tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
AIDC F-CK-1 Ching-kuo

AIDC F-CK-1 Ching-kuo (經國號戰機) "IDF, Indigenous Defensive Fighter" on monessa roolissa toimimaan pystyvä (eng. "multirole fighter") kevyt suihkuhävittäjälentokone. Se suunniteltiin ja valmistettiin Taiwanissa, joskin yhdysvaltalaisten avustuksella. Ensilento tapahtui vuonna 1989. Vuosina 1990–2000 tätä konetyyppiä tuotettiin 130 koneyksilöä, ja se on edelleen aktiivisesti palveluskäytössä. Konetyyppi kehiteltiin, koska Taiwanin hallitus ei voinut solmia koneostoja amerikkalaisten F-20 Tigershark -konetyypin suhteen.
Ching-kuo nimettiin Taiwanin presidentin mukaisesti. Yhdysvallat alkoi lähentää välejään Kiinaan, joten taiwanilaiset eivät enää saaneet ostettua uusia taistelukoneita ikääntyvien F-5 ja F-104 Starfighter -tyyppien korvaajaksi. Tämä ei kuitenkaan estänyt tietotaidon ja konsultoinnin välittämistä Taiwanille. Myöhemmin Taiwan sai omat F-16 Fighting Falcon -hävittäjänsä. Tämä seikka pienensi F-CK-1 -tyypin tuotantomäärää.
Konetyypin lakikorkeus on 16 800 metriä, ja huippunopeus on 2 200 km/h eli 1,8 Machia. Konetyyppi käyttää sekä 20 mm Vulcan-tyyppistä tykkiä että ilmataisteluohjuksia. Tarkkuusohjattujen täsmäpommien käyttö on tällä koneella mahdollista.
Suihkumoottoritehot ovat: 27 kN kuivana ja 42 kN jälkipoltolla. Konetyyppi käyttää kahta suihkumoottoria.
Jean-Louis Tournadre

Jean-Louis Tournadre (s. 17. marraskuuta 1958) on kilpauransa lopettanut ranskalainen ratamoottoripyöräilijä. Hänestä tuli ensimmäinen ranskalainen maailmanmestari 250-kuutioisissa, kun hän voitti sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1982 Yamahalla. Kaikki sarjat huomioon ottaen, Tournadre oli kaikkien aikojen toinen ranskalaismaailmanmestari Kansainvälisen moottoripyöräilyliiton alaisissa kilpailuissa. Patrick Pons voitti kolme vuotta aikaisemmin maailmanmestaruuden vähemmän tunnetussa Formula 750-luokassa.
Jean-Louis Tournadre voitti Ranskan mestaruuden vuonna 1979 750-kuutioisissa ennen uraansa MM-tasolla. Tournadre ajoi ensimmäisen MM-osakilpailunsa kaudella 1980 350-kuutioisissa Britannian osakilpailussa ja 250-kuutioisissa Tšekkoslovakian osakilpailussa. Ensimmäisen kerran hän oli palkintopallilla niin ikään Tšekkoslovakian osakilpailussa kaudella 1981.
Tournadren ura MM-tasolla oli varsin erikoinen. Hän ajoi vain yhden ehjän täyden kauden ja voitti sillä kaudella maailmanmestaruuden. Muuten Tournadre oli kaukana kärjestä. Jean-Louis Tournadren uran erikoisuutta korostaa sekin, että vaikka hän on maailmanmestari, hän voitti urallaan vain yhden osakilpailun. Senkin osakilpailuvoiton Ranskan osakilpailussa mahdollisti se, että moni huippukuljettaja mukaan lukien Anton Mang ja Carlos Lavado kieltäytyivät ajamasta puutteellisten turvatoimenpiteiden vuoksi. Tournadren ainoaksi jäänyt maailmanmestaruus ratkesi sekin MM-historian pienimmällä erolla eli yhdellä pisteellä. Toiseksi jäänyt Mang voitti enemmän osakilpailuja (5), mutta Tournadren onnistui tasaisuudellaan kerätä enemmän pisteitä. Jean-Louis Tournadre ajoi joka kilpailussa maaliin ja huonoin sijoitus oli seitsemäs. Anton Mangin päätös olla osallistumatta Ranskan osakilpailuun todennäköisesti ratkaisi maailmanmestaruuden Jean-Louis Tournadren hyväksi.
Maailmanmestaruuskauden jälkeen Jean-Louis Tournadre ei yltänyt enää edes MM-pisteille. Kaudella 1983 Tournadre osallistui yhdeksään osakilpailuun ja ajoi vain kahdesti maaliin. Tämän jälkeen hän oli kaksi kautta poissa MM-sarjoista. Kaudella 1986, joka oli Tournadren viimeinen, hän osallistui kahdeksaan osakilpailuun ja ajoi kerran maaliin asti.
Lady Chatterleyn rakastaja

Lady Chatterleyn rakastaja () on englantilaisen kirjailija D. H. Lawrencen romaani vuodelta 1928. Teos julkaistiin alun perin Italiassa Britannian sensuurikiellon vuoksi ja romaani julkaistiin kirjailijan kotimaassa vasta vuonna 1960. Romaani ilmestyi ensimmäisen kerran suomeksi vuonna 1950 Olli Nuorton "siistittynä" suomennoksena nimellä Lady Chatterley sekä Pohjolan kirjan julkaisemana samana vuonna nimellä Lady Chatterley ja hänen rakastajansa, jossa oli Jorma Partasen suomennos.
Kirjassa Sir Clifford Chatterley asettuu sodassa halvaantuneena sukutilalleen Keski-Englantiin. Hänen vaimonsa Constance Chatterley kyllästyy laskelmoivaan ja kylmään mieheensä ja hankkii itselleen rakastajaksi karskin riistanvartija Mellorsin.
D. H. Lawrence vihasi maailman valloittanutta teollista konekulttuuria ja arvosti sen sijaan luontoa ja luonnonmukaista elämää. Niinpä hän teki Lady Chatterleyn halvaantuneesta kartanonherrasta syvästi inhoamansa liikemiehen ja kaivoksen omistajan ja sen sijaan valitsi naisellisen Connien ja miehekkään riistanvartija Mellorsin lemmenhetkien tapahtumapaikaksi kukkia tulvivan metsän.
Romaanissa näkyy realismin ja naturalismin perintö, sillä kerronta kuvaa tarkasti fyysistä ympäristöä. Lawrencen teksti on paikoin myös runollista ja symbolista.
Lawrence sai kovaa kritiikkiä aikalaisiltaan kirjoitustensa siveettömyydestä, vaikka nykynäkökulmasta Lawrencen teoksissa on vain vähän seksuaalista sisältöä. Toisaalta Lawrence on saanut kritiikkiä osalta feministeistä hänen tavastaan kuvata naisten seksuaalisuutta.
Konstantin Savtšenko

Konstantin Vladimirovitš Savtšenko (, s. 7. toukokuuta 1977 Omsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka on edustanut Venäjän pääsarjassa mm. SKA Sverdlovskia, Dynamo Majakia, Sibselmašia, Baikal-Energijaa sekä viime vaiheessa Habarovskin SKA-Neftjanikia. Venäjän pääsarjassa Savtšenko on pelannut 379 ottelua ja tehnyt niissä 121 pistettä. Sibselmašissa ja Baikal-Energijassa hän pelasi 279 ottelua ja teki 102 maalia.
Savtšenko aloitti keväällä 2013 pelaaja-valmentajana seurajoukkueessaan.
Savtšenko aloitti myös uransa Valko-Venäjän jääpallomaajoukkueessa vuoden 2013 kisoissa.
Väinämöisen soitto (albumi)

Väinämöisen soitto on vuonna 1977 ilmestynyt KOM-kvartetin ja Agit Propin albumi, joka on järjestyksessään kuudes KOM-teatterin ja kolmas Agit Propin julkaisema levy. Se on vuoden 1975 "Älä tuhlaa aikaa" -albumin ohella toinen KOM-kvartetin nimellä julkaistu KOM-teatterin levytys. 
Lauluja Kalevalasta.
"Väinämöisen soitto" on Eero Ojasen Kalevalan teksteihin säveltämä kantaatti neljälle laulajalle ja jazzkvartetille. Sen kantaesitys oli vuonna 1974 Pori Jazz -festivaalilla nimellä "Lauluja Kalevalasta". Teos esitettiin Porissa 13. heinäkuuta kolme kertaa saman päivän aikana Porin Teatterissa, Hotelli Otavassa sekä Porin suomalaisen yhteislyseon juhlasalissa. Konserteissa esiintyivät KOM-teatterin kvartetin lisäksi sen omat laulajat Rea Mauranen, Vesa Milonoff, Vesa Repo ja Tom Wentzel. Kantaesityksen jälkeen "Lauluja Kalevalasta" oli KOM-teatterin ohjelmistossa syyskaudella 1974.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Silsila (elokuva)

Silsila () on vuonna 1981 ilmestynyt intialainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Yash Chopra. Pääosia näyttelevät Amitabh Bachchan, Jaya Bachchan, Rekha, Shashi Kapoor ja Sanjeev Kumar. Elokuvan on sanottu saaneen inspiraationsa Amitabhin, Jayan ja Rekhan väitetystä kolmiodraamasta. Chopra halusi alun perin Smita Patilin ja Parveen Babin Amitabh Bachchanin vastanäyttelijöiksi, mutta keskusteltuaan Bachchanin kanssa hän valitsi Jaya Bachchanin ja Rekhan.
Korkeista odotuksista huolimatta "Silsilan" tuotto jäi keskinkertaiseksi. Vuosien varrella se on kuitenkin noussut kulttimaineeseen ja kolmiodraamojen klassikoksi. Yash Chopra piti sitä suosikkinaan omista elokuvistaan "Lamhen" lisäksi.
Juoni.
Nuorena orvoiksi jääneet kirjailija Amit ja armeijan lentäjä Shekhar ovat veljeksiä ja hyviä ystäviä. Shekhar on onnellisesti kihloissa Shobhan kanssa ja Amit on vasta rakastunut kauniiseen Chandniin. Heitä kohtaa suuri suru, kun Shekharin lentokone ammutaan alas Kashmirissa. Amit katsoo velvollisuudekseen jättää rakastettunsa ja naida veljensä raskaana oleva kihlattu. Kun Amit ja nyt naimisissa oleva Chandni yllättäen kohtaavat taas, heidän rakkautensa osoittautuu häävaloja vahvemmaksi.
Musiikki.
Elokuvan musiikin sävelsi säveltäjäkaksikko Shiv-Hari ja suurimman osan sanoituksista kirjoitti Javed Akhtar.
George Wein

George Theodore Wein (3. lokakuuta 1925 Boston, Massachusetts – 13. syyskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -laulaja sekä impressaari. Hän vaikutti jazziin merkittävästi perustamalla Newport Jazz Festivalin vuonna 1954 ja johtamalla 1950-luvulla omaa Storyville-klubiaan. Wein sai muusikkona vaikutteita Earl Hinesilta, ja hänen tyylinsä soveltuu hyvin swing- ja dixieland-musiikkiin. 1950-luvulla Wein aloitti kiertämisen ja levyttämisen Newport All-Stars -yhtyeessä, johon ovat myös kuuluneet Ruby Braff, Pee Wee Russell, Bud Freeman, Scott Hamilton ja Warren Vache.
Wein sai muun muassa Ordre des Arts et des Lettresin komentajan arvo Ranskassa. Hänet kutsuttiin myös Valkoiseen taloon vuosina 1978 ja 1993. Hän julkaisi omaelämäkertateoksen "Myself Among Others" (2004). Vuonna 2005 hän sai National Endowment for the Artsin myöntämän NEA Jazz Masters- arvon.
Vapauden kaiho (albumi)

Vapauden kaiho on vuonna 1979 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään seitsemäs albumi. Se julkaistiin Ponsi-levymerkillä, jonka Henrik Otto Donner oli perustanut Love Recordsin mentyä konkurssiin 1979. Albumi ilmestyi CD-muodossa vuonna 2000. Levyn kannen suunnitteli Måns Hedström. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Pain &amp; Gain

Pain &amp; Gain on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Michael Bayn ohjaama elokuva. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Miamiin Floridaan vuosien 1994 lokakuun ja 1995 kesäkuun välille. Elokuva perustuu löyhästi Pete Collinsin kirjoittamiin lehtiartikkeleihin vuodelta 1999.
Elokuva julkaistiin DVD:nä ja Blu-rayna Yhdysvalloissa 27. elokuuta 2013 ja Suomessa 11. joulukuuta 2013.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1990-luvun puoliväliin. Daniel Lugo (Mark Wahlberg) on miamilainen kehonrakentaja, joka haluaa elää amerikkalaista unelmaa. Kahden kehonrakentajakaverinsa, Adrian Doorbalin (Anthony Mackie) ja kristityn ex-vangin Paul Doylen (Dwayne Johnson), kanssa he sieppaavat rikkaan liikemiehen (Tony Shalhoub) aikomuksenaan rikastua.
Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83

Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83 on vuonna 1985 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään kahdeksas albumi. Se sisältää kappaleita kuudesta teatterin vuosina 1982–1983 esittämistä musiikkinäytelmästä.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
On matkaa jatkettava

On matkaa jatkettava on vuonna 1986 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään yhdeksas albumi. 
Se sisältää lauluja kahdesta teatterin ohjelmistossa olleesta musiikkinäytelmästä. Levyn A-puoli sekä B-puolen kappaleet 1-3 ovat vuonna 1983 esitetystä Georg Kreislerin näytelmästä "Tänä iltana Lola Blau". Loput albumin laulut ovat vuoden 1985 näytelmästä "Hävinneiden legenda", jonka on kirjoittanut Pirkko Saisio.
Kappaleet.
A1–A8 ja B1–B3 sävellys ja alkuperäinen sanoitus Georg Kreisler, suomennos Liisa Urpelainen ja sovitus Markus Fagerudd, paitsi B2 sävellys Wolfgang Amadeus Mozart. B4–B7 sävellys Eero Ojanen ja sanoitus Pirkko Saisio.
A-puoli
B-puoli
Anne Suoranta

Anne Suoranta on suomalainen yleisurheiluvalmentaja. 
Hän on valmentanut useita suomalaisia pika- ja aitajuoksijoita ja hänen valmennettavansa ovat saavuttaneet useita Suomen mestaruuksia. Vuonna 2010 Suorannan valmennuksessa ollut Hannu Ali-Huokuna juoksi avausosuuden Barcelonan EM-kisoissa miesten 4×100 metrin (39,29) Suomen ennätysjoukkueessa. Suorannan valmennnettaviin kuului myös aitajuoksija Matilda Bogdanoff, Bogdanoff sijoittui naisten 100 m aitajuoksussa sisäratojen MM-kilpailuissa Puolan Sopotissa seitsemänneksitoista. Bogdanoff kilpaili myös Zürichin Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2014. 
Suoranta on toiminut muun muassa Suomen Urheiluliiton (SUL) talenttikouluttajana, Eniro-valmentajana, seuratasolla valmennuspäällikkönä sekä erilaisissa valmennustehtävissä. 
Suoranta on suorittanut valmentajan ammattitutkinnon Pajulahden urheiluopistolla. Hänen seuransa on HIFK-Friidrott.
Johnny Winter And

Johnny Winter And on yhdysvaltalaisen kitaristi, laulaja, lauluntekijä, yhtyeenjohtaja ja tuottaja Johnny Winterin kolmas varsinainen studioalbumi.
Albumia on sanottu kovatasoiseksi. Winterin taustayhtyeessä on entisiä McCoys-yhtyeen jäseniä. Rumpali Randy Z:n tilalle tuli tämän jälkeen Bobby Caldwell. Uusintajulkaisun (2012) kansitekstin mukaan albumilla on hitti "Rock And Roll, Hoochie Koo".
Julkaisuvuosi on 1970 ja levyn ovat tuottaneet Winter ja Rick Derringer. Tuotannossa ovat avustaneet Roy Segal ja Edgar Winter. Segal on toiminut myös äänittäjänä.
Levy-yhtiö on Columbia Records, CBS, Inc. / 51 W. 52 Street, New York, N.Y. Luettelotunnus on Columbia C 30221.
Valokuvat on ottanut Norman Seeff ja taidesuunnittelusta vastaa Lloyd Ziff.
Kiitoksissa on mainittu Steve Paul ja Teddy Slatus. Paul on manageri, joka järjesti Winterille levytyssopimuksen Columbia-yhtiölle.
Kappaleet.
Albumin rauhalliset kappaleet ovat "No Time to Live", "Am I Here" ja "Let the Music Play".
Michel Massot

Michel Massot (s. 25. lokakuuta 1960) on belgialainen tuubisti, pasunisti, eufoniumin soittaja ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatorioissa tuuban- ja pasuunansoittoa. Hän työskenteli avantgarde-musiikin parissa muiden muassa Garrett Listin, Henri Pousseurin ja Jean-Pierre Peuvionin kanssa. Hän perusti saksofonisti Fabrizio Cassolin ja rumpali Michel Debrullen kanssa Trio Bravon. Trio levytti useita albumeja ja kiersi kymmenen vuoden ajan Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kun trion saksofonisti korvattiin ranskalaisella Laurent Dehorsilla, kokoonpanon uudeksi nimeksi tuli Trio Grande.
Massot on työskennellyt myös muissa yhtyeissä. Hän myös soitti "Vain ystäviä" -elokuvan soundtrackilla. Hän on esiintynyt duossa pasunisti Geoffroy De Masuren kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Claude Barthelemy, Gary Valente, Sofia Domancich, Evan Parker, Hélène Labarriere, Mäâk's Spirit, Christof Lauer, Wolfgang Puschnig, Klaus Königin orkesteri, Louis Sclavis, Kenny Wheeler, Simon Nabatov ja Tom Rainey. Massot on konservatorion opettajana Liègessä.
Pedro Iturralde

Pedro Iturralde (13. heinäkuuta 1929 – 1. marraskuuta 2020) oli espanjalainen saksofonisti, klarinetisti ja säveltäjä. Hän aloitti julkisen esiintymisen 11-vuotiaana. Hän valmistui Madridissa kuninkaallisesta konservatoriosta ja johti omaa jazzkvartettiaan, joka yhdisti jazziin flamencovaikutteita. Iturralde opiskeli lyhyesti Berklee College of Musicissa Yhdysvalloissa. Hän opetti saksofonia konservatoriossa Madridissa vuoteen 1994 ja loi samanaikaisesti kansainvälistä uraa sekä jazzesiintyjänä että solistina sinfoniaorkesterien kanssa.
Abdul Hamid

Mohammad Abdul Hamid (; s. 1. tammikuuta 1944 Kamalpur) toimi Bangladeshin presidenttinä 2013–2023. Hänet aloitti presidenttinä 14. maaliskuuta 2013, kun hänen edeltäjänsä Zellur Rahman kuoli kesken toimikautensa. Presidentin toimikausi on viisi vuotta. 
Hamid on koulutukseltaan lakimies Dhakan yliopistosta. Hänen syntymänsä aikaan Bangladesh oli osa Brittiläistä Intiaa ja vuodesta 1947 Pakistania. Hamid lähti politiikkaan kotimaakunnassaan Kishoregonj’ssa 1960-luvun alussa vastustaakseen silloista Pakistanin Mohammad Ajub Khanin sotilashallitusta ja joutui useita kertoja vankeuteen tämän takia. Hänen puolueensa on islamilainen awamiliitto, jonka varapuheenjohtajaksi hän nousi 1974. Pakistanin parlamentin jäsen hän oli vuodesta 1970 alkaen. Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana 1971 hänellä oli tärkeä rooli Intian puolelle paenneiden pakolaisten johtajana. Maan itsenäisyyden aikana vuodesta 1971 hän on toiminut muun muassa koulutusjärjestelmän parantamisen puolesta. Awamiliitto oli oppositiossa vuosina 2001−2006, jonka jälkeen se on ollut monipuoluehallituksen osana. Hamid nousi parlamentin puhemieheksi 2009. Hän aloitti virkaa tekevänä presidenttinä 14. maaliskuuta 2013 ja valittiin maan presidentiksi viisivuotiskaudelle 22. maaliskuuta 2013.
Maaliskuussa 2018 hänet valittiin toiselle kaudelle.
Gaius Lutatius Catulus

Gaius Lutatius Catulus oli Rooman konsuli, jonka johdossa käytiin ensimmäisen puunilaissodan ratkaiseva taistelu ja jonka nimellä sodan jälkeinen rauha tunnetaan. Lutatiuksesta ei ole tietoja ennen hänen konsuliksi tuloaan.
Vuonna 243 eaa. Rooman ja Karthagon välinen I puunilaissota oli kestänyt 22 vuotta ja molemmat valtakunnat olivat uupuneita Sisilian hallinnasta käytävään sotaan, mutta kumpikaan ei ollut valmis luovuttamaan. Rooma keräsi voimansa viimeiseen ponnistukseen ja rikkaiden kansalaisten vapaaehtoisten lainojen turvin Rooma rakensi uuden laivaston. Lutatiuksen osallistumisesta kampanjaan ei ole näyttöä, mutta hänen myöhemmät vaiheensa antavat syytä epäillä, että Lutatius saattoi olla hankkeen takana.
Vuonna 242 eaa. Gaius Lutatius Catulus valittiin konsuliksi. Hän oli novus homo eli nousukas (hänen suvustaan ei ollut aikaisempia konsuleita). Parikseen Lutatius sai A Postumius Albinuksen, joka oli ikivanhaa sukua edustava patriisi. Tulevan sotavuoden suunnitelmia ja konsulien työnjakoa koskeva politikointi kärjistyi siihen, että pontifex maximus kielsi Postumiusta poistumasta Rooman kaupungista uskonnollisten syiden takia. Niinpä laivaston komento oli pakko antaa Lutatiukselle. Lutatiuksen avuksi sotatoimiin määrättiin praetori Q Valerius Falto, joka oli vanhaa patriisisukua. Lutatius ja Valerius veivät laivaston Sisiliaan ja operoivat vesillä ylivoimaisina, koska Karthago ei lähettänyt suuria voimia alueelle. Oltuaan pitkään Sisiliassa Lutatius haavoittui vakavasti, kun häneen osui katapultin ammus.
Vuoden 241 eaa. maaliskuussa Karthago lähetti suuren laivaston Sisiliaan mukanaan maajoukkoja (mm. elefantteja). Sää oli huono. Lutatius määräsi Valeriuksen ottamaan komennon laivoissa ja seurasi itse taistelua maalta käsin. Laivastot kohtasivat Aigates-saarien luona ja roomalaiset saavuttivat voiton. Tämän jälkeen Lutatius neuvotteli Hamilkar Barkan kanssa rauhanehdot, jotka Rooman senaatin määräämien tiukennusten jälkeen päätyivät I puunilaissodan rauhansopimukseksi, joka tunnetaan 'Lutatiuksen rauhan' nimellä. Lutatius palasi Roomaan, mutta ei saanut yksin kunniaa sodan voittamisesta. Lopulta järjestettiin kaksi triumfia, toinen Lutatiukselle ja toinen Valeriukselle.
Lutatiuksen myöhemmistä vaiheista ei ole historiassa viitteitä. Hänen nimensä esiintyy Juturnan temppelin jäänteissä, joten hän lienee vaikuttanut sen rakentamiseen. Lutatiuksen kuolinvuotta ei tiedetä. 
Gaius Lutatius Catulus on Jukka M. Heikkilän romaanin "Merikonsuli" (1995) päähenkilö.
Michael Kaeshammer

Michael Kaeshammer (s. 7. tammikuuta 1977 Offenburg) on saksalaissyntyinen pianisti. Hän opiskeli Saksassa seitsemän vuotta klassista pianonsoittoa. 13-vuotiaana hän löysi boogie woogien, jota hän alkoi soittaa klubeilla, konserteissa ja festivaaleilla eri puolilla maata. Hän muutti perheineen Kanadan länsirannikolle, jossa hän sai huomiota blues- ja jazzfestivaaleilla kesällä 1996. Kaeshammerin kolme ensimmäistä levytystä olivat "Blue Keys" (1966), "Tell You How I Feel" (1998) ja "No Strings Attached" (2000). 
Kaeshammer on saanut useita Juno-palkintoehdokkuuksia.
Itsehallintopuolue

Itsehallinto (), aikaisemmin Itsehallintopuolue (), on färsaarelainen puolue, joka on perustettu 1909. Puolue aloitti toimintansa vuonna 1906, mutta julkaisi ensimmäisen poliittisen ohjelmansa vasta 1909. Puolueen perustivat unionipuolueesta eronneet edustajat. 
Itsehallintopuolue on Färsaarten vanhimpia puolueita, ja se perustettiin 1909 vastavoimana Tanskaan kuulumista kannattavalla unionipuolueelle. Puolue on ollut historiansa aikana kahdesti, vuosina 1916 ja 1936, Färsaarten parlamenttivaalien suurin puolue. Itsehallintopuolue hajosi kuitenkin vuonna 1939 maauudistuskiistaan. Sen perustajiin kuulunut Jóannes Patursson lähti puolueesta ja perusti muutaman vuoden päästä kansanpuolueen, joka sai noin puolet puolueen kannattajista. Itsehallintopuolueen kannatus lähti hajoamisen jälkeen laskuun, ja vuoden 1950 jälkeen se on saanut käytännössä enää 4–8 prosenttia äänistä. Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa itsehallintopuolue sai 4,2 prosenttia äänistä ja yhden paikan Färsaarten parlamenttiin.
Puolue putosi Färsaarten parlamentista vuoden 2022 vaalien jälkeen saatuaan vain 938 ääntä.
Puolueen puheenjohtajana on vuodesta 2022 lähtien toiminut Sámal Petur í Grund. Puolueen ns. vaalikirjain on D. 
Ideologia ja arvot.
Itsehallintopuolue on keskustalainen puolue, joka kannattaa regionalismia ja sosiaaliliberalismia. Puolueohjelmansa mukaan puolueen tavoite on taata färsaarelaisille "täysi vastuu kansakunnastaan ja saada täysi päätösvalta". Tämä tarkoittaa Färsaarten itsenäistymistä kansanäänestyksen kautta ja pyrkimystä saada kansainvälistä tunnustusta. 
Tanskassa puolue on varsin lähellä Radikaali Venstreä. Itsehallintopuolueella ei ole ollut omia edustajia Tanskan parlamentissa.
Ingrid Newkirk

Ingrid Newkirk (s. 11. kesäkuuta 1949) on eläinten oikeuksia puolustavan järjestö PETAn ("People for the Ethical Treatment of Animals") johtaja, jonka hän perusti Alex Pachecon kanssa vuonna 1980.
Newkirk kääntyi eläinten oikeuksien puolustajaksi vuonna 1970, kun hänen silloinen naapuri hylkäsi kissanpentuja, jotka Newkirk päätti ottaa hoitoonsa.
Kim Hi-kyung

Kim Hi-kyung (; s. 1954) on eteläkorealainen säveltäjä, joka usein yhdistelee länsimaisia ja ei-länsimaisia vaikutteita. Hän on tehnyt tutkimusta korealaisesta perinnemusiikista ja Elliott Carterista. Hän on ollut IRCAMin residenssisäveltäjänä ja toiminut Pacific Rim Music Festivalin taiteellisena johtajana. Vuonna 2007 säveltäjä johti korealaisen gayageumin ja länsimaisten soittimien festivaalin, johon sisältyi yksitoista tapahtumaa Kaliforniassa ja Soulissa.
Kim Hi-kyung on säveltänyt Yo-Yo Malle, Alexander-jousikvartetille, Koussevitzky-sätiölle, Fromm-säätiölle ja BluePrint-festivaalille. Hänen teostensa joukossa ovat "Rituels I", "II" ja "III" sekä näiden päätös "Rituel Suite".
Sudenmorsian (albumi)

Sudenmorsian on suomalaisartisti Johanna Kurkelan viides studioalbumi. Sen julkaisi Kaiku Recordings 5. lokakuuta 2012. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Oothan tässä vielä huomenna” ja ”Kaikki askeleet”. Albumi oli alun perin tarkoitus julkaista syyskuun lopulla, mutta sen julkaisua siirrettiin viikolla tuotannollisteknisistä syistä. Albumi on saanut nimensä Aino Kallaksen samannimisen romaanin mukaan.
Albumi oli kohtalainen menestys, sillä se saavutti albumilistalla 3. sijan ja julkaisuvuotensa aikana myös kultalevyrajan yli 12 000 kappaleen myynnillä.
Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas

Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas Oy oli Kustaa E. Merilän (1875–1961) vuonna 1904 Turkuun perustama Suomen ensimmäinen polkupyörätehdas, jonka toiminta loppui konkurssiin perustajan kuoltua 1960-luvun alussa. Se oli turkulaisten Pyrkijän ja Pyöräkellarin (sittemmin Tunturipyörän) ohella yksi 1930-luvun suurimmista suomalaisista polkupyörävalmistajista. Yrityksen pyöriä myytiin muun muassa tuotemerkeillä Olympia, Kiri, Aino, Luxus, Tähti, Svensk Fauber ja Eagle sekä Supo, josta tuli myös yrityksen loppuvuosien lyhytikäinen mopomerkki 1960-luvun alussa.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt 23-vuotias talollisenpoika Kustaa Edvard Merilä perusti Turkuun polkupyöräliikkeen 1898, jolloin polkupyörä oli juuri yleistymässä rikkaiden leikkikalusta koko kansan kulkuneuvoksi. Amerikkalaisten tuontipyörien ohella Merilä myi aseita, ompelu- ja kutomakoneita sekä veneitä ja niiden moottoreita.
Kuljetusmatkat ja monet välikädet nostivat tuontipyörien hintoja, joten Merilä päätti 1900-luvun alkuvuosina ryhtyä valmistamaan pyöriä itse tuotemerkillä Olympia. Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas valimoineen rakennettiin silloin Kaarinan pitäjään kuuluneelle Turun Nummenmäelle. 1930-luvulla tehdas työllisti parhaimmillaan noin 400 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin myös muun muassa moottoreita sekä ompelukonepöytiä, joihin kiinnitetyt tuontiompelukoneet myytiin Suomi-tuotemerkillä.
Tuotannon ohella Merilä piti myös pyörien jakelun omalla vastuullaan. Vuonna 1903 avatusta Tampereen sivuliikkeestä myyntiorganisaatio kasvoi 1930-luvun loppuun mennessä 14 myymälän valtakunnalliseksi ketjuksi, joka myi myös suksia, potkukelkkoja sekä erilaisia maatalouskoneita. Omien liikkeiden lisäksi pyöriä myivät asiamiehet ja kauppamatkustajat.
Vaikeana luonteena Kustaa Merilä oli riidoissa milloin kenenkin kanssa. Kun Nummenmäki liitettiin Turkuun, Merilä laajensi tuotantoaan Turun sijasta Kuopioon, jonne hän rakennutti tehtaan uudelle Savon Pyörä Oy:lle. Toiminta ei kuitenkaan menestynyt, ja vuonna 1952 kiinteistö myytiin vaatevalmistaja Turo Oy:lle. Myös Naantalissa oli tehdas, joka oli Merilän pojan omistuksessa. 1950-luvulla Merilän polkupyörätuotanto menetti kilpailukykyään. Yli 80-vuotias teollisuusneuvos Merilä johti yrityksiään miltei kuolemaansa 1961 saakka, minkä jälkeen valtio haki liiketoiminnan konkurssiin verovelkojen vuoksi 1963.
Joulun lauluja (Johanna Kurkelan albumi)

Joulun lauluja on suomalaisartisti Johanna Kurkelan kuudes studioalbumi. Sen julkaisi Kaiku Recordings 15. marraskuuta 2013. Albumin kappalemateriaali koostuu sekä Kurkelan tulkitsemista perinteisistä klassikoista että hänen itse sanoittamistaan täysin uusista joululauluista. Albumin julkaisun myötä Kurkela aloitti Suomen itsenäisyyspäivänä joulukiertueen, jonka aikana hän kiersi esiintymässä kirkoissa ympäri Suomea. 
Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 12. sijalle. Sittemmin se on noussut parhaimmillaan kahdeksanneksi. Albumia on myyty kultalevyyn oikeuttava määrä, yli 10 000 kappaletta.
Pyhävuoren kalliomaalaus (Alajärvi)

Pyhävuoren kalliomaalaus sijaitsee Lappajärven kaakkoispuolella Alajärvellä Etelä-Pohjanmaalla. Kalliomaalaus on poikkeuksellinen siitä syystä, että paikka on matalaa vuorta ja on kaukana vesistöistä. Jos maalaus on esihistoriallinen, laajentaa se kalliomaalausten aluetta merkittävästi. Kalliomaalauksen löysi geologian harrastaja Kari Väisänen vuonna 2008.
Kallio ja sen sijainti.
Kallio sijaitsee 1,4 kilometriä Lappajärven rannasta lähellä Alajärven ja Vimpelin rajaa. Pyhävuori kohoaa 148 metriä merenpinnan yläpuolelle ja alueella risteilee eri vaellusreittien polkuja. Maalaukset sijaitsevat kalliossa lähellä luolamaisia muodostelmia, joita on paranneltu asumiseen kelpaaviksi kivimuurein. Näiden tekijäksi on mainittu Jaakko Reipakas (1855−1932), jonka eräkkomajaa muurit tukivat.
Maalaus.
Vuonna 2008 paikalle tehty arkeologinen tarkastusretki määritti kaksi 32 metrin etäisyydellä ollutta kohtaa, jossa esiintyi punaväriä. GTK:n erikoistutkija Kari Kinnunen tutki punaväriläikät ja totesi käyttämänsä menetelmän avulla punavärin olevan luontaista alkuperää. Toinen havainto tehtiin vuonna 2009, kun arkeologi Peter Holmblad totesi kalliossa olevan hirveä tai peuraa esittävä kuvio, jonka mitat ovat 17×13 senttimetriä. Havainnon vuoksi kuviota tutkittiin vielä vuonna 2010, jolloin kallion pinta tutkittiin geologisesti. Silloin huomattiin seikkoja, jotka voivat viitata jopa väärennöksen mahdollisuuteen. Kuvion kalliopinnasta puuttui muun muassa selvä jäkälä- ja leväkasvusto sekä maalauskohdan ympäriltä tavattua nokijäämää.
Hossain Mohammad Ershad

Hossain Mohammad Ershad (1. helmikuuta 1930 Dinhata – 14. heinäkuuta 2019) toimi Bangladeshin presidenttinä vuosina 1983−1990. Ollessaan maan armeijan komentaja hän teki 24. maaliskuuta 1982 verettömän vallankaappauksen, kumosi perustuslain, erotti hallituksen ja presidentti Abdus Sattarin sekä kielsi puolueiden toiminnan. Hän ilmoitti, että poikkeustila tulisi jatkumaan kaksi vuotta. Ershad nimesi presidentiksi Ahsanuddin Chowdhuryn ja otti itselleen pääministerin tehtävän. Tavoitteekseen hän ilmoitti maan poliittisen elämän vakauttamisen, korruption poistamisen ja hallintokoneiston kuntoon laittamisen. Nämä tavoitteet olivat kansan odotusten mukaisia, ja Ershad olikin suosittu kansan keskuudessa. Joulukuussa 1983 hän otti presidentin tehtävän itselleen. Vuoden 1984 maareformin kautta uudistettiin maataloutta ja annettiin talonpojille taloudellisia oikeuksia ensi kertaa maan historiassa. 
Poikkeustila päättyi vuonna 1986, kun maassa pidettiin parlamentin ja presidentin vaalit. Ershad tuli valituksi presidentiksi viisivuotiskaudelle. Jatkokausi oli kuitenkin vaikea, sillä vuonna 1987 puhjenneet oppositiovoimien mielenosoitukset pakottivat Ershadin julistamaan poikkeustilan. Hänen oli annettava jonkin verran periksi islamistisille vaatimuksille, ja maa julistettiin 1988 islamilaiseksi tasavallaksi. Vuoden 1990 levottomuudet pakottivat Ershadin eroamaan, ja presidentiksi tuli Shahabuddin Ahmed. Seuraavana vuonna Ershad joutui oikeuden eteen korruptiosyytteiden vuoksi, ja hän sai vankeustuomion. Hän teki kuitenkin paluun politiikkaan jatiya-puolueensa johtajana.
Från Lexå till Glitterscenen

Från Lexå till Glitterscenen: finlandssvenska tidsbilder, läsningar, författatporträtt 1960–2013 on Tuva Korsströmin kirjoittama suomenruotsalaisen kirjallisuuden katsaus noin vuodesta 1960 alkaen. 
Teoksen nimi kertoo kirjan sisällön aikarajat: Christer Kihlmanin teoksesta "Se upp salige!" (1960, suom. "Varo autuas!") Monika Fagerholmin teokseen "Glitterscenen" (2009, suom. "Säihkenäyttämö"). Lexå on Kihlmanin teoksen kuvitteellinen tapahtumapaikka, joka saattaa viitata Porvooseen. 
Esipuheessa Korsström kertoo, että teos on tilaustyö, jossa alkuperäinen kustantaja Schildts toivoi käsiteltävän suomenruotsalaista kirjallisuutta viidenkymmenen viime vuoden ajalta siten että painotus olisi kirjailijoissa. Teos täydentäisi ja jatkaisi Thomas Warburtonin teosta "Åttio år finlandssvensk litteratur", joka ilmestyi 1984. Sekä tekijä että uusi kustantaja Schildts &amp; Söderströms totesivat työn hankalaksi, sillä aika oli ajanut ohi yhden kirjoittajan kirjallisuudenhistorioista. Sellaisen oli tehnyt vielä 1998 Georg C. Schoolfield teoksessa "A History of Finland's Literature". Niinpä Korsströmin teos on siksi pikemminkin esseemäisen subjektiivinen, kuten hän sanoo. Kirjailija-artikkelit on koottu temaattisesti, ja niiden pituus vaihtelee lyhyestä perusteelliseen.
Teos pohjautuu hänen omiin lukukokemuksiinsa: "Halusin lukea itse, en toistaa aiemmin kirjoitettua."
Vastaanotto.
Teoksen subjektiivisuus herätti keskustelua, sillä runoilijoiden osuus oli siinä pienempi kuin prosaistien. ”Kääntääpä asian miten päin tahansa, kustantajan viesti on yksiselitteinen: kustantaja pitää vähemmän tärkeinä meitä, jotka on jätetty pois suomenruotsalaisen kirjallisuuden 50 viimeisestä vuodesta.” Korsström on vastannut siihen, että suomenruotsalainen lyriikka vaatisi aivan oman teoksensa.
Muhammad Aijub Khan

Muhammad Aijub Khan (1857 − 7. huhtikuuta 1914) myös tunnettu nimellä Maiwandin voittaja tai Afganistanin prinssi Charlie ja jonkin aikaa Heratin maakunnan kuvernöörinä. Hän oli Afganistanin emiiri 12. lokakuuta 1879 − 31. toukokuuta 1880 ja afgaanien johtaja toisessa afgaanisodassa. Häntä pidetään Afganistanin kansallissankarina ja hänet on haudattu Peshawariin.
27. heinäkuuta 1880 Malalai Maiwandilaisen avulla hän kukisti brittien armeijan, jota johti George Burrows Maiwandin taistelussa. Tämä oli suurin tappio mitä brittien intianarmeija koki toisen afgaanisodan aikana. Hän jatkoi Brittien joukojen piirittämistä Kandaharissa, mutta piiritys ei tuottanut tulosta. 1. syyskuuta 1880 hän hävisi kenraali Frederick Robertsin joukoille Kandalaharin taistelussa, joka lopetti toisen afgaanisodan.
Vuoden päästä Aijub Khan yritti valloittaa Kandaharin takaisin emiiri Abd al-Rahman Khanilta, mutta epäonnistui. Hän pakeni Persiaan (nykyinen Iran). Vuonna 1888 hän lähti Persiasta Brittiläiseen Intiaan, jossa eli eläkeläisenä vuoteen 1914 kuolemaansa asti.
Jokaisella on tämänsä – Saarikoskea KOM-teatterissa

Jokaisella on tämänsä – Saarikoskea KOM-teatterissa on vuonna 1988 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään 11. albumi. 
Se sisältää Pentti Saarikosken runoihin tehtyjä lauluja, joita ovat säveltäneet muun muassa Hector, Kaj Chydenius, Liisa Akimoff ja Toni Edelmann. Yleisradion tekemä samanniminen televisiotaltiointi valmistui vuonna 1989.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Candy Crush Saga

Candy Crush Saga on selainpeli, joka julkaistiin Facebookissa 12. huhtikuuta 2012 sekä älypuhelimilla 14. marraskuuta 2012. Pelin on kehittänyt King. Maaliskuussa 2013 Candy Crush Sagasta tuli Facebookin suosituin peli, ohittaen FarmVille 2:n 46 miljoonalla kuukausittaisella pelaajamäärällä. Se on muunnos heidän "Candy Crush" -selainpelistään.
Activision Blizzard osti pelin kehittäjästudio King Digital Entertainmentin marraskuussa 2015 noin 5,9 miljardilla dollarilla.
Pelille on sittemmin julkaistu jatko-osat Candy Crush Soda Saga, Candy Crush Jelly Saga ja Candy Crush Friends.
Jalkapallon Suomensarjan kausi 1964

Jalkapallon Suomensarjan kausi 1964 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin kolmena lohkona kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat nousivat Mestaruussarjaan kaudeksi 1965. 
Itälohko.
 
 
 
 
 
 
1 entinen Lahden Pallo-Miehet.
Länsilohko.
 
 
 
 
 
 
Pohjoislohko.
 
 
 
 
 
 
Aiheesta muualla.
Suomen jalkapallon sarjataulukoita
Lähtö ja kaipaus

Lähtö ja kaipaus on vuonna 1988 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään 10. albumi. Sitä on pidetty jopa parhaana KOM-teatterin levytyksenä. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Litecoin

Litecoin (merkki: Ł, koodi: LTC) on yksi vanhimmista kryptovaluutoista. Litecoin on perustettu jo vuonna 2011 ja se pohjautuu ohjelmakoodiltaan Bitcoiniin. Perustaja on entinen Googlen insinööri Charlie Lee. 
Litecoinin kurssihuippu on Coinmarketcap.com -sivuston mukaan 375,29 dollaria 19. joulukuuta 2017.
Erot Bitcoiniin verrattuna.
Litecoin eroaa Bitcoinista seuraavin tavoin:
Litecoinin louhinta-algoritmi suojasi aluksi sitä ASIC-louhinnalta, mutta nykyisin tilanne on tältä osin muuttunut. Esimerkiksi kiinalainen Bitmain myy nykyisin Litecoin ASIC-louhijoita. 
Litecoinissa on myös aktivoituna SegWit-päivitys ja Litecoinille löytyy oma salamaverkkonsa, kuten Bitcoinille. 
Litecoinista löytyy myös privaattiominaisuuksia, joita Bitcoinin lyhyen tähtäimen suunnitelmissa ei vielä ole. Litecoin otti kesäkuussa 2022 käyttöön MimbleWimble-teknologian, joka mahdollistaa transaktioiden suojauksen. 
Transaktion toteutusnopeus.
Litecoinin louhinnan vaikeus valitaan siten, että yksi lohko louhitaan keskimäärin neljä kertaa nopeammin kuin Bitcoinin vastaava, joten Litecoinin transaktiot liikkuvat jopa neljä kertaa Bitcoinia nopeammin.
Transaktioiden nopeus on kasvanut merkittävästi SegWitin aktivoinnin jälkeen Litecoin-ketjussa.
Transaktion katsotaan olevan suoritettu yleensä 6 lohkon tai 15 minuutin kuluttua.
Guanacasten maakunta

Guanacasten maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 10 141 km² ja asukasluku vuonna 2011 noin 327 000.
Guanacaste sijaitsee Tyynenmeren puolella ja on ilmastonsa sekä hyvien rantojensa vuoksi suosittu lainelautailijoiden keskuudessa. Guanacastessa sijaitsee muun muassa Tamarindo, joka on kuuluisa rantakohde.
Tokion DisneySea

Tokion DisneySea () on toinen Tokion Disney Resort -lomakeskuksen teemapuistoista. Puisto sijaitsee Urayasun kaupungissa Chiban prefektuurissa lähellä Tokiota. Tokion DisneySea avattiin 4. syyskuuta 2001. Vuonna 2012 puisto oli maailman neljänneksi vierailluin huvipuisto 12,7 miljoonalla kävijällä.
Puiston omistaa The Oriental Land Company. Tokion DisneySea sekä sen vieruspuisto Tokion Disneyland ovat maailman ainoat Disney-teemapuistot, jotka eivät ole The Walt Disney Companyn omistuksessa.
Teemapuisto.
Tokio DisneySea on nimensä mukaisesti meriaiheinen teemapuisto, ja se sijaitsekin Tokionlahdella meren rannassa. Puisto on jaettu seitsemään teemaltaan erilaiseen alueeseen:
Mediterranean Harbor, joka toimii puiston sisäänkäyntinä. Alueella sijaitsee myös Miracosta-hotelli.
Mysterious Island, jolla sijaitsee puiston suurin maamerkki, keinotekoinen tulivuori Mount Prometheus. Alueen teemana on Jules Vernen tuotanto, ja siellä sijaitsee useita huvipuistolaitteita, muun muassa "Journey to the Center of the Earth" sekä "20,000 Leagues Under the Sea".
Mermaid Lagoon, jonka teemana on Pieni merenneito -elokuva. Aluee sijaitsee pääosin sisätiloissa, jotka muistuttavat vedenalaista maailmaa. Valtaosa alueen laitteista on suunnattu lapsille, ja siellä sijaitsee mm. Flounder's Flying Fish Coaster, Jumpin' Jellyfish sekä Blowfish Balloon Race.
Arabian Coast, jonka teemana on Aladdin-elokuva. Alueella on kolme huvipuistolaitetta: Sinbad's Storybook Voyage, Caravan Carousel sekä Magic Lamp Theater.
Lost River Delta, jolla sijaitsevat laitteet Indiana Jones Adventure: Temple of the Crystal Skull sekä Raging Spirits -vuoristorata. Alueen teemana on atsteekit.
Port Discovery muistuttaa teemaltaan muiden Disneyn teemapuistojen tulevaisuusalueita, kuten Disneyland Parisin Discoverylandia. Alueella on kolme laitetta: StormRider, Aquatopia sekä aluetta kiertävän DisneySea Electric Railwayn asema.
American Waterfront muistuttaa 1900-luvun amerikkalaista rannikkokaupunkia. Alueella on matkustajalaiva SS Columbia, jossa sijaitsee myös ravintola. Alueella esitetään useita teatteri- ja musiikkiesityksiä. Lisäksi siellä sijaitsee "putoava hissi" -laite Tower of Terror sekä Toy Story -elokuviin perustuva laite Toy Story Mania.
Serhi Tihipko

Serhi Leonidovytš Tihipko (, , s. 3. helmikuuta 1960 Dragonešty, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen oligarkki, poliitikko ja taloustieteilijä. Hän on ollut Ukrainan talousministeri (31. joulukuuta 1999– 5. heinäkuuta 2000).
Tihipkon kuuluu Ukrainan kymmenen tai toisen lähteen mukaan 30 varakkaimman oligarkin joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Tihipkon varallisuudeksi 1,0 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 0,458 miljardia dollaria.
Serhi Tihipko on osallistunut ehdokkaana myös Ukrainan presidentinvaaleihin sekä vuonna 2010 että vuonna 2014. Hänen johtamansa Vahva Ukraina-puolue keräsi syksyn 2014 parlamenttivaaleissa liki puoli miljoonaa ääntä (3,1% kannatus), mutta kansallisen viiden prosentin äänikynnyksen takia läpi meni vain yksi vaalipiirissään riittävän kannatuksen saanut kansanedustajaehdokas.
Winter (yritys)

Winter Oy, vuoteen 1961 asti Tampereen Tapettitehdas Oy, oli Tampereella vuosina 1892–1983 toiminut tapetteja, maaleja ja painovärejä valmistanut yhtiö. Sen perustivat Daniel Winter ja Rudolf Winter. Toiminta siirtyi Tammelasta Epilään vuonna 1909.
Vuonna 1961 tapettiyhtiöön fuusioitiin painovärejä ja maaleja valmistanut D. Winter &amp; Co Oy ja uudeksi nimeksi otettiin Winter Oy. Enimmillään työntekijöitä oli 1960-luvulla yli 300. Winterin tapettituotanto myytiin 1972 Wihurin omistamalle Sanduddille. 
Winter Oy siirtyi Rosenlewin omistukseen 1960 Rosenlewin aikana rakennettiin Tampereen Myllypuroon maalien sävytyspastoja ja painovärejä valmistava tehdas, jolla tähdättiin vientimarkkinoille. Toiminta oli kuitenkin tappiollista, ja Rosenlew myi Winterin vuonna 1981 monia rakennusalan tuotteita valmistaneelle Oy Lohja Ab:lle 1981. Winterin markkinaosuus Suomen maalimyynnistä oli tuolloin 15 prosenttia ja viennin osuus Winterin liikevaihdosta 20 prosenttia. Vuonna 1986 liiketoiminta myytiin edelleen Teknos Oy:lle. Toiminta Epilässä loppui vuonna 1992. Alue kaavoitettiin asuinalueeksi.
Valdis Muižnieks

Valdis Muižnieks (, 22. helmikuuta 1935 Riika – 29. marraskuuta 2013) oli latvialainen Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Muižnieks saavutti Neuvostoliiton koripallomaajoukkueessa olympiahopeaa Melbournessa 1956, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, Yhdysvaltain vietyä kultamitalit jokaisella kerralla. Euroopan mestaruuden Neuvostoliitto ja Muižnieks voittivat vuosina 1957, 1959 ja 1961. Seuratasolla Muižnieks voitti ASK Rīgan joukkueessa FIBA Euroliigan kolmasti peräkkäin vuosina 1958–1960 ja neljä Neuvostoliiton mestaruutta.
Muižnieks kuoli 29. marraskuuta 2013. Hän oli kuollessaan 78-vuotias.
Uusi Kivipaino

Uusi Kivipaino Oy oli Tampereen Epilässä toiminut yhtiö. Se perustettiin 1919. Nykyisen Nokiantien ja Pispalan valtatien liittymäkohdan eli niin sanotun Winterin mutkan sisäkaarteessa sijainneisiin toimitiloihin yritys muutti vuonna 1955. Myöhemmin yritys muutti muualle, ja Epilän tontti kaavoitettiin kerrostaloalueeksi. Yhtiö myytiin Pirkanmaan Lehtipaino Oy:lle 2005. Yritys ajautui konkurssiin vuonna 2008.
Uusi Kivipaino Oy:n tytäryhtiö oli vuosina 1947–1970 toiminut Oy Artko Ab, jonka nimi oli muodostettu Uuden Kivipainon omistajasuvun Artkosken nimestä. Artko kustansi muun muassa lastenkirjoja, postikortteja, seurapelejä ja pelikortteja. Vuonna 1982 Artkosken suku perusti Satukustannus Oy:n, jonka aputoiminimi oli Artko.
Uusi Kivipaino Oy:n tytäryhtiöhin kuului myös vuonna 1954 perustettu sarjakuvia kustantanut Sarjakustannus Oy (alun perin Kustannus Oy Pecos Bill), joka myytiin Lehtimiehet Oy:lle vuonna 1969.
Lähteet.
Maillard-reaktio

Maillard-reaktio on pelkistävien sokerien ja aminohappojen tai proteiinien välinen kemiallinen reaktio. Reaktio vaatii tapahtuakseen lämpöä, mikä osaltaan vaikuttaa siihen, että se tapahtuu esimerkiksi ruokien kypsentämisen yhteydessä. Maillard-reaktio tapahtuu vaiheittain, ja sen tuotteina muodostuu ruskeita väriaineita ja aromia tuottavia yhdisteitä, jotka tuovat useisiin elintarvikkeisiin väriä ja makua.
Historia.
Ensimmäisen kerran Maillard-reaktion havaitsi ranskalainen Louis Camille Maillard, joka julkaisi havaintonsa vuonna 1912. Reaktion mekanismin selvittämiseen kului kuitenkin vielä yli 40 vuotta, ja lopulta selityksen reaktiolle esitti yhdysvaltalainen John E. Hodge vuonna 1953.
Reaktio.
Maillard-reaktio tapahtuu vaiheittain. Ensimmäisessä vaiheessa pelkistävät sokerit reagoivat aminohappojen tai proteiinien vapaiden aminoryhmien kanssa muodostaen imiinin eli Schiffin emäksen. Tämä imiini tautomerisoituu muodostaen 1,2-enaminolin, joka isomeroituu Amadori-yhdisteeksi kutsuttavaksi ketoamiiniksi. Tämä Amadori-yhdiste hajoaa happamissa olosuhteissa muodostaen hydroksimetyylifurfuraalia, ja neutraaleissa tai emäksisissä olosuhteissa se hajoaa maltoliksi tai isomaltoliksi. Muita Maillard-reaktion tuotteina muodostuvia aromiyhdisteitä ovat furfuraali ja furfuryylialkoholi eli furfuroli, diasetyyli, asetoli, pyruvaldehydi ja glyoksaali. Maillard-reaktioissa Amadori-yhdisteitä muodostuu myös ruskeita väriaineita melanoidiineja, jotka ovat pyrroli- ja furaanirakenteisia yhdisteitä.
Maillard-reaktio voi olla myös epätoivottu elintarvikkeissa, koska se voi aiheuttaa väri- tai makuvirheitä tai heikentää valmisteen ravintoainepitoisuutta. Esimerkiksi maitotuotteita kuumennettaessa maidon laktoosi ja laktuloosi voivat reagoida proteiinien lysiiniaminohappojen sivuketjun aminoryhmän kanssa ja pienemmissä määrin myös arginiinin, tryptofaanin ja histidiinin kanssa Maillard-reaktiolla. Näin muodostuneet Maillard-reaktion tuotteet, kuten laktulosyylilysiini ja furosiini, eivät imeydy ja täten maidon ihmiselle käyttökelpoinen aminohapposisältö heikkenee. Maidon käsittelyssä Maillard-reaktiota voi tapahtua pastöroinnin tai iskukuumennuksen yhteydessä.
Maillard-reaktion lisäksi toinen ei-entsymaattinen ruskistumisreaktio on karamellisoituminen, jossa reaktioon osallistuvat ainoastaan pelkistävät sokerit. Korkeammissa lämpötiloissa karamellisoituminen ja pyrolyysi ovat merkittävämpiä kuin Maillard-reaktio. Yli 180 °C lämpötiloissa Maillard-reaktion reaktiotuotteena syntyy akryyliamidia, joka on luokiteltu karsinogeeniseksi yhdisteeksi. Maillard-reaktion vaatima lämpötilan alaraja ei ole hyvin määritelty, mutta reaktioita tapahtuu myös huoneenlämpötilassa. Maillard-reaktioita tapahtuu myös ihmiskudoksessa ruumiinlämpötilassa. Ihmiskehossa tapahtuvat Maillard-reaktiot on yhdistetty useisiin ihmisen rappeuttaviin sairauksiin. Maillard-yhdisteet voivat toimia näille rappeuttaville sairauksille mahdollisesti altistavien kehittyneiden glykaation lopputuotteiden esiasteina.
Silvia Federici

Silvia Federici (s. 1942 Parma, Italia) on italialaissyntyinen yhdysvaltalainen historiantutkija, kansalaisaktivisti ja marxilainen feministi. Federici valmistui tohtoriksi University of Buffalosta vuonna 1967 ja hän on työskennellyt Nigeriassa. Hän opetti vuosina 1987–2005 Hofstra Universityssä New Yorkissa Yhdysvalloissa kansainvälistä politiikkaa, sukupuolentutkimusta ja poliittista filosofiaa.
Federici oli vuonna 1972 perustamassa International Feminist Collective -järjestöä, joka järjesti kansainvälisen Wages For Housework (WFH) -kampanjan, joka vaati palkkaa kotitöistä. 1990-luvulla Federici toimi kuolemanrangaistusta vastustavassa liikkeessä sekä globalisaation vastaisissa liikkeissä. Hän on yksi Committee for Academic Freedom in African perustajajäsenistä. Järjestö tukee afrikkalaisten yliopisto-opiskelijoiden ja opettajien toimintaa taloudellisia ja opetuksellisia huononnuksia vastaan.
Caliban and the Witch.
Federicin tunnetuin teos on vuonna 2004 ilmestynyt "Caliban and the Witch", jossa hän tutkii 1500- ja 1600-lukujen noitavainojen vaikutusta siirtymisessä kapitalismiin. Kirjaa on kuvattu Marxin "Pääoman" puuttuvaksi luvuksi, sillä Federici painottaa naisten tekemän työn riistoa, johon Marx ei kiinnittänyt juurikaan huomiota.
Eric Saarinen

Eric Saarinen (26. kesäkuuta 1942 – 21. joulukuuta 2024) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka tunnettiin erityisesti mainoselokuvistaan.
Lapsuus ja nuoruus.
Saarisella oli amerikansuomalaisia sukujuuria. Hän varttui suomalaissyntyisen arkkitehti Eero Saarisen ja kuvanveistäjä Lilian Swann Saarisen poikana Yhdysvalloissa. Hänen isoisänsä oli Suomesta Yhdysvaltoihin muuttanut arkkitehti Eliel Saarinen. Eric Saarinen valmistui Goddard Collegesta Vermontissa ja jatkoi elokuvaopintoja Kalifornian yliopiston UCLA Graduate Schoolissa.
Saarinen onnistui nuorena kameramiehenä tallentamaan muun muassa mustaihoisen Meredith Hunterin kuolemaan johtaneen puukotuksen Altamontin ilmaiskonsertissa vuonna 1969, jossa pääesiintyjänä oli The Rolling Stones. Saarinen oli yksi monista kuvaajista, jotka tallensivat tapahtumasta kuva-aineistoa vuonna 1969 yhtyettä käsittelevään dokumenttielokuvaan "Gimme Shelter". Saarinen oli esiintymislavalla kuvaamassa kohti yleisöä, ja puukotus löytyi hänen kuva-aineistostaan vasta aineiston leikkausvaiheessa.
Hollywood-kuvaajasta mainoselokuvien tekijäksi.
Saarinen työskenteli 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa elokuvaajana Hollywoodissa, jossa hän toimi pääkuvaajana muun muassa Wes Cravenin elokuvassa "Yön silmät" vuodelta 1977. 1980-luvulla Saarinen perusti Kalifornian Santa Monicaan mainoselokuvayhtiön nimeltä Plum Productions yhdessä Chuck Sloanin kanssa. Vuonna 1974 Saarisen Jeep Grand Cherokee -maastoautolle tekemä mainoselokuva voitti pääpalkinnon Cannesin mainoselokuvafestivaaleilla. Hän on myös yksi ensimmäisistä joka kutsuttiin American Society of Cinematographers (ASC) -elokuvaajajärjestön jäseneksi mainoselokuva-ansioista.
Vuonna 1982 hän kuvasi 70 millimetrin filmille ihmisen ja luonnon muovaamista erikoisista kohteista kertovan 16-minuuttisen lyhytelokuvan "Symbiosis", jonka kuvaaminen vei hänet 30 maahan ja kesti runsaan vuoden. Hänen kuvaamansa ja John Boorstinin ohjaama "Exploratorium" vuodelta 1974 oli ehdolla lyhytelokuvien Oscar-voittajaksi.
Mainoselokuvia suomalaisyrityksille.
Saarinen ohjasi mainoselokuvia myös Suomessa. Vuonna 2000 mainostoimisto Dynamo Advertisingin suunnittelemassa, useasti palkitussa televisiomainoksessa "Kauko Kyyhky" elävä pulu matkustaa junan katolla (Saarisen isoisän suunnittelemalta) Helsingin rautatieasemalta perheensä luo kotipesään Tampereelle. Saarisen Lapin Kulta -oluelle ohjaama mainos palkittiin Clio-palkinnolla Yhdysvalloissa.
Dokumenttielokuva Eero Saarisesta.
Lokakuussa 2017 esitettiin Yle Teemalla Eric Saarisen tuottama ja kuvaama ja Peter Rosenin ohjaama dokumenttielokuva "" (Eero Saarinen: The Architect Who Saw the Future), joka kuuluu PBS:n tilaamaan "American Masters" -dokumenttisarjaan. Sen ensiesitys Yhdysvalloissa oli 27. joulukuuta 2016.