tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Dainty (D108)

HMS Dainty (viirinumero D108) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1945 J. Samuel White and Companylta Cowesista, missä köli laskettiin 17. joulukuuta 1945. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1950 ja valmistui 26. helmikuuta 1953.
Palvelus.
Telakalta alus luovutettiin 20. tammikuuta 1953 vastaanottotesteihin, jolloin se oli Portsmouthin tukikohdan komentajan alaisuudessa. Testien päätyttyä alus sijoitettiin reserviin Cowesiin, josta se siirrettiin edelleen Välimeren laivaston Daring-luokan aluksista koottuun numeroimattomaan laivueeseen. Alus määrättiin 7. joulukuuta 1955 reserviin varaosiksi siirrettäväksi. Alus palautettiin hetkeksi palvelukseen 8. helmikuuta 1956 Sleeping Beauty -harjoituksen ajaksi. Alus palautettiin reserviin 18. huhtikuuta. Vuoden lopulla alus palautettiin Välimeren laivastoon muodostettuun Daring-luokan aluksista muodostettuun osastoon ja luokiteltiin 2. lokakuuta 1957 hävittäjäksi.
Alus kolaroi 2. huhtikuuta 1958 "HMS Solebayn" kanssa vaurioituen lievästi. Alus siirrettiin 16. huhtikuuta Plymouthin komentajan alaisuuteen ja luovutettiin telakalle korjattavaksi. Aluksen taaemmat torpedoputket poistettiin ja niiden tilalle rakennettiin majoitustiloja. Alus palasi palvelukseen 20. tammikuuta 1959 ja siirrettiin 10. toukokuuta Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin 21. marraskuuta 1960 Devonportin alaisuuteen telakointia varten. Sen modernisointi oli peruutettu 18. marraskuuta ja alus huollettiin Portsmouthissa 3. syyskuuta 1962 - 29. toukokuuta 1964.
Palvelukseen palattuaan ja läpäistyään koeajot alus siirrettiin 20. lokakuuta 1964 Portsmouthissa reserviin. Indonesian kriisin alettua Amiraliteetti päätti korvata "HMS Cavendishin" 23. saattajalaivueessa "Daintyllä", joten alus palautettiin 17. maaliskuuta 1965 Portsmoouthissa palvelukseen. Alus oli Välimerellä lukuun ottamatta neljän kuukauden jaksoa Länsi-Intiassa talvella 1965-1966 ennen siirtoaan Kaukoitään. Alus otettiin huhtikuussa 1967 palvelukseen Kotilaivastossa ja Länsi-Intiassa sekä lopulta yhdeksän kuukautta Kaukoidässä ennen paluuta Britteinsaarille 31. heinäkuuta 1969. Alus oli päätetty sijoittaa poistolistalle ja sen ilmoitettiin olevan huonossa kunnossa. Alus myytiin 1. helmikuuta 1971 Shipbreaking (Queensborough) Limitedille romutettavaksi ja saapui Cairn Ryaniin romuttamista varten vielä helmikuun aikana.
HMS Decoy (D106)

HMS Decoy (viirinumero D106) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Glasgow’sta, missä köli laskettiin 22. syyskuuta 1946. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1949 ja valmistui 28. huhtikuuta 1953.
Palvelus.
Valmistumisen jälkeen alus oli koeajoissa, kunnes se otettiin palvelukseen 25. toukokuuta. Alus liittyi 6. syyskuuta Välimeren laivastoon, missä se oli seuraavat kolme vuotta. Alus luokiteltiin 27. elokuuta 1957 uudelleen hävittäjäksi ollen syyskuusta 1957 heinäkuuhun 1958 Välimeren laivaston 5. hävittäjälaivueessa. Aluksen modernisointi vahvistettiin 4. kesäkuuta 1958, mihin lisättiin 29. lokakuuta Seacat-ohjusten asentaminen. Alus sijoitettiin 9. joulukuuta Plymouthin komentajalle varastojen tyhjentämiseksi. Modernisointi alkoi 2. helmikuuta 1959. Modernisoinnissa aluksen torpedoputket poistettiin.
Alus palautettiin 8. heinäkuuta 1960 palvelukseen koeajoja varten, minkä jälkeen se testasi SeaCat ohjuksia 1. syyskuuta 1960 - 1. syyskuuta 1961. Alus törmäsi 22. helmikuuta 1961 Devonportissa laituriin. Alus jatkoi koeajoja ja järjestelmätestauksia heinäkuusta 1961 - heinäkuuhun 1962. Aluksen tehtävä koealuksena päättyi lokakuussa 1962, jolloin se siirrettiin huollettavaksi. Aluksen koealuksena käyttämät järjestelmät poistettiin ja messikansipalautettiin entiselleen.
Huhtikuussa 1963 alus palautettiin palvelukseen ja oli kaksi seuraavaa vuotta 21. saattajalaivueessa Kotilaivastossa ja Länsi-Intiassa huhtikuusta 1964-helmikuuhun 1965, missä se korvasi "HMS Whirlwindin". Oltuaan helmikuusta maaliskuuhun 1965 huollossa Portsmouthissa alus siirrettiin reserviin.
Elokuussa 1967 alus palautettiin palvelukseen. Se oli lokakuusta 1968 - syyskuuhun 1969 Kaukoidässä. Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1970. Alus hinattiin 11. maaliskuuta 1970 Cammell Lairdille Birkenheadiin modernisoitavaksi. Alus myytiin 1. kesäkuuta 1970 sisaraluksensa "HMS Dianan" kanssa Perun laivastolle. Sopimus modernisoinnista oli tehty jo 13. marraskuuta 1969 ja muutostyöt saatiin päätökseen 1973.
Perun laivasto.
Alus nimettiin huhtikuussa 1973 ennen palvelukseen ottoa Angamosin taistelussa kaatuneen Diego Ferrén mukaan "BAP Ferréksi". Modernisoitaessa aluksen etumasto muutettiin asennettaessa Plesseyn AWS-1 ilmavalvontatutka. Lisäksi alukselle asennettiin kahdeksan MM38 Exocet -ohjuksen laukaisualustaa.
Alukselta poistettiin 1975–1976 SIMAn telakalla Callaossa Squid-sukellusveneentorjuntaheitin ja sen takakannelle rakennettiin helikopterikenttä. Samalla telakalla alukselle asennettiin 1977–1978 kaksi kaksiputkista OTO Melara 40 mm L70 DARDO -tykkitornia sekä niihin AESN NA-10 -tulenjohtojärjestelmä sekä AESN RTN-10X -tulenjohtotutka. Alus poistettiin palveluksesta 13. heinäkuuta 2007.
Tanja Savitševa

Tanja Savitševa (, koko nimeltään "Tatjana Nikolajevna", Татья́на Никола́евна; 23. tammikuuta 1930 Pihkovan alueen Outovan piirin Dvorištši – 1. heinäkuuta 1944 Gorkin alueen Šatki) oli Leningradin Vasilinsaaren toisella linjalla asunut koulutyttö. Hänen Leningradin piirityksen aikana tekemänsä päiväkirjamerkinnät ovat järkyttävä dokumentti sodan kauhuista.
Leningradin syyskuussa 1941 alkanut piiritys aiheutti nopeasti inhimillisen katastrofin. Julkinen liikenne ja sähkönjakelu asuintaloihin keskeytyi joulukuussa 1941. Keskuslämmitys, vedenjakelu ja viemärit lakkasivat toimimasta tammikuun 1942 kovissa pakkasissa. Ruokapulan takia joulukuussa kuoli nälkään 53 000 ja tammi-helmikuussa noin 200 000 kaupunkilaista. Tammikuuhun 1943 asti jatkuneessä piirityksessä kuoli nälkään virallisten tietojen mukaan kaikkiaan 641 000 henkeä, historioitsijoiden mukaan vähintään 800 000. Pommituksissa kuoli noin 17 000 ja haavoittui 34 000 siviiliä.
Tanja Savitševan muistivihkoon tekemät lyhyet merkinnät kertovat hänen perheenjäsentensä kohtalosta:
»Ženja kuoli 28. joulukuuta klo 12.30 aamulla 1941&lt;br&gt;Mummo kuoli 25. tammikuuta klo 3 päivällä 1942&lt;br&gt;Lera kuoli 17. maaliskuuta klo 5 aamulla 1942&lt;br&gt;Vasja-setä kuoli 13. huhtikuuta klo 2 yöllä 1942&lt;br&gt;Ljoša-setä kuoli 10. toukokuuta klo 4 päivällä 1942&lt;br&gt;Äiti 13. toukokuuta klo 7.30 aamulla 1942&lt;br&gt;Savitševit ovat kuolleet&lt;br&gt;Kaikki ovat kuolleet&lt;br&gt;Vain Tanja on jäljellä»
Äidin kuoltua Tanja joutui lastenkotiin. Elokuussa 1942 hänet evakuoitiin Gorkin alueelle, jossa hän kuoli elimistön surkastumisen jälkiseurauksiin. Muistivihkon kopio on näytteillä Pietarissa Piskarjovkan hautausmaan paviljongissa.
Vuonna 1971 löydetty asteroidi 2127 Tanya on nimetty hänen mukaansa.
Kontukimalainen

Kontukimalainen ("Bombus terrestris") on kimalaisten sukuun kuuluva mesipistiäislaji.
Kontukimalainen on kimalaiseksi melko suurikokoinen. Sen selkäpuolella on kaksi tummankeltaista raitaa, sillä etuselkä ja takaruumiin toinen selkäkilpi ovat keltaiset.
Se on helppo sekoittaa "Bombus"-alasuvun muihin lajeihin, ennen kaikkea mantukimalaiseen ("Bombus lucorum"), isokimalaiseen ("Bombus magnus") sekä kangaskimalaiseen ("Bombus cryptarum"). Myös melanistisia kontukimalaisia esiintyy.
Esiintymisalue.
Kontukimalaisen luontainen esiintymisalue ulottuu Välimereltä Britteinsaarille ja Pohjois-Skandinaviaan. Suomessa laji on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 1994 pääkaupunkiseudulla. Se on levinnyt Etelä- ja Keski-Suomessa ja tavattu Oulun korkeudelle asti. Laji luokitellaan Suomessa vakiintuneeksi vieraslajiksi. Kontukimalaista on kuitenkin siirretty muun muassa Britanniasta Uuteen-Seelantiin ja kasvihuonetuotannon pölyttäjäksi muun muassa Japaniin. Sitä esiintyy jopa Marokon kuumassa ja kuivassa ilmastossa.
Elintavat.
Kontukimalainen pesii maahan. Pesässä saattaa olla jopa 350 kimalaista. Emot heräävät aikaisin keväällä, Suomessa pajujen kukinta-aikaan.
HMS Defender (D114)

HMS Defender (viirinumerot I47 ja D114) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä, joka piti alun perin nimetä "HMS Dogstariksi". Se nimettiin uudelleen huhtikuussa 1946.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. helmikuuta 1945 Alexander Stephen and Sonsilta Greenockista, missä köli laskettiin 22. maaliskuuta 1946. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1950 ja valmistui 5. joulukuuta 1952.
Palvelus.
Alus liitettiin Kaukoidän laivastoon, jossa se oli lokakuussa 1953 Japanissa Yhdysvaltain laivaston mukana osana 5. risteilijäviirikköä ennen liittymistään 1954 Välimeren laivaston Daring-osasto A:han. Alus oli huollettavana, mistä se palasi palvelukseen 14. kesäkuuta 1955 ollen sekä Koti- että Välimeren laivastoissa. Se osallistui marraskuussa 1956 "HMS Daringin" kanssa Suezin kanavan vallanneen Egyptin vastaisiin sotatoimiin.
Alus osallistui Malesian kriisiin, jolloin se ampui Johorin alueen kohteita. Se osallistui Kyproksen EOKA-terroristijärjestön etsintään.
Alus luokiteltiin 2. lokakuuta 1957 hävittäjäksi jatkaen palvelustaan 2. hävittäjälaivueessa, kunnes se poistettiin 17. helmikuuta 1958 palveluksesta ja siirrettiin Chathamin telakalle. Telakalla aluksen taaemmat torpedoputket poistettiin ja rakennettiin lisää majoitustiloja. Huoltoa seuranneiden koeajojen päätyttyä alus palasi 30. huhtikuuta 1959 palvelukseen Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen, josta se palasi kotivesille huhtikuussa 1960. Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 1961.
Alus oli Chathamissa reservissä vuoteen 1965, jona aikana se siirrettiin 2. huhtikuuta 1962 Chathamin telakalle modernisoitavaksi, jolloin sen etummaiset torpeodputket poistettiin ja alukselle asennettiin tyypin 903 tulenjohtotutka. Se palasi telakalta 1963. Amiraliteetti ilmoitti 9. joulukuuta 1964 aluksen korvaavan 23. saattajalaivueessa "HMS Diamondin". "Defender" palasi palvelukseen maaliskuussa 1965.
Alus oli Koti- ja Välimeren laivastossa lukuun ottamatta talvea 1966-1967, jolloin se oli valmiustehtävissä Karibialla, kun Saint Vincentillä oli levotonta. Alus oli 1967 suojaamassa laivasto-osastoa sukellusveneiltä, kun brittijoukot vetäytyivät Adenista. Se kolaroi 13. lokakuuta 1967 lievästi "Hr. Ms. Hollandin" kanssa Portsmouthissa. Vaurioiden korjaaminen vei ainoastaan 40 puntaa ja aluksen miehistöä vastaan ei nostettu syytteitä. Alus palasi Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta Devonportissa elokuussa 1969 ja sijoitettiin syyskuussa poistolistalle. Sen kaikki käyttökelpoinen poistettiin ja alus myytiin 10. toukokuuta 1972 romutettavaksi G. A. White and Companylle St. David's Harbouriin ja romutettiin Inverkeithingissä.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Jyrki Hilpelä

Jyrki Hilpelä (s. 1948) on Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtori ja Helsingin ja Turun yliopistojen dosentti. Hilpelä on opiskellut Turun yliopistossa filosofiaa ja yhteiskuntatieteitä. Hän väitteli 1986 filosofiassa Jyväskylän yliopistossa.
Työhistoria.
Jyrki Hilpelä aloitti Joensuun korkeakoulun käyttäytymistieteiden metodologian yliassistenttina 1974. Sittemmin hän on toiminut käytännöllisen filosofian vt.apulaisprofessorina, kasvatustieteen ma.professorina sekä vt. yliopistonlehtorina Joensuun yliopistossa ja fuusion jälkeen Itä-Suomen yliopistossa. Hänen julkaisunsa käsittelevät erityisesti sivistystä, valistusta, saksalaista kasvatusajattelua ja koulutuspolitiikkaa. Mm. Eero Ojanen julkaisi Helsingin Sanomissa myönteisen arvion Hilpelän väitöskirjasta Filosofia kritiikkinä (1986). 
Jyrki Hilpelä toimi Suomen kasvatustieteellisen seuran Kasvatus-aikakauskirjan päätoimittajana vuodesta 2007 vuoteen 2011. Lehden pääkirjoituksissa näkyi Hilpelän terävän kynän jälki.
British Academy Film Awards 2012

Vuoden 2012 British Academy Film Awards -palkinnot, lyhyemmin BAFTA-palkinnot, jaettiin 12. helmikuuta 2012 Royal Opera House -oopperatalossa Lontoossa. Stephen Fry juonsi seremonian. Hän on juontanut seremonian aikaisemmin vuosina 2001–2006. Eniten palkintoja voitti elokuva "The Artist". Jean Dujardin ja Meryl Streep palkittiin parhaina näyttelijöinä. Vuoden parhaaksi brittiläiseksi elokuvaksi nimettiin "Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja".
Palkintoja pidetään hyvinä suunnannäyttäjinä helmikuun lopussa jaettavia Oscar-palkintoja ajatellen.
Voittajat ja ehdokkaat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja tummennettu.
Yksinäinen ratsastaja (vuoden 1981 elokuva)

Yksinäinen ratsastaja (engl. "The Legend of the Lone Ranger") on vuonna 1981 julkaistu lännenelokuva, joka perustuu George W. Trendlen ja Fran Strikerin luomaan tarinaan hahmosta Yksinäinen ratsastaja. Elokuvan pääosia esittävät Klinton Spilsbury, Michael Horse, Christopher Lloyd, Jason Robards, John Bennett Perry, John Hart, Richard Farnsworth, Lincoln Tate ja Ted Flicker. Elokuvan on ohjannut William A. Fraker. Elokuva teki tappiota ja voitti kolme Razzie-palkintoa huonoimmasta miespääosasta, huonoimmasta uudesta tähdestä ja huonoimmasta musiikista.
Painostus (elokuva)

Painostus () on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu John Hopkinsin vuonna 1968 kantaesitettyyn näytelmään "This Story of Yours". Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Sean Connery, Trevor Howard, Vivien Merchant, Ian Bannen, Peter Bowles, Derek Newark, Ronald Radd, John Hallam, Richard Moore ja Anthony Sagar. Elokuvan on ohjannut Sidney Lumet.
Elokuvassa kuulusteleva poliisi (Connery) erehtyy tappamaan inhoamansa lastenraiskaajan ja joutuu sitten perustelemaan tekoaan itselleen ja yhteiskunnalle.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kuvaa "Painostusta" tiivistunnelmaiseksi, lähes hysterian partaalle kiihtyväksi psykologiseksi draamaksi. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Prakash Raj

Prakash Raj (syntyjään Prakash Rai; s. 26. maaliskuuta 1965 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen näyttelijä, joka on näytellyt, ohjannut ja ollut tuottajana useassa kannadan-, tamilin-, telugun-, hindin- ja malajalaminkielisessä elokuvassa. Hänen tuotantoyhtiönsä on Duet Movies. Erityisesti Prakash Raj tunnetaan antagonistisista rooleistaan kannadan-, tamilin- ja telugunkielisissä elokuvissa ja näistä rooleista hän on saanut myös paljon palkintoja. Vuonna 2009 hän voitti Intian parhaan näyttelijän kansallisen elokuvapalkinnon elokuvassa "Kanchivaram" näyttelemästään roolista.
Saturometri

Saturometri on laite, jolla mitataan kaasujen kokonaiskyllästystä vedessä. Sen avulla kalanviljelijä voi selvittää, onko vedessä liikaa kaasuja. Tällöin tarvitaan myös tieto ilmanpaineesta. Jos käsi veteen laitettaessa peittyy välittömästi ilmakupliin, on vesi ylikyllästetty.
Kaasujen kokonaiskyllästysprosentti S% voidaan laskea seuraavasti:
formula_1
missä Psat on saturometrin lukema ja Patm vallitseva ilmanpaine.
GG Caravan

GG Caravan on suomalaisista rap- ja hip hop -artisteista sekä eri alojen muusikoista koostuva 14-henkinen yhtye. Rap- ja romanimusiikin erilaisia vaikutteita yhdistävän yhtyeen esikoisalbumi julkaistiin 29. helmikuuta 2012. Yhtye soittaa folkahtavaa rap-musiikkia.
GG Caravan sai alkunsa osana sisäasiainministeriön ja EU-komission rahoittamaa Meijän puolue -tiedotuskampanjaa. "GG" nimen alussa tulee romanien kansallislaulusta "Gelem Gelem", joka tarkoittaa "Kuljen kuljen". Kampanjaa varten tehtiin kahdeksan musiikkivideota, joihin musiikin sävelsivät Deep Insight -yhtyeen Tero Roininen ja Samu Wuori. Yhtye syntyi, kun osa videoiden tekemiseen osallistuneista muusikoista päätti tehdä kampanjamateriaaliin pohjautuvan yhtyeen nimeä kantavan musiikkialbumin. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle.
Yhtye teki paluun kesäkuussa 2020, jolloin sillä oli live-esiintyminen, joka on myöhemmin katsottavissa Nelosen Ruutu-palvelussa.
HMS Delight (D119)

HMS Delight (viirinumero D119) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. kesäkuuta 1944 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companylta Govanista, missä köli laskettiin 5. syyskuuta 1946. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1950 ja valmistui 9. lokakuuta 1953.
Palvelus.
Alus romutettiin 1971.
Stuart Cloete

Edward Fairly Stuart Graham Cloete (23. heinäkuuta 1897 Pariisi, Ranska – 19. maaliskuuta 1976 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu romaaneja, novelleja, runoja sekä elämäkertoja ja muita tietokirjoja.
Cloeten ensimmäinen romaani "Turning Wheels" ilmestyi vuonna 1937 ja se oli miljoonamenestys. Suomeksi sen on kääntänyt J. F. Ruotsalainen nimellä "Vierivät vankkurit" vuonna 1938 WSOY:n kustantamana.
HMS Diamond (D35)

HMS Diamond (viirinumero D35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1945 John Brown and Companylta Clydebankistä, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1949 telakkanumerolla 632. Alus laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1950 ja valmistui 21. helmikuuta 1952.
Palvelus.
Aluksen keula vaurioitui pahoin 29. syyskuuta 1953 harjoituksissa Islannin vesillä törmäyksessä risteilijä "HMS Swiftsuren" kanssa. Alus oli 1956 Suez]illa ja se siirrettiin Chathamin telakalle huollettavaksi 1959.
Alus kolaroi toisen kerran 1964 "HMS Salisburyn" kanssa. Se siirrettiin 1970 koululaivaksi Portsmouthiin ja romutettiin 12. marraskuuta 1981 Rainhamissa Kentissä.
Parugu

Parugu () on vuonna 2008 ilmestynyt, Bhaskarin ohjaama telugunkielinen elokuva, jonka pääosia esittävät Allu Arjun, Sheela ja Prakash Raj. Elokuvan on tuottanut Dil Raju. Elokuva voitti parhaan vuonna 2008 ilmestyneen telugunkielisen elokuvan Filmfare Awards South -palkinnon.
Elokuva on dubattu malajalamiksi ja se on uudelleenfilmatisoitu orijaksi nimellä "Sanja aau Sanjana" ja bengaliksi nimellä "Sedin Dekha Hoechilo".
Juoni.
Eräs Ramachandrapuramin kylän vaikutusvaltaisimmista miehistä, Neelakanta (Prakash Raj), ei usko rakkausavioliittoihin. Hänen vanhempi tyttärensä Subbalakshmi (Poonam Bajwa) karkaa vanhempiensa järjestämistä häistä alempiluokkaisen Erra Babu -nimisen miehen kanssa. Neelakanta yrittää löytää karkurit, ja hänen miehensä ottavat Erra Babun ystävät vangeiksi. Vankien joukossa on Krishna (Allu Arjun), joka rakastuu Neelakantan nuorempaan tyttäreen Meenaan (Sheela). Krishnan täytyy karata Meenan kanssa tai saada Neelakanta suostumaan heidän avioliittoonsa.
Musiikki.
Elokuvan soundtrack julkaistiin 8. huhtikuuta 2008. Sen on säveltänyt Mani Sharma. Kappaleet ovat sanoittaneet Ananth Sreeram, Sirivennela ja Chandrabose.
HMS Diana (D126)

HMS Diana (viirinumero D126) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. helmikuuta 1945 työnumerolla J14074 nimellä "HMS Druid" Hawthorn Leslieltä, mutta köliä ei koskaan laskettu (telakkanumero 682). Amiraliteetti peruutti tilauksen 18. joulukuuta.
Alus nimettiin huhtikuussa 1946 uudelleen "HMS Dianaksi", jotta luokan nimet vastaisivat aiemman Daring-luokan aluksia. Tilaus uudistettiin Yarrow and Companylle Clydebankiin, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1947 telakkanumerolla 1846. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1952 kumminaan amiraali Sir Rhoderick McGrigorin puoliso Lady McGrigor ja valmistui 19. maaliskuuta 1954.
Palvelus.
Alus liitettiin 25. toukokuuta 1954 Daring-luokan hävittäjistä muodostettuun osasto B:hen, jonka muut alukset olivat "HMS Diamond", "HMS Duchess" ja "HMS Decoy". Alus oli osaston mukana kaksi palvelusrupeamaa Välimerellä ennen kuin osasto lakkautettiin. Alus oli touko-kesäkuussa 1956 koeajoissa Australiassa.
Alus oli Suezin kriisissä risteilijä "HMS Newfoundlandin" kanssa Punaisella merellä, missä se upotti 31. lokakuuta 1956 torpedoimalla "Newfoundlandin" kanssa tykistötaistelua käyvän Egyptin laivaston fregatin "Domiatin".
Alus palautettiin palvelukseen 27. elokuuta 1957 ja luokiteltiin hävittäjäksi 2. lokakuuta. Se oli syyskuusta 1957 heinäkuuhun 1958 Välimerellä 5. hävittäjälaivueessa. Alus päätettiin modernisoida. Oltuaan lyhyen aikaa Devonportissa reservissä se siirrettiin 11. toukokuuta 1959 telakalle, mistä alus vapautui 20. tammikuuta 1961.
Seuraavana päivänä alus palautettiin palvelukseen 5. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se oli seuraavat kaksi vuotta Koti- ja Välimeren laivastoissa. Alus siirrettiin 3. tammikuuta 1963 Kaukoitään, missä se oli seuraavat kuusi vuotta lukuun ottamatta muutamaa matkaa Britteinsaarille. Alus kuului 22. ja 24. saattajalaivueeseen sekä 1. ja 2. hävittäjälaivueeseen.
Palattuaan Britteinsaarille alus sijoitettiin toukokuussa 1969 myyntilistalle. Se myytiin modernisoitavaksi Cammell Lairdille, joka luovutti sen "Decoyn" kanssa Perulle.
Perun laivasto.
Alus liitettiin Perun laivastoon nimellä "BAP Palacios". Modernisointi toteutettiin Cammell Lairdilla 1970–1973, mikä toistettiin 1977–1978. Alus poistettiin palveluksesta 1993.
Rummuttajat

Rummuttajat, aiemmin "rumpukalat" (Sciaenidae) on välskärikalojen lahkoon kuuluva runsaslajinen kalaheimo. Rummuttajia esiintyy ympäri maapalloa lauhkeissa ja lämpimissä vesissä.
Lajit ja tyypillisiä piirteitä.
Heimosta tunnetaan 68 sukua ja noin 290 lajia. Rummuttajat ovat litteähkäjä kaloja ja kasvavat 5–200 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pyrstöön asti jatkuva kylkiviiva ja pitkä selkäevä, jonka etu- ja takaosaa erottaa selvä notko. Eräillä lajeilla on kuonossaan viiksisäikeitä. Rummuttajat kykenevät muodostamaan uimarakkonsa ja lihaksiensa avulla raakkuvia tai rummunpärinältä kuulostavia ääniä, mistä ne ovat saaneet nimensä. Kaloilla on poikkeuksellisen suuret kuulokivet. Pohjaväriltään rummuttajalajit ovat valkeahkoja, hopeanharmaita tai tummanruskeita. Ruumiissa voi olla tummempia pysty- tai vinoraitoja. Nuorilla kaloilla voi olla laikkuja tai raitoja. Vanhimmat rummuttajien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on löydetty Pohjois-Amerikasta ja ajoitettu eoseenikaudelle.
Levinneisyys ja elintavat.
Rummuttajalajit elävät lämpimissä ja lauhkeissa vesissä lähellä rannikkoa Atlantissa Välimeri mukaan luettuna, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Pohjois-Amerikassa on yksi ja Etelä-Amerikassa 28 makeassa vedessä elävää lajia. Merten rummuttajia tavataan usein murtovedestä, muun muassa jokien suistoista. Kalat liikkuvat usein muta- tai hiekkapohjan tuntumassa yksin tai pieninä ryhminä. Rummuttajat syövät pieniä kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Varsinkin suurimmat lajit ovat myös tärkeitä ihmisen ruokakaloja ja urheilukalastuksen kohteita.
Ateenan valtiomuoto (Ksenofon)

Ateenan valtiomuoto () on Ksenofonin nimiin pantu tutkielma, joka käsittelee antiikin Ateenan valtiomuotoa. Teos on kuitenkin epäperäinen.
Teos on säilynyt Ksenofonin aitojen teosten joukossa, mutta tutkijat ovat olleet pitkään yksimielisiä siitä, ettei hän voi olla teoksen todellinen kirjoittaja. Alun perin tämän näkemyksen esitti jo Demetrios Magnesialainen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Teos voidaan osoittaa epäperäiseksi siksi, että se eroaa tyyliltään Ksenofonin aidoista teoksista; lisäksi sen katsotaan syntyneen viimeistään 415–412 eaa., jolloin Ksenofon oli vielä nuori.
Teosta ei sen sisällöstä päätellen ole kirjoitettu Ateenassa. Tutkijat näkevätkin sen Ateenasta maanpakoon lähteneen yrityksenä selittää kaupungin politiikkaa muille kreikkalaisille. Kirjoittaja selvästikin vastustaa ateenalaista demokratiaa ja kannattaa oligarkiaa. Teos on saatettu kirjoittaa esimerkiksi Peloponnesoksella peloponnesolaissodan aikana.
Teoksen kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Ksenofon, tai ”Vanha oligarkki” sen demokratianvastaisten näkemysten vuoksi.
Terschelling

Terschelling on kunta ja saari Alankomaissa, Länsifriiseinsaarilla. Paikkakunnan tärkein tulolähde on matkailu.
Aiheesta muualla.
&lt;br clear="right"&gt;
Tukilentolaivue

Tukilentolaivue (TukiLLv) on Suomen ilmavoimiin Satakunnan Lennoston Pirkkalan lentokentälle sijoitettu joukkoyksikkö.
Laivueen tehtävänä on puolustusvoimien ja valtiohallinnon tukeminen tukilentotoiminnalla sekä tutkimus- ja koelentotoiminta. Sen muita tehtäviä ovat mm. lentokuljetukset, laskuvarjohyppytoiminta, ilma- ja kartoituskuvaukset ja maalinhinaukset.
Aiemmin itsenäisenä toiminut laivue liitettiin Ilmasotakoulun organisaatioon 1. tammikuuta 2005 koulun nimenvaihdoksen yhteydessä. Pirkkalaan laivue siirtyi 1. heinäkuuta 2014 ja 1. tammikuuta 2015 alkaen laivue liitettiin virallisesti Satakunnan Lennostoon.
Nykyaika.
Laivue operoi ilmavoimien kuljetus- ja yhteyskoneilla kuten EADS CASA C-295M (CC), Learjet 35 (LJ), Pilatus PC-12NG (PI) ja Valmet L-70 Vinka (VN) sekä tutkimus- ja koelentokoneilla BAe Hawk (HW) ja F/A Hornet (HN) Pirkkalan tukikohdassa. Laivue jakautuu lentueisiin:
Vuoden 2012 helmikuussa julkistetussa puolustusvoimauudistuksessa Tukilentolaivue päätettiin siirtää Pirkkalaan vuonna 2014. Samalla siihen liitettiin aiemmin Jämsän Hallissa sijainnut Ilmavoimien Koelentokeskus.
Historia ja perinteet.
Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1997 Tikkakoskella lakkautetuista Tiedustelulentolaivueesta (TiedLLv) ja Utiin Kuljetuslentolaivueesta (KuljLLv), josta uuteen yksikköön liitettiin vain kuljetuslentue. Kuljetuslentolaivueen helikopterilentue siirrettiin samalla maavoimiin.
Laivueen hihamerkeissä on seuraavat eri lentueiden symbolit:
Itsenäisen joukko-osaston vuosipäivä oli 1. lokakuuta ja kunniamarssi Kotkan pojat.
Komentajat.
Laivueen komentajina ovat olleet:
Bronisław Malinowski

Bronisław Kasper Malinowski (7. huhtikuuta 1884 Krakova, Itävalta-Unkari — 16. toukokuuta 1942 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) oli puolalaissyntyinen antropologi, joka teki merkittävän osan elämäntyöstään Isossa-Britanniassa. Malinowskia pidetään yhtenä ns. funktionalistisen koulukunnan huomattavimmista edustajista.
Bronisław Malinowski aloitti tieteellisen uransa Krakovassa, silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja suoritti Jagellon yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon pääaineinaan matematiikka ja luonnontieteet. Hän perehtyi myös James George Frazerin, Karl Bücherin ja Wilhelm Wundtin kirjoituksiin; luettuaan Frazerin teoksen "The Golden Bough" hän päätti ryhtyä antropologiksi. Hänen funktionalististen näkemystensä edeltäjinä voidaan pitää myös Herbert Spenceriä, William Jamesia ja Emile Durkheimia. Hän oli kiinnostunut psykoanalyysin sovelluksista ja pyrki osoittamaan, etteivät oidipuskompleksi ja muut psykologiset ristiriidat olisi luonteeltaan yleismaailmallisia.
Malinowski seurasi Wundtin luentoja Leipzigissa, ennen kuin muutti Britanniaan vuonna 1910. Hän teki antropologista kenttätyötä Tyynenmeren saaristoissa ja Australiassa ja I maailmansodan jälkeen suoritti tohtorintutkinnon London School of Economics -korkeakoulussa. Hänen työnohjaajansa oli Charles Gabriel Seligman, ja hänen opettajiinsa kuului myös suomalainen Edvard Westermarck. Sittemmin Malinowski teki kenttätyötä myös pueblointiaanien parissa 1920-luvulla, Etelä- ja Itä-Afrikassa ja Meksikossa 1930-luvulla. Hän sai Britannian kansalaisuuden vuonna 1931.
Malinowski hoiti Lontoon yliopistossa antropologian professuuria vuodesta 1927 lähtien, ja II maailmansodan puhjettua hän jäi Yhdysvaltoihin ja opetti Yalen yliopistossa. Malinowskin tunnetuin teos on "Argonauts of the Western Pacific" (1922). Päätutkimukset koskivat Trobriandsaarten kansojen tapoja ja sosiaalista järjestystä.
Antropologisessa työssään Malinowski hyödynsi niin kutsuttua osallistuvaa havainnointia. Hän osasi kuvata kulttuurien ominaislaatua elävästi ja konkreettisesti. Yhteiskuntien tutkimisessa hän erotti neljä keskeistä näkökohtaa:
Malinowski korostaa kulttuuri-ilmiöiden globaalisuutta ja funktionaalisuutta: esimerkiksi kaupankäynti vaikuttaa koko yhteisön elämään, kaikkiin sosiaalisiin tasoihin sekä ekologisiin, teknologisiin, maagisiin ja myyttisiin näkemyksiin.
Tarzan, apinamies

Tarzan, apinamies (engl. "Tarzan, the Ape Man") on vuonna 1981 julkaistu seikkailuelokuva, joka perustuu osittain Edgar Rice Burroughsin romaaniin "Tarzan, apinain kuningas". Elokuvan pääosia esittävät Bo Derek, Richard Harris, John Phillip Law, Miles O'Keeffe, Akushula Selayah, Steve Strong, Maxime Philoe ja Leonard Bailey. Elokuvan on ohjannut John Derek. Elokuva menestyi taloudellisesti kritiikistä huolimatta ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen sanoo elokuvaa ”aikuisten "Siniseksi laguuniksi"” ja ”lässähtäneeksi lystiksi norsujen keskellä”. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Amerikkalainen "VideoHound’s Golden Movie Retriever" sanoo elokuvaa ”raskassoutuiseksi ja kieroutuneeksi tekosyyksi nähdä Bo Derek alasti” ja pitää sitä niin huonona, ettei sitkeimpien Tarzan-fanienkaan kannata vaivautua. Tähtien sijasta ”Kultainen videonoutaja” antaa sille huonoimmille elokuville varaamansa arvosanan ”WOOf!”.
Lilacs in the Spring

Lilacs in the Spring (tai Let’s Make Up) on vuonna 1954 julkaistu romanttinen fantasiakomedia, joka perustuu samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Errol Flynn, Anna Neagle, David Farrar, Kathleen Harrison, Peter Graves, Helen Haye, Scott Sanders ja Alan Gifford. Elokuvan on ohjannut Herbert Wilcox. Elokuva oli Sean Conneryn ensimmäinen.
Laituri (elokuva)

Laituri on Eino Ruutsalon ohjaama komediallinen draamaelokuva vuodelta 1965. Ruutsalo myös käsikirjoitti, tuotti, kuvasi ja leikkasi elokuvan itse. Elokuva oli Ruutsalon neljäs ja toiseksi viimeinen pitkä elokuva. Pääosassa näyttelee Matti Ruohola ensimmäisessä elokuvaroolissaan.
Elokuvassa esiintyvät myös muiden muassa kuvataiteilija Tapio Junno ja sittemmin uutisankkurina tunnettu Kaj Lindén.
Esitykset.
"Laiturin" ensi-ilta oli 26. marraskuuta 1965. Tämän jälkeen se on esitetty televisiossa vuosina 1968, 1978, 1987, 1995, 2004, 2013, 2014 ja 2021.
"Laituria" esitettiin Ruotsin elokuvateattereissa 40-minuuttiseksi typistettynä nimellä "Sexliv är helkul!" ().
Vastaanotto.
"Laituri" herätti paljon ristiriitaisia tunteita. Elokuvan vastaanotto ei ollut kovin hyvä. Edes televisioesitykset vuosikymmenten jälkeen eivät ole parantaneet elokuvan mainetta. Esimerkiksi "Helsingin Sanomien" Mauri Taviola otsikoi vuoden 1978 tv-esityksen alla juttunsa ”’Laituri’ – huono elokuva”. Hänestä elokuva on filmillisesti heikko, rakenteeltaan epäuskottava ja hajanaisesti näytelty, lukuun ottamatta muutamia kohtauksia ja repliikkejä, jotka onnistuvat tavoittamaan häivähdyksen 1960-luvusta.
Jani Hakkarainen

Jani Ilari Hakkarainen (s. 1975 Lappenranta) on suomalainen filosofi, Tampereen yliopiston yliopistonlehtori, teoreettisen filosofian dosentti ja konsistorin jäsen. Hän toimi aiemmin Tampereen yliopiston tutkijatohtorina (2013-2018). Filosofiassa Hakkarainen on tutkinut filosofian historiaa, erityisesti skottifilosofi David Humea, metafysiikkaa ja metametafysiikkaa. Hän on julkaissut niistä useita kansainvälisiä, vertaisarvioituja artikkeleita, osan dosentti Markku Keinäsen ja/tai tohtori Antti Keskisen kanssa. Keinäsen kanssa he ovat puolustaneet metafysiikassa trooppiteoriaa olevan kategorioista. Vuonna 2023 he julkaisivat "Cambridge University Pressillä" kirjan formaaliontologiasta, joka tarkastelee olevan kategorioita ja olemisen muotoja. Hakkaraisella on esitelmöinyt kansainvälisissä tieteellisissä kokouksissa tai ulkomaisissa yliopistoissa yli 100 kertaa. Hän on myös järjestänyt useita kansainvälisiä tieteellisiä kokouksia sekä toiminut vertaisarvioijana monissa filosofian johtavissa aikakauslehdissä. Hän oli Suomen Filosofisen Yhdistyksen hallituksen jäsen 2016 - 2024. Hakkarainen on ohjannut muiden muassa dosentti Matias Slavovin väitöskirjan Humen filosofiasta (Jyväskylän yliopisto 2016) ja tohtori Jan Forsmanin väitöskirjan René Descartesin filosofiasta (Tampereen yliopisto 2021). Suomalaiseen poliittisen ajattelun historian oppikirjaan, "Klassiset poliittiset ajattelijat" (Vastapaino 2012) Hakkarainen on kirjoittanut luvun Humesta. Vuosina 2009-2011 hän oli Suomen Akatemian tutkijatohtori ja lukuvuonna 2008-2009 sekä keväällä 2014 Visiting Fellow Yalen yliopiston filosofian laitoksella.
Yliopiston kolmatta tehtävää Hakkarainen on toteuttanut yhteiskunnallisena keskustelija esimerkiksi Uuden Suomen blogissaan. Hän on kirjoittanut historiasta, urheilusta ja politiikasta. Vakaumukseltaan Hakkarainen on vasemmistolainen humanisti, ateisti ja (transformatiivinen) pasifisti. Hän on myös yliopistodemokratia- ja sivistysyliopistoaktivisti.
Hakkarainen on myös toiminut vuosina 1992-2008 15 kautta salibandyvalmentajana muiden muassa Salibandyliigassa, Naisten Salibandyliigassa, miesten ensimmäisessä divisionassa ja A-poikien SM-sarjassa. Hän on edustanut esimerkiksi Gunnersia, Kooveeta ja Manse Unitedia. Hakkarainen oli Kooveen ensimmäinen miesten päävalmentaja kaudella 1996-1997, jolloin joukkue voitti selvästi ensimmäisen divisioonan. Gunnersissa Hakkarainen voitti miesten Suomen cupin vuonna 1999.
Valmentamisen lopetettuaan vuonna 2008 Hakkarainen on toiminut salibandyanalyytikkona Urheilulehdessä, Pääkallo.fi:ssä, Elmossa ja Avun Aitiossa sekä salibandyn kommentaattorina Elisalla, IS-TV:llä ja Veikkaus Tv:llä.
Hakkaraisen isoisä oli näyttelijä Hemmo Hakkarainen (1924 - 2001). Hänen setänsä on historioitsija Mika Hakkarainen. Hakkarainen on naimisissa.
Haapajärvi (täsmennyssivu)

Haapajärvi voi tarkoittaa paikkakuntaa, toiminnan kohdetta tai järveä:
Järvi.
Lisämääreellä:
Sukunimenä.
Haapajärvi on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Taiteen elämä ja kuolema

Taiteen elämä ja kuolema – Kirjoituksia kahdesta modernista taidekäsityksestä on Veli-Matti Saarisen kirjoituskokoelma, joka pohjautuu hänen luentoihinsa eri korkeakouluissa. Hänen tavoitteensa on tuoda esille ajatuksia, jotka kommunikoisivat keskenään, eikä niinkään kertoa mitä moderni taidekäsitys on. Hän haluaa esittää suuria linjoja ja osallistua siten modernin taiteenkäsittelyn määrittelyyn. Kirjan on julkaissut Kuvataideakatemia vuonna 2011.
Teoksessa Saarinen kumoaa käsityksen, että moderni taidekäsitys olisi yhtenäinen kokonaisuus. Hänen mukaansa niitä on ainakin kaksi, toisilleen vastakkaisia.
Saarinen on väitellyt saksalaisesta varhaisromantiikasta Turun yliopiston yleisen kirjallisuustieteen laitoksella, ja hän opettaa filosofiaa Kuvataideakatemiassa.
Antero Heikkinen

Timo Jaakko Antero Heikkinen (s. 14. helmikuuta 1941 Kuhmo) on Itä-Suomen yliopiston Suomen historian emeritusprofessori. Hän on suorittanut filosofian kandidaatin tutkinnon 1966, filosofian lisensiaatin tutkinnon 1967 ja väitellyt filosofian tohtoriksi 1970 Helsingin yliopistossa.
Työhistoria.
Antero Heikkinen toimi assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1976, hoiti apulaisprofessuuria 1976–1978 ja toimi apulaisprofessorina Joensuun yliopistossa 1979–1992 ja professorina vuodesta 1992. Heikkisen tuotanto on erittäin laaja ja monipuolinen. Hän on tutkinut muun muassa noituutta, koulutusta, urheilua ja liikuntaa, usein mikrohistoriallisesta näkökulmasta.
Kainuuta ja erityisesti Kuhmoa koskevista tutkimuksistaan Heikkinen on vastaanottanut Olaus Magnus -palkinnon 1991. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän on vuodesta 1999 ja Suomen urheiluhistoriallisen seuran kunniajäsen vuodesta 2001.
Helen Bjørnøy

Helen Oddveig Bjørnøy (s. 18. helmikuuta 1954 Ålesund) on norjalainen Sosialistisen vasemmistopuolueen poliitikko ja Norjan kirkon pappi. Hän toimi maansa ympäristöministerinä Stoltenbergin II hallituksessa 2005–2007; häntä edelsi tehtävissä Knut Arild Hareide ja seurasi Erik Solheim.
Bjørnøy valmistui Det teologiske Menighetsfakultetistä 1980 ja sai pappisvihkimyksensä 1981. Politiikan ulkopuolella hän on muun muassa opettanut Lovisenberg diakonale høgskolessa ja toiminut Kirkens Bymisjonin pääsihteerinä. Hän oli Nei til EU -ryhmittymän varapuheenjohtaja vuonna 1994, ja hän on ollut Pressens Faglige Utvalgin jäsenenä 1991–2001. Hän oli vuonna 2004 ehdolla Oslon piispaksi.
Vuonna 2008 hänestä tuli Norjan Planin pääsihteeri. Vuonna 2013 valittiin Bjørnøy Buskerudin läänin johtajaksi.
Bjørnøy on naimisissa pappi Torstein Lalimin kanssa, ja hänellä on neljä lasta.
Robert Vișoiu

Robert Vișoiu (s. 10. helmikuuta 1996 Pitești, Romania) on romanialainen moottoriurheilija. 
Vișoiu ajoi kartingia vuodesta 2003 alkaen, kunnes hän siirtyi Formula Abarth -sarjaan vuonna 2011. Hän voitti Euroopan Formula Abarth -sarjassa kaksi kilpailua sijoittuen sarjan neljänneksi ja Italian Formula Abarth -sarjassa yhden kilpailun sijoittuen sarjan kuudenneksi. Hän ajoi samana vuonna Aasian Formula Pilota China -sarjassa neljä kilpailua sijoittuen kahdesti palkintokorokkeelle. 
Vuonna 2012 Vișoiu kilpaili GP3-sarjassa Jenzer Motorsport -tallissa. Hän keräsi 24 pistettä ja saavutti yhden palkintokorokesijan sijoittuen loppupisteissä 14:nneksi. Samana vuonna Vișoiu kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Vișoiu jatkoi GP3:ssa siirtyen MW Arden -talliin ottaen voitot Valencian ja Unkarin sprinttikilpailuista. Loppupisteissä hän sijoittui sarjan 12:nneksi. Samana vuonna hän kilpaili myös Auto GP World Series -sarjassa saavuttaen parhaimmillaan kaksi kolmossijaa sijoittuen loppupisteissä kahdeksanneksi. Vișoiu jatkoi Ardenilla vuonna 2014. Hän saavutti yhden kolmossijan ja 21 pistettä sijoittuen sarjan 13:nneksi.
Vuonna 2015 Vișoiu siirtyi GP2-sarjaan ajaen Rapax-tallissa. Hän saavutti kauden aikana 20 pistettä ja sijoittui sarjan loppupisteissä 17:nneksi. Vișoiu teki paluun kaudella 2017 Formula 2-sarjassa ajaen seitsemän kilpailuviikonloppua Campoksella.
Harald Scavenius

Harald Roger Scavenius (27. toukokuuta 1873 Gjorslev – 24. huhtikuuta 1939 Haag) oli tanskalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän oli Tanskan ulkoministeri vuosina 1920–1922. Scavenius toimi myös suurlähettiläänä Venäjällä, Italiassa, Sveitsissä ja Alankomaissa. 
Scavenius oli jyrkkä antikommunisti ja vastusti Neuvostoliiton diplomaattista tunnustamista, mutta hän edisti kuitenkin kauppaneuvotteluita maan kanssa. Schleswigin kansanäänestysten yhteydessä hän kannatti vain tanskalaisenemmistöisten alueiden palauttamista Tanskalle.
Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja (elokuva)

Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja () on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Tomas Alfredsonin ohjaama elokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Bridget O'Connor ja Peter Straughan. Se perustuu John le Carrén samannimiseen romaaniin vuodelta 1974. Elokuvan pääosissa näyttelevät Gary Oldman, Colin Firth, Tom Hardy, John Hurt, Toby Jones, Mark Strong, Benedict Cumberbatch ja Ciarán Hinds. Se sijoittuu kylmän sodan aikakaudelle, 1970-luvun Lontooseen, jossa päähenkilö George Smiley (Gary Oldman) saa tehtäväkseen etsiä käsiinsä Britannian tiedustelupalvelussa työskentelevän neuvostoliittolaisen kaksoisagentin.
BBC on tuottanut vuonna 1979 Le Carrén romaaniin pohjautuvan minisarjan "Tinker, Tailor, Soldier, Spy"
Vastaanotto.
Arvostelut.
Alfredson on Helsingin Sanomien Pertti Avolan mukaan sijoittanut elokuvaan sormenjälkiä ja viestejä. Sen alkukohtauksessa soitetaan Jussi Björlingin esittämä kansallisromanttinen laulu "Siunattu maa". Elokuvan tapahtumapaikkoja on muutettu jonkin verran, muun muassa verilöyly on siirretty alkuteoksen Prahasta Budapestiin, josta löytyi sopivampi kahvila. Elokuva on harmaudessaan ja vähäeleisyydessään vaikuttava, ja sen hienous piilee yksityiskohdissa.
Suomen Kuvalehden Kalle Kinnuselta elokuva saa erityistä kiitosta ajankohdan tunnelman luomisessa. Se lähtee pienistä asioista, kuten Smileyn silmälaseista, jotka Oldman löysi Yhdysvalloissa käydessään. Niistä tehtiin useita kopioita. Epookin luomisessa ei ole käytetty osoittelevia viittauksia, "mikään ei tunnu keinotekoiselta, vaikka kaikki on lavastusta", kuten kriitikko sanoo. Lontoossa on paljon vanhoja rakennuksia, mutta niiden ulkonäkö on vuosikymmenien mittaan muuttunut ja lisäksi kuvauslupien saanti on toisinaan vaikeaa, siksi maisemia on luotu tietokoneella rakentamalla esimerkiksi vanhoista valokuvista ja studiossa kuvatut näyttelijät lisätään jälkikäteen oikeisiin paikkoihin.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
"Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja" sai parhaan brittiläisen elokuvan ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen BAFTA-palkinnon vuonna 2012 ja oli lisäksi ehdolla yhdeksän muun palkinnon saajaksi. Elokuva oli myös ehdokkaana kolmessa Oscar-palkintosarjassa, joista merkittävin oli Gary Oldmanin parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuus.
SomBy

SomBy oli pohjoissaamenkielinen rockyhtye. Sombyn nimi tulee Vuotsossa olevasta paikasta, nimeltä Sompio, joka on vanhoissa kartoissa nimellä Sombioby, josta nimi on lyhennetty Sombyksi. Yhtyeen jäsenet olivat Miira Suomi, Milla Pulska, Unna-Maari Pulska, Oula Guttorm ja Juho Kiviniemi. SomByn esikoisalbumi "Álas eana" ilmestyi 2010. 
SomBy perustettiin Vuotsossa 2004. Vuonna 2007 yhteeseen liittyivät basisti ja kitaristi Inarista. Vuonna 2008 yhtye solmi sopimuksen Tuupa Recordsin kanssa ja julkaisi EP:n "Čáhppes Lasttat". 
Vuonna 2009 SomBy voitti kappaleella ”Ii iđit vel” Sámi Grand Prix -kilpailun Norjassa ja Euroopan kielivähemmistöjen laulukilpailun Liet-Lávlutin Alankomaissa. Kappaleen nimi on suomeksi käännettynä "Ei aamua vielä".
Esikoisalbumin single ”Ii iđit vel” nousi julkaisuviikollaan joulukuussa 2009 Suomen singlelistan sijalle yhdeksän.
SomBy sai vuonna 2009 Saamelaiskäräjien kulttuuripalkinnon, jonka luovutti kulttuuriministeri Stefan Wallin. Saamelaiskäräjien kulttuurilautakunta totesi yhtyeen edistävän musiikillaan luovaa saamelaiskulttuuria. Lisäksi yhtye on saamallaan huomiolla edistänyt saamen kieltä sekä sen tunnettavuutta. 
Jäsenet.
Milla Pulska toimii laulajana Oulussa vuonna 2012 perustetussa pohjoissaamenkielisessä Ravggon-yhtyeessä. Unna-Maari Pulska soitti siinä alkuaikoina kosketinsoittimia, mutta on sittemmin jäänyt pois jatkaen kuitenkin yhteistyötä yhtyeen kanssa sanoitusten kehittämisessä. Miira Suomi esiintyy artistinimellä Miira (tyyliteltynä MIIRA). Juho Kiviniemi ja Oula Guttorm vaikuttavat Miiran taustalla. SomByn levy-yhtiö Tuupa Records on julkaissut sekä Ravggonin että Miiran musiikkia.
Heikki Kyösola

Heikki Juhani Kyösola (26. tammikuuta 1945 Turku – 4. tammikuuta 2012 Tampere) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten kymmenottelussa ja kolmiloikassa. Hän edusti urheilu-urallaan Rantasalmen Urheilijoita, Lahden Ahkeraa ja helsinkiläistä Viipurin Urheilijoita.
Kyösola edusti Suomea kymmenottelussa Rooman EM-kilpailuissa 1974, joissa hän sijoittui 14:nneksi pistein 7315. Hän voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden vuosina 1973 ja 1974 ja saavutti kolmiloikassa SM-hopeaa 1971. Lisäksi hän voitti 4×400 metrin viestinjuoksun SM-pronssia vuonna 1973. Maaotteluissa Kyösola edusti Suomea kolmiloikassa neljästi ja kymmenottelussa kerran.
Kolmiloikassa Kyösolan ennätys oli Oulussa 25. heinäkuuta 1971 hypätty 15,92 metriä. Kymmenottelussa Kyösolan ennätys 7689 (7831) pistettä syntyi Kuusankoskella 1. heinäkuuta 1973. Tulos rikkoi Kyösolan Hannu-veljen lähes kaksi vuotta vanhan Suomen ennätyksen. Uusi ennätys kesti myös lähes kaksi vuotta.
Kyösola työskenteli liikunnan ja terveystiedon lehtorina. Hänen kaksoisveljensä Hannu Kyösola oli myös kymmenottelun arvokisaedustaja, SE-mies ja Suomen mestari. Kyösola kuoli 66-vuotiaana Tampereen yliopistollisessa sairaalassa 4. tammikuuta 2012.
Janel Moloney

Janel Moloney (s. 3. lokakuuta 1969 Woodland Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan "West Wing" -televisiosarjan Donnatella ”Donna” Mossina, Valkoisen talon apulaiskansliapäällikkö Josh Lymanin avustajana. Vuosina 2002 ja 2004 Moloney oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi kategoriassa paras naissivuosa draamasarjassa.
Ennen televisionäyttelijän uraansa Moloney opiskeli näyttelemistä Los Angelesissa ja sitä aiemmin New Yorkin osavaltionyliopistossa, jossa hänen opintonsa jäivät kesken 1989. Moloney esiintyi 1990-luvulla useissa televisioelokuvissa ja sai pieniä rooleja myös valkokangaselokuvissa. "West Wing" -sarjassa hän alkoi näytellä 1999. Vuonna 2005 valmistuneessa tv-elokuvassa "Amber Frey: Witness for the Prosecution" Moloney esitti Amber Freytä.
Televisiotyön lisäksi Moloney on näytellyt Off Broadway -teatterinäytelmissä. Sellaisessa hän esiintyi ensimmäisen kerran ollessaan mukana näytelmässä "100 Saints You Should Know" vuonna 2007.
Yöpartio (vuoden 1984 elokuva)

Yöpartio ("Night Patrol") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Sen pääosia esittävät Linda Blair, Pat Paulsen, Billy Barty, Murray Langston, Pat Morita, Andrew Dice Clay ja Jaye P. Morgan. Elokuvan on ohjannut Jackie Kong. Elokuva voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”huonoksi huonoksi elokuvaksi” ja antaa sille varmemmaksi vakuudeksi yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle tähtien sijasta alimman arvosanansa ”Woof!”.
HMS Cassandra (R62)

HMS Cassandra (viirinumero R62) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. helmikuuta 1942 nimellä "HMS Tourmaline" 11. hätälaivueessa () Yarrow and Companyltä Scotstounista, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1943. Aluksen nimi oli vaihdettu marraskuussa 1942, kun amiraliteetti päätti nimetä perustettavana olleen laivueen alukset Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1943 nimellä "HMS Cassandra" ja valmistui 28. heinäkuuta 1944.
Palvelus.
Vastaanottotestit aloitettiin 26. heinäkuuta 1944. Elokuussa testien ja varustamisen jälkeen alus siirrettiin Scapa Flowhun miehistön koulutukseen Kotilaivastoon. Se liittyi Kotilaivaston 7. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus suojasi raskaita pinta-aluksia ja valvoi luoteisen reitin () sekä Pohjanmeren merenkulkua. Alus suojasi 23. lokakuuta lentotukialus "HMS Implacablea" ja risteilijä "HMS Bellonaa" lentotukialuskoneiden iskiessä Sørreisaan ja Bardufossiin ja Tromssan lähistöllä piileskelevän Saksan laivaston taistelulaivan "Tirpitzin" kuvatiedustelun aikana. "Cassandra" erkani 31. lokakuuta osastosta saattaakseen "SS Empress of Australiaa", joka kuljetti liittoutuneiden Normandiassa vangitsemia neuvostokansalaisia Neuvostoliittoon.
Alus kohtasi 2. marraskuuta "Empress of Australian" ja sitä suojanneen osaston, joka muodosti saattueen JW61A. Alus aloitti 11. marraskuuta kotimatkan Kuolan niemimaalta Clydeen saman osaston mukana. "Cassandra" liittyi 1. joulukuuta Kuolaan matkanneeseen saattueeseen JW62. Alus teki 10. joulukuuta sukellusveneentorjuntamatkan sukellusveneiden kokoontumispaikalle ja liittyi sen jälkeen palaavaan saattueeseen RA62. Seuraavana päivänä alukseen osui Saksan laivaston sukellusveneen "U-365" laukaisema torpedo, joka tuhosi aluksen keulaosan ja surmasi miehistönjäseniä. Fregatti "HMS Bahamas" hinasi vaurioituneen aluksen takaisin Kuolaan.
Alus siirrettiin 5. tammikuuta 1945 Murmanskissa telakalle. Huhtikuussa se lähti Britteinsaarille, jossa se siirrettiin telakalle. Alus palasi palvelukseen vasta Japanin antauduttua ja toisen maailmansodan päätyttyä. Alus oli Välimerellä ja Intian valtamerellä ennen paluutaan Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta. Se oli reservissä, kunnes alus päätettiin modernisoida. Palvelukseen palattuaan "Cassandra" siirrettiin Kaukoitään ja Välimerelle, kunnes se poistettiin 1966 palveluksesta.
Alus oli Portsmouthin reservissä, kun se sijoitettiin poistolistalle ja myytiin BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 28. huhtikuuta 1967 hinattuna T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
Paluu helvetistä (vuoden 1985 elokuva)

Paluu helvetistä ("Savage Island") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintadraama, joka kertoo smaragdikaivokselle vangitusta orjasta, joka aloittaa vallankumouksen muiden orjien kanssa. Elokuvan pääosia esittävät Linda Blair, Leon Askin, Penn Jillette, Anthony Steffen, Ajita Wilson, Cristina Lay, Stelio Candelli, Luciano Rossi ja Aldo Minandri. Elokuvan on ohjannut Nicholas Beardsley. Elokuva voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa halvaksi ja törkeäksi eksploitaatioksi, jossa pääosaan merkitty Linda Blair esiintyy vain muutaman minuutin. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
The Best of Times

The Best of Times on vuonna 1981 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Crispin Glover, Julie Piekarski, Jill Schoelen, Nicolas Cage, Mark Copage, Kevin Cortes ja Betty Glover. Elokuvan on ohjannut Don Mischer.