.
McCreery syntyi vuonna 1993 Judy ja Michael McCreeryn perheeseen Garnerin kaupungissa Pohjois-Carolinassa. Hänen äitinsä työskentelee kiinteistönvälittäjänä. Hänen isänsä syntyi Aguadillan kaupungissa Puerto Ricossa puertoricolaiselle äidille ja yhdysvaltalaiselle isälle. Lapsena McCreery imitoi usein Elvistä ja aloitti kitaransoiton kymmenvuotiaana. Hän kävi West Lake Middle Schoolia ja opiskeli sen jälkeen Garner Magnet High Schoolissa, missä hän liittyi lauluyhtyeeseen "Die Meistersingers". Hän aloitti laulamisen tenorina, mutta vaihtoi bassoon äänensä muututtua. Hän voitti "Clayton Idol" -nimisen laulukilpailun Clayton Harvest -festivaaleilla Claytonissa Pohjois-Carolinassa ja oli yksi 36 finalistista "Rip the Hallways" -kilpailussa Pohjois-Carolinassa. Hän esiintyi erilaisissa paikallisissa tapahtumissa.
American Idol.
Koelaulu.
McCreery osallistui "American Idol" -koelaulutilaisuuteen Milwaukeessa Wisconsinissa. Randy Jackson vertasi McCreeryä Randy Travisiin.
Hollywood-viikko.
Hollywood-viikon ensimmäisellä kierroksella, joka oli ryhmäkierros, McCreery liittyi "Guaps"-ryhmään. Hollywood-viikon viimeisenä sooloesityksenä McCreery esitti Josh Turnerin kappaleen "Long Black Train".
Top 24:stä finaaliin.
Tuomarit valitsivat McCreeryn 24 parhaan joukkoon. Live-esiintymiset pidettiin miljoonien tv-katsojien edessä. Hän oli viiden eniten ääntä saaneen miespuolisen kilpailijan joukossa ja näin varmisti paikkansa top 13:sta.
McCreery voitti "American Idolin" 10. tuotantokauden 25. toukokuuta 2011. 17-vuotiaana hän on toiseksi nuorin "Idol" -voittaja heti 6. kauden voittajan Jordin Sparksin jälkeen.
American Idolin jälkeen.
McCreeryn debyyttialbumi "Clear as Day" sijoittui lokakuussa 2011 Billboard 200 -albumilistan ensimmäiselle sijalle 197 000 kappaleen myyntimäärällä. Hän on ensimmäinen kantrilaulaja sekä nuorin miespuolinen laulaja (18-vuotias), jonka ensimmäinen albumi debytoi listan ykkössijalla.
"See You Tonight" (2013) ja "Seasons Change" (2018) ovat sijoittuneet Billboardin Country Album -listan kärkeen. 
McCreery on Grand Ole Opryn vieraileva taiteilija.
Yksityiselämä.
McCreery on kristitty: hän kuuluu eteläiseen baptistikonventioon. McCreery avioitui kesäkuussa 2018 Gabi Dugalin kanssa.
Alkemisti löytää fosforin

Alkemisti löytää fosforin () on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1771. Maalaus, joka on kooltaan 127 × 102 cm, on Derbyn kaupunginmuseossa. Teoksen koko nimi on "The Alchemist in Search of the Philosopher’s Stone Discovers Phosphorus and Prays for the Successful Conclusion of his Operation, as was the Custom of the Ancient Chemical Astrologers".
Maalauksen alkemisti on yrittänyt kehittää viisasten kiven, joka muuttaisi muut metallit kullaksi, ja keksii fosforin lähes vahingossa. Wright maalasi työn sata vuotta fosforin löytämisen jälkeen. Wrightin on arveltu saaneen aiheensa fosforin oikean löytäjän Hennig Brandin elämästä, ja hän tutustui alan kirjallisuuteen ennen työn maalaamista.
Teoksessa on uskonnollista kuvastoa: rakennus muistuttaa kirkkoarkkitehtuuria. Polvistuneen alkemistin asento muistuttaa rukousasentoa uskonnollisissa maalauksissa.
Wright on sijoittanut valonlähteen kuva-alaan kuten monissa muissakin tunnetuissa töissään.
Aapo Rapi

Aapo Rapi (s. 1977 Savitaipale) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Tampereella ja Edinburghin College of Artsissa.
Vuonna 2006 Rapi vieraili Villa Karo-stipendiaattina Beninissä suomalais-afrikkalaisessa kulttuurikeskuksessa. Vuonna 2011 hän sai Taiteen keskustoimikunnan jakaman kuvittajien ja sarjakuvataiteilijoiden 4000 euron arvoisen kirjastoapurahan.
Rapin sarjakuva-albumi "Meti" oli ehdolla vuoden 2011 Angoulêmen kansainvälisillä sarjakuvafestivaaleilla Ranskassa. 
Rapi asuu ja työskentelee Helsingissä ja on mukana Kutikuti-kollektiivissa.
Sinebrychoff (täsmennyssivu)

Sinebrychoff tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Maine (kirja)

Maine () on saksalaisen Daniel Kehlmannin proosateos, joka ilmestyi suomeksi Tammen kustantamana maaliskuussa 2011. Sen on suomentanut Ilona Nykyri. 
Saksalaisen kirjallisuuden tähdeksi sanottu Kehlmann nousi julkisuuteen teoksellaan "Maailman mittaajat". Toisena suomennetun teoksen "Maine" hän on kirjoittanut romaanimaisen kertomuskokoelman muotoon, joissa kussakin on eri päähenkilö mutta joita yhdistävistä tekijöistä muodostuu kaari. Kertomusten teemana on identiteetin ongelma, ja niissä esiintyvät samat henkilöt kaleidoskooppimaisesti eri näkökulmista nähtyinä. Sinänsä vakavia asioita kuvatessaan Kehlmann käyttää pehmentäjinä huumorin ja ironian keinoja. Kehlmann tutkii informaatioteknologian ja ihmisen ”aidon” elämän törmäyksiä, Hamletin kysymystä, ollako vai eikö olla, ja vastaus on että ihminen sekä on että ei ole, kun on kyse nettitodellisuudesta.
Tarinoiden päähenkilöt vaihtuvat. Ensimmäisessä mies saa kännykkänumerokseen näyttelijän numeron ja kyllästyy selittämään, ettei ole kyseinen henkilö. Toisen tarinan päähenkilö on tuo näyttelijä. Kaikkia tarinoita yhdistävänä tekijän on muun muassa se, että heillä on ihmissuhdeongelmia ja ongelmia oman minänsä kanssa. Tekstistä saa kuvan, että se on syntynyt vaivattomasti, mutta tarkastellessaan tekstiä lähemmin kriitikko Raija Hakala löytää kuitenkin perfektionistin. Otto Lappalainen taas huomaa tarinoissa eteläamerikkalaista maagista realismia.
"Maine" on ollut Saksassa "Der Spiegelin" ja "Focusin" listoilla ykkösenä ja oli Spiegelin koko vuoden 2009 bestsellerlistalla kymmenentenä.
Isabel Kleefeld on ohjannut kirjasta elokuvan "Ruhm", jonka ensi-ilta oli teattereissa syksyllä 2011. Elokuvaa ei ole esitetty Suomessa
Christopher Higgins

Christopher "Chris" Higgins (s. 2. kesäkuuta 1983 Smithtown, New York) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan 12 kautta NHL-liigassa edustaen Montreal Canadiensia, New York Rangersia, Calgary Flamesia, Florida Panthersia ja Vancouver Canucksia.
Cory Schneider

Cory Franklin Schneider (s. 18. maaliskuuta 1986 Marblehead, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Schneider sai Sveitsin passin ollessaan 18-vuotias. Ensimmäisen kerran hän vieraili toisessa kotimaassaan vuonna 2012, kun hän pelasi NHL:n työsulun aikana Sveitsin pääsarjan HC Ambrì-Piottassa.
Vancouver Canucks varasi Schneiderin 26. vuorolla ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2007–2008 AHL-seura Manitoba Moosessa ja pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 2008–2009. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan tuostakin kaudesta AHL:ssä ja palkittiin kauden päätteeksi Aldege "Baz" Bastien Memorial Awardilla sarjan parhaana maalivahtina. Kausi 2010–2011 oli ensimmäinen, jonka hän pelasi kokonaan NHL:ssä. Hän pääsi pelaamaan tuolla kaudella myös Stanley Cupin loppuotteluissa Canucksin vaihdettua Roberto Luongon pois maalilta loppuottelusarjan neljännessä ja kuudennessa ottelussa. Boston Bruins vei mestaruuden otteluvoitoin 4–3.
Työsulun lyhentämällä NHL-kaudella 2012–2013 Schneider nousi Canucksin ykkösmaalivahdiksi. Hänen torjuntaprosenttinsa oli runkosarjassa 92,7 ja päästettyjen maalien keskiarvonsa 2,11, kun Roberto Luongon vastaavat luvut olivat 90,7 ja 2,56. Kesäkuussa 2013 Canucks kuitenkin kauppasi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa ensimmäisen kierroksen yhdeksänteen varausvuoroon.
Schneider jakoi kaudella 2013–2014 Martin Brodeurin kanssa Devilsin maalivahtivastuun. Schneider päästi ottelua kohden kolmanneksi vähiten maalia koko liigan kaikista maalivahdeista ja sai kauden jälkeen pitkän kevääseen 2022 kestäneen jatkosopimuksen. Schneider oli vuodet 2014–2017 Devilsin ykkösmaalivahti, ja kaudella 2015–2016 hänet valittiin myös un.
Schneider loukkaantui vuoden 2018 alussa, jollon Keith Kinkaid otti Devilsin aloittavan maalivahdin paikan. Kauden jälkeen Schneider joutui lonkan leikkaukseen. Seuraavan kahden kauden aikana hän pelasi 39 ottelua NHL:ssä, ja osan kummastakin kaudesta New Jerseyn farmijoukkueessa Binghampton Devilsissä. Hänen sopimuksensa ostettiin ulos lokakuussa 2020.
Schneider teki kaudeksi 2020–2021 sopimuksen New York Islandersin kanssa. Hän oli kauden ajan pääosin Islandersin harjoitusryhmässä, mutta pelasi sen aikana vain kaksi ottelua AHL:n Bridgeport Sound Tigersissa. Seuraavalla kaudella hän edusti Bridgeportia 30 ottelussa ja pelasi myös yhden ottelun NHL:ssä.
Moussa Sissoko

Moussa Sissoko (s. 16. elokuuta 1989 Le Blanc-Mesnil, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Watfordia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Sissoko edusti Ligue 1:n Toulousea vuodesta 2007 vuoteen 2013 asti. Hän pelasi Toulousessa 192 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki 20 maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Hän pelasi seuran riveissä myös seitsemän UEFA-Cupin (myöh. Eurooppa-liigan) ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Englantilaisseura Newcastle United osti 21. tammikuuta 2013 Sissokon riveihinsä. Hän pelasi Newcastlessa 3,5 kauden aikana 141 Englannin Valioliigan ottelua, joissa hän teki kolme maalia, sekä kuusi Eurooppa-liigan ottelua kevätkaudella 2013.
Sissoko siirtyi 31. elokuuta 2016 Tottenhamiin viisivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin 30 miljoonaa puntaa. Viiden kauden aikana Tottenhamissa hän pelasi 141 valioliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi Tottenham-kausillaan 26 ottelua ja Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua.
Elokuussa 2021 Sissoko siirtyi Tottenhamista saman sarjan Watfordiin noin 3 miljoonan punnan siirtosummalla. Hän allekirjoitti Watfordin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Watfordin Valioliigasta putoamiseen päättyneellä kaudella 2021–2022 Sissoko pelasi 36 valioliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia: ensimmäisen 23. helmikuuta 2022 Crystal Palacea ja toisen 6. maaliskuuta 2022 Arsenalia vastaan.
Heinäkuussa 2022 Sissoko siirtyi Watfordista kaksivuotisella sopimuksella ranskalaisseura Nantesiin. Debyyttikaudellaan Nantesissa hän pelasi 30 Ligue 1:n ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 26 Ligue 1:n ottelua.
Heinäkuussa 2024 Sissoko palasi kaksivuotisella sopimuksella vanhaan seuraansa Watfordiin. Hänet nimitettiin heti Watfordin kapteeniksi. Paluukaudellaan Watfordissa hän pelasi 40 Mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Maajoukkueura.
Sissoko pelasi ensimmäisen ottelunsa Ranskan maajoukkueessa lokakuussa 2009. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi neljä ottelua ja EM-kilpailuissa 2016, joissa Ranska saavutti hopeaa, kuusi ottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa, mukaan lukien tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen jälkeen hän ei ole pelannut maaotteluita. Hän on tehnyt maalin MM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan kesäkuussa 2014 ja ystävyysottelussa Paraguayta vastaan kesäkuussa 2017.
Yksityiselämä.
Sissokon vanhemmat ovat kotoisin Malista.
Mirel Wagner

Mirel Wagner (s. 1987 Etiopia) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän julkaisi debyyttialbuminsa "Mirel Wagner" helmikuussa 2011.
Henkilöhistoria.
Wagner on etiopialaistaustainen ja hänet adoptoitiin vauvana Suomeen. Hän opiskelee maalausta ja on käynyt viulu- ja kitaratunneilla Töölön musiikkikoulussa.
Ura.
Wagner on keikkaillut muun muassa Joose Keskitalon kanssa, jonka tuotantoon hänen musiikkia on usein verrattu. Wagnerin musiikkia on verrattu myös Leonard Cohenin, Nick Caven, Joanna Newsomin ja Billie Holidayn musiikkiin. Wagner itse sijoittaa musiikkinsa folk- ja bluestraditioon. 
Levy-yhtiö Kioski julkaisi Wagnerin debyyttialbumin "Mirel Wagner" helmikuussa 2011. Ensimmäinen 1 000 kappaleen painos myytiin loppuun parissa kuukaudessa. Ensimmäinen single, "No Death", julkaistiin 12. elokuuta 2011. 22-Pistepirkkojen levymerkki Bone Voyage Recordings julkaisi levyn Britanniassa 23. tammikuuta 2012 ja muualla Euroopassa 21. lokakuuta 2011. Friendly Fire Recordings julkaisi levyn Yhdysvalloissa 26. maaliskuuta 2012. Elokuussa 2012 Wagner oli yhdysvaltalaisen Time-lehden verkkosivuillaan julkaisemalla 11 tutustumisen arvoisen artistin listalla. Toukokuussa 2013 Wagner julkaisi kappaleen "Is This What Love Looks Like" osana Naisten Linjan kampanjaa "Jaa salaisuus", jolla vastustetaan naisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Kappale julkaistiin vain suoratoisto-palvelussa.
Helmikuussa 2014 uutisoitiin, että Wagner on solminut levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Sub Popin kanssa. Elokuussa 2014 Mirel Wagnerin albumi "When the Cellar Children See the Light of Day" nousi Suomen virallisen albumilistan ykköseksi. Brittiläinen Mojo Magazine valitsi Wagnerin sen myöhemmin vuoden 2014 parhaiden albumien listalle. Maaliskuussa 2015 Wagnerille myönnettiin Nordic Music Prize vuoden 2014 parhaasta pohjoismaisesta albumista. Hän esiintyi BBC:n "Later... with Jools Holland" -musiikkisarjassa huhtikuussa 2015.
Wagner esittää Ramones-yhtyeen kappaleen "I Wanna Be Sedated" Gore Verbinskin ohjaaman "A Cure for Wellness" -elokuvan trailerilla, joka julkaistiin lokakuussa 2016. Kappale on mukana myös elokuvan soundtrackilla.
Kouvolan keskustaajama

Kouvolan keskustaajama on Suomen kuudenneksitoista suurin taajama sekä Kouvolan kaupungin hallinnollinen keskus, joka sijaitsee Kymenlaaksossa, Kouvolassa. Taajamassa asuu 46 043 ihmistä. Taajaman pinta-ala on 61,48 km² ja väestötiheys 748,9 as./km². Kouvolan kaupunginosajaossa taajama sijaitsee Kouvolan, Kuusankosken ja Valkealan suuralueilla sekä yhteensä 25 kaupunginosan alueella. Vuoteen 2008 asti taajama oli myös Kouvolaan liitetyn Kuusankosken kaupungin keskustaajama ja ulottui osittain myös Valkealan kunnan alueelle. 
Kymijoki virtaa taajama-alueen halki Kuusankoskella pohjoisesta etelään. Taajaman alueella Kouvolassa sijaitsee Kouvolan rautatieasema ja taajaman poikki kulkee lännestä itään valtatie 6, joka on taajaman alueella moottoriliikennetie. Lännestä keskustaajaman suuntaan vie valtatie 12, koillisesta Ristiinasta ja etelästä Kotkasta puolestaan valtatie 15. Pohjoisen suunnasta taajamaa lähestyy kantatie 46 Heinolasta.
Ennen vuoden 2009 Kouvolan seudun kuntaliitosta ja nykyisen Kouvolan kaupungin perustamista Kouvolan keskustaajama ulottui kolmen kunnan alueelle eli Kouvolan, Kuusankosken ja Valkealan alueille. Vuoden 2005 taajamarajauksen mukaan Kouvolan keskustaajaman asukkaista Kouvolassa asui 30 675 henkeä, Kuusankoskella 19 646 henkeä ja Valkealassa 346 henkeä. Tuolloin taajamassa oli yhteensä 50 667 asukasta ja sen maapinta-ala oli 59,8 neliökilometriä. Taajaman nimestä huolimatta Kouvolan keskustaajama oli Kouvolan lisäksi myös Kuusankosken kaupungin hallinnollisen keskuksen sijaintipaikka, sillä aiemmin erillään ollut Kuusankosken keskustaajama, Voikkaa ja Pilkanmaa ovat aikoinaan kasvaneet kiinni Kouvolan keskustaajamaan. Valkealan kunnan alueelle taajama ulottui Mäkikylässä, Kiehuvassa, Ojamaalla, Riihikalliossa, Harjussa ja Hirvelässä.
Aiheesta muualla.
Kouvolan keskustaajaman kartta vuoden 2018 lopussa
Sepän paja

Sepän paja () on englantilaisen taidemaalari Joseph Wrightin töissä toistuva aihe. Hän teki aiheesta viisi öljyvärimaalausta vuosina 1771-1773. Töiden sommittelu muistuttaa 1500-luvun seimiasetelmia, jossa ryhmä ihmisiä on kertynyt valonlähteen ympärille raunoituneiden rakennusten keskelle. Tummasävyisessä taustassa on paljn yksityiskohtia. Kaikissa töissä on mukana myös naisia ja lapsia, vaikka todellisuudessa lapsia ei päästettäisi niin vaarallisiin paikkoihin.
Wright eli Derbyssä, keskellä teollistuvaa Englantia. Hän pääsi käymään monissa erilaisissa työpajoissa ja selvästi viehättyi niiden dramaattisesta valosta. Maalaus ei niinkään kuvita metallin työstämisen prosessia vaan enemmän teollistumisen taianomaista ilmapiiriä. Tapahtumapaikka ei ole normaali pienteollisuuspaja vaan muistuttaa enemmän romanttista hämärää rauniota.
Maalauksessa kaksi miestä taivuttaa rautatangosta hevosenkenkää. Jotta kynttilänvalo on perusteltua, Wright on sijoittanut maalaukseen matkamiehen, jonka onnettomuus on vaatinut pikakorjausta.
Montecuccoli-luokka

Montecuccoli-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden vuosina 1931-1935 valmistetun kevyen risteilijän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Ne tilattiin noin vuosi edeltäneen Cadorna-luokan jälkeen ja niiden suunnitelmat olivat pääosin samat kuin edeltäjillään.
Paula Porkka

Paula Loviisa Porkka (3. helmikuuta 1914 Teuva – 28. huhtikuuta 2011 Espoo) oli suomalainen toimittaja. Pääosan urastaan hän työskenteli Yleisradion kirjeenvaihtajana.
Porkka oli Yleisradion ensimmäisiä kirjeenvaihtajia. Hän aloitti kirjeenvaihtajantyönsä Genevessä 1950-luvulla. Hän valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1936 mutta meni vuonna 1937 Suomalaisen työn liiton palvelukseen sen tiedotusosastolle. Sotavuodet hän oli kansanhuoltoministeriön tiedottaja. Vuosina 1945–1954 hän oli "Viuhkan" ja sitten "Hopeapeilin" päätoimittaja, ja sen jälkeen hän aloitti Yleisradion, "Suomen Kuvalehden" ja "Uuden Suomen" yhteisenä kirjeenvaihtajana ensin Genevessä ja siirtyi vuosiksi 1961–1963 Tunisiaan, jossa seurasi Algerian itsenäisyystaistelua. Vuodesta 1966 hän oli kotimaassa radiouutisten ulkomaantoimittaja kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1979. Hän palasi vielä eläkkeelle jäätyäänkin Yleisradion freelancekirjeenvaihtajaksi Geneveen. Tämä toimi kesti vuoteen 1985.
Porkka sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1978.
Porkka julkaisi muistelmansa "Eurooppa – meno-paluu" vuonna 1989.
Nemoria

Nemoria (vanhalta suomalaiselta nimeltään "lehtomittarit" tai "kanervanlehtomittarit") on vihermittareihin kuuluva perhossuku, jonka lajeja tavataan Amerikan mantereella
Lajit.
Sukuun luetaan kuuluvaksi ainakin seuraavat lajit:
Joe Wright

Joe Wright (s. 1972 Lontoo) on englantilainen elokuvaohjaaja. Hänen tuotantoonsa kuuluvat muun muassa elokuvat "Ylpeys ja ennakkoluulo" (2005) ja "Sovitus" (2007). Hän on ohjannut myös elokuvan "Hanna" (2011), joka on kuvattu osin Suomessa.
Yksityiselämä.
Wright syntyi vuonna 1972 Lontoossa. Hänen vanhemmillaan oli nukketeatteri. Lukihäiriön vuoksi hän ei suorittanut lukion loppututkintoa vaan jatkoi opiskelua Central Saint Martinsissa, joka on lontoolainen taideaineisiin keskittyvä korkeakoulu. Hän on naimisissa Anoushka Shankarin kanssa ja heillä on poika.
Työt.
Wright ohjasi vuonna 1997 ensimmäisen lyhytelokuvansa, "Crocodile Snap". Se oli ehdolla Bafta-palkintoon seuraavana vuonna. Wright sai parhaan draamasarjan Bafta-palkinnon tv-sarjallaan "" (2003). Vuonna 2005 hän sai parhaan tulokkaan Baftan elokuvapalkinnon elokuvasta "Ylpeys ja ennakkoluulo". Lisäksi elokuva oli neljässä sarjassa Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 2007 "Sovitus" oli ehdolla seitsemän Golden Globen ja kuuden Oscarin saajaksi. Elokuva sai lopulta parhaan musiikin Oscarin. BAFTA:n elokuvakilpailussa "Sovitus" sai 14 ehdokkuutta voittaen parhaan elokuvan Bafta-palkinnon ja Best Production Design-palkinnon. "Sovitus" avasi Venetsian elokuvajuhlat vuonna 2007.
Vuonna 2017 valmistunut historiallinen draamaelokuva "Synkin hetki" kuvasi Winston Churchillin ensimmäisiä päiviä Britannian pääministerinä touko-kesäkuun vaihteessa 1940 toisen maailmansodan alussa. Gary Oldman palkittiin roolistaan Chuchillinä parhaan miespääosan Oscar-palkinnolla.
Loimaan seurakunta

Loimaan seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Varsinais-Suomessa. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan. Seurakunnalla on jäseniä 13 968 (noin 85 % kaupungin väkiluvusta) ja työntekijöitä noin 35.
Historia.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Loimaan seurakunnasta ovat vuodelta 1439, mutta seurakunta on ilmeisesti ollut olemassa jo 1420-luvulla. Seurakunnan ikää kuitenkin lasketaan vuoden 1439 maininnoista. 
Ajan mittaan niin sanotusta Suur-Loimaasta irtautui pienempiä seurakuntia niin, että vuodesta 1931 vuoteen 2000 alueella toimi viisi seurakuntaa: Alastaron, Kanta-Loimaan, Mellilän ja Metsämaan seurakunnat sekä Loimaan kaupunkiseurakunta (vuoteen 1968 kauppalaseurakunta). Näistä Loimaan maalaiskunnan (vuodesta 1978 Loimaan kunnan) alueella toimineet Kanta-Loimaan ja Metsämaan seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. 
Loimaan seurakunta nimenä otettiin uudelleen käyttöön vuoden 2005 alussa, Kanta-Loimaan ja Loimaan kaupunkiseurakunnan yhdistyessä, samalla kun Loimaan kunta yhdistyi Loimaan kaupungin kanssa. Vuonna 2009 Alastaron ja Mellilän seurakunnat liittyivät Loimaan seurakuntaan kuntaliitoksen johdosta. Tällöin Loimaan seurakuntaan perustettiin Alastaron ja Mellilän kappeliseurakunnat. Metsämaan seurakunta oli liittynyt kappeliseurakunnaksi Kanta-Loimaan seurakuntaan vuonna 2000, ja säilytti asemansa myös myöhemmissä liitoksissa.
Kirkkoherrat.
Vuonna 2005 ensimmäiseksi kirkkoherraksi siirrettiin seurakunnan perustamisen yhteydessä entisen kaupunkiseurakunnan kirkkoherra Matti Taatila. Taatila jäi eläkkeelle vuonna 2007 ja kirkkoherraksi valittiin aiemmin Kanta-Loimaan seurakunnan kirkkoherrana toiminut Oiva Alanen. Vuonna 2014 eläkkeelle siirtyneen Alasen seuraajana aloitti 1. tammikuuta 2015 entinen Pöytyän kirkkoherra Rikhard (Riku) Laukkanen. Ensimmäistä kertaa Loimaan seurakunnan historiassa valinnan teki kirkkovaltuusto välillisellä vaalilla, suoran kansanvaalin sijaan.
Kirkot ja muut rakennukset.
Seurakunnalla on kuusi kirkkorakennusta:
Seurakuntatalot ovat Alastarolla ja Hirvikoskella. Seurakunnan virasto ja taloustoimisto sijaitsevat Kaupunginkirkolla.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Loimaan seurakunnan kirkkoherroina:
Raimo Jyväsjärvi

Raimo Kalervo Jyväsjärvi (s. 12. helmikuuta 1956 Mänttä) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. Hän on toiminut vuoden 2016 alusta Puolustusministeriössä resurssipoliittisen osaston ylijohtajana. Hän seurasi tehtävässä Jukka Juustia.
Sotilasuransa aikana Jyväsjärvi toimi muun muassa Suomen puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä heinäkuun 2014 alusta vuoden 2015 loppuun palveluspaikkanaan Puolustusvoimain pääesikunta. Vuosina 2011–2014 Hän toimi maavoimien komentajana. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle siirtynyttä kenraaliluutnantti Ilkka Asparaa 1. heinäkuuta 2011. Häntä seurasi maavoimien komentajana Seppo Toivonen.
Jyväsjärvi siirtyi reserviin vuoden 2015 lopussa.
Ura.
Jyväsjärvi valmistui Kadettikoulun kenttätykistölinjalta vuonna 1979 ja ylennettiin yliluutnantiksi vuonna 1981.
Jyväsjärvi on toiminut aiemmin muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Vuonna 2009 Jyväsjärvi ylennettiin kenraalimajuriksi ja kesäkuussa 2011 kenraaliluutnantiksi.
Modest Mouse

Modest Mouse on vuonna 1993 Washingtonissa perustettu yhdysvaltalainen indie rock -yhtye. Tällä hetkellä sen kotipaikka on Portlandissa, Oregonissa. Yhtyeen keskeisiä jäseniä ovat Isaac Brock, Eric Judy ja Jeremiah Green. Muuten kokoonpano on vaihdellut vuosien saatossa. Toukokuussa 2006 entinen The Smiths -kitaristi Johnny Marr liittyi yhtyeeseen "We Were Dead Before the Ship Even Sank" -levyn ajaksi ja siirtyi sitten soittamaan The Cribsiin.
Yhtye on levyttänyt Epic Recordsilla, Up Recordsilla, K Recordsilla ja Matadorilla.
Yhtyeen nimi perustuu Virginia Woolfin kertomukseen "The Mark on the Wall".
Yhtyeen rumpali Jeremiah Green kuoli syöpään 31. joulukuuta 2022.
Lyhtysilmät

Lyhtysilmät (Anomalopidae) on roussikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta sekä Karibianmerestä.
Lajit.
Heimoon kuuluu lähteestä riippuen neljästä seitsemään lajia, jotka jaetaan kolmeen tai kuuteen sukuun. Heimoon kuuluvia kalalajeja ovat muun muassa isolyhtysilmä ("Anomalops katoptron"), karibianlyhtysilmä ("Kryptophanaron alfredi"), intianlyhtysilmä ("Photoblepharon steinitzi") ja lyhtysilmä ("Photoblepharon palpebratus").
Anatomia.
Lyhtysilmät kasvavat korkeintaan 27 cm pitkiksi. Tyypillisin piirre on suurikokoinen silmä ja sen alla suurikokoinen elin, joka sisältää symbioottisia bioluminoivia bakteereja, jotka tuottavat sinivihreää valoa. Tämän elimen tarkoituksena on houkutella planktoneliöitä, joita lajit käyttävät ravintonaan. Kalat kykenevät peittämään elimen luomella tai siirtämään sen tummaan taskuun. Lyhtysilmälajit pystyvät näin tuottamaan vilkkuvaa valoa. Lyhtysilmälajeilla on kaksi selkäevää, joista takimmainen on noin kaksi kertaa etumaista korkeampi. Suu on keskikokoinen ja hampaat ovat pienet.
Levinneisyys ja elintavat.
Suurin osa lajeista elää indopasifisella merialueella, mutta karibianlyhtysilmää tavataan Karibianmereltä ja Baja Californian alueelta. Päivisin lajit oleskelevat noin 300 metrin syvyydessä ja nousevat öisin ruokailemaan lähemmäs pintaa 27–76 metrin syvyyteen. Lyhtysilmien ravinto koostuu planktoneliöstöstä. Lyhtysilmät eivät todennäköisesti vartio mätiään eivätkä poikasiaan. Mätiä sisältäviä naaraita on löydetty tammikuusta elokuuhun ulottuvalta ajalta.
Huguette M. Clark

Huguette Marcelle Clark (9. kesäkuuta 1906 Pariisi, Ranska – 24. toukokuuta 2011 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalaisen senaattorin ja tehtailijan William A. Clarkin nuorin tytär. Hän oli syrjäänvetäytynyt ja yksinäinen perijätär eikä hänen elämästään juuri tiedetty. Hän kuoli 104-vuotiaana jättäen jälkeensä satojen miljoonien dollarien omaisuuden.
Clarkin isä oli vaurastunut kuparikaivostoiminnalla ja perintö siirtyi tyttärelle, joka vetäytyi julkisuudesta 22-vuotiaana.
Varhaisvaiheet.
Huguette oli William A. Clarkin toinen tytär hänen vaimonsa Anna Eugenian (1878—1963) kanssa. Clarkilla oli vanhempi sisko, Andrée Clark, ja useita sisarpuolia isänsä ensimmäisestä avioliitosta.
Follia d’amore

"Follia d'Amore" ("Madness of Love") on Raphael Gualazzin kappale. Kappale voitti San Remon musiikkifestivaaleilla vuonna 2011 nuorten kategoriassa ja myös kriitikoiden jakaman "Mia Martini" -palkinnon uutena tulokkaana.
19. helmikuuta 2011 raati valitsi Gualizzin ja hänen kappaleensa edustamaan Italiaa Eurovision vuoden 2011 laulukilpailuun Düsseldorfin, Saksaan. Kilpailussa kappale sijoittui toiseksi ja ylitti monien odotukset. Viimeksi Italia oli osallistunut kilpailuun 14 vuotta aikaisemmin vuonna 1997. Kappale esitettiin sekä italiaksi että englanniksi, "Madness of Love".
Jos Eurovision laulukilpailujen kunkin maan tuomaristo olisi saanut ratkaista voittajan, Gualazzi olisi voittanut kilpailun.