tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen Ranskan-instituutti

Suomen Ranskan instituutti (ransk. Institut finlandais) on suomalainen kulttuuri-instituutti Pariisissa. Se sijaitsee Pariisin latinalaiskorttelissa osoitteessa 60 Rue des Écoles ja avattiin yleisölle vuonna 1990.
Instituutin johtajana on toiminut syksystä 2023 alkaen Tuula Yrjö-Koskinen.
Toiminta.
Instituutin toiminnan keskiössä on tuottaa monimuotoista kulttuuriohjelmistoa yhteistyössä kansainvälisten luovien alojen toimijoiden kanssa instituutin omissa tiloissa ja sen ulkopuolella. Instituutin toiminnalla vahvistetaan kansainvälistä keskustelua eri taiteen ja luovien alojen kontekstissa, esimerkiksi muotoilun, muodin, arkkitehtuurin ja elokuvien aloilla.
Instituutin päärahoittajana toimii Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö. Instituutti saa myös projektiluontoista rahoitusta yksityisiltä säätiöiltä ja organisaatioilta. Vuonna 2021 toimintaa rahoittivat ministeriön lisäksi Alfred Kordelinin säätiö, Suomen Kulttuurirahasto, Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Svenska kulturfonden, Opetushallitus, Nordisk Kulturfond ja Pro Helvetia.
Instituutin aiempina johtajina ovat toimineet muun muassa Johanna Råman, Meena Kaunisto, Marja Sakari, Marjatta Levanto, Iris Schwanck ja Kimmo Pasanen. Instituutin ensimmäisenä johtajana toimi Tarmo Kunnas (1989–1995).
Instituutin tilat.
Instituutin rakennus valmistui vuonna 1862 osana Hausmannin kaupunkiuudistusta. Tilat on suunnitellut arkkitehti Juhani Pallasmaa. Ne sijaitsevat entisessä Cinéma de Cluny -elokuvateatterissa, joka lopetti toimintansa vuonna 1985. Tilat toimivat kansainvälisenä kohtauspaikkana ja alustana suomalaisen kulttuurin, osaamisen ja yhteiskuntaelämän esittelylle. Tilat remontoitiin vuosina 2017–2018 ja avattiin yleisölle jälleen heinäkuussa 2018.
Instituutin tiloissa on muun muassa kahvila, galleria ja elokuvateatteri. Instituutin isossa salissa toimii Cafe Maa-kahvila, joka edistää suomalaista ruokakulttuuria, ja tilassa järjestetään säännöllisesti julkistus- ja keskustelutilaisuuksia. Kahvilan salin ikkunoista avautuu näkymä vastapäätä sijaitsevaan Musée de Clunyyn. Rue des Écoles’n puolella sijaitsevassa Galeriessa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, jotka tuovat esiin suomalaista taidetta ja muotoilua. Alakerran 60-paikkaisessa auditoriumissa esitetääm muun muassa elokuvia ja tarjotaan suomen kielikursseja.
Digimon World DS

Digimon World DS on "Digimon"-tuotesarjaan kuuluva videopeli Nintendo DS -käsikonsolille. Peli julkaistiin Japanissa kesäkuussa 2006 ja Pohjois-Amerikassa peli julkaistiin saman vuoden marraskuussa. Pelin kehityksestä ja julkaisusta vastasi Bandai Namco Entertainment (silloisesti vielä Namco Bandai Games).
Vaikka pelin nimi on "Digimon World", niin todellisuudessa tämä peli ei kuulu samannimiseen videopelisarjaan vaan tunnetaan Japanissa nimellä Digimon Story (デジモンストーリー "Dejimon Sutōrī"). Peliä ei koskaan julkaistu Euroopassa ja Australiassa.
Paljakkakilpiäinen

Paljakkakilpiäinen ("Lepidurus arcticus") on ainoa kilpikidusjalkainen, joka elää myös Suomessa. Se on isokokoinen makeanveden äyriäinen ja elävä fossiili, eli sen rakenne on pysynyt muuttumattomana miljoonia vuosia. Se kasvaa parisenttiseksi ja suurimmat naaraat voivat kasvaa lähes nelisenttisiksi. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat, ja koiraat ovat hyvin harvinaisia. Vuonna 2019 todettiin paljakkakilpiäisen olevan Suomessa erittäin uhanalainen.
Esiintyminen.
Suomessa paljakkakilpiäistä on tavattu Lapin perukoilta Inarijärvestä ja Somasjärvestä sekä Käsivarresta puuttoman tunturivyöhykkeen lammesta. Muualla Skandinaviassa laji voi elää järvissä ja se on tärkeä taimenen ("Salmo trutta") ravintoeläin. Paljakakilpiäinen esiintyy myös Islannissa, Huippuvuorilla ja Pohjois-Amerikan arktisilla alueilla. Arktisilla alueilla laji esiintyy useimmiten kalattomissa lammissa meren ja jäätikköjen välissä.
Ekologia.
Paljakkakilpiäinen on tärkeä kalojen ja lintujen ravintoeläin. Nieriän eli raudun ("Salvelinus alpinus") on todettu käyttävän kilpikidusjalkaisia ravinnokseen. Linnuista lapintiira ("Sterna paradisaea)", suosirri ("Calidris alpina") ja merisirri ("Calidris maritima") käyttävät paljakkakilpiäistä pesimäaikaisena ravintonaan.
Guangyuan

Guangyuan () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sichuanin maakunnan koillisosassa. Kaupungin pinta-ala on 16 314 neliökilometriä ja väkiluku noin 2,48 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 270 kilometriä maakunnan pääkaupunki Chengdusta koilliseen.
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Longnanin ja Hanzhongin, idässä Bazhongin, etelässä Nanchongin, sekä lännessä Mianyangin prefektuuritason kaupunkeihin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan kolmeen kaupunkipiiriin ja neljään piirikuntaan.
BMW 2-sarjan Active Tourer

BMW 2-sarjan Active Tourer (F45) on BMW:n vuodesta 2014 lähtien valmistama tila-automalli, joka on valmistajansa ensimmäinen etuvetoinen sarjatuotantoauto. Autossa käytetään samaa pohjalevyä kuin Minissä. Mallista on saatavana myös seitsemänpaikkainen versio nimeltään Gran Tourer (F46).
BMW 2-sarjan Active Tourer (F45) 2014–.
BMW 2-sarjan Active Tourer esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2014. Se muistutti paljon Mercedes-Benzin samoihin aikoihin kevyesti uudistunutta B-sarjaa. Seitsenpaikkainen Gran Tourer tuli markkinoille vuonna 2015.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Active Tourer sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Active Tourerin kaikissa moottoreissa käytetään kaksoisturbotekniikkaa. Bensiinimoottoreista pienin on kolmesylinterinen 218i (135 hv). Toinen on nelisylinterinen 225i (231 hv). Dieselvaihtoehto on nelisylinterinen 218d (150 hv). Jokaisen moottorin yhteyteen on saatavana automaattivaihteisto, joka on 225i-moottorin yhteydessä kahdeksan- ja muissa kuusiportainen. 
Vuonna 2016 markkinoille tuotiin myös ladattava hybridimalli 225xe, jossa kolmesylinterisen bensiinimoottorin apuna on 88-hevosvoimainen sähkömoottori. 
Vuoden 2018 alussa Active Tourer ja Gran Tourer kokivat kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin niiden keulan ilmettä. Joidenkin moottorien yhteyteen tuli saataville seitsemänportainen "Steptronic"-kaksoiskytkinvaihteisto.
Gangliosidit

Gangliosidit ovat sfingolipideihin kuuluvia biologisesti eläimille hyvin tärkeitä glykolipidejä. Niitä esiintyy erityisesti aivojen harmaassa aineessa, mutta myös useissa muissa kudoksissa. Gangliosideilla on tärkeä rooli muun muassa hermokudoksessa, maksassa ja munuaisissa.
Ominaisuudet, esiintyminen ja tehtävät.
Gangliosideja tunnetaan yli 60 erilaista. Niille tyypillistä on sialihaposta ja glukoosista, galaktoosista ja N-asetyyligalaktosamiinista koostuva rakenne, joka muodostuu usein haarautuneesta oligosakkaridiketjusta, sfingosiinista ja rasvahappo-osasta, joka on tyypillisimmin steariinihappo. Sialihapporyhmien määrä vaihtelee yhdestä kolmeen. Molekyylimassaltaan gangliosidit ovat 200–250 kDa. Fysiologisissa olosuhteissa gangliosidit ovat negatiivisesti varautuneita. Gangliosidit ovat kiteisiä yhdisteitä, jotka liukenevat polaarisiin liuottimiin kuten veteen, metanolin ja kloroformin seokseen, dimetyyliformamidiin ja tetrahydrofuraaniin. Vedessä gangliosidit muodostavat usein misellejä.
Gangliosidejä esiintyy erityisesti hermokudoksessa, mutta myös maksassa, munuaisissa, pernassa ja haimassa. Gangliosidit vaikuttavat muun muassa solujen kasvuun, aineenvaihduntaan, hermokudoksen uusiutumiseen ja aivojen toimintaan. Ne toimivat esimerkiksi reseptoreina, joihin sitoutuvat monet hormonit, kuten tyreotropiini, serotoniini ja eräät toksiinit kuten koleratoksiini ja tetanustoksiini. Gangliosidien biosynteesi tapahtuu Golgin laitteessa, jossa serebrosideihin liitetään sokeriyksiköitä. Sokeriyksiköiden lähteenä toimivat niin kutsutut aktivoidut sokerit eli sokeridien nukleotidijohdannaiset.
Gangliosidien rooli sairauksissa.
Eräiden gangliosidien pitoisuuden on havaittu olevan koholla eräissä syöpäsairauksissa, esimerkiksi melanoomassa, neuroblastoomassa ja glioblastoomassa. Tay–Sachsin taudissa gangliosideja hajottavan entsyymin heksosaminidaasi A:n toiminta on puutteellista, minkä vuoksi gangliosideja kertyy aivoihin. Tämän vuoksi aivojen lysosomit täyttyvät lipideistä ja turpoavat. Tauti on useimmiten tappava jo nuorena.
Kakkosen kausi 2016

Kakkosen kausi 2016 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Se pelattiin kolmessa kahdentoista joukkueen lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat ja paras toiseksi sijoittunut pelasivat pareittain kaksiosaiset nousukarsintafinaalit, joiden voittajat nousivat Ykköseen kaudeksi 2017. Jokaisen lohkon sijalle 10 ja huonommin sijoittuneet joukkueet putosivat Kolmoseen kaudeksi 2017.
Parhaat pelaajat.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2016 Kakkosen lohkojen parhaat pelaajat pelaajien oman äänestyksen perusteella:
Ykkösen nousukarsinnat.
Jalkapallon nousukarsintoihin pääsivät kolmen lohkon voittajat sekä paras kakkonen, joka oli lohko C:n Musan Salama Porista.
IF Gnistan nousi Ykköseen yhteismaalein 5-4.
FC Honka nousi Ykköseen yhteismaalein 3-2.
Deyang

Deyang () on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sichuanin maakunnan keskiosassa. Kaupungin pinta-ala on 5 818 neliökilometriä ja väkiluku noin 3,62 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 70 kilometriä maakunnan pääkaupunki Chengdusta koilliseen.
Kaupunki rajoittuu koillisessa Mianyangin, kaakossa Suiningin ja Ziyangin, lounaassa Chengdun prefektuuritason kaupunkeihin. Luoteessa naapurina on Ngawan tiibetiläisten ja qiangien autonominen prefektuuri.
Deyang on Lahden kaupungin ystävyyskaupunki vuodesta 2000.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan kahteen kaupunkipiiriin, kolmeen piirikuntatason kaupunkiin ja yhteen piirikuntaan.
Ars moriendi

Ars moriendi (latinaa) eli kirjaimellisesti kuolemisen taito on kirjallinen genre, joka opasti kristittyjä kuolemaan ”oikein”. Se syntyi katolisessa muodossaan myöhäiskeskiajalla ja oppaiden suosio jatkui eri muodoissa aina 1700-luvulle saakka. On olemassa myös protestanttisia kuolemisen oppaita. Ensimmäiset genreen kuuluvat teokset kirjoitettiin 1400-luvun alkupuolella. Kirjojen suosio oli suuri ja ne käännettiinkin kaikille Euroopan valtakielille. Varhaisiin kuoleman oppaisiin sisältyi havainnollisia puupiirroskuvia. Tyyliltään ne olivat selkeitä ja ohjekirjamaisia. Myös lukutaidottomat hyötyivät kuoleman oppaista niiden sisältämien havainnollisten puupiirrosten takia. Ars Moriendin suosion taustalla vaikuttaa musta surma ja myöhäiskeskiajan levottomat olosuhteet, muun muassa satavuotinen sota. On esitetty, että kuoleman oppaat olivat katolisen kirkon terapeuttinen vastaliike liialliselle helvetinpelolle ja makaaberin perinteen tavalle pelotella ihmisiä synnintuntoon. Uskottiin, että kuoleman oppaiden ohjeita seuraamalla kuolija vältti joutumasta kuollessaan helvettiin. Oppaiden suosiota selittää myös se, että myöhäiskeskiajalla kuolinhetken merkitys oli ylipäätäänkin hyvin korostunut. Itse kuolinhetken rituaalinen ja symbolinen haltuunotto koettiin hyvin tärkeäksi.
Sisältö ja rakenne.
Tyypillinen kuoleman opas sisälsi kuusi osaa tai kappaletta:
Kärkinen

Kärkinen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Beautiful (Christina Aguileran kappale)

Beautiful on yhdysvaltalaisen laulajan Christina Aguileran kappale, jonka kirjoitti ja tuotti Linda Perry. Se julkaistiin Aguileran "Stripped"-albumin toisena singlenä 16. marraskuuta 2002. Kappale on balladi, jonka sanat kertovat sisäisestä kauneudesta ja itsetunnosta.
”Beautiful” sai hyviä arvosteluja kriitikoilta, ja se menestyi myös kaupallisesti. Se nousi singlelistoilla viiden parhaan joukkoon muun muassa Saksassa, Itävallassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja Australiassa. Yhdysvalloissa se oli parhaimmillaan Billboard Hot 100 -listan kakkosena ja Britanniassa singlelistan ykkösenä. Kappale voitti vuoden 2004 Grammy-gaalassa parhaan naisesittäjän pop-kappaleen palkinnon (Best female pop vocal performance).
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Jonas Åkerlund. Gay &amp; Lesbian Alliance Against Defamation (GLAAD) antoi Aguileralle tunnustuksen videon homo- ja transteemoista. Videolla nähdään muun muassa kaksi miestä suutelemassa.
Arkaainen agora

Arkaainen agora oli antiikin Ateenan vanha agora eli tori, jonka oletetaan sijainneen jossakin Akropolis-kukkulan koillis- tai itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella. Sitä ei tule sekoittaa Ateenan myöhempään ja tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan, joka sijaitsee Akropoliin luoteispuolella.
Historia ja sijainti.
Arkaainen agora oli käytössä ainakin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Sen paikkaa ei tunneta varmuudella. Aiemmin sen ajateltiin usein sijainneen esimerkiksi Akropoliin pohjois- tai länsipuolella tai jopa myöhemmän Agoran paikalla. Antiikin aikaisten lähteiden mukaan eräät rakennukset, joiden kuvataan sijainneen Arkaaisella agoralla, olisivat sijainneet Akropoliin rinteessä sijaitsevan Aglaureionin alapuolella. Tämä pyhäkkö sijoitettiin aiemmassa tutkimuksessa yleensä Akropoliin pohjoisrinteeseen. Tilanne muuttui, kun Aglaureion löydettiin varmuudella Akropoliin itärinteestä vuonna 1980. Tämän jälkeen konsensusnäkemykseksi on muodostunut, että Arkaaisen agoran on täytynyt sijaita nykyisen Plákan kaupunginosan alueella koilliseen tai itään Akropoliista.
Stephen G. Millerin teorian mukaan Arkaainen agora sijaitsi Akropoliin koillispuolella suunnilleen nykyisten Lysíou- ja Prytaneíou-katujen välisellä alueella myöhemmän Roomalaisen agoran kaakkoispuolella. Sen läntinen raja olisi ollut suunnilleen Márkou Avríliou -kadun kohdalla ja itäpää Tripódon-kadun pohjoispään tienoilla. Geoffrey C. R. Schmalz puolestaan sijoittaa agoran etelämmäksi Akropoliin itäpuolelle.
Agoralla sijaitsi lukuisia julkisia, Ateenan "poliksen" eli kaupunkivaltion tarvitsemia rakennuksia ja toimintoja, sekä lukuisia pyhäkköjä. Lisäksi siellä järjestettiin mahdollisesti Panathenaia-juhlaan liittyneet urheilukilpailut ennen Panateenalaisen stadionin valmistumista.
Arkaaisen agoran toiminnot siirrettiin ainakin suurelta osin jos ei kokonaan uudelle Agoralle 500-luvun eaa. lopulla samaan aikaan, kun Ateenan demokratia kehittyi ja se tarvitsi enemmän tilaa sekä uusille julkisille rakennuksille että kansankokouksille. Jotkut Arkaaisen agoran alueen rakennukset, kuten vanha Prytaneion, kuitenkin säilyivät käytössä myöhemminkin. Lisäksi alueelle rakennettiin uusia rakennuksia läpi antiikin ajan.
Rakennukset.
Arkaaisen agoran tai sen lähialueen rakennuksia olivat muun muassa:
Millerin mukaan Theseion sijaitsi mahdollisesti agoran länsilaidalla, Anakeion ja Prytaneion puolestaan itälaidalla nykyisen Tripódon-kadun päässä. Schmalzin teoriassa Prytaneion sijaitsi puolestaan etelämpänä myöhemmän, bysanttilaisaikaisen Pyhän Katariinan kirkon ("Agía Aikateríni") lähettyvillä. Arkaaisen agoran alueella kulki Kolmijalkojen katu eli Tripodien katu, joka johti Dionysos Eleuthereuksen pyhäköltä joko Prytaneionille tai pidemmäksi Eleusinionille klassisen Agoran suuntaan.
Basileion

Basileion () oli antiikin aikainen fylobasileusten käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Basileion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Sitä käytettiin fylobasileusten eli Attikan neljän varhaisen joonialaisen fylen johtajien alkuperäisenä kokoontumispaikkana. Myöhemmin, kun rakennukselle ei enää ollut käyttöä, sen paikalle saatettiin rakentaa esimerkiksi Ptolemaioksen gymnasion.
Jossakin Basileionin lähellä sijaitsivat muun muassa Prytaneion, Bukoleion, Epilykeion ja Thesmotheteion. Erään ehdotuksen mukaan Bukoleion oli Basileionin myöhempi nimitys, jolloin kyseessä olisikin sama rakennus.
Bukoleion

Bukoleion ( tai "Boukoleion") oli antiikin aikainen kuningasarkontin eli "arkhon basileuksen" käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Bukoleion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Se oli kuningasarkontin käytössä 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin tämän toimipaikka siirtyi niin kutsuttuun Kuninkaalliseen stoaan Ateenan uudelle Agoralle. Kuningasarkontin alaisuuteen kuuluivat vakavat oikeustapaukset ja uskonnolliset asiat. Koska arkontin vaimo naitettiin vuosittain rituaalisesti Dionysokselle, rakennusta on mahdollisesti käytetty tähän seremoniaan ja se on ollut myös muutoin Dionysoksen kultin käytössä. Myöhemmin, kun rakennukselle ei enää ollut käyttöä, sen paikalle saatettiin rakentaa esimerkiksi Ptolemaioksen gymnasion.
Jossakin Bukoleionin lähellä sijaitsivat muun muassa Prytaneion, Basileion, Epilykeion ja Thesmotheteion. Erään ehdotuksen mukaan Bukoleion olisi todellisuudessa ollut Basileionin myöhempi nimitys, jolloin kyseessä olisikin sama rakennus.
Diogeneion

Diogeneion () oli antiikin aikainen gymnasion tai palaistra Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin Roomalaisen agoran itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella, lähellä Ateenan niin kutsuttua Arkaaista agoraa.
Diogeneion rakennettiin hellenistisellä kaudella vuoden 229 eaa. jälkeen. Se sai nimensä Diogenes Euergeteestä, joka toimi Makedonian armeijan komentajana kaupungissa ja jätti sotajoukkoineen kaupungin näin ”vapauttaen” sen. Tämän johdosta ateenalaiset nimesivät Diogeneen hyväntekijäkseen, antoivat gymnasionille hänen nimensä ja perustivat siihen liittyneen "Diogeneia"-juhlan hänen kunniakseen.
Gymnasion oli lajissaan Ateenan merkittävimpiä ellei merkittävin, ja sillä oli keskeinen osa efebien koulutuksessa. Sitä voidaan pitää aikansa eliittikouluna eli varakkaimpien perheiden poikien ja kaupungin tulevien johtajien kouluna. Rakennus tunnetaan ennen kaikkea kirjallisista lähteistä ja oletetun paikan läheltä löydetyistä piirtokirjoituksista. Gymnasion toimi oppineiden keskustelujen sekä kirjallisuutta, geometriaa, retoriikkaa ja musiikkia koskevien luentojen paikkana. Rakennus oli käytössä vielä roomalaisella kaudella. 300-luvulla jaa. sen rakenneosia käytettiin ilmeisesti Parthenonin kunnostuksessa.
Diogeneioniin viittaavia piirtokirjoituksia on löydetty erityisesti sittemmin puretun bysanttilaisaikaisen Ágios Dimítrios Katifóriksen kirkon paikalta nykyiseltä Erechthéos-kadulta. Tällä perusteella Diogeneionin on ehdotettu sijainneen jossakin lähellä. Diogeneion oli todennäköisesti osa Ptolemaioksen gymnasionin eli Ptolemaionin kokonaisuutta, nykytutkijoiden arvioiden mukaan todennäköisesti ennemminkin siihen kuulunut palaistra kuin itse gymnasion. Palaistrana siinä on todennäköisesti ollut keskellä pylväspiha. Lisäksi rakennuksessa oli huoneita, joissa efebit kuuntelivat luentoja, sekä kirjasto. Rakennuksessa oli myös alttari tai alttareita, joille uhrattiin Diogeneia-juhlassa, sekä hermejä. Yksi hyvin säilynyt hermi on Kansallisessa arkeologisessa museossa.
Epilykeion

Epilykeion () eli Polemarkheion () oli antiikin aikainen polemarkin eli sota-asioiden arkontin käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Epilykeion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Polemarkin tiedetään toimineen rakennuksessa Solonin ajalle saakka. Rakennuksen alkuperäiseksi nimeksi mainitaan "Polemarkheion". Nimen "Epilykeion" sen kerrotaan saaneen sen jälkeen, kun polemarkkina toiminut Epilykos kunnosti sen. Toisaalta nimen on arveltu mahdollisesti viittaavan rakennuksen sijaintiin suhteessa Lykeioniin.
Jossakin Epilykeionin lähellä sijaitsivat muun muassa Prytaneion, Basileion, Bukoleion ja Thesmotheteion.
Ptolemaioksen gymnasion

Ptolemaioksen gymnasion eli Ptolemaion (, joskus myös "Ptolemeion") oli antiikin aikainen gymnasion Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin Roomalaisen agoran itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella, lähellä Ateenan niin kutsuttua Arkaaista agoraa.
Historia.
Ptolamaioksen gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 224/223 eaa. Sen lahjoitti ja rakennutti Ptolemaios III Euergetes, jonka mukaan se sai nimensä. Kiitokseksi ateenalaiset perustivat Ptolemaioksen kunniaksi "Ptolemaia"-juhlan ja siihen liittyneen pappeuden sekä uuden 13. fylen nimeltä Ptolemais, joka sai Ptolemaioksen vaimon Bereniken mukaan nimetyn demoksen nimeltä Berenikidai.
Gymnasion oli yksi Ateenan efebien koulutuksen pääpaikoista. Monet filosofit ja reettorit opettivat paikalla. Tunnetuimpiin kuuluu niin kutsutun Uuden Akatemian perustaja, skeptikko Karneades, joka opetti gymnasionissa 100-luvulla eaa. Rakennus oletettavasti vaurioitui tai tuhoutui Sullan hyökkäyksessä vuonna 86 eaa. Se kunnostettiin noin 30–20 eaa. Juba II:n kustannuksella. Gymnasion säilyi käytössä aina 200-luvulle jaa., kunnes se todennäköisesti tuhoutui herulien hyökkäyksessä vuonna 267. Tämän jälkeen rakennuksen raunioista tuli osa uutta kaupunginmuuria. 300-luvulla rakennuksen osia käytettiin mahdollisesti Parthenonin ja Asklepieionin kunnostuksessa.
Rakennus.
Ptolemaionin tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Erään teorian mukaan se olisi sijainnut jossakin nykyisten Lysíou- ja Prytaneíou-katujen välisellä alueella myöhemmin rakennetun Roomalaisen agoran itä- tai kaakkoispuolella. Gymnasion oli mahdollisesti rakennettu Basileionin, Bukoleionin ja muiden arkaaisen kauden rakennusten paikalle, kun niille ei enää ollut käyttöä.
Gymnasionissa on todennäköisesti ollut kaksi juoksurataa, avoimessa tilassa ollut "paradromis" sekä stoan eli pylväshallin kaltaisessa rakennuksessa ollut katettu "ksystos". Erään teorian mukaan paradromiksena on toiminut Agoralta Attaloksen stoan eteläpuolelta itään ja gymnasionille johtanut tie, tai vaihtoehtoisesti stoien reunustama katu niin kutsutun Agoranomeionin keskellä. Urheilupaikkojen lisäksi rakennukseen on kuulunut luentosaleja sekä kirjasto, ja se on ollut koristettu lukuisin veistoksin. Gymnasioniin on saattanut kuulua myös puistomainen lehto. Gymnasioniin kuului osa, mahdollisesti palaistra, joka tunnetaan nimellä Diogeneion. Ptolemaiosten kulttipaikka on saattanut olla osa rakennusta, mutta joidenkin tulkintojen mukaan se on ollut toisaalla.
Thesmotheteion

Thesmotheteion () oli antiikin aikainen thesmothetain käyttämä rakennus Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin kaupungin niin kutsutun Arkaaisen agoran ympäristössä nykyisen Plákan kaupunginosan alueella.
Thesmotheteion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Sitä käyttivät ne kuusi vähäisempää arkonttia, joille ei ollut muutoin omaa rakennusta, siinä missä eponyymi arkontti käytti Prytaneionia, kuningasarkontti Bukoleionia ja polemarkki Epilykeionia, joiden kaikkien oletetaan sijainneen Thesmotheteionin lähettyvillä. Lisäksi rakennusta ovat mahdollisesti käyttäneet myös muut virkamiehet. Solonin aikana kaikki arkontit ilmeisesti kokoontuivat Thesmotheteionissa. Rakennusta käytettiin todennäköisesti ainakin yhteisruokailuun ("syssitia").
Erään ehdotuksen mukaan klassisella kaudella, jolloin Arkaaisen agoran toiminnot oli monin osin siirretty uudelle Agoralle, Thesmotheteionina toimi osa Etelästoa I:stä.
Korisliiga-kausi 2016–2017

Korisliiga-kausi 2016–2017 oli 77. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Uusikaupunkilainen Korihait nousi sarjaan täksi kaudeksi M1DA-mestaruutensa myötä.
Media.
Edelliskauden tapaan kaikki Korisliigaottelut televisioitiin Elisan verkkopohjaisen Fanseat-palvelun kautta ja suuri osa Elisa Viihde -palvelussa.
Sarjajärjestelmä.
Korisliiga-kauden 2016–2017 runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin, ja viimeiseksi jäänyt joukkue karsi sarjapaikastaan M1DA:n finaalit hävinnyttä joukkuetta vastaan paras kolmesta -järjestelmällä. Puolivälieristä eteni jatkoon viime kauden tapaan kolmella voitolla ja välieristä neljällä voitolla. Myös loppuotteluissa Suomen mestaruuteen vaadittiin edelliskauden tapaan neljä voittoa. Pronssimitalit ratkaistiin yhdessä ottelussa.
Tapahtumia.
Edelliskaudella suurista talousvaikeuksista kärsinyt Bisons Loimaa ilmoitti toukokuussa 2016 hakevansa liigalisenssiä kaudelle 2016–2017. Joukkueen lisenssin saanti ja rahoitusjärjestelyt olivat ristiin ehdollisia. Kesäkuussa Koripalloliiton liittohallitus ei sarjalisenssiyksikön esityksen mukaisesti hyväksynyt Bisonsin sarjalisenssihakemusta, koska sopimusyhteisö Bisons BC Oy ei täyttänyt vaadittuja velvoitteitaan määräaikaan eli toukokuun loppuun mennessä eikä vielä kolme viikkoa ajankohdan jälkeen kestäneiden neuvottelujen jälkeenkään. Loimaalaisten tilalle Korisliigaan nostettiin edelliskaudella sarjasta pelillisesti pudonnut lapualainen Kobrat. Liitto tarjosi Bisonsille paikkaa II-divisioonasta, mihin se ei ensi kädeltä suostunut.
Tammikuussa 2017 Seagullsin Timo Heinonen pelasi historian toisena pelaajana 600. runkosarjaottelunsa Suomen miesten pääsarjassa.
Tilastot.
Runkosarjan korikuninkuuden voitti Kobrien yhdysvaltalaispelaaja Jamal Jones. Sarjan suomalaispelaajista korkein pistekeskiarvo runkosarjassa oli Tampereen Pyrinnön Topias Palmin 13,1 pistettä/ottelu. Korihaiden Marcus Van voitti levypallotilaston ja Seagullsin Antto Nikkarinen syöttötilaston.
Palkitut.
Suomen Koripalloliiton kauden parhaat.
Lähde:
Naomi Kawase

Naomi Kawase (30. toukokuuta 1969 Nara, Japani) on japanilainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Ura.
Kawasen vanhemmat erosivat hänen ollessaan lapsi, eikä hän nähnyt isäänsä kuin vasta aikuisena. Kawase valmistui Osakan kuvataidekorkeakoulusta vuonna 1989. Ensimmäinen dokumenttielokuva "Ni tsutsumarete" (1992) käsitteli häntä jäljittämässä isäänsä. Vuonna 1994 ilmestyneessä dokumentissa "Katatsumori" Kawase kuvaa isoäitiään. Kumpikin elokuva palkittiin vuoden 1995 Yamagatan dokumenttifestivaalilla.
Vuonna 1997 Kawasesta tuli nuorin Camera d'orin voittaja elokuvallaan "Moe no suzaku". "Hotaru"-elokuva voitti Locarnon elokuvajuhlilla Fipresci-järjestön palkinnon ja Cicae-palkinnon vuonna 2000. Cannesin elokuvajuhlilla ovat olleet esillä "Sharasôju" vuonna 2003, "Mogari no mori" ("Tuomariston valinta -palkinto" 2007), "Hanezu no tsuki" 2011 ja "Futatsume no mado" 2014.
Kawasen elokuvaura on ollut esillä näyttelyissä Euroopassa, esimerkiksi Pariisin Jeu de Paume -museossa vuonna 2002. Vuonna 2010 hän perusti Kansainvälisen Naran elokuvafestivaalin halutessaan tuoda nuorten ohjaajien elokuvia esiin. Vuonna 2013 Kawase toimi yhtenä Cannesin tuomareista. Vuonna 2015 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle "Taiteen ja kirjallisuuden kunniamerkin".
Kirsikkapuiden alla -elokuva esitettiin Helsingin Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalilla nimellä "An" vuonna 2015. Suomessa sen ensi-ilta elokuvateattereissa oli 8.4. 2016.
Yksityiselämä.
Kawase oli naimisissa elokuvatuottaja Takenori Sentôn kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2000, jolloin hän käytti sukunimeä Sentô.
Filmografia.
"*Tähdellä merkitty elokuvat, joissa Kawase on myös näytellyt."
Från Nära och Fjerran

Från Nära och Fjerran (”Lähteltä ja kaukaa”) oli Helsingissä vuosina 1860–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Kirjakauppias Klas Theodor Sederholmin julkaisema ja toimittama "Från Nära och Fjerran", alaotsikoltaan "Litteraturblad för Finlands qvinnor" oli naisille tarkoitettu makasiinilehti. Kerran kuukaudessa ilmestynyt 16-sivuinen ja oktaavikokoinen lehti painettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa. Se sisälsi etupäässä artikkeleita ja kaunokirjallisuutta. Lehden näkökulma oli miehen, jonka mielestä naisen tärkein tehtävä oli toimia vaimona ja äitinä. Siinä pohdittiin myös naisten kasvatus- ja koulutuskysymyksiä. Ensimmäisenä vuonnaan "Från Nära och Fjerran" sai toimittajaa tyydyttäneen 700 kappaleen levikin. Toisena vuonna tilaajamäärä laski, ja Sederholm lopetti lehden kannattamattomana.
Place de la République

Place de la République () on suorakulmainen aukio Pariisissa 3., 10. ja 11. arrondissementin rajalla. Sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, ja se on yksi Pariisin suurimmista aukioista. Aukiolla risteävät seuraavat bulevardit ja muut kadut: Boulevard du Temple, Boulevard Saint-Martin, Boulevard Magenta, Boulevard Voltaire, Avenue de la République, Rue du Temple, Rue René-Boulanger, Rue Léon-Jouhaux ja Rue du Faubourg-du-Temple.
Place de la Républiquen paikalla sijaitsi aiemmin 1300-luvulla rakennettuun niin sanottuun Kaarle V:n kaupunginmuuriin kuulunut Templen portti. Aukio syntyi vuonna 1854, kun Pariisin asemakaavaa uudistettiin paroni Haussmannin suunnitelmien mukaan. Aukion nimi oli alkujaan place du Château-d’eau. Sen pohjoissivua reunustavat arkkitehti Gabriel Davioudin suunnittelemat entiset kasarmi- ja liikerakennukset. Valokuvauksen pioneerin Louis Daguerren kuuluisa dioraamateatteri sekä Alexandre Dumas’n vuonna 1847 perustama Théâtre-Lyrique sijaitsivat aikanaan Place de la Républiquen luona. Vuonna 2013 valmistuneissa muutoksissa aukion jalankulkualuetta laajennettiin.
Aukiolla järjestettiin suuria mielenilmauksia tammikuussa 2015 Charlie Hebdon terrori-iskun jälkeen ja uudelleen marraskuussa 2015 Pariisin terrori-iskujen jälkeen. Tammikuussa 2016 aukiolle sijoitettiin iskujen uhreille omistettu muistolaatta.
Tasavallan muistomerkki.
Aukion keskellä on vuonna 1883 pystytetty "Tasavallan muistomerkki" ("Monument à la République"), jonka ovat suunnitelleet kuvanveistäjäveljekset Léopold ja Charles Morice. Ranskan tasavaltaa symboloiva Marianne-patsas on 9,5 metriä korkea ja seisoo 15,5 metriä korkealla jalustalla. Sen kolme suurta jalustahahmoa edustavat vapautta, veljeyttä ja tasa-arvoa. Jalustan alaosassa on kaksitoista pronssireliefiä, jotka kuvaavat Ranskan tasavaltaisen historian merkittäviä tapahtumia vuoden 1789 vallankumouksesta alkaen.
Ennen nykyistä patsasta paikalla on ollut kaksikin suihkulähdettä. Ensimmäinen, vuonna 1811 valmistunut suihkulähde tunnettiin nimellä "Château d’Eau" (”vesilinna”), ja koko aukio sai alkuperäisen nimensä sen mukaan. Jälkimmäinen, Davioudin vuonna 1875 suunnittelema suihkulähde siirrettiin sittemmin place Félix-Ébouélle.
Esteban de Jesús

Esteban de Jesús (2. elokuuta 1951 Carolina – 11. toukokuuta 1989 San Juan) oli puertoricolainen raskaansarjan ammattilaisnyrkkeilijä ja WBC-liiton kevyen sarjan maailmanmestari.
Ammattilaisura.
Ammattilaiskehiin jo 17-vuotiaana vuonna 1969 siirtynyt de Jesús voitti MM-tittelin Guts Ishimatsuilta toukokuussa 1976, ja puolusti vyötään kolmesti ennen tappiota Roberto Duránille. Puolitoista vuotta aiemmin de Jesús oli aiheuttanut Duranille tämän ammattilaisuran ensimmäisen tappion Madison Square Gardenissa käydyssä ottelussa.
Viimeisen kerran de Jesús otteli heinäkuussa 1980.
Nyrkkeilyuran jälkeen.
Marraskuussa 1981 de Jesús ampui kokaiinin vaikutuksen alaisena liikennekahakassa 17-vuotiaan Roberto Cintron Gonzalezin. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Vuonna 1985 de Jesúsin havaittiin saaneen HIV-tartunnan likaisista huumeneuloista. Heikentyneen terveydentilan takia de Jesús armahdettiin huhtikuussa 1989, ja hän menehtyi AIDS:iin kuukausi vapautumisensa jälkeen.
Leena Takala

Marja-Leena Takala (s. 10. maaliskuuta 1938 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän aloitti pitkän työrupeamansa Turun kaupunginteatterissa vuonna 1965.
Ura.
Leena Takalan vanhemmat olivat Paavo Takala ja Hertta Tuomisto. Hän aloitti näyttelijän uransa kiinnityksellä Jyväskylän Työväen Teatteriin 1956–1957; muutaman vuoden tauon jälkeen hän oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin 1961–1965. Takalan pitkä kiinnitys Turun kaupunginteatteriin alkoi 1965.
Takalan näyttämötehtäviä olivat muun muassa Rosalinda näytelmässä "Lepakko", Anastasia näytelmässä "Anastasia ja valtakirja" sekä "Mustalaisruhtinaan" Sylva. Anton Tšehovin "Kirsikkapuistossa" Takala näytteli Varjan roolin. Uransa myöhemmässä vaiheessa Takala on näytellyt muun muassa teoksessa "Kvartetti".
Takalan näyttämötehtävistä mainittakoon myös Hämeen tyttö Kalle Holmbergin ohjaamassa "Seitsemässä veljeksessä", joka oli Turun kaupunginteatterin suurmenestys 1970-luvulla.
Teatteriuransa ohella Takala on tehnyt muutaman elokuvaroolin, kuten Gunvorin osan Maunu Kurkvaaran teoksessa "Rakas...".
Kirkkokatu 10 (Oulu)

Kirkkokatu 10, Oulun kaupungin säästöpankin (Uleåborgs Stads Sparbank) rakennuttama liike- ja asuinkerrostalo, sijaitsee Rotuaarin varrella Pokkisen kaupunginosassa Oulussa. Rakennuksen katutason pankkitiloissa on toiminut Säästöpankki Optia vuodesta 2000.
Oulun kaupungin säästöpankki perustettiin vuonna 1845. Pankin perusti kaupunginlääkäri Gustaf Toppelius, jonka rakennuttamassa talossa pankki aloitti toimintansa. Ennen oman toimitalon rakentamista pankki ehti toimia Oulun keskustassa monissa muissakin rakennuksissa, kuten Seurahuoneella ja J. F. Kerttulan talossa.
Omaa toimitaloa varten pankki osti tontin Kauppurienkadun ja Kirkkokadun kulmauksesta. Tontin omistaja kauppias Gust Hägg hyväksyi vankilanjohtaja V. O. Juveliuksen pankin puolesta tekemän tarjouksen ja kauppa syntyi maaliskuussa 1910. Tontilla sijaitsi useita pääasiassa puisia rakennuksia, mutta osa tontista oli rakentamatta ja tuolle paikalle toimitaloa suunniteltiin. Vanhoja taloja pankki vuokrasi edelleen aina vuoteen 1932 asti, jolloin ne purettiin uudisrakennuksen tieltä.
Jugendtyylisen rakennuksen piirustukset laati arkkitehti Wivi Lönn vuonna 1911. Rakennuslupa myönnettiin huhtikuussa 1911, mutta rakennustyöt oli aloitettu jo pari kuukautta ennen helmikuussa. Vastaavana rakennusmestarina työmaalla toimi rakennusmestari Viktor Vikkula. Uuden rakennuksen pankkikonttori avattiin 12. kesäkuuta 1912. Toimitalo rakennettiin kiinni kahteen tontilla sijainneeseen kivirakennukseen, joista toisesta on nykyäänkin jäljellä kaksikerroksinen harjakattoinen osa sisäpihan puolella. Talossa on viisi maanpäällistä kerrosta, joista ylin on kylmäullakkokerros. Ensimmäinen kerros on kansallisromantiikkaan viittaavaa rosoista graniittia, joka erottaa sen selvästi muusta julkisivusta, joka on rapattua tiiltä.
Rakennus kärsi pommituksissa talvisodassa ja jatkosodassa. Sodan jälkeen arkkitehti Gustaf Strandberg suunnitteli ullakkokerroksen laajentamista asuinkäyttöön, jolloin julkisivun frontoni olisi hävinnyt. Vaikka suunnitelma saikin rakennusluvan, niin sitä ei koskaan toteutettu. Varsinkin sisätiloihin on kuitenkin tehty myöhemmin muutoksia. Arkkitehti Uki Heikkisen suunnitelmien mukaan talon pihan puolelle on rakennettu yksikerroksinen laajennusosa. 1980-luvun lopulla ensimmäinen kerros muutettiin pankkitiloista Osuuskauppa Arinan kahvila-ravintolaksi, mutta jo seuraavan vuosikymmenen lopulla tilat muunnettiin Säästöpankki Optialle.
Anu Koivunen

Anu-Riitta Koivunen (s. 29. tammikuuta 1967 Kemi) on suomalainen mediatutkija ja julkinen keskustelija. Koivunen on toiminut Turun yliopiston sukupuolentutkimuksen professorina vuodesta 2021.
Ennen Turun yliopiston professuuria Koivunen toimi Tampereen yliopistossa sukupuolentutkimuksen professorina. Koivunen on toiminut myös elokuvatutkimuksen professorina Tukholman yliopistossa mutta työskenteli virkavapaalla vuosina 2015–2017 vanhempana tutkijana Helsingin yliopistossa.
Koivunen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1992 ja lisensiaatiksi vuonna 1994 Turun yliopistosta pääaineenaan elokuva- ja televisiotiede. Hän väitteli tohtoriksi mediatutkimuksesta Turun yliopistossa 2003; väitöskirjan otsikko oli "Performative Histories, Foundational Fictions. Gender and Sexuality in Niskavuori Films". Koivunen on ollut vuodesta 2004 mediakulttuurin dosentti Tampereen yliopistossa ja elokuva- ja televisiotutkimuksen sekä naistutkimuksen dosentti Helsingin yliopistossa.
Koivunen on osallistunut julkiseen keskusteluun asiantuntijakommentaattorina, kolumnistina ja sosiaalisessa mediassa. Tällä hetkellä Koivunen kirjoittaa kolumnia Suomen Kuvalehteen. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa "Hufvudstadsbladetiin", "Apuun" ja Tieteentekijöiden liiton blogiin. Hän oli myös yksi "Pressiklubi"-ajankohtaisohjelman sekä Yle Radio Suomen "Pyöreä pöytä" -radio-ohjelman vaihtuvista vakiokommentaattoreista.
Koivunen on Suomen ja Ruotsin kaksoiskansalainen. Koivusella on puolisonsa Elsin kanssa poika.
Randy Lanier

Randy Thomas Lanier (s. 22. syyskuuta 1954 Lynchburg, Virginia) on yhdysvaltalainen entinen autourheilija. Hän kilpaili CART-sarjassa vuosina 1985 ja 1986.
23-vuotiaana kilpa-autoilun aloittanut Lanier kilpaili ennen CART-sarjaa kestävyyskilpailuissa, ja osallistui muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 1982. Indy 500 -kilpailussa Lanier sijoittui vuonna 1986 kymmenenneksi, ja oli myös kilpailun paras tulokas.
Lanier tuomittiin huumekaupasta vuonna 1988 elinkautiseen vankeusrangaistukseen ilman ehdonalaiseen pääsyn mahdollisuutta. Hän oli aloittanut huumeiden myymisen jo 15-vuotiaana.
Mia Rönkä

Mia Tiina Hannele Rönkä (s. 1972 Vaasa) on suomalainen filosofian tohtori, ympäristöekologian dosentti ja kirjailija-toimittaja. Rönkä on kirjoittanut luontoaiheisia tietokirjoja aikuisille ja lapsille sekä kaksi runokokoelmaa.
Rönkä valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999. Hän väitteli Turun yliopiston biologian laitoksella vuonna 2008 ekologian alalla väitöksellä "Assessment of Coastal Bird Populations and Habitats on the Finnish Coast of the Baltic Sea: Implications for Monitoring and Management". Väitöskirja käsitteli ympäristötekijöiden vaikutusta saaristolintukantoihin ja saaristolinnuston levinneisyyteen Suomen etelärannikolla. Väitöksessä selvitettiin saaristolintujen kannankehityksen ja poikastuoton yhteyttä sekä kehitettiin uusi menetelmä poikastuoton seurantaan. Väitöstyössä käsiteltiin myös tiedon välittämistä luonnon monimuotoisuudesta.
Vuonna 2016 ilmestyi teos "Nähdään majalla, pörriäisagentit", ensimmäinen osa luontoaiheisesta lasten tarinallisesta tietokirjasarjasta.
Darren Sharper

Darren Mallory Sharper (s. 3. marraskuuta 1975 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Sharper pelasi takapuolustajana NFL:ssä vuosina 1997–2010. Hän oli yksi pelipaikkansa parhaista pelaajista, ja valittiin viidesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Sharper voitti New Orleans Saintsin riveissä Super Bowl XLIV:n kaudella 2009.
Sharper hyväksyi maaliskuussa 2015 yhdeksän vuoden vankeustuomion jopa 16 eri naiseen kohdistuneista seksuaalirikoksista. Tapaus kuitenkin avattiin uudelleen vuotta myöhemmin, koska tuomio oli liittovaltion tuomarin mielestä liian lievä. Sharper tuomittiin elokuussa 2016 18 vuodeksi vankeuteen ja 20 000 dollarin sakkoihin 16 naisen raiskauksesta.
Asterixin &amp; Obelixin syntymäpäivä

Asterixin ja Obelixin syntymäpäivä – Kultainen kirja () on 34. "Asterix seikkailee" -albumi, joka julkaistiin vuonna 2009. Albumi juhlistaa Asterix-sarjakuvien 50-vuotista taivalta. Albumin käsikirjoitti ja piirsi Albert Uderzo, mutta se sisältää myös joitakin René Goscinnyn käsikirjoituksia vuosikymmenten takaa. Albumin tekijöiksi onkin merkitty Goscinny ja Uderzo yhdessä. Albumin on suomentanut Outi Walli.
"Asterix ja Obelixin syntymäpäivä" on Uderzon viimeinen albumi. Vuonna 2012 hän julkisti sarjan uudet tekijät, käsikirjoittaja Jean-Yves Ferrin ja piirtäjä Didier Conradin.
Chanhassen

Chanhassen on kaupunki Carverin piirikunnassa Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 25 666 asukasta. Vuosina 2010–2018 Chanhassenin väkiluku kasvoi 11,9 prosenttia. Väestöstä noin 90 prosenttia on valkoisia. Kaupungin pinta-ala on 52,9 neliökilometriä.
Chanhassenissa on ollut asutusta 1850-luvun alkupuolelta asti. Se sai nimensä sioux-intiaanien sokerivaahteraa tarkoittavasta sanasta. Se oli unelias maalaiskaupunki 1960-luvulle asti. Sen jälkeen siitä kehittyi nopeasti Minneapolisin vauras lähiö.
Vuonna 2013 kaupungin suurimmat työllistäjät olivat mittalaitteita valmistava Rosemount, Instant Web Companies ja Life Time Fitness.
Eero Lehtonen (koripalloilija)

Eero Lehtonen (s. 14. tammikuuta 1998) on suomalainen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Lehtonen voitti I-divisioonan mestaruuden vuonna 2016.
Pelaajaura.
UU-Korihaiden kasvatti Lehtonen pelasi vuosien 2012–2016 välillä seuran A- ja B-poikajoukkueissa ikäluokkien I-divisioonissa. Kaudella 2015–2016 hän ylsi A-poikien I-divisioonassa tupla-tuplakeskiarvoon, 17,8 pisteeseen ja 10,3 levypalloon per ottelu. Korihaiden miesten edustusjoukkueessa Lehtonen pelasi jo kaudella 2013–2014, jolloin hän pelasi maaliskuussa 16-vuotiaana Korisliigassa kahdessa ottelussa joitakin minuutteja ottaen toisessa ottelussa yhden levypallon. Korihait voitti kyseisellä kaudella vain kuusi 44 runkosarjaottelustaan ja putosi selkeällä erolla I-divisioonaan. Miesten I-divisioona A:ssa Lehtonen pelasi kaudella 2014–2015 runkosarjassa noin 11 ja puoli minuuttia per ottelu 2,5 pisteen ja 1,4 levypallon keskiarvoilla. Korihait voitti runkosarjan mutta hävisi loppuotteluissa eikä noussut Korisliigaan. Kaudella 2015–2016 Korihait kärsi talousvaikeuksista, joista se selvisi. Lehtosen peliaika ja tehot kasvoivat edelliskaudesta, ja pääsääntöisesti avausviisikossa pelattuaan hän kirjautti runkosarjassa noin 24 ja puolessa minuutissa 7,3 pistettä ja 2,2 levypalloa ottelua kohden. Korihait voitti jokaisen pudotuspeliottelunsa ja nousi takaisin Korisliigaan. Kauden päätyttyä Lehtonen teki Korihaiden kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Toukokuussa 2018 Lehtonen siirtyi I-divisioona A:ssa pelaavaan Kristika Turkuun.
Kaudella 2019–2020 Lehtonen pelasi Tampereen Pyrinnön organisaatiossa sekä Korisliigaa että I-divisioonaa.
Lehtonen tulee koripalloperheestä. Hänen isänsä on maajoukkuepelaaja, Suomen mestari ja cup-mestari Harri Lehtonen.
Arnhild Lauveng

Arnhild Lauveng (s. 1972) on norjalainen kirjailija ja psykologi. 
Elämä.
Lauveng joutui 17-vuotiaana itsetuhoisuuden ja psykoottisuuden vuoksi suljetulle osastolle, jolla hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Hän vietti seuraavat kymmenen vuotta hoidossa, välillä sairaalassa, välillä opiskeli Oslon yliopistossa ja valmistui sitten psykologiksi. Nykyisin Lauveng työskentelee paitsi psykologina, myös puhujana sairauteensa liittyen. Hän on kirjoittanut kaksi elämästään kertovaa kirjaa, psykologisia kirjoja ja lastenkirjoja.
Lauveng on itse parantunut skitsofreniasta ja hän on kyseenalaistanut terveydenhoitojärjestelmän yksipuolisen suhtautumisen skitsofreniaan parantumattomana sairautena. Ajattelutapansa takia psykiatrisen sairaalan lääkärit esimerkiksi antoivat Lauvengin ymmärtää, että hänen unelmansa psykologiksi valmistumisesta olisi järjetön.
Tuotanto.
Lastenkirjat.
Jenny og Jakob -sarja:
LGA 1155

LGA 1155 on Intelin valmistama suoritinkanta. Suoritinkantaan sopivat Intelin Sandy Bridge sekä Ivy Bridge -suorittimet, jotka käyttävät DDR3-keskusmuistia. Suoritinkanta julkistettiin seuraajaksi LGA 1156-kannalle, ja sen seuraaja oli LGA 1150-kanta. Suoritinkannan fyysiset mitat ovat 37,5 mm x 37,5 mm.
Tuuliajolla (kirja)

Tuuliajolla – Suuri rock and roll -risteily on vuonna 1981 ilmestynyt musiikkitoimittaja Juho Juntusen reportaasikirja, joka kertoo samana kesänä tehdystä ensimmäisestä Tuuliajolla-kiertueesta.
Taustaa.
Vuoden 1981 Tuuliajolla-kiertueella olivat mukana Juice Leskinen Slam, Eppu Normaali ja Hassisen Kone, jotka matkustivat viikon ajan eri puolilla Saimaata "S/S Heinävesi" -nimisellä sisävesialuksella ja esiintyivät kuudella paikkakunnalla. Kirjan lisäksi Tuuliajolla-kiertueelta tehtiin Aki ja Mika Kaurismäen ohjaama dokumentaarinen musiikkielokuva "Saimaa-ilmiö" sekä livealbumi "Tuuliajolla (eli ballaadeja Saimaalta)". 
Kirjassa on useita Juho Juntusen piirroksia ja sen valokuvista vastasivat hänen lisäkseen Tapio Vanhatalo sekä Mika Jussila. Takakannessa puolestaan ovat varsinaisten kansitekstien lisäksi myös Juice Leskisen laatimat saatesanat. Kirja valmistui vain pari kuukautta kesäkuun alussa järjestetyn kiertueen jälkeen, ja se julkaistiin samassa yhteydessä elokuvan ensi-illan kanssa syyskuun alkupuolella. Teoksesta tuli nopeasti myyntimenestys, jonka ensimmäinen painos myytiin loppuun. Vuonna 2008 harvinaiseksi käyneestä kirjasta ilmestyi kokonaan uudistettu laitos, joka sisältää runsaasti uutta materiaalia.
Sisältö.
Kirja sisältää Juho Juntusen värikkäitä kuvauksia Tuuliajolla-risteilyn tapahtumista, mutta vuoden 2008 painoksen jälkisanoissa hän kuitenkin kertoi jopa sensuroineensa osan. Alkuperäisen painoksen takakannessa kirjaa luonnehditaan ”suomalaisen gonzojournalismin hämmentäväksi merkkiteokseksi”, ja Juntunen siteeraakin alussa tyylilajin kehittäjänä pidettyä Hunter S. Thompsonia. Varsinaisen kiertuereportaasin lisäksi kirja sisältää hänen tekemiään muusikkohaastatteluja sekä kokonaan fiktiivisen luvun, jonka hahmoina ovat muun muassa Juntunen itse sekä toinen legendaarinen musiikkitoimittaja Waldemar Wallenius. Teoksen päättää niin ikään Thompsonilta lainattu osittain fiktiivinen kuvaus Juntusen ja toimittaja Jukka Mikkolan automatkasta, jonka aikana he käyvät keskustelua eri musiikkigenreistä. 
Vuoden 2008 painos.
Vuonna 2008 kirjasta ilmestyi Liken kustantama uudistettu painos. Alkuperäisen materiaalin lisäksi se sisältää Juho Juntusen jälkisanat, Tuuliajolla-risteilyjen historiikin sekä Jouni Hynysen kirjoittaman raportin vuoden 2006 kiertueesta.
Muuta.
Kirjaa on käytetty lähteenä Katariina Leinon käsikirjoittamassa musikaalissa "Ihan tuuliajolla", jonka ensi-ilta oli vuonna 2014.
Patrick Kenniff

Patrick Kenniff (28. syyskuuta 1865 New South Wales, Australia – 12. tammikuuta 1903 Queensland, Australia) oli australialainen lainsuojaton ("bushranger"), joka oleili Queenslandin alueella veljensä Jamesin (1869–1940) kanssa. He toimivat pääasiassa karja- ja hevosvarkaina, mutta myöhemmin veljekset todettiin syyllisiksi murhaan, jonka seurauksena Patrick hirtettiin Boggo Road Gaolin vankilassa. Veljeksiä pidetään Australian viimeisinä bushrangereina.
Elämäkerta.
Veljekset saivat tuomion karjavarkauksista vuonna 1881 pohjoisen New South Walesin alueella, jonka jälkeen Patrick ja James muuttivat isänsä kanssa Queenslandin alueelle, kahden nuoremman veljen Thomasin ja Johnin muuttaessa myöhemmin perästä. Perhe hankki haltuunsa laidunmaan Warregon alueelta. Yhdessä muiden karjavarkaiden kanssa Patrick ja James varastivat karjaa ja hevosia lähialueen karjatiloilta. Molemmat veljekset saivat vankilatuomioita varkauksista. Toiminnan seurauksena Warregon alueelle pystytettiin poliisiasema.
Veljekset omaksuivat jatkossa aggressiivisemman tyylin varkauksilleen ja olivat aseistautuneita. Erityisesti "Carnarvon"-tilalta varastettiin hevosia ja karjaa ja tilan omistaja Albert Christian Dalke oli erityinen vihamielisyyksien kohde. Vuonna 1902 maastosta löytyi Dalken sekä konstaapeli George Doylen palaneet ruumiit. Vahva epäilys oli Patrick ja James Kenniffien osallisuudesta murhiin. Veljesten päästä luvattiin 1 000£ palkkio, ja heidät saatiin kiinni suuren etsintäoperaation päätteeksi 23. kesäkuuta 1902.
Patrick sekä James tuomittiin kuolemanrangaistuksella, mutta täytäntöönpano viivästyi. Patrick teloitettiin 12. tammikuuta 1903 ja hänet haudattiin eteläisen Brisbanen hautausmaalle. Jamesin tuomio muutettiin elinkautiseksi, jota hän kärsi 12 vuotta ennen vapautumistaan. James kuoli syöpään 8. lokakuuta 1940.
Forssan tori

Forssan tori on perinteinen kauppatori Forssan keskustassa. Toripäivät ovat tiistai, torstai ja lauantai ja myyntiajat klo 7–14. Kesälauantaisin myynti saa jatkua tuntia pidempään.
Forssan toria ja sen viereistä Ankkalammin puistoa on uudistettu 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Puiston korjaus valmistui vuonna 2004. Ankkalammin korjauksen jälkeen uudistettiin torialueen pinta ja torille rakennettiin esiintymislava ja kahvilarakennus. Kahvilan yhteydessä toimii kesäisin kaupungin matkailuneuvonta.
Luonnotar (lehti)

Luonnotar oli Helsingissä vuosina 1862–1863 ilmestynyt aikakauslehti.
Alaotsikolla "Kuukausilehti Kansan Hyödyksi ja Huviksi" ilmestynyttä "Luonnotarta" tomittivat J. A. Hagman ja K. J. Gummerus. Se oli tavalliselle kansalle tarkoitettu valistava ja viihdyttävä aikakauslehti, joka luonnontieteellisten ja historiallisten artikkelien lisäksi julkaisi kirjoituksia ajankohtaisista yhteiskunnallisista aiheista. Muutamissa numeroissa oli myös kuvia. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa painettu lehti sai 590 tilaajaa. Vain vuoden ajan ilmestyneen "Luonnottaren" lakkamisen syynä oli sen kannattamattomuus ja uuden "Maiden ja Merien Takaa" -lehden perustaminen.
Litterär Tidskrift

Litterär Tidskrift oli Helsingissä vuosina 1863–1865 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.
Lehti perustettiin vuonna 1863 lakanneen J. V. Snellmanin "Litteraturbladin" korvaajaksi. Sitä toimittivat "Helsingfors Dagbladissa" työskennelleet J. G. Frosterus, J. J. Chydenius, Karl Collan ja A. H. Chydenius. Kulttuuripoliittisesti liberaali kuukausilehti sisälsi monipuolisia artikkeleita ajankohtaisista tieteellisistä ja yhteiskunnallisista kysymyksistä. Enimmillään 600 tilaajaa saanut "Litterär Tidskrift" lakkasi vuoden 1865 alussa.