tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kurkkupastilli

Kurkkupastilli (tunnetaan myös nimellä yskänpastilli) on kurkkukivun ja yskän oireita helpottamaan tarkoitettu imeskeltävä pastilli. Kurkkupastilleja käyttävät myös mm. tupakoivat ihmiset hengityksensä raikastamiseen.
Ainesosat.
Kaupoissa myytävät pastillit koostuvat pitkälti samoista ainesosista kuin muutkin makeiset. Niiden vaikuttava ominaisuus saadaan aromeilla, öljyillä ja makeutusaineilla, kuten eukalyptusöjyllä ja piparminttuöljyllä, sekä erilaisilla ksylitolin, piparmintun, vihermintun, salmiakin, sitruunan ja eukalyptuksen makuisilla aromeilla. Makeispastilleja on saatavana myös sokerittomana.
Nämä pastillit eivät itsessään hoida kurkkukipua mutta lievittävät oireita, kunnes infektio paranee itsestään.
Lääkinnällisiä kurkkupastilleja myydään apteekeissa, ja useimmat niistä ovat saatavana ilman reseptiä. Ne sisältävät antiseptisiä ja puuduttavia aineita, kuten bentsokaiinia, ja ne on tarkoitettu rajumman ja pitkäkestoisemman kurkkukivun, kuten angiinan, oireiden lievittämiseen. Lääkinnälliset pastillit eivät aina yksistään riitä parantamaan ongelmaa, mutta ne ovat hyviä esim. antibioottikuurin tukena.
I Don’t Stand a Ghost of a Chance with You

”I Don’t Stand a Ghost of a Chance with You” (usein pelkkä ”Ghost of a Chance”) on Victor Youngin säveltämä balladi vuodelta 1932. Kappaleen sanoittivat Ned Washington ja Bing Crosby.
Ensimmäisen nauhoituksen kappaleesta teki Bing Crosby Brunswick-levy-yhtiölle. Joitakin kuukausia myöhemmin myös Ted Fio Rito nauhoitti kappaleen Brunswickille orkesterinsa kanssa. Levy-yhtiö ei uskonut aluksi ”Ghost of a Chancen” mahdollisuuksiin ja sijoitti molemmat äänitykset levyn B-puolelle. Crosbyn julkaisun A-puolena toimi ”Just an Echo in the Valley”, ja Fio Riton A-kappale oli ”I’ll Take an Option with You”.
Kappaleesta on tullut jazzmusiikissa usein soitettu standardi. Kornetisti Bobby Hackett nauhoitti kappaleen vuonna 1938, ja sävellyksen merkittävimpiin varhaisiin jazzlevytyksiin kuuluu Cab Callowayn äänitys vuonna 1940. Callowayn nauhoituksessa on koko kappaleen ajan pääosassa Chu Berryn tenorisaksofoni eikä orkesterinjohtaja itse esiinny kappaleessa lainkaan. Chu Berryn tulkinta sai monet saksofonistit kiinnostumaan kappaleesta. ”Ghost of a Chancen” ovat nauhoittaneet myös muun muassa Clifford Brown, Benny Carter, Ella Fitzgerald, Coleman Hawkins, Billie Holiday, Illinois Jacquet, Diana Krall, Thelonious Monk, Wes Montgomery, 
Lennie Tristano ja Lester Young.
Sävellys on C-duurissa ja aikakauden populaarimusiikille tyypillisesti rakenteeltaan AABA. Sanoituksessa kuvataan toivotonta rakkautta saavuttamattomissa olevaan ihmiseen. Laulun nimi tarkoittaa ”minulla ei ole mitään mahdollisuutta (kirjaimellisesti "mahdollisuuden haamuakaan") sinuun”.
Yūichi Onda

Yūichi Onda (, s. 24. maaliskuuta 1980, Kōgen, Nakakubikin piiri, Niigatan prefektuuri, Japani) on japanilainen maastohiihtäjä. Onda sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 sprintissä seitsemänneksitoista. Onda osallistui myös Vancouverin olympialaisiin 2010. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Onda sijoittui 25:nneksi perinteisellä hiihtotavalla hiihdetyssä sprintissä. Se on hänen paras henkilökohtainen suorituksensa maailmanmestaruuskilpailuissa. Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa Onda on sijoittunut parhaimmillaan kahdesti neljänneksi. Onda käyttää Fischerin suksia.
Ragged Island

Ragged Island on pieni saari Bahamalla. Se kuuluu saariketjuun, joka tunnetaan nimellä Ragged Island Chain. Koko saariketju kuuluu samaan hallintoalueeseen, ja sen ainoa vakituinen asutus on Ragged Islandilla. Saariketjun suurimpia saaria ovat muun muassa Racoon Cay ja Little Ragged Island.
Englantilaiset lojalistit asuttivat Ragged Islandin Amerikan vapaussodan aikana. Saaren ainoa kylä Duncan Town on nimetty ensimmäisen asuttajan Duncan Taylorin mukaan. Saaren talous perustui alun perin suolan keräämiseen, jonka loputtua asukasluku on romahtanut. Nykyään saaren 72 asukasta elättävät itsensä kalastamalla ja turismilla.
Kampsuherran valtakunta

Kampsuherran valtakunta eli Shamaanivaltakunta on kirjailija Oiva Arvolan perustama ja ylläpitämä kuvitteellinen valtakunta Rovaniemellä Ounasjoen varrella. Valtakuntaan tehdään vieraiden toiveiden mukaan suunniteltuja valtiovierailuja. Valtakunnan Parlamentista voi varata kokoustilaa 40 hengelle.
Ohjelma.
Valtakuntaan saavutaan aina tullin kautta, missä jokainen vieras painaa oman passinsa poronvereen kastetulla peukalonjäljellä. Tullin jälkeen seuraa pahojen henkien häätö, ja ohjelma jatkuu vieraiden toiveiden mukaan. Kampsuherran Valtakunnassa voi kierrellä omatoimisesti tai oppaan seurassa. Ohjelmassa on yleensä mm. ruokailua lappilaisilla eväillä, tinan valamista, kilpapotkukelkkailua, tandemhiihtoa ja paljon tarinoita.
AMX-13 DCA

AMX-13 DCA on ranskalainen ilmatorjuntapanssarivaunu. Se kehitettiin 1960-luvulla AMX-13 -tyypin kevyestä panssarivaunusta vastaamaan Ranskan armeijan tarpeita ja vaatimuksia. Mallia valmistettiin 60 vaunua, ja siitä myytiin 1980-luvulla arabimaihin muunneltuja vaunuyksilöitä, joiden alusta oli AMX-30.
AMX-13 DCA:ssa on Oeil Noir 1 -tyypin seurantatutka. Tutkakupu vedettiin sisään ajonaikana. Tämän it-psv-tyypin tuotanto alkoi 1969, ja AMX-13 DCA oli 1970-luvulla ainut edustaja omassa sarjassaan Ranskan asevoimissa. Vaunun pääaseistuksena on kaksi 30 mm Hispano/Oerlikon it-kanuunaa.
Madeleineleivos

Madeleine-leivos () on simpukankuoren muotoinen pieni kakkunen, joka on lähtöisin Ranskan koillisosista, Commercysta ja Liverdunista. Sen taikina valmistetaan vaahdottamalla munat ja sokeri sekä lisäämällä vehnäjauhoa, sitruunamehua, raastettua sitruunankuorta ja voisulaa. Kirjailija Marcel Proust teki leivoksista maailmankuuluja teoksen "Kadonnutta aikaa etsimässä" ensimmäisessä osassa. Teoksessa tapahtuu usein, että jokin pieni aistimus sysää liikkeelle muistojen ja mielikuvien vyöryn. Niinpä teoksen päähenkilö muistaa, kuinka äiti lähetti poikansa hakemaan pullean pikku leivonnaisen, jota kutsutaan nimellä "Petite Madeleine".
Ylösnousemus (Remes)

Ylösnousemus on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2012.
Juoni.
Vuonna 1987 Rauma-Repola rakentaa kaksi Mir-sukellusalusta Neuvostoliittoon. CIA painostaa lopettamaan lupaavan bisneksen. Nyt tutkija Salla Määtän tytär Taru katoaa. Pian Salla saa tietää sukellusveneiden rakentamiseen osallistuneen aviomiehensä Harrin olevan elossa, vaikka tätä on luultu kuolleeksi jo vuosien ajan.
Vihan sukua

Vihan sukua on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani. Vihan sukua on julkaistu myös Ola Tuomisen lukemana äänikirjana.
Juoni.
Juna suistuu raiteiltaan Tampereella räjähdyksen vuoksi ja komisario Koskinen joutuu selvittämään rikosvyyhteä. Suojelupoliisi epäilee terrorismia, mutta Koskinen ei usko asioiden olevan sitä, miltä ne näyttävät.
Vuoribekardi

Vuoribekardi ("Pachyramphus albogriseus") eli aiemmalta nimeltään vuorilepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vuoribekardia tavataan Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosissa. Lajin on kuvattu olevan harvinainen, mutta sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Vuoribekardin elinympäristöä ovat vuoristometsät.
Meksikonbekardi

Meksikonbekardi ("Pachyramphus major") eli aikaisemmalta nimeltään meksikonlepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Meksikonbekardia tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Meksikonbekardin elinympäristöä ovat metsät ja niiden reunamaat.
Nokiselkäbekardi

Nokiselkäbekardi ("Pachyramphus surinamus") eli aiemmalta nimeltään nokiselkätyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokiselkäbekardia tavataan Brasiliassa, Ranskan Guayanassa ja Surinamessa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Nokiselkäbekardin elinympäristöä ovat metsät.
Ruusubekardi

Ruusubekardi ("Pachyramphus aglaiae") eli aiemmalta nimeltään ruusukurkkutyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruusubekardia tavataan Yhdysvaltain eteläosissa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Lajin populaatio on erittäin suuri, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Ruusubekardin elinympäristöä ovat metsät.
Lyijybekardi

Lyijybekardi ("Pachyramphus homochrous") eli aiemmalta nimeltään lyijytyranni on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lyijybekardia tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Lyijybekardin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja niiden reunamaat.
Haavabekardi

Haavabekardi ("Pachyramphus minor") eli aiemmalta nimeltään haavatyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Haavabekardia tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Haavabekardin elinympäristöä ovat metsät ja niiden reunamaat. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään.
Nokibekardi

Nokibekardi ("Pachyramphus validus") eli aiemmalta nimeltään nokilepinkäistyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokibekardia tavataan Etelä-Amerikan itä- ja keskiosissa. Sitä on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Nokibekardin elinympäristöä ovat metsät ja metsien reunamaat.
Jamaikanbekardi

Jamaikanbekardi ("Pachyramphus niger") eli aiemmalta nimeltään jamaikanlepinkäistyranni on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Jamaikanbekardi tavataan kotoperäisenä Jamaikalla. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Jamaikanbekardin elinympäristöä ovat avoimet metsät ja metsien reunamaat. Linnun ravintoa ovat hyönteiset.
Honoré d’Urfé

Honoré d'Urfé (s. 11. helmikuuta 1567 Marseille, Ranska – 1. kesäkuuta 1625 Villefranche-sur-Mer, Ranska) oli ranskalainen barokkityyliä edustava kirjailija. Hän ihannoi yksinkertaisia tapoja, paratiisillista viattomuutta ja idylliä. 
D'Urfén vanhemmat menivät naimisiin vuonna 1554 ja saivat kaksitoista lasta. Vaikka perhe kuului aatelistoon, he olivat vähävaraisia ja Honoré liittyi 13-vuotiaana Maltan ritarikuntaan. Vanhempiensa toivomuksesta hän kuitenkin palasi perheen Château de la Bastie d'Urfé -linnaan ja meni jesuiittojen kouluun. Kaksikymmenvuotiaana veljensä kanssa hän liittyi Ranskan uskonsotien aikana katolisten joukkoihin. Hän jäi kahdesti vangiksi, Feursissa sekä Montbrisonissa. Henrik IV:n voiton jälkeen hän asui Savoijissa veljensä vaimon, Diane de Châteaumorandin, kanssa vuonna 1600. Hän kuoli sairastuttuaan Villefranche-sur-Merissä 1. kesäkuuta 1625.
"L'Astrée".
D'Urfén tunnetuin teos on viisiosainen paimenromaani "L'Astrée", joka oli aikanaan ihailtu teos. Ranskassa se perusti niin sanotun presiöösin kirjallisuuden. "Astréen" esikuvina ovat olleet espanjalainen ja italialainen paimenrunous, lähimpänä Jorge de Montemayorin "Diane", mutta d'Urgé valitsi kertomilleen tapahtumille näennäishistoriallisen kehyksen, merovingien ajan, ja pyrki luomaan hivenen realismia niihin rakkaudenkuvailuihin, jotka täyttävät aikakauden romaanit. Romaanin teki suosituksi myös Ranskan ulkopuolella sen henkilöhahmojen puheessaan käyttämä tunteellinen, koristeellinen tyyli, keskustelujen hienostunut kohteliaisuus.
Vain elämää (1. tuotantokausi)

"Vain elämää" -sarjan ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin toukokuussa 2012 ja sen esittäminen alkoi Nelosella 5. lokakuuta 2012. Kauden artisteina olivat Erin, Kaija Koo, Katri Helena, Jonne Aaron, Cheek, Neumann ja Jari Sillanpää, jotka asuivat kahdeksan päivän ajan Hirvensalmella sijaitsevassa Satulinnassa. Ensimmäisen tuotantokauden viimeinen osa esitettiin 23. marraskuuta 2012.
Ensimmäisen kauden jaksot uusittiin pikauusintana esitysviikon sunnuntaina. Kausi uusittiin kokonaisuudessaan heti kauden päättymisen jälkeen Liv-kanavalla. Kausi uusittiin myös kesällä 2013 sekä kesällä ja syksyllä 2014.
Ohjelma sai aikaan valtavan suosion. Ohjelman pohjalta julkaistiin kaksi kokoelmalevyä, joita on myyty yli 200 000 kappaletta. Artistit esittivät kappaleita myös kahdessa Barona Areenalla järjestetyssä konsertissa 28. ja 30. joulukuuta 2012. Ensimmäinen konserteista myytiin loppuun 30 minuutissa. Muutaman päivän kuluttua tiedotettiin toisesta konsertista.
Kausi keräsi keskimäärin 719 000 katsojaa.
Kokoelmalevyt.
Osa sarjassa esitetyistä kappaleista julkaistiin "Vain elämää" -kokoelmalevyllä 16. marraskuuta 2012. Levyllä jokaiselta artistilta kuullaan kolme eri tulkintaa. Kokoelma myi jo ennakkoon platinalevyyn oikeuttavan määrän, yli 20 000 kappaletta. Kolmen päivän kuluttua julkaisusta levyn myyntiluvut olivat jo ylittäneet tuplaplatinarajan. Joulukuussa 2012 levy nousi 2000-luvun myydyimmäksi levyksi 160 000 kappaleen myynnillä. Kokoelman saavuttaman suosion myötä loput sarjassa esitetyistä kappaleista julkaistiin uudella kokoelmalevyllä 21. joulukuuta, jota tilattiin jo ennakkoon 75 000 kappaletta.
Joni Suutari

Joni Suutari (s. 17. huhtikuuta 1992 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Suutari osaa pelata myös keskellä.
Ura.
Suutari on Saimaan Pallon kasvatti. Hän voitti joukkueessa B-nuorten I-divisioonan hopeaa vuonna 2009. Suutari debytoi miesten peleissä kaudella 2010–2011, jolloin hän pelasi yhden Mestis-ottelun alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kesäkuussa 2011 Suutari teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen SaiPan kanssa. Hän ei tehnyt kuitenkaan liigadebyyttiään vielä kaudella 2011–2012, jolloin Suutari nousi joukkueen A-nuorten kapteenistoon. Elokuussa 2012 hän joutui useiksi kuukausiksi sivuun olkapäävamman takia ja Suutari pelasi kauden 2012–2013 aikana vain 16 runkosarjaottelua SaiPan A-nuorissa, eikä debytoinut vieläkään SM-liigassa. Maaliskuussa 2013 SaiPan käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Suutarin kanssa.
Suutari loukkaantui Lappeenrannan turnauksessa harjoituskaudella 2013. Kuntouduttuaan hän aloitti kauden 2013–2014 lokakuussa kahden ottelun lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa, josta Suutari palasi SaiPan vahvuuteen ja teki liigadebyyttinsä 15. lokakuuta 2013 Rauman Lukkoa vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 30. marraskuuta 2013 Tapparaa vastaan. Kaikkiaan Suutarin tulokaskausi toi 36 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Huhtikuussa 2014 hän teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa. 
Kaudella 2014–2015 Suutari pelasi SaiPassa viisi SM-liigaottelua. Tammikuun 2015 lopulla seurasi lainasi hänet SaPKoon, jossa Suutari pelasi kauden loppuun. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljän ottelun verran lainalla Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterässä. Kaudella 2015–2016 Suutari ehti pelata ainoastaan yhdeksän ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, kunnes SaiPa lainasi hänet loppukaudeksi Ketterään tammikuussa 2016. Suutari voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan hopeaa.
Suutari teki kauden 2016–2017 kynnyksellä vuoden mittaisen sopimuksen Ketterän kanssa. Hänen kautensa päättyi loukkaantumiseen Suomi-sarjan puolivälieräsarjassa Kotkan Titaaneja vastaan, eikä Suutari näin ollen pelannut enää Mestiksen karsinnoissa. Hän voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden. Ketterä nostettiin kauden päätteeksi Mestikseen, kun Kajaanin Hokki jäi ilman sarjalisenssiä. Suutari teki elokuussa 2017 joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ursuliinit

Ursuliinit eli ursuliinisisaret on pyhän Ursulan mukaan nimetty katolinen sisarkunta. Se on perustettu 1535 Bresciassa. Suomessa toimii niin sanottu harmaiden ursuliinien sisarkunta eli Kuoleman tuskassa olevan Jeesuksen Pyhän Sydämen sisaret. Sen on perustanut puolalainen Urszula Ledochowska. Se on toiminut Suomessa vuodesta 1976. Ursuliineilla on Jyväskylässä leikkikoulu ja opiskelija-asuntola kun Helsingissä he pitävät Pyhän Marian lastentarhaa. Sisaret osallistuvat myös seurakunnan lapsi- ja nuorisotyöhön.
Työtaso

Työtaso on paikoillaan tapahtuvassa istuma- tai seisomatyössä käytettävä, sopivalle korkeudelle asennettu vaakasuora taso, joka mahdollistaa työvälineiden käytön ja työn tekemisen pitkiä aikoja rasittumatta. Työtaso voi olla esimerkiksi puusepänhöyläpenkki, tarkoitukseen sopiva pöytä tai jopa sepän alasin. Kotitaloudessa työtaso tarkoittaa useimmiten keittiön pöytäkaappien päälle asennettua kestävää levyä.
Työtasot keittiökalusteissa.
Nykyaikaisissa keittiön kiintokalusteissa työtaso on yleensä vakiomitoituksen ansiosta valittavissa vapaasti riippumatta kaapistojen materiaalista, koosta tai väristä. Keittiötasojen yleisimmät materiaalit ovat laminaatilla päällystetty kalustelevy, massiivipuu, luonnonkivi, betoni tai erilaiset komposiittimateriaalit, kuten Corian tai Durat.
Laminaattitasot tehdään liimaamalla noin 1 millimetrin paksuinen muovi-paperi-laminaattikerros lastulevyn pinnalle. Laminaatin pinta voi olla yksivärinen tai kuvioitu jäljittelemään kiveä tai puuta. Laminaatti on hinnaltaan edullista ja käytössä kestävää, mutta naarmuja ja koloja on mahdoton korjata. Laminaatti ei kestä leikkuualustana eikä kuumien keittoastioiden alustana. Yleisimpiä laminaattitasoja saa suoraan varastosta rautakaupasta tai kalustemyymälästä.
Puutasot tehdään yleensä kokopuurimoja tai -sauvoja yhteen liimaamalla. Puu elää erityisesti kosteuden vaikutuksesta; kosteudelle herkimpiä ovat pyökki ja koivu. Tähän auttaa pinnan säännöllinen öljyäminen. Kuluneen puutason voi hioa ja öljytä uudenveroiseksi.
Kivitasot ovat kalliita ja raskaita, mutta sietävät kuumaa ja kulutusta. Kestävintä on tumma, hyvin kiillotettu graniitti, kun taas marmoriin voi tulla tahroja rasvasta, punaviinistä tai mehusta. Ohuet lasi- ja posliiniastiat rikkoutuvat helposti osuessaan kivitasoon.
Muita materiaaleja. Keittiön työtaso voidaan myös valaa betonista, muovista tai kivi-muovi-komposiittimateriaalista (ks. massiivimuovi), laminoida lujitemuovista tai työstää ruostumattomasta teräksestä. Tekniikasta riippuen myös altaat voivat olla samaa kappaletta työtason kanssa. Muita työtasojen materiaalivaihtoehtoja ovat keraamisilla laatoilla päällystetty kalustelevy.
Työtasot kiinnitetään keittiökalusteiden runkojen päälle tavallisesti altapäin ruuveilla tai liimaamalla. Seinää vasten tuleva reuna tiivistetään listalla tai silikonisaumauksella. Upotettavat tiskialtaat kiinnitetään työtasoon tehtyihin aukkoihin joko suoraan työtason päälle, upotettuna työtason pinnan kanssa samaan tasoon tai ripustettuna työtason alle.
Johnny Appleseed

Johnny Appleseed (suom. "Omenansiemen-Johnny", oikealta nimeltään John Chapman, 26. syyskuuta 1774 Leominster, Massachusetts – maaliskuussa 1845 Fort Wayne, Indiana) oli yhdysvaltalainen omenatarhuri. Hän viljeli 1800-luvun alkupuolella valtavia määriä omenapuita Pennsylvaniaan, Ohioon ja Indianaan perustamillaan taimitarhoilla uudisraivaajien ostettavaksi. Johnny Appleseedin elämästä on tullut osa Yhdysvaltain kansanperinnettä, ja häntä muistetaan yhä niin tekojensa kuin luonnonläheisen elämäntapansakin vuoksi.
Elämäkerta.
John Chapman syntyi Massachusettsissa vuonna 1774. Hänellä oli yksi sisarpuoli. Vuonna 1798 hän istutti ensimmäisen omenataimitarhansa Alleghenyjoelle Pennsylvaniaan ja alkoi kasvattaa siellä omenansiemeniä. Hän ryhtyi perustamaan keväisin taimitarhoja uudisraivaajien reiteille niin että kun he saapuivat, hän saattoi myydä heille 2–3-vuotiaita taimia viidellä tai kuudella centillä kappale. Hän palkkasi avustajia hoitamaan tarhojaan lähdettyään itse etsimään uusia tarhapaikkoja uudisraivaajien edelle. Syksyisin hän palasi Alleghenyjoelle. Omenansiementen lisäksi hän kasvatti myös lääkekasveja.
Vuoteen 1806 mennessä Chapmanista oli tullut alueella kuuluisa ja arvostettu, ja hän sai lempinimekseen Johnny Appleseed. Hänelle tarjottiin usein yösija ja ruokaa omenoita ja omenapuita vastaan. Samalla hänen ympärilleen alkoi syntyä legendoja, joita on edelleen vaikea erottaa tositarinoista.
Chapman herätti paljon huomiota epäsovinnaisella ulkonäöllään ja elämäntavoillaan. Hänellä oli pitkä tumma tukka. Hän pukeutui kahvipapusäkkiin, jossa oli reiät käsille ja jaloille, ja hän kulki yleensä paljain jaloin myös talvella. Hän kantoi mukanaan kivääriä, tomahawkia, veistä ja muita metsässä kulkijan tarvikkeita. Hänen kerrottiin pitäneen kattilaa hattunaan. Hän ei syönyt lihaa eikä mielellään ratsastanut hevosella, kaatanut puuta tai tappanut kalkkarokäärmettä. Hän nukkui usein ulkosalla. Vaikka hän edistikin tavallaan uudisraivaajien etenemistä intiaanien maille, hän oli toisaalta hyvissä väleissä intiaanien kanssa ja vei heille lääkekasveja.
Chapman oli myös saarnamies, ja hän kannatti teologi Emanuel Swedenborgia, joka saarnasi hyvien tekojen ja luonnon rakastamisen puolesta. Chapman ei kuitenkaan karttanut alkoholia, ja tuohon aikaan omenat olivatkin kirpeitä ja Chapmanin kasvattamia omenoita käytettiin etupäässä omenasiiderin tekoon. Chapman ei koskaan mennyt naimisiin, mutta kertoman mukaan hän kosi kerran erästä naista ja yritti kasvattaa suojiinsa ottamasta nuoresta tytöstä itselleen vaimoa siinä onnistumatta.
Chapman kuoli vuoden 1845 maaliskuussa 70-vuotiaana ollessaan ystävänsä luona vierailulla. Häneltä jäi 485 hehtaaria omenatarhoja läntisestä Pennsylvaniasta Ohioon ja Indianaan saakka.
Kunnianosoitukset.
Johnny Appleseedia muistetaan yhä Fort Waynessa Indianassa, missä järjestetään vuosittainen Johnny Appleseed -festivaali. Vuonna 1966 Johnny Appleseed sai kuvansa yhdysvaltalaiseen viiden centin postimerkkiin. Vuonna 1948 Walt Disney Productions julkaisi 19-minuuttisen animaatioelokuvan Johnny Appleseedin tarinasta.
Vetolaatikko

Vetolaatikko on säilytyskalusteissa käytettävä suorakulmainen, ylhäältä avoin säilytyslaatikko, joka voidaan vetää kalusteesta kohtisuoraan ulos jotta sen sisältöön päästään käsiksi. Vetolaatikoita käytetään yleensä useita päällekkäin muun muassa lipastoissa ja yöpöydissä, keittiön pöytäkaapeissa ja toimistopöytien, kirjahyllyjen ym. kalusteiden osana olevissa laatikostoissa.
Vetolaatikot valmistetaan yleensä samasta materiaalista kuin niitä ympäröivä kaluste. Perinteisiä vetolaatikoiden materiaaleja ovat massivipuu ja vaneri, muita voivat olla pelti ja muovi.
Koska vetolaatikot ovat valtaosan ajasta näkymättömissä kalusteen sisällä, perinteiset puulaatikot on yleensä viimeistelty vain etulevynsä ja sisäpintojen osalta. Puisten vetolaatikoiden kulmat ovat vanhoissa laatukalusteissa silti usein tehty lohenpyrstöliitoksin tai muuten huolellisesti kestävyyttä ajatellen.
Puisten vetolaatikoiden liukumekanismina on usein vain yksinkertaiset puulistat kalusteen rungossa, joita pitkin laatikko liukuu auki. Jos laatikko takeltelee, liukupintoja voidaan hangata kynttilällä tai muulla parafiinivahalla. Vetolaatikoiden liukumisen ja käytettävyyden nimissä on keksitty monia parannuksia, kuten pysäytinmekanismit, jotka estävät vetolaatikon putoamisen kiskoilta jos sitä vedetään liian pitkälle. Nykyaikaisissa keittiökaapistoissa ja muissa kalusteissa vetolaatikot liukuvat kevyesti ja sulkeutuvat pehmeästi ja äänettömästi erilaisten metallista tai muovista tehtyjen laakerointien ja muiden liukumekanismien avulla.
Avaaminen ja sulkeminen.
Vetolaatikoiden avaamista helpottamaan kunkin laatikon etulevyyn asennetaan tai työstetään jonkinlainen vedin, josta sormet saavat otteen. Se voi olla etulevystä esiin työntyvä nuppi, lenkki tai kahva tai etulevyyn työstetty reikä, ura tai muu syvennys. Vetolaatikon sulkeminen tapahtuu etulevystä tai vetimestä työntämällä.
Etenkin toimisto- ja arkistolaatikostoissa on usein lukkomekanismi, jossa yhdellä avaimen käännöllä voi lukita tai avata kaikki laatikot yhtä aikaa.
Sisusteet.
Vetolaatikoiden tavaroiden pitämiseksi järjestyksessä laatikoiden sisään voidaan rakentaa väliseiniä tai asetella vierekkäin erilaisia rasioita. Erilaisia laatikonjakajia on saatavana myös valmiina.
Vetolaatikoiden sijoittaminen.
Tavallisia läpinäkymättömiä vetolaatikoita voidaan sijoittaa kalusteisiin ja muihin rakenteisiin suunnilleen ihmisen olkapään korkeudelle asti, sillä sitä ylempänä sijaitsevien laatikoiden sisältöä ei voi nähdä kurkottelematta. Vain läpinäkyviä ja keveitä vetolaatikoita, kuten ritiläkoreja, voi rajoitetusti käyttää silmien tasoa korkeammalla niin, että ne nostetaan alas kiskoiltaan käytön ajaksi.
Teemu Linkomaa

Teemu Linkomaa (s. 11. huhtikuuta 1991 Lammi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Ranskan Ligue Magnusissa pelaavaa HC Morzine-Avoriazia. Hän on pelannut urallaan myös hyökkääjänä.
Ura.
Linkomaa on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän voitti joukkueessa B2-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2008 ja B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Kaudeksi 2009–2010 Linkomaa siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Kaudella 2010–2011 hän voitti A-nuorten SM-liigan jäähypörssin 95 minuutillaan. Kaudeksi 2011–2012 Linkomaa nousi SaiPan A-nuorten kapteenistoon.
Kaudeksi 2012–2013 Linkomaa siirtyi Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa pelaavaan Diables Rouges de Briançoniin, jossa hän voitti Coupe de Francen mestaruuden. Kaikkiaan ensimmäinen miesten pääsarjakausi toi Linkomaalle 22 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä, kahdeksassa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen ja kymmenessä Coupe de Francen ottelussa kolme syöttöpistettä.
Linkomaa palasi kaudeksi 2013–2014 Suomeen ja siirtyi try-outille Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän ei ehtinyt pelata joukkueessa otteluakaan runkosarjassa ja siirtyi lokakuussa 2013 Suomi-sarjajoukkue Forssan Palloseuran riveihin. Marraskuussa Linkomaa palasi Ranskaan ja siirtyi Pingouins de Morzinen joukkueeseen.
Fukushima-ku

Fukushima-ku () on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa Yodogawa- ja Dōjimagawa-jokien välissä aivan Osakan rautatieaseman länsipuolella. Suuralueella on 71 367 asukasta (2013) ja sen pinta-ala on 4,67 neliökilometriä.
Fukushima on pääosin asuinaluetta, mutta se sijaitsee lähellä Umedan toimisto- ja liikekeskittymää, joten sitäkin on kehitetty toimistoalueena. Suuralueen lounaisosassa sijaitsee Osakan kaupungin tukkutori. Keskiosassa suurten liikenneväylien ympäröimänä on vielä jäljellä perinteisiä japanilaistyylisiä rakennuksia.
Fukushiman suuraluetta palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja, JR Westin Osakan ympyrälinja ja Tōzai-linja sekä Hanshin-rautateiden Hanshin-päälinja.
Dean Norris

Dean Joseph Norris (s. 8. huhtikuuta 1963 South Bend, Indiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Hank Schraderina televisiosarjassa "Breaking Bad" (2008–2013). Hän on näytellyt myös James ”Big Jim” Rennietä televisiosarjassa "Under the Dome" (2013–2015).
Hän on näytellyt monissa elokuvissa, joihin lukeutuu muun muassa "Tappava ase 2" (1989), "Vaikeasti tapettava" (1990), "Total Recall – Unohda tai kuole" (1990), "Terminator 2 – Tuomion päivä" (1991), "Firma" (1993), "Starship Troopers – Universumin sotilaat" (1997), "The Cell" (1993), "Little Miss Sunshine" (2006), "Evan taivaanlahja" (2007) ja "The Book of Henry" (2017).
Nuoruus.
Norris syntyi South Bendissä, Indianassa, hänen vanhempansa ovat Rosamarie "Rosie" (1934-2012) ja Jack B.Norris he olivat huonekalukaupan omistajia. Hänen äitinsä syntyi South Bendissä, Unkarilaiselle maahanmuuttajapariskunnalle, hänen isänsä syntyi Chicagossa, Illinoisissa, asui siellä vuoden kunnes muutti South Bendiin. Norrisilla on kaksi siskoa, Connie ja Nikie. Hän valmistui Clay High School vuonna 1981, missä hän oli 10 opiskelija ja hän oli luokan parhaimpia opiskelijoita. Samalla kun hän opiskeli, hän oli jäsenenä palkitussa opiskelija-tuotetussa komediaesityksessä, "Beyond Our Control" joka sai aikaan paikallisen NBC kumppanin, WNDU-TV, tuolloin omisti ja toimi nimellä University of Notre Dame Hän valmistui 1985 Harvardin yliopistosta, missä hän opiskeli yhteiskuntaoppia. Hän kävi myös Royal Academy of Dramatic Art teatterikoulua yhden vuoden.
Ura.
Norris oli päähenkilönä televisio-ohjelmassa "" ja elokuvassa "Without Limits." Hän oli urheiluvieraana muissa televisio-ohjelmissa, mukaan lukien "NYPD Blue, The X-Files, The West Wing" ja "Lost," ja on esiintynyt elokuvissa "Gattaca" ja "." Hänellä on rooli Hank Schraderina televisiosarjassa Breaking Bad, jossa hän oli mukana vuodesta 2008-2013.
Norris näyttelee myös James ”Big Jim” Rennietä televisiosarjassa "Under the Dome," joka perustuu Stephen Kingin romaaniin. Hän esittää selectmania James "Big Jim" Rennietä, joka on ainoa kaupunginvaltuuston jäsen, joka on irrotettu muusta osasta Yhdysvaltoja; Rennie aluksi näytti tekevänsä asiat oikein, että kaupunki tottuisi erotteluun, mutta pian alkaa käyttämään väärin valtuuksiaan. Kesäkuussa 2017, hän näyttelee väkijoukon pomoa Clay "Uncle Daddy" Husseri TNT:n sarjassa "Claws".
Yksityiselämä.
Norris asuu puolisonsa ja heidän viiden lapsensa kanssa Temeculassa Californiassa. Vuonna 2018 he avasivat Norris Perfoming taidemuseon Murrietassa.
Fukushima (täsmennyssivu)

Fukushima () voi tarkoittaa seuraavia asioita:
* Fukushima I -voimalan ydinonnettomuudet, vuonna 2011 alkanut ydinonnettomuus
Hans Riegel

Johannes Peter ”Hans” Riegel (10. maaliskuuta 1923 – 15. lokakuuta 2013 Bonn, Saksa) oli saksalainen liikemies, Haribo-makeisyrityksen johtaja. Hans Riegel rakensi veljensä Paul Riegelin kanssa heidän isänsä perustaman yrityksen uudelleen päästyään kotiin Yhdysvaltain armeijan vankileiriltä toisen maailmansodan jälkeen. Hän vastasi tuotteiden markkinoinnista ja myynnistä, nostaen tunnetuksi isänsä 1920-luvulla kehittämän pienen nallemakeisen 1960-luvulla.
Hans Riegel johti Hariboa 67 vuotta ja yrityksestä tuli tänä aikana Euroopan suurin makeisyritys ja eräs Saksan parhaiten menestyneistä perheyrityksistä. Hän työskenteli yrityksessä säännöllisesti lähes kuolemaansa saakka ja kuvasi työtään viimeisessä haastattelussaan ”elämänsä iloksi ja koko sisällöksi”.
Eleanor Catton

Eleanor Catton (s. 24. syyskuuta 1985 Ontario, Kanada) on uusiseelantilainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen toinen romaaninsa "Valontuojat" (2013) sai Booker-palkinnon.
Elämä ja ura.
Cattonin vanhemmat ovat uusiseelantilaisia. Perhe asui hänen syntyessään Kanadassa, missä hänen filosofi-isänsä teki väitöskirjaa. Perhe palasi Uuteen-Seelantiin Cattonin ollessa kuusivuotias. Hän varttui Christchurchissa lukuun ottamatta vuotta, jonka hän 13-vuotiaana vietti Britanniassa Leedsissä. Hän opiskeli englantia Canterburyn yliopistossa ja valmistui wellingtonilaisesta Victorian yliopistosta luovan kirjoittamisen ohjelmasta. Cattonin vuonna 2008 ilmestynyt esikoisteos "Harjoitukset" sai innostuneen vastaanoton. Se sai Betty Trask Awardin ja oli Guardian First Book Awardin finalisti.
Cattonin toinen romaani "Valontuojat" ilmestyi 2013. Teos sijoittuu 1800-luvun Uuteen-Seelantiin kultaryntäyksen aikaan. Booker-palkinnon tuomarineuvoston puheenjohtaja Robert Macfarlane luonnehti teosta suurenmoiseksi romaaniksi, joka on ”rakenteellisessa monimutkaisuudessaan upea, kerronnallisuudessaan koukuttava ja maaginen loihtiessaan ahneuden ja kullan maailmaa”. 832-sivuinen kirja on laajin palkinnon saanut teos. Catton on kaikkien aikojen nuorin Booker-voittaja. 
Catton käsikirjoitti oman "Valontuojat"-teoksensa pohjalta tehdyn televisiosarjan BBC:lle. Hän on käsikirjoittanut myös vuoden 2020 elokuvan "Emma", joka on Autumn de Wilden ohjaama sovitus Jane Austenin tunnetusta romaanista. Hän suostui käsikirjoituksen tekoon teosta lukematta.
Kolmas teos "Birnamin metsä" ("Birnam Wood") syntyi kymmenen vuotta edellisen jälkeen. Se saa Tommi Melenderiltä kehut: "Catton kirjoittaa koukuttavasti ja täyteläisesti" ja "Tekstistä jää esteettisen nautinnon jälkihehku, hienon romaanin tunnusmerkki". Hän luki teoksen ensin alkukielellä mutta on lukenut myös Tero Valkosen suomennoksen, jota hän kiittää taitavaksi.
Aula (huone)

Aula tarkoittaa avaraa eteistä, hallia, käytävää tai juhlasalia esimerkiksi koulurakennuksessa. Antiikin kreikkalaisessa asuinrakennuksessa aulalla tarkoitettiin asuinhuoneiden tai näiden edessä olevan pylväikön ympäröimää "sisäpihaa". Yksityisasunnoissakin saatetaan olohuonetta nimittää aulaksi (esimerkiksi myynti-ilmoituksissa).
Aula ja halli.
Aula ja halli ovat merkitykseltään lähellä toisiaan. Sanakirjan mukaan halli on sivultaan avonainen käytävä, suurelle joukolle tarkoitettu sali tai tilava odotushuone, vestibyyli. Bill Brysonin teoksen "Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona" suomentajat ovat nimenneet teoksen kolmannen luvun "Halliksi". Englantilaisten keskiaikaiset asuinhuoneet olivat hallimaisia: "- - ne olivat isoja ladon kaltaisia tiloja, joiden keskellä oli avonainen tulisija. - - Käytännössä kaikki eläminen, niin valveilla kuin nukkuessa, tapahtui tässä yhdessä isossa, enimmäkseen kalustamattomassa huoneessa, joka oli aina savuinen. - - Jopa komeimmissa kodeissa oli vain kolme tai neljä sisätilaa, itse halli, keittiö ja ehkä yksi tai kaksi sivukamaria - -."
Säilytyskaluste

Säilytyskaluste on kiinteä kaluste tai irrallinen huonekalu, joka on tarkoitettu erilaisten tavaroiden säilyttämiseen kodissa, työpaikalla tai muussa kiinteistössä. Se voi olla avoin (esim. avohyllykkö) tai suljettu ovella, kannella tms. (esim. kaappi tai pyykkikori). Perinteinen säilytyskaluste on avattavalla kannella varustettu arkku, joka voi toimia myös istuimena ja matkalaukkuna.
Säilytyskaluste on sisustus- ja kalustealan ammattitermi, joka ei ole yleistynyt arkikieleen. Kalustetta pienemmistä säilytysvälineistä, kuten lehtitelineestä tai kotilaatikosta, käytetään ammattitermiä "säilytin."
Säilytyskalusteet ovat useimmiten erikoistuneet tietynlaisten tavaroiden säilytystehtävään, mutta esimerkiksi tilavassa komerossa voi säilyttää hyvin monenlaista irtaimistoa sen sisusteista (hyllyt, vaatetangot, ritiläkorit, seinäkoukut) riippuen. Erikoistuneita säilytyskalusteita ovat muun muassa:
Yliopisto (lehti)

Yliopisto: Helsingin yliopiston tiedelehti on suomalainen tiedeaikakauslehti, joka ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa. Sitä julkaisee Helsingin yliopisto. Lehden painos on 13 000 kappaletta. Sen päätoimittaja on Marja Pemberton.
Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1953 nimellä "Helsingin yliopiston tiedonantoja". Myöhemmin lehden alaotsikkona oli "Acta Universitatis Helsingiensis". Vuonna 1975 lehti sai lukijakilpailun myötä nykyisen nimensä.
Alkujaan julkaisu oli lähinnä Helsingin yliopiston henkilökunnalle tarkoitettu tiedotelehtinen. Se myös ilmestyi tiheämmin, lukukausien aikana viikon tai kahden välein. Nykyisin "Yliopisto" on kansantajuinen tiedelehti, jonka voi tilata kotiin tai hakea jakelutelineistä yliopiston kampuksilta.
Lehti käsittelee tiedettä painottamatta erityisesti mitään tieteenalaa. Artikkelit liittyvät pääsääntöisesti Helsingin yliopiston tutkijoiden tutkimuksiin ja asiantuntemukseen. Lehdessä julkaistaan sekä lyhyitä tiedeuutisia että pidempiä feature-artikkeleita, henkilökuvia, esseitä ja kirja-arvioita. Artikkeita ilmestyy itsenäisinä julkaisuina myös lehden lehden verkkosivustolla ja Helsingin yliopiston sivuston ajankohtaiskanavalla.
Lehti on kulttuuri-, tiede- ja mielipidelehtien liiton Kultin jäsen ja sitoutunut journalistin ohjeisiin.
Sedu Aikuiskoulutus

Sedu Aikuiskoulutus on liikelaitos, joka toteuttaa koulutuspalveluja ja oppisopimuskoulutusta. Sen eri toimipaikoissa oli vuoden 2016 alussa yhteensä noin 20 000 opiskelijaa. Sitä ylläpitää Seinäjoen koulutuskuntayhtymä.
Liikelaitoksen tulosyksikköjä ovat biotalous ja liikenne, palvelu, tuotanto ja työelämän palvelut. Työntekijöitä on 200 ja liikevaihto noin 18 miljoonaa euroa.
Sedu Aikuiskoulutuksen toimipaikkoja on Seinäjoella, Ilmajoella, Lapualla, Kurikassa, Kauhajoella, Ähtärissä, Vaasassa ja Tampereella.
Historia.
Sedu Aikuiskoulutus oli aiemmin Seinäjoen ammatillinen aikuiskoulutuskeskus, joka perustettiin 1970. Toiminta aloitettiin vanhoissa Tiklaksen tiloissa, joista siirryttiin vuosien 1992–1995 aikana Rastaantaipaleelle. Seinäjoen ammatillista aikuiskoulutuskeskusta ylläpitänyt säätiö lakkautettiin vuoden 1999 lopussa, ja vuoden 2000 alusta oppilaitos siirtyi osaksi Seinäjoen kaupungin organisaatioita. 
Seinäjoen koulutuskeskus perustettiin 1. tammikuuta 2005, jolloin neljän eteläpohjalaisen toisen asteen koulutuksen järjestäjän (Seinäjoen ammatillisen korkea-asteen koulutuksen kuntayhtymä, Seinäjoen ammattioppilaitoksen koulutuskuntayhtymä, Ilmajoen kunnan ylläpitämä Ilmajoen käsi- ja taideteollisuusoppilaitos ja Seinäjoen kaupungin ylläpitämä Seinäjoen ammatillinen aikuiskoulutuskeskus) koulutustehtävät yhdistettiin Seinäjoen koulutuskuntayhtymässä Seinäjoen koulutuskeskukseksi.
Vuoden 2008 alusta organisaatiouudistuksessa muodostettiin Sedu Aikuiskoulutus, liikelaitos, joka toteuttaa aikuiskoulutuksen ja oppisopimuskoulutuksen koulutustehtävää. Sedun toiminnot laajenivat jälleen vuoden 2009 alusta, jolloin Seduun liittyivät Härmänmaan ammatti-instituutti, Kurikan ammattioppilaitos ja Ähtärin ammatti-instituutti.
Huili

Huili oli suomalainen vuonna 2010 perustettu aikakauslehti, joka keskittyi ekologiseen elämäntapaan, kulttuuriin ja ilmiöihin. Lehden ilmestyminen loppui 2018.
Huili oli alun perin ruotsalaisen energiayhtiö Kraft &amp; Kulturin asiakaslehti. Kraft &amp; Kulturin ajauduttua talousongelmiin vuonna 2012 lehden tekijät lunastivat Huili-tavaramerkin ja jatkoivat toimintaa itsenäisesti.
Vuonna 2016 ekoyhtiö Huili oy myi lehden brändin Noon Viestintä Oy:lle. Huilin toiminta uhkasi loppua syksyllä 2015, kun lehden perustaja ja silloinen päätoimittaja Riikka Suominen valittiin "Vihreän Langan" päätoimittajaksi. Huilin päätoimittajana toimi Hannele Huhtala tammikuusta 2016 elokuuhun 2017. Syyskuusta 2017 lehden lakkautamiseen joulukuussa 2018 päätoimittajana toimi Anna Tommola.
Lehti oli kulttuuri- tiede ja mielipidelehtien liiton Kultin jäsen. Huili sai vuonna 2013 Kultin Vuoden laatulehti -palkinnon.
Kamari (huone)

Kamari eli "kammari" oli entisajan asunnoissa arvokkaampi huone kuin tupa, pirtti tai keittiö. Se oli tarkoitettu makuuhuoneeksi (makuukamariksi) tai vierashuoneeksi. Kamari omaksuttiin Suomessa myöhäiskeskiajalla, kun siirryttiin paritupatyyppisiin taloihin, joissa keskellä olevasta eteisestä mentiin joko tupaan tai kamariin. Talontarkastussääntö vuodelta 1681 edellytti, että jo yhden manttaalin tiloilla tuli olla "asuintuvan" lisäksi "vierastupa". Uudella ajalla myös kaupunkien ja maaseudun vähäväkiset saivat itselleen kamarin, joka rakennettiin yksinäispirttien tai -tupien lisäkkeeksi.
Keskiajalta alkaen talon väkeen kuului muitakin kuin perheenjäseniä, esimerkiksi piikoja ja renkejä. He nukkuivat ja ruokailivat oman perheen joukossa. Koko talonväen oli mentävä makuulle ja noustava ylös yhtä aikaa. Kesällä oli väljempää, kun osa talonväestä nukkui aitoissa. Jos piti mennä yöllä tarpeilleen, oli mentävä ulos rapun pieleen tai niin sanotulle silppusaaville. Käymälät yleistyivät pappiloissakin vasta 1600-luvulla.
Joonan kauriit

Joonan kauriit on kuhmolaisen Boreal Picture - kommandiittiyhtiön tuotannon dokumentti nuoresta kainuulaispojasta, nimeltään Joona Seppänen. Dokumentissa hän huolehtii metsäkauriiden talvisesta selvitymisestä pohjoisen ankarassa talvessa. Ohjelmassa seurataan nuoren kainuulaispojan, tuolloin 12-14 -vuotiaan Joonan arkea ja vapaa-aikaa johon suurta roolia on vuosien ajan pitänyt metsäkaurislauman seuranta ja sen hyvinvoinnista huolehtiminen. Dokumentin kuvaus- ja tapahtumapaikka on Kainuussa Suomussalmella.
Ohjelman tuotantovuosi on 2005 ja sen on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut Kari Kemppainen. Todellisuudessa dokumenttia kuvattiin useamman vuoden aikajaksolla, mikä on havaittavissa dokumentin päähenkilön kasvamisesta ohjelman edetessä. 
Ohjelma on esitetty televisiossa Ylen kanavilla kaksi kertaa; 24.12.2009 ja 10.1.2011 
Dokumentti on lainattavissa kirjastoista Oulun ja Kainuun alueella.
Andoma

Andoma () on joki Vologdan alueen Vytegran piirissä Venäjällä. Sen pituus on 156 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 2 570 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Andoman ylängöltä Grontozerosta, virtaa mutkitellen keskellä metsiä ja soita ja laskee Ääniseen Ozernoje Ustjen kylän luona. Sen varrella on joukko järviä, joista suurin on Ainozero. Alajuoksullaan joki virtaa laajan Suhojaletskojen suoalueen läpi.
Andoman varrella sijaitsee Andomski Pogostin kuntakeskus. Aikaisemmin jokea pitkin uitettiin puutavaraa. Lukuisista koskistaan huolimatta se ei vaikeapääsyisyytensä takia ole suosittu retkeilykohde. Kalastus joella on kielletty.
Titanik-galleria

Titanik-galleria on Aurajoen rannalla Turun keskustassa toimiva näyttelytila. Gallerian perusti Arte ry vuonna 1988. 
Gallerian yhteydessä toimii vuonna 2006 käynnistynyt Titanik-residenssi, joka keskittyy äänitaiteeseen.
Titanik-galleria kunnostettiin näyttelytilaksi Abel Sandelinin 1965 suunnittelemasta entisestä yleisestä käymälästä arkkitehti Hannu Vaiston suunnitelmien mukaan. Ensimmäinen näyttely oli Ismo Kajanderin "Tänään ja huomenna" maaliskuussa 1988.
Titanikissa on ollut esillä näyttelyitä mm. Saara Ekströmiltä (1995), IC-98:lta (2001), Elina Brotherukselta (2010) sekä Meeri Koutaniemeltä (2015). 
Galleriassa järjestetään lisäksi työpajoja, seminaareja, konsertteja, screeningejä sekä performansseja.
Galleria on rakennettu yleisen käymälän tiloihin ja sen katto on osa Runeberginpuistoa.
Star Eyes

”Star Eyes” (vap. suom. "Tähtisilmät") on musiikkikappale vuoden 1943 elokuvasta "Lainafrakissa". Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Gene De Paul ja Don Raye. Elokuvassa sen esittivät Helen O’Connell ja Bob Eberly Jimmy Dorseyn orkesterin säestämänä.
Jazzsaksofonisti Charlie Parker nauhoitti ”Star Eyesin” vuonna 1951 Verve Recordsille. Parkerin vaikutuksen myötä kappaleesta on tullut suosittu jazzmuusikoiden keskuudessa ja sitä pidetään yhtenä genren standardeista. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Art Pepper, Lee Konitz, Lennie Niehaus, Dexter Gordon ja Anita O’Day.
Kirgisian jääkiekkomaajoukkue

Kirgisian jääkiekkomaajoukkue edustaa Kirgisiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkueen kokoamisesta vastaa Kirgisian jääkiekkoliitto, joka on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 2011 alkaen.
Kirgisia sijoitettiin ensimmäistä kertaa IIHF:n ylläpitämään maailmanrankingiin vuonna 2019, jolloin se oli 52. sijalla. Vuonna 2022 maassa oli 1 200 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia. Vuonna 2022 joukkue osallistui 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin, jotka se voitti ylivoimaisesti päihittämällä kaikki vastustajansa vähintään yli 11 maalin erolla. 
Historia.
Kirgisia pelasi ensimmäisen ottelunsa 2. maaliskuuta 1962 Armeniaa vastaan. Tuolloinen Kirgiisien Sosialistinen Neuvostotasavalta voitti ottelun luvuin 6–3. Ottelu oli osa vuoden 1962 Spartakiadeja, jotka järjestettiin Neuvostoliiton Sverdlovskissa. Turnauksen kahdeksasta ottelusta tuo oli Kirgisian ainoa voitto. 
2000-luvulla.
Aasian Talvikisat ja Asian Challenge Cup.
Kirgisia palasi kansainvälisiin peleihin seuraavan kerran vasta vuoden 2011 Aasian Talvikisoissa toiseksi ylimmällä sarjatasolla Kazakstanin Astanassa, jossa se pelasi kuusi ottelua voittaen ne kaikki. 
Seuraavan kerran Kirgisian maajoukkue koottiin vuoden 2014 Asian Challenge Cupin 1. divisioonan turnaukseen, joka pelattiin Kirgisian Biškekissä. Joukkue kohtasi turnauksen avausottelussa ensin Singaporen, jonka se voitti 6–3. Toisessa ottelussa vastaansa se sai Intian, ja jälleen tuloksena oli voitto, luvuin 6–2. Kolmannessa ottelussa vastaan tuli Macao, joka kukistui luvuin 3–1. Tunauksen välierässä kohtasivat Kirgisia ja Intia, ja ottelun voittaja oli kotijoukkue maalein 16–2. Loppuotteluun vastustajaksi sille tuli Macao, joka voitti Kirgisan luvuin 5–4. 
2017 Aasian Talvikisoissa Kirgisian maajoukkue pelasi alimmalla tasolla eli 2. divisioonassa yhdessä Filippiinien, Kuwaitin, Qatarin, Turkmenistanin, Macaon, Malesian ja Indonesian kanssa. Kirgisia voitti oman A-lohkonsa puhtaalla pelillä ja nousi siten 1. divisioonaan. Vuonna 2019 Kirgisia pelasi IIHF:n 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen karsintaturnauksessa. Se kohtasi Bosnia-Hertsegovinan, Hongkongin, Kuwaitin, Thaimaan ja Arabiemiraattien joukkueet.
3. divisioonan karsintaturnaus vuonna 2019.
Huhtikuussa 2019 Kirgisia osallistui ensimmäistä kertaa IIHF:n maailmanmestaruuskilpailuihin ja aloitti tiensä niihin 3. divisioonan karsintaturnauksesta. Kirgisia voitti kaikki ottelunsa, mutta koska joukkueessa pelannut Aleksandr Titov ei ollut edustuskelpoinen, maa tuomittiin häviämään kaikki ottelunsa maalein 0–5 lukuun ottamatta viimeistä ottelua Arabiemiraatteja vastaan. Ilman diskauksia ottelussa olisi ratkaistu karsintaturnauksen voitto. Virallisiin otteluraportteihin jäi siten Arabiemiraattien sarjavoitto ja Kirgisian jääminen sarjan viimeiseksi.
Kalixlöjrom

Kalixlöjrom on Perämeren muikun eli maivan mätiä. Sitä pyydetään Perämeren pohjoisosasta Piitimen ja Haaparannan väliseltä Ruotsin merialueelta. Kalixlöjrom on Euroopan unionin nimisuojaama elintarvike. 
Nykyään Kalixlöjrom on maailmanlaajuisesti tunnettu brändi, jonka kilohinta vaihtelee 100–400 euron välillä. Nimensä se on saanut Norrbottenissa sijaitsevasta Kalixista eli Kainuusta. Kalixlöjrom-nimitystä saa käyttää ainoastaan lisensoitujen pyytäjien mädistä. Maivan pyyntikausi Norrbottenissa alkaa syyskuun jälkipuoliskolla ja jatkuu lokakuun loppuun saakka. 
Maivan elinympäristöstä johtuen sen mäti on kiinteämpää, väriltään punaisempaa ja maultaan miedompaa kuin muiden muikkujen mäti. Suomen merialueelta pyydetty maivan mäti ei ole yhtä arvokasta, johtuen muun muassa nimisuojan ja brändin puutteesta. Lisäksi Suomessa tuotetaan runsaasti sisävesien muikun mätiä, joka kilpailee Perämeren maivan kanssa.
Lentopallon Suomen Cup 2013

Lentopallon Suomen Cupiin 2013 osallistui 17 miesten ja 9 naisten joukkuetta. 
Miesten Cup.
Puolivälierälohkot.
Lohkovaihe pelattiin 11. - 13. lokakuuta
Naisten Cup.
Välierälohkot.
Lohkovaihe pelataan 9. - 10. marraskuuta
Scottsdale (Arizona)

Scottsdale on kaupunki Maricopan piirikunnassa Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen pinta-ala on noin 476 neliökilometriä, ja vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui 255 310 asukasta. Vuosina 2010–2018 Scottsdalen väkiluku kasvoi 17,4 prosenttia.
Scottsdale tunnetaan matkailusta. Lisäksi kaupungissa on maailmanluokan golfkenttä, jolla pelataan vuosittain PGA Tourin turnauksia, ja kymmeniä muita golfkenttiä.