Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva)

Kunnian kentät ("’Breaker’ Morant") on Bruce Beresfordin ohjaama australialainen sotaelokuva ja oikeussalidraama vuodelta 1980. Toisen buurisodan aikana 1902 käydystä kenttäoikeudenkäynnistä kertovan elokuvan pääosia esittävät Edward Woodward, Jack Thompson ja John Waters. Kenneth G. Rossin näytelmään perustuvan käsikirjoituksen laativat ohjaajan kanssa Jonathan Hardy ja Davis Stevens.
Tuotanto.
Harry "Breaker" Morant oli australialainen toisessa buurisodassa palvellut sotilas, joka joutui brittiläiseen sotaoikeuteen ja teloitettiin vuonna 1902. Australiassa hän sai kansallissankarin maineen etenkin hänen kanssaan oikeudessa olleen George Wittonin julkaistua teoksen "Scapegoats of the Empire" (1907). Kirjailija Kit Denton julkaisi hänen elämäänsä perustuvan teoksen "The Breaker" vuonna 1973 ja elokuvantekijä Frank Shields pienen budjetin dokumenttielokuvan samalla nimellä "The Breaker" vuonna 1974. Kenneth G. Ross teki suuremman kulttuurillisen vaikutuksen tehneen teatterinäytelmän "Breaker Morant" vuonna 1978. Ross teki näytelmästään elokuvakäsikirjoituksen, jonka sai käsiinsä elokuvantekijä Bruce Beresford. Beresfordilla oli Rossin käsikirjoituksen lisäksi David Stevensin ja Jonathan Hardyn tekemä elokuvakäsikirjoitus samasta aiheesta, mutta hän piti molempia liian syytettyä syyllistävinä. Hän päätyi lopulta laatimaan oman käsikirjoituksensa, joka keskittyi kuvaamaan Rossin näytelmän tapaan dramaattista sotaoikeudenkäyntiä.
Elokuvan päärooliin "Breaker" Morantina harkittiin aluksi Rod Steigeriä, mutta Beresford halusi rooliin lopulta kuuluisamman näyttelijän. Rooliin valikoitui englantilainen Edward Woodward. Woodwardin kuvailtiin olevan yhdennäköinen Morantin kanssa, mutta valinta oli isku Australialaisten näyttelijöiden ammattiliitolle. Majuri Thomasin roolia tarjottiin Bryan Brownille ja lopulta rooliin valikoitui Jack Thompson, Brown päätyi näyttelemään luutnantti Handcockia. Elokuvan kuvaukset tehtiin Burrassa Etelä-Australiassa Ison Victorian aavikon reunamilla Adelaiden pohjoispuolella. Elokuvan 800 000 Australian dollarin budjetti oli suhteellisen pieni. Budjetista Australian Film Commission kustansi 400 000 ja South Australia Film Corporation 250 000. Loput saatiin yksityisiltä tahoilta.
Vastaanotto.
"Kunnian kentät" oli Australiassa aikansa suosituin kotimainen elokuva. Se sai lipputuloina 4,7 miljoonaa Australian dollaria. Elokuva sai huomiota myös ulkomailla ja se näytettiin elokuvajuhlilla Cannesissa ja New Yorkissa. Elokuvan menestys vauhditti australialaisen elokuvateollisuuden kasvua ja sitä on pidetty Australialaisen elokuvan 1970- ja 1980-lukujen "renesanssin" tärkeänä teoksena. Se oli myös alku Bruce Beresfordin kansainväliselle uralle. Bedford sai "Kunnian kentät" menestyksen siivittämänä töitä Oscar-palkitun elokuvan "Kantrin kaipuu" (1983) ohjaajana.
"Kunnian kentät" sai 18 AACTA-ehdokkuutta ja voitti niistä 15. Se oli myös ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi. Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nosti sen vuoden 1981 ensi-iltaelokuvista kymmenen parhaan englanninkielisen joukkoon. Vuonna 2004 "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kunnian kentät" yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa vahvana kuvauksena sotakoneiston henkisestä jyräyksestä, jossa tarkoituksenmukaisuus korvaa oikeudenmukaisuuden. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti vertasi elokuvaa edellisvuoden australialaiseen sotaelokuvaan "Gallipoli" (1981): hänestä "Kunnian kentistä" puuttuu se kaikki syvyys ja sodanvastainen paatos, joka on ominaista Peter Weirin ohjaukselle. Fränti kammoksui elokuvan sanomaa sotarikosten oikeutuksesta: ”[M]itä enemmän elokuvaa ajattelee jälkeen päin sitä vastenmielisemmiksi sen saarnat osoittautuvat.”
Elokuvan ohjaaja Bredford valitteli myöhemmin, miten elokuva on nähty tarinana "köyhistä australialaisista, jotka britit lavastivat". Bredfordin vuonna 1999 antaman haastattelun mukaan elokuvan tarkoituksena ei ole esittää syytettyjen olleen syyttömiä, vaan kuinka he olivat joutuneet tilanteeseen, jossa he toimivat kuten he toimivat.