tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Celeste Bonin

Celeste Beryl Bonin (s. 7. lokakuuta 1986) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellä Kaitlyn. Hän on työskennellyt World Wrestling Entertainmentille (WWE) ja otellut Florida Championship Wrestlingissä (FCW). Hän voitti kolmannen kauden WWE NXT:n. Kaitlyn on valittu myös WWE:n Divas Championiksi.
Uran alku.
Bonin teki kehokuntoilun debyyttinsä 19-vuoden ikäisenä vuonna 2006. Sen jälkeen vuonna 2007 Bonin voitti NPC John Sherman Classic Bodybuilding Figuren ja Fitness -mestaruuden ja tuli viidenneksi Arnold Classicissa. Hän oli myös viiden parhaan joukossa MuscleMania Superbodyssa vuonna 2007. Vuonna 2008 hänet nimettiin "Miss Novemberiksi" Hardfitness Calendarissa, ja hän sijoittui 16. Junior Nationaleissa samana vuonna. Vuonna 2009 Bonin valittiin "Flex"-lehdessä "Hottie of the Dayksi".
World Wrestling Entertainment.
Florida Championship Wrestling.
Heinäkuussa 2010 World Wrestling Entertainment (WWE) allekirjoitti sopimuksen Bonin kanssa ja hänet siirrettiin Florida Championship Wrestlingiin (FCW). Hän debytoi nimellä Celeste kilpaillen bikinikisassa. Bonin nimi vaihtui pian Ricki Vaughniksi. Hän ei kuitenkaan ikinä debytoinut sillä nimellä, koska hän vaihtoi sen NXT-nimeensä Kaitlyniin. 22. elokuuta 2010 Bonin teki TV-debyyttinsä FCW:n jaksossa lumberjillinä AJ Leen ja Naomi Knightin välisessä Queen of FCW/FCW Divas -mestaruusottelussa.
NXT.
7. syyskuuta ilmoitettiin, että Kaitlyn liittyisi 3. kauden WWE NXT:hen mentorinaan Vickie Guerrero. Kaitlyn paikkasi Guerreron alkuperäisen rookien, Aloisian, jonka Guerrero erotti. Samalla viikolla Bonin kilpaili epäonnistuneesti tanssikisassa ja 'nappaa lippu'-kisassa. Seuraavalla viikolla Kaitlyn teki kehädebyyttinsä, kun hän ja Vickien poikaystävä Dolph Ziggler voittivat A.J:n ja Primon miksatussa tag team-ottelussa. Hän voitti myös esteratahaasteen. 21. syyskuuta Kaitlyn ja LayCool (Layla ja Michelle McCool) hävisivät NXT:ssä Kelly Kellylle, Naomille ja Jamielle kuuden diivan joukkueottelussa, jonka aikana Kaitlyn selätettiin. Ottelun jälkeen Lay-Cool hyökkäsi Kaitlynin kimppuun, kun Vickie läksytti häntä. Saman viikon SmackDownissa 24. syyskuuta Kaitlyn ja Guerrero saattelivat Zigglerin kehään. Kun Guerrero käski Kaitlynin häipyä, tämä tönäisi Guerreroa ja lähti. Kaitlyn voitti ensimmäisen 1 vs. 1 -ottelunsa Vickieta vastaan 5. lokakuuta NXT:ssä. 2. marraskuuta Kaitlyn ja Ziggler yllätettiin NXT:ssä suutelemasta toisiaan seinän takaa. Kun Vickie kävi Kaitlynin kimppuun, Kaitlyn heitti Vickien päälle hääkakun, joka oli tarkoitettu Goldustille ja Aksanalle. 5. marraskuuta Kaitlyn ja Vickie kohtasivat SmackDownissa uusintaottelussa, jonka Vickie voitti käyttäen hyväkseen köysiä. 30. marraskuuta Kaitlyn voitti NXT:n 3. kauden kukistaen Naomin finaalissa.
Tiibetin futishullut

Tiibetin futishullut () on bhutanilainen Khyentse Norbun ohjaama elokuva vuodelta 1999. Se sijoittuu buddhalaisluostariin, jossa varttuva 14-vuotias poika kiinnostuu jalkapallosta ja käy katsomassa sitä salaa televisiosta.
Kriengsak Kovithavanij

Francis Xavier Kriengsak Kovithavanij (; s. 27. kesäkuuta 1949 Ban Rak) on katolisen kirkon 11. heinäkuuta 1976 vihitty thaimaalainen pappi. Piispaksi hänet vihittiin 2. kesäkuuta 2007; hänet oli 7. maaliskuuta nimitetty Nakhon Sawanin hiippakunnan piispaksi. Vuonna 2009 hän aloitti Bangkokin arkkihiippakunnan arkkipiispana. Vuonna 2015 hänet ylennettiin kardinaaliksi.
Kovithavanij meni seminaariin Sampranissa ja opiskeli vuosina 1970–1976 filosofiaa ja teologiaa Rooman Paavillisessa Urbaniana-yliopistossa. 1980-luvulla hän erikoistui Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa spiritualiteettiin.
Kulkureita ja taikureita

Kulkureita ja taikureita () on bhutanilainen Khyentse Norbun ohjaama elokuva vuodelta 2003. Se on ensimmäinen Bhutanissa kuvattu kokoillan fiktioelokuva. Elokuva kertoo kahden miehen matkasta syrjäseudulta koti pääkaupunkia, unelmista ja rakkaudesta.
GFAJ-1

GFAJ-1 on ekstremofiilinen bakteeri, jonka aineenvaihdunnassa tutkija Felicia Wolfe-Simonin tutkimusryhmän yksittäisen ja varmistamattoman tutkimuksen mukaan toimisi fosforin puuttuessa sen sijaan arseeni. Lajin ajateltiin olevan ensimmäinen esimerkki vaihtoehtoisiin biokemioihin pohjautuvasta elämästä. GFAJ-1 kuuluu samaan evolutiiviseen kehityslinjaan kuin kaikki muutkin maapallolla elävät eliöt. Sen ajateltiin Wolfe-Simonin tutkijaryhmän tuloksiin nojaten voivan elää ilman fosforia ja käyttää sen sijasta arseenia aineenvaihduntaan, rakenteisiin ja lisääntymiseen. Toisaalta sen todettiin elävän myös fosforilla, ja sen kasvu todettiin nopeammaksi fosfaattipitoisissa kuin vähäfosfaattisissa arseenipitoisissa oloissa.
NASAn rahoittama Arizonan yliopiston tutkijaryhmä löysi bakteerit Kaliforniassa sijaitsevasta, voimakkaasti suola- ja arseenipitoisesta Mono Lake -järvestä. Ei tunnettu mekanismia, millä tavalla arseeni olisi fosforin tilalla bakteerin proteiineissa tai DNA:ssa, eikä solun sisäistä arseenin käsittelykoneistoa tunneta. Arseenia kuitenkin eristettiin bakteerien proteiineista, lipideistä, aineenvaihduntatuotteista ja nukleiinihaposta. Arseenihapon (H3AsO4) suolat eli arsenaatit ovat kemiallisesti huomattavan paljon fosfaatteja muistuttavia, ja laboratoriotutkimukset suoritettiin lähes fosforittomassa tilassa. Muun muassa astrobiologi Steven Benner totesi "Science"-lehdelle tämän tutkimustyön olleen sikäli kesken, että tutkimus ei todennut, onko arseeni todella juuri fosforin tilalla käytössä bakteerin proteiineissa ja DNA:ssa. Useissa myöhemmissä tutkimuksissa osoitettiin, että GFAJ-1 ei pystynytkään korvaamaan fosforia arseenilla solukalvonsa molekyyleissä ja DNA:ssansa.
Erityistä kiinnostusta näytti herättävän kysymys, voisiko elämää syntyä ja kehittyä itsenäisesti Mono Laken kaltaisissa olosuhteissa vaihtoehtoista väylää esimerkiksi ulkoavaruudessa ilman fosforia. Siihen löytö ei antanut suoraa vastausta.
Felicia Wolfe-Simon ja tiedeyhteisön kritiikki.
GFAJ-1-mikrobin eristäneen Nasan tutkijaryhmän kasvoksi nousi Felicia Wolfe-Simon. Tutkimustyön löydökset ja näiden maailmanlaajuinen julkaiseminen Nasan tiedotustilaisuudessa kirvoitti tiedeyhteisössä vahvaa kritiikkiä, joka on henkilöitynyt nimenomaan nuoreen Wolfe-Simoniin. GFAJ-1 on akronyymi, joka syntyi leikkisästi sanoista get-felica-a-job.
Nivalan vaakuna

Nivalan vaakuna on Nivalan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe kuvaa paikkakunnalle tyypillistä mallia, ja samalla portin muoto muistuttaa kunnan nimen alkukirjainta.
Vaakunan selitys kuuluu ”vihreässä kentässä yksipuolinen kultainen puuportti.” Vaakunan on suunnitellut nivalalaislähtöisen presidentti Kyösti Kallion poika Kalervo Kallio ja Nivalan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. marraskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. helmikuuta 1965.
Eila Nevalainen

Eila Nevalainen (s. 10. helmikuuta 1948 Juuka) on suomalainen tiedottaja ja toimittaja.
Nevalainen toimi marraskuusta 2007 helmikuuhun 2012 tasavallan presidentin kanslian lehdistöpäällikkönä. Tätä ennen hän toimi Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattisen ryhmän neuvonantajana vuodesta 1996 sekä Euroopan komission jäsenenä toimineen Erkki Liikasen tiedottajana vuosina 1997–1999 ja kabinetin jäsenenä vuosina 2001–2004.
Nevalainen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1971 Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli toimittajanurallaan 1970–1973 toimittajana "Kansan Lehdessä", 1973–1978 toimittajana ja toimitussihteerinä "Me-lehdessä" ja "Maanmiehessä", 1978–1987 toimittajana ja toimituspäällikkönä "Talouselämässä" ja 1988–1994 päätoimittajana "Markkinointi &amp; Mainonnan" edeltäjälehdessä "Mainosuutisissa". Hän on työskennellyt myös Espoon tiedotussihteerinä vuosina 1977–1978 ja Pirkko Työläjärven poliittisena sihteerinä vuosina 1980–1982, Työläjärven toimiessa ensin ministerinä valtiovarainministeriössä ja myöhemmin kauppa- ja teollisuusministerinä Koiviston II hallituksessa.
Nevalainen on toimittanut kaksi kirjaa, teoksen "Naisen luokkakuva – 8 otosta" vuonna 1978 ja Erkki Liikasen "Brysselin päiväkirjat 1990–1994" vuonna 1995. 
Nevalainen on puoluekannaltaan sosialidemokraatti. Hän liittyi SDP:n jäseneksi työskennellessään Kansan Lehden toimittajana.
Brockville

Brockville on lähes 22 000 asukkaan kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Saint Lawrence -joen pohjoisrannalla, rautateiden risteyskohdassa, noin 80 kilometriä Kingstonista itään. Kaupungin tärkeimpiä työllistäjiä ovat sähkö-, elektroniikka-, lääke- ja kemianteollisuus sekä Thousand Islandsiin suuntautuva matkailu ja siellä sijaitsee St. Lawrence Collegen opetusyksikkö. Kaupunki on kuuluisa monista historiallisista rakennuksistaan, esimerkiksi jyhkeästä oikeustalosta (1842−44) ja Kanadan ensimmäisestä rautatietunnelista (1860), ja siellä ilmestyy Ontarion vanhin sanomalehti "The Recorder &amp; Times" (1821).
Brockville perustettiin vuonna 1785 Yhdysvalloista paenneiden lojalistien siirtokunnaksi. Alun perin sen nimi oli Elizabethtown, mutta nimi muutettiin myöhemmin nykyiselleen kenraalimajuri Isaac Brockin kunniaksi. Vuonna 1808 Ylä-Kanadan hallitus päätti tehdä kaupungista paikallishallinnon keskuksen ja rakennutti sinne oikeustalon ja vankilan. Väkiluku alkoi kasvaa kuitenkin toden teolla vasta vuoden 1855 jälkeen, kun Grand Trunk Railway (nykyinen Canadian National Railway) rakensi sinne rautatieyhteyden Montréalista.
NEMS

NEMS (tunnetaan myös nimillä NEMS International, NEMS Records &amp; Tapes ja NEMS Records Ltd.) oli vuosina 1975–1983 toiminut englantilainen levy-yhtiö. Sen toiminta keskittyi mm. Black Sabbathin ja Nazarethin katalogien uusintajulkaisuihin Britanniassa, Euroopassa ja Japanissa. Yhtiö omisti myös aiemmin kaatuneen Immediate Recordsin katalogin. Muita artisteja merkillä olivat mm. UK Subs, The Boys ja Marianne Faithfull. Yhtiön kaaduttua vuonna 1983 Sanctuary Recordsiin kuuluva Castle Communications hankki yhtiön katalogin. 
Tätä yhtiötä ei pidä sekoittaa Brian Epsteinin NEMS-yhtiöihin tai Nems Enterprises -nimiseen argentiinalaiseen heavy metal -levymerkkiin.
Aiheesta muualla.
Artikkeli yhtiöstä ja sen katalogi
WWF LiveWire

WWF LiveWire oli WWE:n esittämä showpainiohjelma, jossa katsojat pystyivät olemaan interaktiivisia soittamalla tai lähettämällä sähköpostia juontajille sekä vieraille. WWF LiveWire oli ensimmäinen WWE'n tekemä interaktiivinen ohjelma. Myöhemmin formaatti muuttui ja WWF LiveWirestä tuli viikoittainen ohjelma, jossa tiivistettiin ja kerrattiin tapahtumat mitä RAW'ssa, Heatissa ja SmackDownissa oli tapahtunut viikon aikana. Ohjelma on myös erikoinen siitä, että se on yksi harvoista ohjelmista missä Marissa Mazzola-McMahon, Shane McMahonin nykyinen vaimo on esiintynyt.
WWF LiveWire esitettiin ensimmäisen kerran syyskuussa vuonna 1996. Ohjelma korvasi sitä ennen paikalla olleen WWF Mania -nimisen ohjelman. Alkuperäiseen formaattiin kuului se, että ohjelma esitettiin suorana ja katsojat pystyivät esittämään vierailevilta painijoilta kysymyksiä puhelimitse tai kirjeitse. Ohjelmaa isännöi alun perin Todd Pettengill.
Myöhemmin LiveWiren formaatti muuttui ohjelmaksi jossa kerrattiin viikon aikana tapahtuneet tapahtumat WWE'ssä ja mainostettiin tulevia tapahtumia. Juontajana toimi Michael Cole. Ohjelmassa jaettiin palkintoja katsojille jotka vastasivat viikoittaisiin kysymyksiin hyvin ja heidän vastaus esitettiin ohjelmassa. WWF LiveWire toisinaan näytti Exclusive -pätkiä joita ei nähty muissa ohjelmissa. Exclusive -pätkä saattoi olla haastattelu tai esimerkiksi pätkä joka oli nauhoitettu RAW'in nauhoitusten jälkeen.
Loppuaikona juontaja vaihtui Jonathan Coachmanin ja WWF LiveWiren viimeinen lähetys oli elokuussa vuonna 2001. WWF LiveWiren tilalle tuli samankaltainen ohjelma nimeltä WWE Excess.
Intiaanit (vuoden 2010 kirja)

Intiaanit: Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia on Rani-Henrik Anderssonin ja Markku Henrikssonin kirja, joka ilmestyi 2010 Gaudeamuksen kustantamana. 
Teos pyrkii valottamaan sitä todellisuutta, joka on elokuvien ja muun viihteen sekä taiteen esittämän kuvan takana. Kuvan vaikutus on ollut niin voimakas, että todellista kuvaa on vaikea nähdä, ja osasta sellaista, mikä ei alun perin ollut totta, on tullut intiaaneille itselleenkin totta. Intiaanit ovat saaneet omaa ääntään kuuluviin toisen maailmansodan jälkeen, ja heidän kulttuurinsa on saanut suosijoita myös muualla kuin Pohjois-Amerikassa. Teoksen aiheena on niin kulttuuri kuin politiikkakin. 
Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoiksi teoksessa käsitetään kaikki Pohjois-Amerikan alueella asuvat ja asuneet intiaanit, inuitit, aleutit ja mestitsit, ja heistä käytetään yhteisnimitystä "intiaanit".
Teoksella on kolme keskeistä tavoitetta. Ensinnäkin antaa kuva intiaaneista aktiivisina toimijoina, ei passiivisina uhreina, kuten usein on käsitetty. Toiseksi, koska intiaaneja on miljoonia, heillä on suuri vaikutus kulttuuriin, talouteen ja politiikkaan. Kolmanneksi tekijät korostavat, että intiaanit ovat hyvin monimuotoinen ryhmä, ja kaikilla kansoilla on oma kulttuurinsa, kieliäkin on yli tuhat.
Duarit

Duarit tai Duaarit (, "Dooars" tai "Dwars") ovat kukkuloita ja tulvatasankoja Himalajan itäosan juurella. Osa alueesta kuuluu Intiaan, osa Bhutaniin.
Sankoshjoki jakaa kukkulat kahteen osaan: itäosaa kutsutaan Assamin Duareiksi, länsiosaa Länsi-Bengalin Duareiksi. Duarit ovat oikeastaan itäinen osa alavaa Himalajan eteläpuolista Teraita ja sama maastotyyppi jatkuu Nepalin puolella.
Duarien nimi tarkoittaa ovea tai porttia. Se on kulkuväylä Bhutanista Koillis-Intiaan. Alueella on monia kansallispuistoja ja suojelualueita. Siellä elää gaureja, norsuja ja leopardeja.
Bhutan ja Brittiläinen Intia kävivät Bengalin Duareiden hallinnasta Duar-sodan vuosina 1864–1865. Sota kesti viisi kuukautta ja päättyi Bhutanin häviöön.
Duarien laajudeksi mainitaan 8 800 neliökilometriä.
Läntiset Duarit on merkittävä teentuotantoalue. Länsi-Bengalin Duarien keskeisimmät kaupungit ovat Siliguri, Jalpaiguri ja Darjeeling. Näistä viimeksi mainittu on rekisteröity muista Duareista erilliseksi teentuotantoalueeksi.
Asetus (ratsastus)

Asetuksessa hevosen kaula ja pää taipuvat sivulle kaularangan ensimmäisen ja toisen nikaman kohdalta. Niska säilyy hevosen kehon korkeimmalla olevana kohtana, ja korvat pysyvät vaakasuunnassa samalla korkeudella. 
Asetusta käytetään tiettyjä kouluratsastusliikkeitä sekä kaarevia teitä ratsastettaessa.
Suzanne Juyol

Suzanne Juyol (1. tammikuuta 1920 Pariisi – 20. heinäkuuta 1994 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan dramaattinen sopraano. 
Juyol opiskeli Pariisin konservatoriossa ja teki ammattimaisen debyyttinsä Palais Garnier'ssa vuonna 1942 Margared'n roolissa Édouard Lalon oopperassa "Le roi d'Ys". Tätä seurasivat esiintymiset oopperoissa "Pénélope" (Fauré), "Ariadne" (Dukas), "La damnation de Faust" (Berlioz) ja "Faust" (Gounod). Opéra-Comiquessa Juyol esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1946 Charlottena "Wertherissä". Hänen muita roolejaan olivat muiden muassa Carmen, Tosca ja Santuzza.
Juyol alkoi tulkita Wagnerin rooleja Monte-Carlon oopperassa, jossa hän debytoi vuonna 1947. Suosio oli sellaista, että Juyol kutsuttiin Staatsoper Unter den Lindeniin esiintymään "Tristanissa ja Isoldessa" vuonna 1951 Max Lorenzin kanssa. Hän vetäytyi lavalta neljänkymmenen vuoden iässä vuonna 1960. Hänen puolisonsa oli Victor Serventi, joka toimi laulunopettajana Pariisin oopperassa.
Juyolin diskografiaan kuuluvat levytykset "Carmenista" (1951) ja "Wertheristä" (1953).
Arseenipohjainen elämä

Arseenipohjainen elämä viittaa mikro-organismeihin, jotka mahdollisesti käyttävät arseenia solujen ja DNA:n rakenteissa, kun fosforia ei ole käytettävissä niiden elinympäristössä. Vuonna 2010 NASAn rahoittamat tutkijat kertoivat löytäneensä tällaisia organismeja eteläisessä Kaliforniassa sijaitsevasta Mono Laken suolajärvestä. Laboratoriokokeissa tutkijat havaitsivat kyseisen GFAJ-1-bakteerin selviytyvän ja lisääntyvän arseeniliuoksessa, joka sisälsi erittäin vähän tai ei ollenkaan fosforia.
Useat tutkijat ovat epäilleet löytöä. Myöhemmissä laboratoriotutkimuksissa tulosta ei pystytty toistamaan. Useissa tutkimuksissa osoitettiin, että arseenipohjaisiksi väitetyt bakteerit eivät pystyneetkään korvaamaan fosforia arseenilla solukalvojensa molekyyleissä ja DNA:ssansa.
Sharon Finneran

Sharon Evans Finneran (Rittenhouse; s. 4. helmikuuta 1946 Rockville Centre, New York) on entinen yhdysvaltalainen uimari. Hän sai hopeamitalin 400 metrin sekauinnissa vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ajalla 5:24.1. Hän voitti myös AAU-titteleitä ja vuoden 1963 Pan-Amerikan kisoissa kultaa 400 metrin vapaauinnissa.
Finneran edusti aikoinaan Santa Clara High Schoolia ja Los Angeles Athletic Clubia. Hän kuuluu uimarisukuun; veli Mike Finneran ja tytär Ariel Rittenhouse ovat myös kilpailleet olympialaisissa, ja hänen äitinsä oli joukkueen toimihenkilönä vuoden 1976 olympialaisissa.
Jed Graef

Jedward Richard "Jed" Graef (s. 1. toukokuuta 1942 Montclair, New Jersey) on entinen yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa kultaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2:10.3, joka oli uusi maailmanennätys. Samana vuonna hän voitti samassa lajissa myös NCAA-tittelin. Hän edusti New Jersey Swim Associationia ja Princetonin yliopistoa.
Graef sai Michiganin yliopistossa filosofian tohtorin arvon psykologiassa ja teki merkittävää työtä urheilupsykologian parissa ja opetti Toronton yliopistossa. Hänet on otettu International Swimming Hall of Fameen vuonna 1988.
WWF Shotgun Saturday Night

WWF Shotgun Saturday Night oli WWE:n esittämä ohjelma, jossa esiintyi painijoita WWE RAW'sta. WWF Shotgun Saturday Night oli hetken aikaa merkittävä viikoittainen ohjelma RAW'n lisäksi. Ohjelma sisälsi tunnettuja painijoita ja jatkoi RAW'n juonikuvioita.
Ohjelman konsepti oli erikoinen omana aikanaan, koska Shotgun Saturday Night esitettiin myöhäisinä lauantai-iltoina ja nauhoituspaikkana oli useat New Yorkin yöklubit. WWE yritti mainostaa ohjelmaa rajumpana heidän muuhun tarjontaan verrattuna. Ohjelma oli erikoinen myös siksi, koska kehä oli normaalia pienempi ja kehää ympäröivät köydet olivat keltaiset (myöhemmin nähty WWE NXT'ssä).
Ensimmäinen WWF Shotgun Saturday Night näytettiin tammikuussa 1997. Ohjelman alkuperäinen konsepti ei pysynyt pitkään johtuen Terry Funkin kerran pitämästä rajusta promosta ohjelman aikana, joka pakotti WWE'tä muuttamaan formaattia. 
WWF Shotgun Saturday Nightia ei enää nauhoitettu yöklubeissa vaan se muuttui WWE Heatin tyyliseksi ohjelmaksi, jossa esiintyi vähemmän tunnettuja painijoita. Koska ohjelmalla myöhemmässä vaiheessa ei ollut isompien ohjelmien juonikuvioiden kannalta merkitystä ja se ei vaikuttanut heidän "lippulaivaansa", WWE saattoi käyttää ohjelmaa monesti kykyjen etsimiseen ja siksipä se antoi monille tuntemattomille tai paikallisille (riippuen missä ohjelma kuvattiin) painijoille mahdollisuuden näyttää taitonsa TV-yleisölle. Jos WWE näki painijassa jotakin, he saattoivat palkata hänet ja laittaa suurempiin ohjelmiin kuten RAW'in. 
Ohjelmasta tehtiin monia versioita eri markkinoille. Esimerkiksi pelkällä WWF Shotgun nimellä kulkeva ohjelma oli editoitu lapsiystävällisemmäksi. Ohjelmalla oli myös eri intro, eri grafiikat, eri selostajat, mutta samat matsit kuin WWF Shotgun Saturday Night'ssa, tosin eri järjestyksessä. Muilla nimillä kulkevia versioita olivat mm. WWF 11:Alive ja WWF New York.
WWE SmackDownin tultua vuonna 1999 WWF Shotgun Saturday Night päätettiin korvata WWF Jakked ja WWF Metal -nimisillä ohjelmilla. Kyseisten ohjelmien konsepti oli kumminkin sama.
Géori Boué

Georgette ”Géori” Boué (16. lokakuuta 1918 Toulouse – 5. tammikuuta 2017 Pariisi) oli ranskalainen sopraano. Hänet yhdistetään varsinkin ranskalaiseen ohjelmistoon, mutta Massenet’n, Gounod’n ja Delibesin kaltaisten säveltäjien teosten lisäksi hänen ohjelmistoonsa lukeutui myös Verdin ja Puccinin teoksia sekä Pjotr Tšaikovskin "Jevgeni Onegin". Bouélla oli rooleja myös nykysäveltäjien, kuten Marcel Landowskin ja Jean-Michel Damasen oopperoissa, ja lisäksi hän lauloi operettia.
Boué opiskeli kotikaupunkinsa konservatoriossa ja teki ensiesiintymisensä Capitole de Toulousessa 1934 voitettuaan ensimmäisen palkinnon laulukilpailussa. Opéra-Comiquessa hän debytoi vuonna 1939 ja Palais Garnier’ssa 1942. Kansainvälisesti hän pääsi esiintymään muun muassa Milanon La Scalaan. Hän meni toukokuussa 1944 naimisiin baritoni Roger Bourdinin kanssa, ja paria kuullaan yhdessä "Faustin" ja "Thaïsin" levytyksillä. Boué esiintyi nimiroolissa Sacha Guitryn elokuvassa "La Malibran" vuonna 1943.
Sopraano vetäytyi lavalta vuonna 1970.
Kim McGuire

Kim McGuire (1. joulukuuta 1955 New Orleans, Louisiana – 14. syyskuuta 2016 Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti elokuvasta "Cry-Baby", jossa hän näytteli Mona ”Hatchet-Face” Malnorowskia.
McGuire syntyi New Orleansissa, Louisianassa. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Raymond A. McGuire ja Mary Toole. Hänen oli alun perin tarkoitus seurata isänsä jalanjälkiä asianajajana. McGuire kuitenkin kiinnostui hyvin varhaisessa iässä näyttelemisestä ja saikin roolin John Watersin "Cry-Babystä".
McGuire kuoli 60-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Darren Burrows

Darren E. Burrows (s. 12. syyskuuta 1966 Winfield, Kansas Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Burrows on esittänyt Ed Chigliakin roolia televisiosarjassa "Villi Pohjola". Hän esiintyi myös elokuvissa "Cry-Baby", "Amistad", "Sunset Strip" ja "Forty Shades of Blue". Burrows on myös näytellyt yhdessä "Salaisten kansioiden" ja "CSI:n" jaksossa. Tällä hetkellä hän asuu Los Angelesin ulkopuolella vaimonsa Melinda Delgadon ja heidän neljän lapsensa kanssa.
Stephen Mailer

Stephen McLeod Mailer (s. 10. maaliskuuta 1966) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa kuten "Omaa luokkaansa", "Cry-Baby" ja "Baby Mama". Hän myös näytellyt televisiosarjoissa kuten "Gilmoren tytöt" ja "Laki ja oikeus".
Mailer syntyi New Yorkissa, kirjailija Norman Mailerille ja näyttelijä Beverly Bentleylle. Hän on naimisissa tuottaja Lindsay Marxin kanssa.
Rachid Harkouk

Rachid Harkouk (, s. 19. toukokuuta 1956 Chelsea, Englanti) on englantilais-algerialainen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä ja hyökkääjänä pelannut Harkouk tunnettiin oikukkaana pelaajana, jolla oli ajoittain räjähtävä laukaus. 
Maajoukkueura.
Harkouk kuului Algerian maajoukkueeseen vuoden 1986 MM-kisossa. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Amy Locane

Amy Rose Locane (s. 19. joulukuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Locane on syntynyt Trentonissa, New Jerseyssä. Hän kuului "Melrose Place" -televisiosarjan alkuperäiseen näyttelijäkaartiin mutta lähti sarjasta jo 13 jakson jälkeen. Hänen korvaajakseen tuli Daphne Zuniga. Locane on näytellyt myös esimerkiksi elokuvissa "Sekopäät" ja "Cry-Baby".
Yksityiselämä.
Locane on ollut naimisissa viiniasiantuntija Mark Bovenizerin kanssa vuodesta 2008 lähtien. Heillä on kaksi tytärtä, joista vanhemmalla on Crohnin tauti.
Kesäkuussa 2010 Locane ajoi humalassa kolarin, jossa toisessa autossa matkustajana ollut nainen kuoli ja kuljettaja loukkaantui vakavasti. Locane tuomittiin helmikuussa 2013 kolmeksi vuodeksi vankeuteen kuolemantuottamuksesta. Tuomiota lyhensivät vankeusajasta koituviksi arvioidut kärsimykset hänen lapsilleen.
Kapurthala

Kapurthala (, ) on kaupunki Punjabin osavaltiossa Intiassa. Brittiläisen hallinnon aikana Kapurthala oli samannimisen vasallivaltion () pääkaupunki, jota hallitsi siirtomaaherrojen suosiolla paikallinen maharadža. Nykyään se on Kapurthalan piirin hallinnollinen keskus.
Kapurthalassa on asukkaita 85 686 (2001). Se sijaitsee 19 km Jalandharista, jonne on rautatieyhteys, ja 66 km Amritsarista, jossa sijaitsee lähin lentokenttä.
Kaupungissa on 1930 valmistunut maurilaistyylinen moskeija, jonka esikuvana toimi Marrakechin Qutbiya. Monet ranskalaisvaikutteiset hallintorakennukset ja palatsit ovat antaneet kaupungille kutsumanimen "Punjabin Pariisi".
David Alderton

David Alderton (s. 1956) on englantilainen luontokirjailija, joka on kirjoittanut lukuisia kirjoja eläimistä, etenkin lemmikkieläimistä.
Alderton opiskeli eläinlääketiedettä Cambridgen yliopistossa. Opiskelunsa loppuvaiheessa hän allergisoitui ja joutui vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi kirjoittamaan kirjoja koirista, linnuista sekä lemmikkieläimistä ja niiden hoidosta. Kirjoja on käännetty 30 kielelle, ja niitä on myyty yli kuusi miljoonaa kappaletta. Kirjat ovat voittaneet kansainvälisiä palkintoja. Alderton on johtanut brittiläistä lemmikkilintukerhojen ja -yhdistysten kattojärjestöä National Council for Aviculture. Hän on Kennel Clubin jäsen ja toimittaa kuukausittain ilmestyvää "Practical Reptile Keeping"-lehteä.
Vuonna 2010 Alderton perusti "Pet Info Club"-nimisen verkkosivuston, jolta löytää asiantuntevaa neuvontaa lemmikkien hoitoon ja hankintaan.
Pieraccini-säätiö

Pieraccini-säätiö eli Fondazione Pieraccini oli Suomessa vuosina 2009–2017 toiminut säätiö, joka tuki ja edisti Suomen ja Italian välisiä kulttuurisuhteita. Säätiö jatkaa vuodesta 2020 nimellä Rolando ja Siv Pieraccini säätiö sr
Säätiöllä oli julkaisusarja "Suuria suomalaisia – Great Finns", jossa esiteltiin eri alojen merkittäviä suomalaisia vaikuttajia. Julkaisusarjan ensimmäinen teos oli neljällä kielellä julkaistava Martti Ahtisaaren Nobel-puhe. Säätiön perusti ja sitä hallinnoi Rolando Pieraccini, joka on vuodesta 1975 työskennellyt Suomessa kustantajana ja bibliofiilina ja pitänyt taidegalleriaa. Ateneumin taidemuseo sai häneltä vuonna 2008 lahjoituksena italialaisia 1900-luvun taiteilijoita käsittävän kokoelman. Pieraccinin kustantamo Eurographica julkaisee numeroituina kappaleita julkaistavia signeerattuja teoksia.
Pieraccini on lahjoittanut itse ja säätiönsä kautta 1960-luvulla aloittamansa taidekokoelman teoksia Ateneumin taidemuseolle. Lahjoitusvaiheessa teoksia oli 700, mutta kokoelma on karttunut myöhemmin. Vuonna 2012 hän lahjoitti säätiönsä kautta Ateneumille Giorgio Morandiin etsauksen "Casa del campario a Grizzana" (1929). Teos on neljäs lahjoitettu Morandin teos. Lahjoitukseen kuului muitakin teoksia, muun muassa yhdeksän Marino Marinin teosta ja seitsemäntoista Nunzio Gulinon teosta. Pieraccinin Ateneum-kokoelman arvioidaan olevan laajin ja kattavin italialaisen 1900-luvun grafiikan kokoelman maailman museoista. Ateneum on julkaissut kokoelmaa esittelevän teoksen "Maestri italiani del Novecernto" italiaksi ja suomeksi.
Intianmerantipuu

Intianmerantipuu, myös sal, salpuu ("Shorea robusta") on siipipuukasveihin kuuluva lehtipuulaji, jota tavataan Aasiassa. Se kasvaa yleisenä Siwalikvuorilla ja Duareilla.
Intianmerantipuu kasvaa 40 metriä korkeaksi ja sen rungon halkaisija voi olla kaksi metriä.
Hindujen traditiossa puu yhdistetään Vishnuun.
HMS Alacrity (U60)

HMS Alacrity (viirinumerot U60 ja F60) oli Britannian kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus.
Alus tilattiin 12. elokuuta 1942 vuoden 1941 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1944 kumminaan Miss Stewart ja valmistui 13. huhtikuuta 1945.
Palvelus.
Jo ennen valmistumistaan alus määrättiin Kaukoitään. Valmistuttuaan se luovutettiin tilaajalle vastaanottokokeisiin. Alus siirtyi vastaanoton, kalibrointien ja varustamisen päätyttyä Tobermoryyn, missä aloitettiin miehistön koulutus. Koulutuksen aikana aluksella havaittiin vikoja, jotka korjattiin valmistauduttaessa ulkomaan palvelukseen. Alus lähti 19. kesäkuuta Maltalle, missä miehistö harjoitteli Välimeren laivastossa toimintaan sotatoimialueella. Aluksella havaitut viimeiset viat korjattiin heinäkuussa ennen sen lähtöä Colomboon, minne se saapui elokuussa Japanin antauduttua.
Syyskuussa alus lähti Hongkongiin, missä se liittyi 19. syyskuuta Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston saattajayksiköihin. Alus avusti lokakuussa joukkojen kotiuttamisessa sekä suojasi brittiläisiä kauppa-aluksia Kiinan rannikolla. Alus siirrettiin joulukuussa 32. saattajalaivueeseen. Alus jatkoi vuoden 1946 alussa Hongkongissa, kunnes se määrättiin tammikuussa huollettavaksi Uuteen-Seelantiin. Alus lähti helmikuussa korjattavaksi, ja se otettiin maaliskuussa Aucklandin telakalle. Se määrättiin telakalla ollessaan 1. saattajaosaston johtoalukseksi.
Kesäkuussa alus vapautui telakalta ja lähti Hongkongiin liityäkseen osastoonsa. Alus oli saattajaosastonsa mukana. Osasto nimettiin 1948 1. saattajalaivueeksi ja edelleen toukokuussa 1949 3. fregattilaivueeksi muodostettaessa Kauko-Idän laivastoa. Korean sodan alettua alus määrättiin kesäkuussa 1950 Kansainliiton muodostamaan laivasto-osastoon, joka muodostettiin tukemaan Yhdistyneiden kansakuntien operaatioita Korean aluevesillä. Heinäkuussa alus siirrettiin Saseboon Yhdysvaltain laivaston johtamaan Yhdistyneiden kansakuntien laivasto-osastoon. Alus suojasi sotilassaattueita ja valvoi meriliikennettä Korean niemimaan länsirannikolla.
Alus osallistui sotatoimiin, kunnes se määrättiin heinäkuussa 1952 palaamaan kotimaahan. Alus lähti elokuussa Hongkongista Singaporen ja Maltan kautta Portsmouthiin. Se avusti syyskuussa brittiläistä rahtialusta "Atheldukea" päällystön ilmoitettua kapinasta aluksella. Alus lähetti valtausmiehistön kauppa-alukselle, mikä palautti järjestyksen aluksella. "Alacrity" saattoi kauppa-aluksen Gibraltarille ennen kuin jatkoi matkaansa Portsmouthiin, missä se poistettiin palveluksesta.
Alus sijoitettiin reserviin ja oli ankkuroituna Portsmouthissa, kunnes se siirrettiin 1953 Lisahallyyn Londonderryyn Pohjois-Irlantiin. Alus sijoitettiin 1956 poistolistalle ja myytiin romutettavaksi BISCOlle, joka siirsi työn W. H. Arnold Young and Companylle Dalmuiriin. Alus saapui 15. joulukuuta hinattuna romutettavaksi.
Bridgewater-luokka (sluuppi)

Bridgewater-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden sluupin muodostama alusluokka. Ne tilattiin vuoden 1927 laivasto-ohjelmassa ja olivat ensimmäisiä hankittuja aluksia, jotka korvasivat Flower-luokan sluuppeja siirtomaissa.
Valmistettaessa toinen nelituumainen oli ilmatorjuntakykyinen ja toinen ei. Myöhemmin molemmat olivat ilmatorjuntaan sopivia. Toisen maailmansodan alkaessa aluksilta poistettiin toinen nelituumainen ja kunnialaukaustykit. Aluksille asennettiin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä 1943. Niiden syvyyspommien lukumäärä oli 1939 15 kappaletta, mitä kasvatettiin sodan kuluessa ensin 40 ja sitten 80 kappaleeseen.
Alukset.
Luokan kumpikin alus tilattiin 19. syyskuuta 1927 Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä ja ne saatiin palvelukseen 1929. Aluksi ne sijoitettiin Kiinan asemalle Hongkongiin, kunnes 1935 "HMS Bridgewater" siirrettiin Hyväntoivonniemen asemalle. Kumpikin alus osallistui sodan aikana Atlantin taisteluihin.
Jean-Michel Damase

Jean-Michel Damase (27. tammikuuta 1928 Bordeaux – 21. huhtikuuta 2013) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän sai jo 5-vuotiaana opetusta Marcel Samuel-Rousseaulta ja sävelsi yhdeksän vuoden ikäisenä. Hän pääsi vuonna 1940 Pariisin konservatorioon, jossa opiskeli Alfred Cortot'n johdolla ja sai pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon vuonna 1943. 
Damase opiskeli sitten sävellystä Henri Büsserin, Marcel Duprén sekä Claude Delvincourt'n johdolla ja sai Prix de Romen vuonna 1947. 
Damase julkaisi ensimmäisen Gabriel Faurén nokturnojen ja barcarolejen kokonaislevytyksen. Hän voitti siitä "Grand Prix du Disquen".
Itä-Intian laivastoasema

Itä-Intian laivastoasema () oli Kuninkaallisen laivaston alueorganisaatioon kuulunut laivastotukikohta Singaporessa 1865–1941.
Historia.
Itä-Intian ja Kiinan laivastoasemat muodostivat 1831–1865 yhden yhtenäisen laivastoaseman, joka tunnettiin nimellä Itä-Intian ja Kiinan laivastoasema (). Laivastoasemien itsenäistyessä 1865 Itä-Intian aseman toiminta-alueeksi määrättiin Intian valtameri, Persianlahti ja Punainenmeri, pois lukien Hollannin Itä-Aasian, Etelä-Afrikan ja Australian aluevedet. Toimintaan ei kuitenkaan sisältynyt muuta kuin imperiumin kaupallisten etujen suojaaminen.
Laivastoaseman alaisuuteen kuuluivat tukikohdat Colombossa, Trincomaleessa, Bombayssa, Basrassa ja Adenissa. Japanin uhan kasvaessa laivastoasema liitettiin joulukuussa 1941 Kiinan laivastoasemaan muodostettaessa Itäinen laivasto.
Brittiläiset vapaajoukot

Brittiläiset vapaajoukot (, BFC) oli Waffen-SS-yksikkö, joka koostui brittiläisistä ja Dominion sotavangeista, jotka olivat saksalaisten rekrytoimia. Se ei ollut kooltaan missään vaiheessa joukkuetta suurempi.
Cathedral of Saint John the Divine

Cathedral of Saint John the Divine on New Yorkin episkopaalisen hiippakunnan tuomiokirkko Morningside Heightsissa Pohjois-Manhattanilla. Tyyliltään uusgoottilaisen kirkon pituus on 183 metriä ja lattiapinta-ala runsaat 11 000 neliömetriä, ja sen holvi kohoaa lähes 71 metrin korkeuteen. Sitä pidetään maailman neljänneksi suurimpana kristillisenä kirkkorakennuksena.
Kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1892 mutta on edelleen kesken. Sen 8 500-pilliset urut otettiin käyttöön vuonna 1922 ja niitä laajennettiin 1950-luvulla. Joulukuussa 2001 kirkossa riehui raju tulipalo, jonka jälkien korjaaminen kesti lähes seitsemän vuotta.
Kuvaruno

Kuvaruno () on runo, jossa säkeiden pituus, säkeiden sijoittelu tai muu typografinen keino luo tekstille visuaalisen muodon, jolla on yhteys runon merkityssisältöön. Lyriikkaa jaoteltaessa kuvarunon jaotteluperusteena on tekstin ulkonäkö ei sen sisältö. Kuvarunossa tavanomainen kirjoitustapa hylätään, jotta kirjaimista, tavuista, sanoista, säkeistä tai säkeistöistä muodostuisi kuvioita.
Suomenkielisiä kuvarunoja on useiden runoilijoiden kokoelmissa:
Alex Klein

Alex Klein on brasilialainen oboisti ja kapellimestari. Hän sai vuonna 2002 Grammyn parhaana orkesterin soitinsolistina; palkinto tuli Richard Straussin oboekonserton levytyksestä, jolla Chicagon sinfoniaorkesteria johti Daniel Barenboim. Klein toimi kyseisen orkesterin ensimmäisenä oboistina vuosina 1995–2004.
Klein teki debyyttinsä solistina orkesterin kanssa 10-vuotiaana Brasiliassa, ja seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Camerata Antiqua -kamariyhtyeeseen. Klein opiskeli James Caldwellin johdolla Oberlinin musiikkikonservatoriossa, johon hän sittemmin on itse päässyt professoriksi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon vuonna 1987 ja taiteilijadiplomin vuonna 1989. Vuonna 1988 hän voitti "International Competition for Musical Performersin" ensimmäisen palkinnon Genevessä ensimmäisenä oboistina sitten Heinz Holligerin kolme vuosikymmentä aiemmin.
Klein esiintyy säännöllisesti eri orkesterien kanssa niin solistina kuin vierailevana kapellimestarinakin. Paitsi Chicagon sinfoniaorkesterissa, hän on soittanut myös Philadelphian orkesterin ja Orchestre de la Suisse Romanden kanssa. Hän on esiintynyt ja toiminut taiteellisena johtajana eri musiikkifestivaaleilla. Lisäksi hän on pitänyt mestarikursseja Juilliard School of Musicissa, Pariisin konservatoriossa, Lyonin konservatoriossa ja Pekingin keskuskonservatoriossa.
Kleinin levytyksiin kuuluu tulkintoja Schubertin, Hummelin, Telemannin, Bachin, Albinonin, Vivaldin, Brittenin, Martinůn, Straussin ja Blissin teoksista eri levymerkeille.
FIMECC

FIMECC Oy (Finnish Metals and Engineering Competence Cluster Ltd) on metallituotteet ja koneenrakennus -alan yritysten sekä tutkimuslaitosten vuonna 2008 perustama SHOK eli strategisen huippuosaamisen keskittymä. Se toimii tieteen, teknologian ja innovaation keskittymänä Suomen metalliteollisuuden ja koneenrakennuksen aloilla ja sen tehtävänä on edesauttaa kone- ja metalliteollisuuden uudistumista. FIMECC on voittoa tavoittelematon osakeyhtiö.
Perustaminen.
FIMECC:in perustivat vuonna 2008 metallituotteet ja koneenrakennus -alan kansainvälisesti toimivat yritykset sekä merkittävimmät suomalaiset tutkimuslaitokset, jotka muodostavat yrityksen 30 osakkaan osakaskunnan. FIMECC on yksi kuudesta SHOK-yrityksestä, jotka ovat Suomen tiede- ja teknologianeuvoston hyväksymiä ja Tekesin tukemana perustettuja strategisen huippuosaamisen keskittymiä eli SHOK:eja.
Osakkaat.
FIMECC:in osakkaina vuonna 2010 olivat: Aalto-yliopisto, ABB, Andritz, Boliden Kokkola, Cargotec, FIMA – Forum for Intelligent Machines ry, Finn-Power, Aalto Holding Oy, Hermia Oy, Jyväskylän yliopisto, Kone, Konecranes, Kumera Oy, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Laurea-ammattikorkeakoulu, Metropolia Ammattikorkeakoulu, Metso, Oulun yliopisto, Outokumpu, Outotec, Rautaruukki, Raute, Stiftelsen Svenska Handelshögskolan, STX Finland Cruise, Taideteollisen korkeakoulun tukisäätiö, Tieto Finland, TTY-säätiö, Vaasan yliopisto, Teknologian tutkimuskeskus VTT ja Åbo Akademi. 
Toiminta-ajatus.
Yhtiö johtaa toimijoitaan poikkitieteelliseen ja teollisuuden keskinäiseen innovaatiotoimintaan hyödyntäen kansainvälisesti avointa PPP-tutkimusalustaa (public-private-partnership). FIMECC auttaa tuomaan uudet tutkimustulokset nopeammin markkinoille yhdistämällä kansainvälisesti johtavien yritysten ja tutkimuslaitosten tietovarannot ja innovatiivisuuden esikilpailullisessa tutkimuksessa. 
Tutkimusohjelmat.
FIMECC rakentaa strategisessa tutkimusagendassa kuvattujen teemojen alueille tutkimusohjelmia yhteistyössä teollisuuden ja tutkimuslaitosten kanssa. Käynnistettävät tutkimusohjelmat hyväksyy yhtiön hallitus. Ohjelmien valmistelu ja teemat ovat julkisia ja niiden alaiset projektit toteutetaan ryhmähankkeina erillisten konsortiosopimusten puitteissa. Tarkoituksena on päivittää ohjelmasalkkua vuosittain, niin että kukin ohjelma kestäisi kahdesta viiteen vuotta. Ensimmäiset kolme jo käynnissä olevaa ohjelmaa ovat kolmelta tutkimusagendan mukaiselta teema-alueelta ja vuonna 2011 käynnistyvät kolme uutta ohjelmaa tulevat kattamaan myös kaksi muuta teemaa. 
Tutkimukselliset teema-alueet.
Käynnissä olevat ohjelmat:
Vuonna 2011 käynnistyvät ohjelmat:
Majid Shahriari

Majid Shahriari (; 1970 Zanžan – 29. marraskuuta 2010 Teheran) oli iranilainen kvanttifyysikko, joka salamurhattiin autopommilla 29. marraskuuta 2010. Iranin hallinnon mukaan murha oli Mossadin käsialaa, ja sen takana olivat Israel ja Yhdysvallat. Time-lehden mukaan murha oli vakava isku Iranin ydinohjelmalle. Samaan aikaan ydinfyysikko Fereydoon Abbasi haavoittui toisessa attentaatissa.
Olavi Kalela

Olavi Kalela (vuoteen 1935 Cajander; 25. maaliskuuta 1908 Helsinki – 22. toukokuuta 1974) oli suomalainen eläintieteilijä.
Kalelan tutkijanura alkoi vuonna 1933 Helsingin yliopiston Luonnontieteellisessä museossa, jonka kustoksena hän oli 1940–1957. Vuonna 1938 hän väitteli filosofian tohtoriksi. Toimiessaan eläintieteen dosenttina Kalela aloitti tunturisopuliin keskittyneen myyrätutkimuksen Kilpisjärvellä 1946. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1951. Vuonna 1957 Kalela nimitettiin Helsingin yliopiston eläintieteen professoriksi. Hän esitti yliopiston johdolle tutkimusaseman perustamista Kilpisjärvelle. 1963 toive toteutui ja Kilpisjärven biologinen asema päätettiin rakentaa. Ensimmäinen toimintavuosi oli 1964, josta lähtien asema on ollut tutkijoiden ja opiskelijoiden akti&lt;ivisessa käytössä.
Kalela oli aikanaan yksi arvostetuimmista suomalaisista ekologeista maailmalla, ja myyrätutkimuksessa hän oli alan auktoriteetti. Hänen myyrätutkimuksensa käsittivät niin maasto- kuin laboratoriotutkimuksia kuin matemaattisen mallintamisen. Kalela tutki myös ilmastonmuutoksen vaikutuksia lintujen levinneisyyden muutoksiin Pohjois- ja Keski-Euroopassa.
Kalela toimi Vanamo-seuran hallituksessa vuosina 1951–1966.
Elvis vastaan Beatles

Elvis vastaan Beatles on kirja, jonka ovat kirjoittaneet Chris Hutchins ja Peter Thompson. Suomennoksen on kustantanut vuonna 1996 Gummerus.
Antony Beevor

Antony James Beevor (s. 14. joulukuuta 1946 Lontoo) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia elämäkertoja ja teoksia toisesta maailmansodasta ja Espanjan sisällissodasta. Beevorin tunnetuimmat julkaisut ovat "Stalingrad" ja "Berliini 1945". Beevor on ollut aiemmin sotilas. Hän on opiskellut Winchester Collegessa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.
Vedensuosijamaiset

Vedensuosijamaiset (Hydrophiloidea) on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva yläheimo.
Yleistä.
Yläheimon kuoriaisille tunnusomainen piirre ovat pitkät, tavallisesti jopa tuntosarvia pitemmät leukarihmat eli palpit. Tästä piirteestä johtuu myös toisinaan käytössä ollut kuoriaisryhmän nimitys Palpicornia. Suurin osa ryhmän kovakuoriaisista elää vedessä, mutta on olemassa joitakin hieman poikkeuksellisia muotoja, joita tavataan esimerkiksi lannasta. Erityisesti suuremmat ryhmän lajit ovat muodoltaan virtaviivaisia. Niiden selkäpuoli on vahvasti kupera ja vatsapuoli litteämpi. Ryhmän kuoriaiset ovat kuitenkin verraten kömpelöitä vedessä liikkujia ja huonoja uimareita, eivätkä niiden raajat ole airomaisesti litistyneitä. Niillä onkin tapana ryömiä yleensä vesikasveilla.
Väritykseltään vedensuosijamaiset ovat tavallisesti joko ruskeita tai mustia. Vedessä liikkuessaan niitä ympäröi kuitenkin ilmakupla, joka saa ne näyttämään hopeanhohtoisilta. Ne uusivat hengitysilmansa pinnasta tuntosarviensa avulla. Tiheän nukkakarvaisia tuntosarvia ja keskiruumiin sivuilla olevaa uraa pitkin syntyy ilmakanava, joka välittää hengitysilmaa kuoriaisen hengitysaukkojen ja sitä ympäröivän ilmakuplan välillä. Kuoriainen tunnustelee tuntosarvien asemesta leukarihmoilla.
Melkein kaikki ryhmän kuoriaiset ovat aikuisina kasvinsyöjiä, vaikka niiden toukat ovatkin enimmäkseen petoja. Aikuisilla on erittäin kehittyneet lenninsiivet, joiden avulla ne kykenevät vaihtamaan paikkaa, jos niiden olinpaikalla oleva lätäkkö sattuu kuivumaan.
Suomesta tunnetaan hieman alle sata ryhmän lajia. Yleiset Suomen lajit ovat alle 8 millimetrin pituisia, joista mainittavia esimerkkejä ovat muun muassa uurrevedensuosija ("Hydrobius fuscipes"), rantakuoriaisten suvun ("Laccobius") lajit sekä lampisuosijat ("Elophorus"), jotka tunnetaan uurteisesta etuselästään. Harvinaisena Etelä-Suomessa esiintyy myös suurvedensuosija ("Hydrophilus caraboides"), joka on väriltään musta ja noin 14–18 millimetrin mittainen laji. Jättivedensuosija ("Hydrous piceus") on suurikokoinen, jopa yli 4 senttimetrin mittainen laji, joka on Suomessa muutamia kertoja tavattu harhailija.
Taksonomia.
Jotkut tutkijat yhdistävät kaikki ryhmän jäsenet samaan heimoon Hydrophilidae, mutta tavallisesti yläheimo jaetaan ainakin kahteen heimoon, kääpiövedensuosijat (Hydraenidae) ja varsinaiset vedensuosijat (Hydrophilidae). Kääpiövedensuosijat ovat tunnetusti poikkeuksetta pienikokoisia, alle 2,5 millimetrin mittaisia kuoriaisia, jotka eivät yleensä ole niinkään virtaviivaisia. Varsinaisten vedensuosijoiden koko vaihtelee laajasti, 1,2–4 millimetrin mittaisista pikkuvedensuosijoista ("Cercyon") yli 4 senttimetrin mittaiseen jättivedensuosijaan ("Hydrous piceus").
Tylppömäiset

Tylppömäiset (Histeroidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimon kuoriaisille tunnusomaisia piirteitä ovat vahvasti nuijamaiset tuntosarvet ja peitinsiivet, jotka jättävät takaruumiissa olevat viimeiset kaksi jaoketta näkyviin. Kuoriaisten ruumis on kova ja kiiltäväpintainen.
Suomesta tunnetaan kaksi ryhmän heimoa, Sphaeritidae ja Histeridae eli tylpöt. "Sphaeritidae"-heimon edustajia tunnetaan vain yksi, harvinainen "Sphaerites glabratus", jonka tuntosarvet eivät ole polvitaitteiset, toisin kuin varsinaisilla tylpöillä. Tylpöt ovat väritykseltään mustia, mutta eräillä lajeilla on peitinsiivissä myös punaisia täpliä. Häirittyinä niillä on tapana vetää raajansa ruumiin alapuolella oleviin uriin, jolloin ne makaavat kuolleen näköisinä. Tylppöjä tavataan usein raadoista, lannasta, mätänevistä kasvinjätteistä tai muista vastaavista paikoista. Tylpöt kuitenkin syövät yleensä muita näissä paikoissa esiintyviä hyönteisiä. Myös tylppöjen toukat ovat useimmiten petoja. Tylppöjä tunnetaan Suomesta noin 40 lajia, joista suurimmat kuuluvat isotylppöjen sukuun ("Hister"). Muita tavattuja sukuja ovat esimerkiksi laakatylpöt ("Platysoma") ja arpitylpöt ("Plegaderus"), jotka elävät kaarnan alla kaarnakuoriaisia saalistaen.
Länsi-Suomen Elokuvakomissio

Länsi-Suomen Elokuvakomissio () sijaitsee Turussa ja toimii kehitysyhtiö Business Turku Oy:n alaisena. Länsi-Suomen elokuvakomissio on kansainvälisen elokuvaorganisaatio Association of Film Commissioners International (lyh. AFCI) jäsen sekä kuuluu Nordic Film Commissions – ja THE NEST (Northern European Sustainability Team-up) -verkostoihin.  
Historia.
Länsi-Suomen Elokuvakomissio on perustettu vuonna 2003, osana Turun Ammattikorkeakoulun Taideakatemiaa. Vuonna 2007 se siirtyi seudullisen Turun Seudun Kehityskeskuksen alaiseksi. Vuonna 2016 toiminta vaihtui Turku Science Park Oy:n alaiseksi, ja vuonna 2023 yhtiö muutti nimensä Business Turuksi.  
Tehtävät.
Länsi-Suomen elokuvakomission tehtävänä on houkutella elokuva- ja tv-tuotantoja edustamalleen alueelle. Komissio tekee työtä elinkeinopoliittisista lähtökohdista ja sen tavoitteena on maksimoida tuotantojen alueelle jättämää taloudellista ja imagollista hyötyä. Elokuvatuotanto työllistää useiden eri toimialojen yrityksiä ja ammattilaisia, kuten matkailu, logistiikka, rakentaminen ja catering. Länsi-Suomen elokuvakomissio tukee myös paikallisten av-alan toimijoiden liiketoiminnan ja toimintaympäristön kehittämistä.
Tavoite.
Länsi-Suomen elokuvakomission tavoitteena on tuoda alueelle elokuva- ja tv-tuotantojen kautta taloudellista hyötyä, uusia työpaikkoja, av-alan yrityksiä ja osaajia, sekä lisätä alueen vetovoimaa ja kilpailukykyä. Komissio markkinoi Turun seutua kuvauspaikaksi kansainvälisille ja kotimaisille elokuva- ja tv-tuotannoille ja tarjoaa palveluita seudulla kuvaaville tuotannoille. 
Toimialue.
Länsi-Suomen elokuvakomission toimialueeseen kuuluvat Turun ja Salon seudut. Turun seutu kattaa yhteensä 11 kaupunkia ja kuntaa: Turku, Kaarina, Lieto, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Paimio, Raisio, Rusko ja Sauvo.
Nuppomaiset

Nuppomaiset (Byrrhoidea) on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva yläheimo.
Eräässä jaottelussa ryhmä käsittäisi vain yhden heimon, Byrrhidae eli nupot. Muodoltaan kuoriaiset ovat pyöreitä, jopa lähes pallomaisia ja ovat noin 1,2–11 millimetrin pituisia. Niiden selkäpuolella on usein havaittavissa suomuja tai harottavia sukasia. Nupot pystyvät vetämään tuntosarvensa ja raajansa piiloon vatsapuolella oleviin uriin. Niinpä ne saattavat häirittyinä maata kuolleen näköisinä. Suomesta ryhmän kuoriaisia tunnetaan 16 eri lajia, joista suurikokoisin on isonuppo ("Byrrhus pilula"). Ravinnokseen nupot käyttävät sammalia, mikä ei muilla eläinlajeilla ole kovin yleistä.
Heimoja.
Muita:
Mechi

Mechi () on yksi Nepalin neljästätoista vyöhykkeestä. Se sijaitsee Nepalin Itäisellä kehitysalueella ja on samalla maan itäisin vyöhyke. Vyöhyke rajautuu lännessä Nepalin Kosin vyöhykkeeseen, pohjoisessa Kiinan Tiibetin autonomiseen alueeseen, idässä Intian Sikkimin, kaakossa Länsi-Bengalin ja etelässä Biharin osavaltioon. 
Mechin vyöhyke on pinta-alaltaan 8 196 neliökilometriä. Alueella eli vuonna 2001 noin 1,31 miljoonaa ja vuosikymmen myöhemmin 1,42 miljoonaa ihmistä. Asukastiheys oli keskimäärin 174 henkeä neliökilometrillä. Vyöhykkeen hallintokaupunki on Ilam (Ilām, 19 427 as. vuonna 2011). Vyöhykkeen suurimmat kaupungit ovat kuitenkin etelämpänä, Jhapan piirikunnan alavammilla seuduilla sijaitsevat Damak (75 743 as.) ja Mechinagar (Dhulabari-Kakarbhitta, 57 909 as.).
Piirikunnat.
Mechin vyöhyke jakautuu neljään piirikuntaan. Piirikunnat ovat pohjoisesta etelään:
Mark Joseph

Mark Joseph (s. 1. helmikuuta 1965 Chester, Englanti, Iso-Britannia) on walesilainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Walesilainen Joseph siirtyi 1980-luvulla Suomeen ja Pieksämäelle. Pieksämäellä hän edusti II ja III divisioonassa pelannutta Savon Palloa kuuden vuoden ajan. Joseph muutti Mikkeliin vuonna 1992 ja edusti paikallista Porrassalmen Urheilijoita puolitoista vuotta, kunnes siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Tampereen Ilvekseen. Hän debytoi Veikkausliigassa 20. kesäkuuta 1993 Ilveksen hävitessä Helsingin Jalkapalloklubille ja 4. heinäkuuta Joseph teki ensimmäisen liigamaalinsa FC Kuusysin verkkoon. Hän edusti Tampereen Ilvestä neljä kautta ja toimi joukkueen kapteenina osan aikaa kaudesta 1996. Ilveksen pudottua Veikkausliigasta Joseph siirtyi naapuriseura TPV:n paitaan. Hän pelasi ennen uransa lopettamistaan vielä TP-Seinäjoessa ja Riihimäen Palloseurassa.
Peliuransa jälkeen Joseph on ollut pelaamassa Ilveksen hyväntekeväisyysotteluissa Tammelan stadionilla sekä Miesten Vitosessa pelanneen tamperelaisen Soho SS:n paidassa.
Joseph pitää nimeään kantavaa Pub Joseph’sia Tampereen Tammelassa.
Kirjokuoriaismaiset

Kirjokuoriaismaiset (Cleroidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Siihen kuuluu ulkomuodoltaan varsin erilaisia kovakuoriaisheimoja, joiden elintavat myös vaihtelevat. Useimmat ryhmän kovakuoriaiset ovat kuitenkin petoja.