tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuningaskäärme

Kuningaskäärme ("Lampropeltis getula") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko.
Kuningaskäärme on aikuisena keskimäärin 90–122 senttiä pitkä, mutta suurin mitattu yksilö oli 208,3-senttinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kuningaskäärmettä tavataan enimmäkseen Yhdysvaltojen eteläosassa. Lajia esiintyy monenlaisissa ympäristöissä, muun muassa metsissä, ruohikoissa ja viljelyksillä.
Lisääntyminen.
Munia on 3-24.
Ravinto.
Eläin tappaa saaliinsa kuristamalla. Laji syö muita käärmeitä ja pieniä nisäkkäitä.
Alalajit.
Kuningaskäärme jaettiin aiemmin alalajeihin, mutta nykyluokittelussa niitä ei ole. Vuonna 2009 alalajit kaliforniankuningaskäärme ("L. g. californiae"), täpläkuningaskäärme ("L. g. holbrooki"), idänmustakuningaskäärme ("L. g. niger") ja aavikonkuningaskäärme ("L. g. splendida") erotettiin omiksi lajeikseen. Samalla floridankuningaskäärme ("L. g. floridana"), "L. g. meansi", "L. g. goini" ja "L. g. sticticeps" luokiteltiin "L. getulan" synonyymeiksi ja lännenmustakuningaskäärme ("L. g. nigrita") "L. californiaen" synonyymiksi. Myöhemmin myös floridankuningaskäärme ja lännenmustakuningaskäärme on erotettu omiksi lajeikseen.
Reikä helvettiin

Reikä helvettiin () on 1990-luvulta lähtien ympäri maailmaa kiertänyt kaupunkitarina. Internetissä se on tiettävästi kulkenut ainakin vuodesta 1997 lähtien. 
Tarina.
Tarinan mukaan tohtori Asakovin johtamat neuvostoliittolaiset geologit porasivat 1980-luvulla jossakin päin Siperiaa 14,4 kilometrin syvyisen reiän, jonka jälkeen vastaan tuli tyhjä ontto tila. Myöhemmin kuilun pohjalle laskettiin mikrofoni, joka tallensi helvetissä kidutettavien sielujen tuskanhuutoja. Tohtori Asakovin mukaan niitä oli jopa miljoonia. Lämpötilan paikassa väitettiin olleen 1 100 celsiusastetta. Tämän jälkeen poraustyöt keskeytettiin ja reikä suljettiin. Tarina kertoo, että tutkimusryhmän jäsenet määrättiin vaikenemaan tapauksesta, koska Neuvostoliitto oli ateistinen valtio. 
Tarinasta on olemassa myös muita versioita. Erään mukaan reiästä olisi noussut tumma lepakkoa muistuttanut olento, jonka epäiltiin olleen jonkinlainen demoni tai jopa itse paholainen. Internetissä kiertää lisäksi äänite, jonka väitetään sisältävän reiästä nauhoitettuja helvetin ääniä. Niiden on kuitenkin selvitetty olevan peräisin vuonna 1972 ilmestyneestä "Verinen paroni" -kauhuelokuvasta, jonka ääniraitaa on muokattu.
Samaan aikaan väitetyn Siperian reiän kanssa porattiin Murmanskin alueella oikea reikä, joka lopulta saavutti 12,2 kilometrin syvyyden. Tämän niin kutsutun Kuolan supersyvän porausreiän pohjalla lämpötila on vain 180 celsiusastetta.
Alkuperä.
Tarinan alkuperää selvittäneen amerikkalaisen toimittajan Rich Buhlerin mukaan se esiintyi ensimmäisen kerran kalifornialaisen kristillisen yhteisön julkaisussa, josta sitä lainasi heinäkuussa 1989 suomalainen "Vaeltajat"-niminen lehti. Seuraavaksi tarina julkaistiin Lahdessa ilmestyvän "Etelä-Suomen Sanomien" lukijakirjeessä, mistä se kulkeutui "Ammennusastia"-nimiseen uskonnolliseen lehtiseen. Sitä painoi Siikaisten Leväsjoen kylässä 1974-1989 toiminut Suomen evankelis-luterilainen jengi- ja katulähetys -yhteisö. Suomessa vieraillut amerikkalainen evankelista puolestaan oli toimittanut tarinan sisältäneen "Ammennusastian" kristilliselle Trinity Broadcasting Network -radio- ja televisiokanavalle.
Laajempaan julkisuuteen reikä helvettiin -tarina tuli huhtikuussa 1990, kun se julkaistiin "Weekly World News" -kohulehdessä. Lehti nimitti artikkelissaan "Ammennusastiaa" ”arvostetuksi suomalaiseksi sanomalehdeksi”.
ITunes Festival

 
iTunes Festival on vuosittainen kuukauden mittainen musiikkifestivaali, joka järjestetään Lontoon "Roundhouse"ssa. Se on järjestetty vuodesta 2007 eteenpäin. Festivaalilla esiintyy yli 60 artistia vuosittain. Lippuja annetaan ilmaiseksi iTunesin käyttäjille. Esitykset myös striimataan suorana lähetyksenä internetin välityksellä. Festivaaliin tunnetuimpia esiintyjiä lienevät Linkin Park &amp; Muse.
Eukko pärekoreineen

Eukko pärekoreineen on suomalaisen taiteilijan Albert Edelfeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1882. Kooltaan tämä työ on 83 × 60,5 senttimetriä, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Hovingin kokoelmaan.
"Eukko pärekoreineen" -maalauksen malli on Edelfeltien vanha uskottu palvelijatar, Fredrika Snygg, jota he kutsuivat myös Tajta-nimellä. Tajta oli ollut myös Albertin oma lastenhoitaja aikoinaan.
Edelfelt oli saapunut elokuussa 1882 Suomeen ja hän maalasi täällä muutamia muotokuvia tarkoituksenaan asettaa ne Pariisin salonkiin. Hän yrittäisi saada Pariisissa niiden avulla lisää muotokuvatilauksia. Samalla Suomen matkallaan hän maalasi myös muotokuvat äidistään ja Annie-sisarestaan, mutta myös muita teoksia. Pariisiin hän saapui marras–joulukuun vaihteessa Pietarin kautta.
Tuona syksynä Edelfeltin töitä oli esillä Moskovassa yleisvenäläisessä teollisuus- ja taidenäyttelyssä, mutta myös Helsingissä Taiteilijaseuran opponenttinäyttelyssä.
Bukan

Bukan tai Bokan, Bowkan, Bookan (, ) on Iranin Länsi-Azerbaidžanin maakunnassa sijaitseva kaupunki ja Bukanin piirikunnan hallintokeskus.
Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 83 401 (1996), 120 020 (2001), 150 703 (2006) ja 170 600 asukasta (2011). Kaupungissa oli vuonna 2013 noin 180 000 asukasta. 
Kaupunki sijaitsee noin 90 kilometriä Urmiajärvestä eteläänä, noin 80 kilometriä Irakin rajan itäpuolella. Suurin osa asukkaista kuuluu kurdeihin.
Särmäpurjehai

Särmäpurjehai ("Oxynotus centrina") on hai­laji. Särmäpurjehailla on epätavallisen korkeat, purjeita muistuttavat selkäevät, joiden kärjet ovat piikkiset. Lisäksi sillä on litteä, kolmionmuotoinen kuono ja uurteiset huulet sekä yläleuassa keihäänmalliset hampaat. Silmän takana on iso spiraakkeli. Laajentunut ruumiinontelo ja iso, öljyinen maksa parantavat eläimen kellumiskykyä, ja särmäpurjehai pystyy kellumaan paikoillaan etsiessään pohjasta moni­sukas­matoja ja muita selkärangattomia. Särmäpurjehai on yksi viidestä purjehaiden heimon lajista.
Lyhtyhai

Lyhtyhai ("Squaliolus laticaudus") tai kääpiövalohai on eräs maailman pienimmistä hailajeista. Se kuuluu leijahaiden heimoon. Sillä on vatsassaan ja kyljissään valoatuottavia elimiä, joiden vuoksi eläimen vatsapuoli on itsevalaiseva. Valoelinten on arveltu eliminoivan varjoja, joten esim. miekkakalan ja muiden saalistajien on vaikea havaita kääpiövalohaita yläpuoleltaan. Ensimmäiset kääpiövalohait pyydettiin Japanin vesiltä vuonna 1908, mutta uusia yksilöitä tunnistettiin vasta 1960-luvulla.
Lyhtyhai jää alle 28 cm pitkäksi.
Lyhtyhai pysyttelee yleensä 200–500 metrin syvyydessä. Se on päivisin syvemmällä ja nousee yöksi ylemmäksi, luultavasti seuraten saaliskalojensa liikkeistä.
Lyhtyhaita on tavattu siellä täällä trooppisilla ja lauhkeilla merialueilla. Australian vesiltä ei ole vielä havaintoja, mutta arvellaan että lajia voi silti esiintyä sielläkin.
Avotaivutus

Avotaivutus on kouluratsastusliike, jossa hevonen kulkee vinosti poikittaisessa asennossa suoraan eteen taipuen samalla kaulasta ja rungosta sekä asettuu liikkeen suunnasta poispäin. Avotaivutus on kokoava liike.
Käyttö.
Avotaivutus voimisteluttaa hevosen takajalkoja ja parantaa lavan liikkuvuutta. Se myös parantaa ratsastajan apujen koordinaatiota, opettaa hallitsemaan ja siirtämään hevosen etuosaa sekä auttaa ratsastajaa huomaamaan hevosen toispuolisuutta tai vinoutta.
Suoritus.
Ratsastaja aloittaa avotaivutuksen johtamalla hevosen etuosan kaviouran sisäpuolelle asettaen samalla hevosta etenemisen suunnasta poispäin. Sisäpohje ohjaa satulavyön kohdalla hevosta taipumaan rungostaan ja pysymään uralla. Ulkopohje ohjaa hieman satulavyön takana hevosen takaosan asentoa ja tukee ulkotakajalan alleastuntaa. Ulko-ohja tukee ulkopohkeen apua sekä asetusta ja johdattaa hevosta kulkusuuntaan.
Hevonen kulkee noin 30 asteen kulmassa kaviouraan nähden siten, että sen jalat liikkuvat kolmella eri linjalla: takajalat kaviouralla ja etujalat kaviouran sisäpuolella. Avotaivutusta suoraan edestä katsottuna nähdään vain kolme jalkaa, sillä ulkoetujalka peittää sisätakajalan. Avotaivutuksen poikituskulmaa ei tule liioitella, sillä mitä jyrkemmin hevonen poikittaa, sitä vähemmän se taipuu. Hevosen tulee taipua avotaivutuksessa koko vartalollaan.
Ratsastaja päättää liikkeen ohjaamalla hevosen etuosan takaisin kaviouralle ulko-ohjalla johtaen. Lopuksi hevonen suoristetaan.
Loïc Duval

Loïc Duval (s. 12. kesäkuuta 1982 Chartres) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on vuoden 2013 Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja. Hän kilpailee tällä hetkellä FIA World Endurance Championship -sarjassa Peugeot Sportilla.
Ura.
Karting-uransa jälkeen Duval siirtyi vuonna 2002 Ranskan Formula Campus -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2003 Duval ajoi Ranskan Formula Renault 2000 -sarjaan voittaen myös tämän sarjan mestaruuden. Vuonna 2004 Duval kilpaili Formula 3 Euroseries -sarjassa sijoittuen sarjan 12:nneksi. Vuonna 2005 Duval jatkoi F3-Eurosarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Samana vuonna hän ajoi Macaon Grand Prix -kilpailussa paalupaikalle, mutta sijoittui lopulta kilpailussa kuudenneksi.
Vuonna 2006 Duval siirtyi kilpailemaan Japaniin ja kilpaili Formula Nippon -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna hän ajoi Japanin Super GT -sarjassa voittaen yhden kilpailun sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2008 Duval jatkoi Formula Nippon -sarjassa voittaen kaksi kilpailua ja sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna Duval osallistui ensi kertaa Le Mansin 24 tunnin ajoon sijoittuen kokonaiskilpailun kahdeksanneksi. Vuonna 2009 Duval onnistui voittamaan Formula Nippon -sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän ajoi Aasian Le Mans Series -sarjassa. Vuonna 2010 Duval voitti Super GT -sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän sijoittui Formula Nippon -sarjassa neljänneksi. Vuonna 2011 Duval sijoittui Super GT -sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän kilpaili jälleen Le Mansin 24 tunnin kilpailussa ollen kokonaiskilpailun viides. Vuonna 2012 Duval kilpaili uudessa FIA World Endurance Championship -sarjassa kolme kilpailua. Vuonna 2013 Duval jatkoi täyden kauden FIA WEC -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden yhdessä Tom Kristensenin ja Allan McNishin kanssa. Samana vuonna he voittivat yhdessä Le Mansin 24 tunnin ajon.
Vuonna 2014 Le Mansin 24 tunnin ajon harjoituksissa Duvalin ajama Audi ajoi pahannäköisen ulosajon, jonka seurauksena auto romuttui täysin ja Duval vietiin sairaalaan. Duval selvisi tilanteesta pienin naarmuin, mutta hän ei päässyt osallistumaan itse kilpailuun. Hänen tuuraajaksi otettiin Audin varakuljettaja Marc Gené.
Vuonna 2015 hän ajoi Formula E -sarjaa lähtien saavuttaen kaksi kolmossijaa ja 42 pistettä.
Vuosina 2017-2020 Duval ajoi DTM-sarjassa Audilla. Hän saavutti urallaan neljä palkintosijoitusta ja kaksi paalua. Vuonna 2021 Duval kilpaili IMSA SportsCar Championship -sarjassa Cadillacilla.
Samuli Kaislasalo

Samuli Kaislasalo (s. 3. elokuuta 1995) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut kotimaisessa lentopalloliigassa Raision Loimun, edesmenneen LEKA Volleyn, Rantaperkiön Iskun ja Hurrikaani Loimaan riveissä. Keväällä 2018 Kaislasalo solmi vuoden mittaisen sopimuksen Japanin lentopalloliigan tulokasjoukkueen VC Nagano Tridentsin kanssa, mutta sopimus purettiin ennen kuin kausi alkoi. Kaislasalo aloitti siksi kauden 2018–2019 Raision Loimun riveissä Suomessa ennen kuin hän solmi sopimuksen kreikkalaisen Foinikas Syrosin kanssa. 
Uransa ensimmäisen miesten A-maaottelun Kaislasalo pelasi toukokuussa 2018 Hollantia vastaan. Sitä ennen hän oli kuulunut useamman vuoden miesten maajoukkueryhmään. Kaislasalo valittiin vuoden 2018 MM-lopputurnauksen kisajoukkueeseen. MM-kisoissa hänet nähtiin kentällä muun muassa maailmanmestaruutta puolustanutta Puolaa vastaan. Kaislasalo oli Puola-ottelussa Suomen paras pistemies. Ikäluokkansa nuorten maajoukkueessa Kaislasalo pelasi EM-lopputurnauksessa vuonna 2013 (4. sija) ja myöhemmin samana vuonna MM-lopputurnauksessa (11. sija). 
Kaislasalo aloitti lentopalloilun viisivuotiaana. Lajivalintaa olivat ohjaamassa hänen vanhempansa, jotka olivat molemmat pelanneet aikoinaan entopalloa. Koijärven Kunnossa lentopallon aloittanut Kaislasalo siirtyi lukioikäisenä harjoittelemaan Lentopalloliiton valmennuskeskukseen Kuortaneelle ja kävi yhtä aikaa Kuortaneen Urheilulukiota. Kuortaneen valmennuskeskuksen joukkueessa hän pelasi lukioikäisenä aluksi 2-sarjaa ja myöhemmin 1-sarjaa. Kaudella 2013–2014 Kaislasalo esiintyi myös muutamassa ottelussa kotimaisessa lentopalloliigassa. Liigadebyytti koitti helmikuussa 2014 Hurrikaanin riveissä. 
Ensimmäinen täysimittainen kausi lentopalloliigassa Kaislasalolla oli 2014–2015 Rantaperkiön Iskussa. Siihen asti hän oli pelannut pääsääntöisesti keskitorjujana, mutta liigakentillä hän alkoi keskittyä hakkurin pelirooliin. Kaislasalo valittiin kauden päätteeksi vuoden tulokkaaksi lentopalloliigassa. Seuraavana vuonna hän oli runsarjan pistepörssissä kahdeksas.
Kreikan lentopalloliigassa Kaislasalo oli pistepörssin ykkönen keväällä 2019. Kaudella 2019–2020 Kaislasalo pelaa Belgian pääsarjassa Lindemans Aalstissa.
Jussi Vasama

Jussi Vasama (s. 6. syyskuuta 1974 Helsinki) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen aitajuoksija. Hän edusti uransa alun Vihdin Viestiä ja siirtyi aikuisurheilijana edustamaan Porvoon Urheilijoita. Hänen valmentajinaan toimivat Teijo Nieminen ja Mikael Ylöstalo. Kalevan kisoista Vasama saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1997. Lisäksi sisäratojen SM-kisoista hän saavutti kolme perättäistä pronssimitalia 60 metrin aitajuoksussa; vuosina 1996, 1997 ja 1998.
Jussi Vasamalla on useita nuorten Suomen Mestaruuksia ja mitaleja aitajuoksuissa eri matkoilta, sekä lisäksi mitaleita joukkuemoniotteluissa. Hän oli usean vuoden ajan maajoukkuevalmennuksessa ja osallistui sekä nuorten että aikuisten maaotteluihin. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1999 jälkeen.
Ennätykset päälajeissa:
Urheilu-uransa jälkeen Jussi Vasama on siirtynyt liike-elämän palvelukseen.
Shkodran Mustafi

Shkodran Mustafi (s. 17. huhtikuuta 1992 Bad Hersfeld, Saksa) on saksalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi urallaan kotimaansa lisäksi Italian, Espanjan ja Englannin sarjoissa.
Mustafi pelasi Saksan maajoukkueessa 20 ottelua vuosina 2014–2017. Hän on maailmanmestari vuodelta 2014.
Seurajoukkueura.
Mustafi siirtyi juniori-ikäisenä englantilaisseura Evertoniin, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi vain yhdessä Eurooppa-liigan ottelussa vaihtopelaajana joulukuussa 2009. Tammikuusta 2012 elokuuhun 2014 hän edusti italialaisseura Sampdoriaa, jossa hän pelasi 50 Serie A:n ottelua ja yhden Serie B:n ottelun. Serie A:ssa hän teki yhden maalin. Elokuusta 2014 elokuuhun 2016 Mustafi edusti espanjalaisseura Valenciaa ja pelasi La Ligassa 64 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia, muun muassa kaksi maalia Villarrealia vastaan 2. marraskuuta 2014. 
Mustafi siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin 41 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2016. Hän pelasi neljä ottelua Arsenalin tiellä FA Cupin mestaruuteen 2017 ja kuusi ottelua finaalitappioon päättyneessä Eurooppa-liigassa 2019. Hän pelasi kolme ottelua Arsenalin voittaessa FA Cupin 2020. Hän pelasi Arsenalissa tammikuuhun 2021 mennessä 102 valioliigaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ja Eurooppa-liigassa 26 ottelua.
Mustafi siirtyi tammikuussa 2021 ilmaissiirrolla Schalkeen, jossa pelasi loppukauden aikana 13 bundesliigaottelua ja teki yhden maalin. Kauden jälkeen hän jätti Schalken.
Syyskuussa 2021 Mustafi solmi kaksivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Levanten kanssa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Levantessa 11 La Ligan ottelua ja teki maalin 28. marraskuuta 2021 ottelussa Real Betisiä vastaan. Levante putosi kauden päätteeksi La Ligasta. Seuraavalla kaudella Mustafi pelasi Segunda Divisiónissa kolme ottelua ja teki maalin 27. elokuuta 2022 ottelussa Tenerifeä vastaan. Hän oli valtaosan kaudesta 2022–2023 sivussa loukkaantumisten vuoksi. Mustafin sopimus Levanten kanssa päättyi kesään 2023, eikä sitä uusittu.
Kesäkuussa 2024 Mustafi ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Hän aloitti samalla Saksan alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.
Maajoukkueura.
Mustafi voitti Saksan maajoukkueen riveissä maailmanmestaruuden vuonna 2014. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua, joista neljännesvälierän Algeriaa vastaan avauskokoonpanossa. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi yhden alkulohko-ottelun kokonaan ja välieräottelussa vaihtopelaajana Jérôme Boatengin loukkaannuttua. Hän pelasi kolme ottelua Maanosaliittojen cupissa 2017, joissa Saksa saavutti kultaa. Ensimmäisen A-maaottelunsa Mustafi pelasi toukokuussa 2014 ja viimeisen lokakuussa 2017. Hän teki maalin EM-kisoissa 2016 Ukrainaa vastaan ja kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Nuorisomaajoukkueissa hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009.
Yksityiselämä.
Mustafi on etniseltä taustaltaan Pohjois-Makedonian albaani. Hänen sukunsa on lähtöisin Gostivarin kaupungista.
Christoph Kramer

 
Christoph Kramer (s. 19. helmikuuta 1991 Solingen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka on pelannut viimeksi Bundesliigan Borussia Mönchengladbachissa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on maailmanmestari vuodelta 2014. 
Seurajoukkueura.
Kramer pelasi Bayer Leverkusenin kakkosjoukkueessa Regionalligassa 27 ottelua vuosina 2010–2011. Seuraavat kaksi kautta hän oli lainalla 2. Bundesliigan Bochumissa, jossa pelaamissaan 61 liigaottelussa hän viimeisteli neljä maalia. Kaudet 2013–2015 hän oli lainalla Borussia Mönchengladbachissa, jossa teki 63 bundesliigaottelussa viisi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua. 
Kramer pelasi kaudella 2015–2016 Leverkusenissa 28 ottelua Bundesliigassa, kuusi Mestarien liigassa ja neljä peliä Eurooppa-liigassa. Hän siirtyi aiempaan lainaseuraansa Borussia Mönchengladbachiin 15 miljoonalla eurolla kesällä 2016. Hän pelasi toisella rupeamallaan seurassa 180 bundesliigaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 12 ottelua ja teki maalin marraskuussa 2020 vierasottelussa FK Šah’tar Donetskia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi 12 ottelua. 
Elokuussa 2024 Kramer ja Borussia Mönchengladbach purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.
Maajoukkueura.
Kramer pääsi mukaan Saksan maajoukkueeseen, kun sen vakituiset keskikenttäpelaajat Lars Bender ja İlkay Gündoğan joutuivat jäämään pois maajoukkueesta loukkaantumisten vuoksi. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Puolaa vastaan toukokuussa 2014. Hän pelasi jalkapallon 2014 MM-turnauksessa yhteensä 12 minuuttia otteluissa Algeriaa ja Ranskaa vastaan.. Voitokkaassa loppuottelussa hän oli avauskokoonpanossa mutta pyörtyi törmättyään Argentiinan pelaajan kanssa ja joutui jättämään kentän noin puolen tunnin pelin jälkeen. 
Kramer on pelannut kaikkiaan 12 maaottelua, viimeisimmän maaliskuussa 2016.
Enzo Pérez

Enzo Nicolás Pérez (s. 22. helmikuuta 1986 Maipú, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa argentiinalaista River Platea. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
8. kesäkuuta 2011 Pérez siirtyi viisivuotisella sopimuksella portugalilaisseura Benficaan. Hänestä maksettiin 5,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Vakavasta polvivammasta toipumisen jälkeen hänet lainattiin 9. helmikuuta 2012 kuusi kuukautta kestäneellä lainasopimuksella Estudiantesiin.
29. joulukuuta 2014 Pérez siirtyi Valenciaan 25 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Pérez oli Argentiinan maajoukkueessa vuoden 2014 MM-kilpailuissa.
Sammir

Jorge Sammir Cruz Campos, tunnetaan paremmin nimellä Sammir (s. 23. huhtikuuta 1987 Itabuna, Brasilia) on brasilialaissyntyinen entinen kroatialainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa Espanjassa, Kiinassa ja Kroatiassa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Sammir pelasi Kroatian joukkueessa vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän sai oikeuden edustaa Kroatiaa hankittuaan maan kansalaisuuden pelatessaan seitsemän kauden ajan Dinamo Zagrebissa.
Ante Rebić

Ante Rebić (s. 21. syyskuuta 1993 Split) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kroatian liigassa pelaavaa Hajduk Splitiä. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italian, Saksan ja Turkin sarjoissa. Rebić on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Rebić on pelannut Saksan Bundesliigassa 78 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Italian Serie A:ssa hän on pelannut 145 ottelua ja tehnyt niissä 30 maalia. Hän teki kaksi maalia Eintracht Frankfurtin voittaessa 2018 Saksan Cupin loppuottelussa Bayern Münchenin 3–1. Hän teki AC Milanille kaksi maalia Serie A:n otteluissa tammikuussa 2020 Udinesea ja helmikuussa 2021 Crotonea vastaan. Toukokuussa 2021 hän teki kolme maalia eli hattutempun Torinoa vastaan. Saksan cupissa hän teki elokuussa 2019 Eintracht Frankfurtille hattutempun ottelussa Waldhof Mannheimia vastaan. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa eri seuroissa 16 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Rebić on pelannut useissa Kroatian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Kroatian A-maajoukkueessa elokuussa 2013. Hän pelasi vuosien 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa. Hän teki jälkimmäisissä kisoissa 1–0-maalin alkulohko-ottelussa Argentiinaa vastaan ja pelasi myös tappiollisessa loppuottelussa Ranskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2020 hän pelasi kaikki neljä Kroatian ottelua. Rebić on elokuun 26. päivään 2025 mennessä pelannut 42 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Milan Badelj

Milan Badelj (s. 25. helmikuuta 1989 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Badelj aloitti ammattilaisuransa Dinamo Zagrebissa, jossa hän voitti neljä peräkkäistä Kroatian-mestaruutta (2008–2009, 2009–2010, 2010–2011 ja 2011–2012) ja Kroatian cupin kolmesti (2008–2009, 2010–2011 ja 2011–2012). Elokuussa 2012 hän siirtyi neljän miljoonan euron siirtosummalla Saksan Bundesliigan Hamburger SV:hen. Elokuussa 2014 Badelj siirtyi Fiorentinaan. Kauden 2018–2019 hän pelasi Laziossa mutta palasi seuraavaksi kaudeksi lainasopimuksella Fiorentinaan.
Kroatian A-maajoukkueessa Badelj teki ensiesiintymisensä toukokuussa 2010. Hän oli mukana EM-kilpailuissa 2012 ja MM-kilpailuissa 2014 mutta ei saanut peliaikaa. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi Kroatian kaikki neljä ottelua alusta loppuun. MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti Kroatian joukkueessa hopeaa ja pelasi kokonaan yhden alkulohko-ottelun sekä tuli vaihtopelaajana kentälle kahden jatko-ottelun lopussa.
Saavutukset.
Dinamo Zagreb:
Aron Jóhannsson

Aron Jóhannsson (s. 10. marraskuuta 1990 Mobile, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelaa Bundesliigan Werder Bremenissä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Jóhannsson valittiin Yhdysvaltain maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuihin.
Ralf Edström

Ralf Sigvard Edström (s. 7. lokakuuta 1952 Degerfors, Ruotsi) on pelaajauransa jo päättänyt ruotsalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli keskushyökkääjä. 
Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa 40 maaottelua vuosina 1972–1980 pelannut ja niissä 15 maalia tehnyt Edström osallistui MM-kisoihin kahdesti, 1974 ja 1978. Hänet muistetaan parhaiten vuoden 1974 kisoista, joissa hän teki neljä maalia ja oli maalipörssin jaetulla neljännellä sijalla yhdessä Gerd Müllerin ja Johannes Repin kanssa. Edström pelasi maajoukkueessa 40 ottelua ja onnistui maalinteossa 15 kertaa. Seuratasolla Degerfors IF:n kasvatti Edström voitti Allsvenskanin mestaruuden Åtvidabergs FF:n riveissä vuonna 1972. Hän pelasi ulkomailla PSV Eindhovenissa (2 liigamestaruutta), Standard Liegessä ja AS Monacossa (1 liigamestaruus). Edström voitti Guldbollenin kahdesti, vuosina 1972 ja 1974. 
Edström lopetti uransa vuonna 1985.
Luettelo televisiosarjan Family Guy jaksoista

Family Guy on Seth MacFarlanen luoma yhdysvaltalainen Emmy-palkittu piirrossarja. Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa FOX-kanavalla vuodesta 1999 lähtien. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 31. tammikuuta 1999.
Suomessa sarjaa on esitetty yhden tuontokauden verran MTV3- ja Sub-kanavilla. Nykyään sarjaa esittää Suomen FOX-kanava.
Yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;
&lt;/onlyinclude&gt;
Jaksolista.
Kausi 4 (2005–2006).
! style="background:#a847f3;" colspan="8"|"Stewie Griffin: The Untold Story"
Grünerløkka

Grünerløkka on Oslon kaupunginosa. Se liitettiin Osloon 1858. 
Grünerløkkan väkiluku oli 56 283 vuonna 2016.
Thorvald Meyers gate on trendikäs ravintolakatu, ja Markveien suosittu ostoskatu. Olaf Ryes plass -aukio on kesäaikaan eläväinen ajanviettopaikka.
Keski-Ateena

Keski-Ateena () eli Keski-Ateenan alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Κεντρικού Τομέα Αθηνών, "Perifereiakí Enótita Kentrikoú Toméa Athinón") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Ateena. Alueyksikön pinta-ala on 87,4 neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Alueyksikköön kuuluu sen nimen mukaisesti keskinen osa Ateenan metropolialueesta, mukaan lukien Ateenan ydinkunta itse. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Siihen sijoitettiin keskinen osa tuolloin lakkautetusta Ateenan prefektuurista. Muut osat prefektuurista jaettiin Pohjois-Ateenan, Länsi-Ateenan ja Etelä-Ateenan alueyksiköihin.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu kahdeksaan kuntaan seuraavasti:
Länsi-Ateena

Länsi-Ateena () eli Länsi-Ateenan alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Δυτικού Τομέα Αθηνών, "Perifereiakí Enótita Dytikoú Toméa Athinón") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Peristéri. Alueyksikön pinta-ala on 66,7 neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Alueyksikköön kuuluu sen nimen mukaisesti läntinen osa Ateenan metropolialueesta. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Siihen sijoitettiin läntinen osa tuolloin lakkautetusta Ateenan prefektuurista. Muut osat prefektuurista jaettiin Keski-Ateenan, Pohjois-Ateenan ja Etelä-Ateenan alueyksiköihin.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu seitsemään kuntaan seuraavasti:
Ernest Ervasti

Ernest Emil Ervasti (14. heinäkuuta 1928 Helsinki – 16. heinäkuuta 2023 Espoo) oli suomalainen mainosgraafikko ja näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvissa "Vääpelin kauhu" (1957) ja "Nummisuutarit" (1957).
Ervasti valmistui Taideteollisuuskeskuskoulun yleisestä ammattikoulusta vuonna 1948. Hän työskenteli alkuun Elannon mainososastolla somistajana ja mainosgraafikkona. Vuonna 1953 Hän yhdessä veljensä Pauli Ervastin kanssa aloitti näyttelijäuransa Elannon Näyttämöllä, jossa hän toimi pitkään. Lukuisista esityksistä ja lavastuksista esimerkkejä ovat "Revyy", "Neljä Naista" ja "Ihmisiä jäälautalla". Ervasti näytteli 1960-luvulla TV-sarjoissa kuten "Pekka Lipposen seikkailut", "Kaverukset" ja "Seitsemän veljestä". Vuodesta 1961 hän toimi Oy Aga Ab:n somistamon päällikkönä ja päägraafikkona. Agan mainospäälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1969. Hän toimi Somistajayhdistys ry:n johtokunnassa ja varapuheenjohtajana. Hän oli myös Teollisuuden Mainospäälliköt -yhdistyksen puheenjohtaja. Hän harrasti kuvataidetta ja valokuvausta.
Etelä-Ateena

Etelä-Ateena () eli Etelä-Ateenan alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Νοτίου Τομέα Αθηνών, "Perifereiakí Enótita Notíou Toméa Athinón") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Glyfáda. Alueyksikön pinta-ala on 69,4 neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Alueyksikköön kuuluu sen nimen mukaisesti eteläinen osa Ateenan metropolialueesta. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Siihen sijoitettiin eteläinen osa tuolloin lakkautetusta Ateenan prefektuurista. Muut osat prefektuurista jaettiin Keski-Ateenan, Pohjois-Ateenan ja Länsi-Ateenan alueyksiköihin.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu kahdeksaan kuntaan seuraavasti:
Matteo Darmian

Matteo Darmian (s. 2. joulukuuta 1989 Legnano, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Darmian edustaa seuratasolla Italian Serie A:ssa pelaavaa Interiä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Darmian debytoi kasvattajaseurassaan AC Milanissa 16-vuotiaana Italian Cupissa. Keväällä 2007 oli liigadebyytin vuoro. Kauden 2009-2010 puolustaja pelasi lainalla Serie B:n Padovassa, minkä jälkeen legnanolainen siirtyi Serie A:n Palermoon. Torinossa Darmian viihtyi neljän kauden ajan vuodesta 2011 ja pelasi kaudella 2014-2015 Eurooppa-liigassa täydet minuutit myös kahdesti HJK:ta vastaan. Vuoden 2014 lopussa italialaiset jalkapallovaikuttajat valitsivat Darmianin Serie A:n vuoden joukkueeseen.
Oikeana laitapuolustajana parhaiten viihtyvä Darmian siirtyi Manchester Unitedin riveihin heinäkuussa 2015, kun hän solmi seuran kanssa 4-vuotisen pelaajasopimuksen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 28 Valioliigan ottelua ja teki niissä yhden maalin. Toisella kaudella liigapelejä kertyi 18, kolmannella kahdeksan ja neljännellä enää kuusi. Hän voitti FA Cupin 2016 sekä Eurooppa-liigan ja Englannin liigacupin 2017. Syyskuussa 2019 hän palasi Italiaan Parman joukkueeseen, jossa teki 36 Serie A:n ottelussa yhden maalin. 
Darmian siirtyi lokakuussa 2020 lainalle Interiin ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Kauden 2023–2024 loppuun mennessä hän on pelannut Interissä 115 Serie A -ottelua ja tehnyt kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän on pelamnut 27 ottelua, mukaan lukien tappiollinen loppuottelu 2023, ja tehnyt yhden maalin. Hän voitti Italian-mestaruuden 2021 ja 2024, Italian cupin 2022 ja 2023 sekä Italian supercupin 2021, 2022 ja 2023.
Maajoukkueura.
Maajoukkuedebyytti Italian paidassa tapahtui vahvan kauden päätteeksi toukokuussa 2014 ja Darmian pelasi samaisen kesän MM-kilpailuissa täydet minuutit jokaisessa Italian ottelussa. 25-vuotias puolustaja oli maajoukkueen vakiokalustoa myös Antonio Conten valmennuskaudella elokuusta 2014 lähtien. Alkuvuodesta 2015 Darmian sai "Pallone Azzurro" -palkinnon Italian maajoukkueen vuoden 2014 parhaana pelaajana. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi avauskokoonpanossa yhden ottelun ja tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle. Neljännesvälierässä Espanjaa hän syötti joukkueensa 2–0-maalin. Puolivälierä Saksaa vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Darmian epäonnistui maalinteossa joukkueensa yhdeksäntenä ja viimeiseksi jääneenä laukojana. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa sekä pelasi avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun ja tappiollisen neljännesvälierän.
Darmian on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 46 maaottelua ja tehnyt kaksi maalia: lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan. ja marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän ei pelannut yhtään maaottelua marraskuun 2017 ja maaliskuun 2023 välisenä aikana.
Pohjois-Ateena

Pohjois-Ateena () eli Pohjois-Ateenan alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Βορείου Τομέα Αθηνών, "Perifereiakí Enótita Voreíou Toméa Athinón") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Kifisiá. Alueyksikön pinta-ala on 140,7 neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Alueyksikköön kuuluu sen nimen mukaisesti pohjoinen osa Ateenan metropolialueesta. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Siihen sijoitettiin pohjoinen osa tuolloin lakkautetusta Ateenan prefektuurista. Muut osat prefektuurista jaettiin Keski-Ateenan, Etelä-Ateenan ja Länsi-Ateenan alueyksiköihin.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu 12 kuntaan seuraavasti:
Johan Tanskanen

Johan (Juho) Tanskanen (20. joulukuuta 1851 Kontiolahti – 2. joulukuuta 1919 Hankasalmi) oli suomalainen kirkkoherra ja lestadiolaista herätysliikettä arvostelleen pamfletin "Hihhulilaisuus oikeassa karvassansa" kirjoittaja.
Tanskasen vanhemmat olivat talollinen Antti Tanskanen ja Anna Turunen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 Kuopion lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1875. Tanskanen vihittiin papiksi 1876.
Tanskanen toimi kirkkoherran apulaisena Kiihtelysvaarassa 1876 ja Iisalmen maaseurakunnassa 1876–1877, armovuodensaarnaajana Liperissä 1877–1878 ja Tyrnävällä 1878, kappalaisen apulaisena Kalajoella 1878–1880, Kuusamossa välisaarnaajana 1880–1881, Vesannolla kappalaisen sijaisena 1881–1882 ja Keiteleellä kirkkoherran apulaisena 1882–1888. Hän toimi Hankasalmen kirkkoherrana vuodesta 1888 alkaen ja sai rovastin arvon 1907. Tanskanen jäi 1912 virkavapaalle sairauden takia.
Kalajoella ollessaan Tanskanen julkaisi omalla kustannuksellaan vuonna 1880 lestadiolaisuutta arvostelleen pamfletin "Hihhulilaisuus oikeassa karvassansa; sen esitys ja tarkastus". Kirjalla oli vaikutusta erityisesti sivistyneistön piirissä. Samaa lestadiolaisuuden arvostelua jatkoi Kuopion hiippakunnan piispa Gustaf Johansson vuonna 1892 ilmestyneessä kirjassaan "Laestadiolaisuus".
Tanskanen toimi myös "Walon Säeniä" ja "Kyyhkynen"-nimisten uskonnollisten lehtien toimittajana ja hän suomensi uskonnollista kirjallisuutta.
Johan Tanskanen oli naimisissa 1881–1911 Maria Sofia Kolströmin (k. 1911) kanssa ja vuodesta 1912 Iida Paatelaisen kanssa. Jääkärikapteeni Aarne Tanskanen oli Johan Tanskasen poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan.
Lubartów

Lubartów on kaupunki Lublinin voivodikunnassa Itä-Puolassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 21 828 asukasta. Lubartów perustettiin vuonna 1543 Piotr Firlejin johdosta. Perustamisestaan toiseen maailmansotaan asti Lubartów oli tunnettu suuresta juutalaisyhteisöstään - tuohon aikaan asukkaista yli puolet oli juutalaisia.
Nuorten Muotineuvosto

Nuorten Muotineuvosto oli suomalaisten nuortenvaatevalmistajien vuonna 1961 perustama keskustelufoorumi, jonka puitteissa teinikuntien valitsemat edustajat oppikouluista ympäri maan kokoontuivat kaksi kertaa vuodessa arvioimaan vaatemarkkinoijien uusia mallistoja. Muotineuvoston hyväksymät mallit saivat käyttää mainonnassaan tunnusta ”Nuorten Muotineuvoston hyväksymä”.
Nuorten Muotineuvoston perustajayrityksiä olivat James-farkuistaan tunnettu Mattisen Teollisuus, turkulainen Kestilän Pukimo sekä helsinkiläiset sisaryritykset Pola ja Pallo-Paita. Neuvosto kokoontui vaihtuvin jäsenin ainakin 1960-luvun loppuun asti.
Raadin jäsenenä on muistellut olleensa muun muassa kirjailija Lasse Lehtinen.
Nuorten Muotineuvosto oli ainakin nimellään mukana myös Tekstiilikauppiaiden liiton 1960-luvun alussa kaksi kertaa vuodessa julkaisemassa mainoslehdessä Pukeudu oikein.
Nuorten Muotineuvosto valitsi vuosittain "Hopeapeili"-lehdessä Suomen parhaiten pukeutuvan nuoren tunnettujen nuorisoidolien joukosta. Esimerkiksi vuonna 1969 valinta osui nousevaan rocktähteen Kirka Babitziniin.
Kihniön rautatieasema

Kihniön rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Kihniössä rataosuudella Pori–Haapamäki. Asema avattiin viiden kilometrin päähän kirkonkylältä 1. marraskuuta 1937. Asemarakennus oli valmistunut kolme vuotta aiemmin Thure Hellströmin suunnitelmien mukaisesti. Tavaraliikenne Kihniöön aloitettiin Porin suunnasta jo vuonna 1935. Radan rakennusvaiheessa aseman nimenä oli Mäkikylä, mutta se muutettiin Kihniöksi huhtikuussa 1936. Kihniön ja Kurun välinen yhdystie 3350 ylitti radan lähellä asemaa.
Asiointiliikenne Kihniön kirkonkylästä suuntautui enimmäkseen Parkanoon eikä toisessa suunnassa sijainnut rautatieasema erityisemmin palvellut kirkonkylän tarpeita. Aseman seudulle ei myöskään syntynyt varsinaista asutuskeskusta. Kihniö muutettiin laiturivaihteeksi 1968 ja henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1981. Pori–Haapamäki-rataosuudesta jätettiin Kihniön puukuljetuksien ja Aitonevan turveliikenteen takia osuudet Parkano–Kankaanpää ja Parkano–Aitoneva liikennöitäväksi muun radan sulkeuduttua liikenteeltä vuonna 1985. Kihniön asemalaiturit purettiin 1999, ja siitä tuli radan pääteasema, kun Aitonevan liikennepaikka lakkautettiin 2003. Tavaraliikenne Kihniössä jatkui joulukuuhun 2015, jolloin Parkanoon rakennettu raakapuuterminaali valmistui ja Kihniön kuormauspaikka kävi tarpeettomaksi. 8. joulukuuta 2015 Parkano–Kihniö-rataosuus suljettiin ja Kihniön liikennepaikka lakkautettiin.
Hugo Hertzberg

Hugo Hertzberg () oli liikemies ja pankinjohtaja 1920-luvulla. Hänen perustamansa Etelä-Pohjanmaan Pankki meni konkurssiin vuonna 1931 suuren kohun saattelemana.
Hugo Hertzbergin vanhemmat olivat Huittisten kirkkoherra, rovasti Reinhold Hertzberg (1802–1865) ja Valborg Haebeth Tryykori (1831–1904). Avioliiton hän solmi vuonna 1897 Maria Gabriella Reinin kanssa. Maria Rein oli Thiodolf Reinin tytär.
Hertzberg pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1882 ja jatkoi sen jälkeen opintojaan Helsingin yliopistossa. Hän toimi 1883 latinan ja kaunokirjoituksen opettajana Turun suomalaisessa yksityislyseossa. Hertzberg tuli vuoden 1888 alussa Turussa ilmestyneen Aura-lehden päätoimittajaksi ja oli tässä toimessa vuoden 1889 loppuun saakka. Hertzberg siirtyi sitten liike-elämään ja oli työssä vuodesta 1890 Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorissa kirjeenvaihtajana ja prokuristina sekä sittemmin Oy Weilin &amp; Göösin liikkeessä apulaisjohtajana. Vuonna 1895 hän kävi tutkimassa pankkioloja Saksassa sekä teki sitten vuosittain matkoja Saksaan, Ranskaan, Sveitsiin ja Itävaltaan tutustuakseen kaupallisiin ja teollisuusoloihin. .
Hertzberg oli sen jälkeen vuonna 1898 perustamassa Helsinkiin Lilius &amp; Hertzbergin kirjapainoa, joka teki melko vaativia painotöitä esimerkiksi 1918 itsenäistyneelle Viron valtiolle. Hertzberg erosi kirjapainon johdosta vuonna 1907, jolloin hänestä tuli Suomen Kauppapankin Helsingin haarakonttorin ensimmäinen johtaja. Hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1916 saakka. Vuonna 1911 Hertzberg perusti yhdessä johtaja Johannes (Jukka) Bärlundin (1870–1938) kanssa Palovakuutus-Osakeyhtiö Imatran. Samalla Hertzberg hoiti myös meklariliike "Hertzberg &amp; Co":ta. Osa tästä yrityksestä muutettiin vuonna 1917 Etelä Suomen Pankki Osakeyhtiöksi. Tämän vaiheen aikana Hertzbergiä syytettiin lehdistössä koronkiskonnasta. Pankki fuusioitiin vuonna 1927 Liittopankkiin. Tämän jälkeen Hertzberg oli Suomen Kauppapankin johtaja, mutta vuonna 1928 hän perusti Lapualle Etelä-Pohjanmaan Pankki Oy:n. Sillä oli parhaimmillaan kuusi sivukonttoria, joista Hertzberg itse johti Helsingin konttoria. Pankki meni konkurssiin lokakuun 1931 lopussa niin, että osakkaat menettivät kaiken sijoittamansa ja tallettajatkin 24 % saatavistaan. Pankin asioita selviteltäessä tuli esille monia väärinkäytöksiä, jotka eivät kuitenkaan olleet Hertzbergin syytä. Tästä huolimatta lehdistö kaatoi epäselvyydet Hertzbergin syyksi, ja hänen maineensa ryvettyi. Hän myös menetti konkurssissa koko omaisuutensa. Vuonna 1932 Hertzberg perusti käännöstoimiston ja hoiti sitä sen jälkeen. Hän vetäytyi liiketoiminnasta eläkepäiville Porvooseen.
Hertzberg oli 1907–1915 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja oli monen vuoden ajan kaupungin rahatoimikamarin jäsenenä sekä kuului kaupungin teknillisten laitosten sekä anniskeluyhtiön johtokuntiin.
Antiikki &amp; Design

Antiikki &amp; Design (vuodesta 1993 Antiikki ja 1995−2014 Glorian Antiikki) on antiikkiesineisiin ja sisustamiseen keskittyvä lehti. A-lehdet perusti lehden vuonna 1993 nimellä Antiikki, ja vuonna 1995 se siirtyi Sanoma Magazinesille, jolloin lehden nimi muuttui Glorian Antiikiksi. Se kuului Gloria-lehtiperheeseen, kunnes kesäkuussa 2014 Sanoma Media Finland myi lehden Fokus Medialle. Lehden nimeksi vaihdettiin Antiikki &amp; Design tammikuussa 2015. Lehden päätoimittaja on Mirva Saukkola.
Julkaisut ja päätoimittajat.
Vuonna 1993 lehti ilmestyi yhden ainoan kerran eräänlaisena näytenumerona. Lehden nimi oli pelkkä Antiikki ja ensimmäisenä päätoimittajana toimi Leena Nokela. Seuraavana vuonna 1994 lehti ilmestyi neljä kertaa. Vuoden 1995 ensimmäinen ja järjestyksessä kuudes lehti julkaistiin vielä alkuperäisellä nimellään Antiikki, kunnes seitsemännen lehden nimeksi muutettiin Glorian Antiikki.
Heksametyleenidiamiini

Heksametyleenidiamiini (C6H16N2) on diamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa nylonia ja eräitä muita orgaanisia kemikaaleja.
Ominaisuudet.
Heksametyleenidiamiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen muodostaen vahvasti emäksisen liuoksen ja 10% vesiliuoksen pH-arvo on 12,3. Vettä heikommin heksametyleenidiamiini liukenee alkoholeihin ja aromaattisiin liuottimiin. Alifaattisiin hiilivetyihin se ei liukene. Yhdisteen reaktiot ovat tyypillisiä alifaattisille amiineille ja se muodostaa muun muassa suoloja happojen kanssa.
Valmistus ja käyttö.
Heksametyleenidiamiinia voidaan valmistaa usealla tavalla, mutta pääasiallinen tapa on adiponitriilin pelkistys vedyttämällä joko korkeassa tai matalassa paineessa. Reaktio voidaan suorittaa joko kaasu- tai nestefaasissa ja katalyyttinä prosessissa käytetään Raney-nikkeliä tai kobolttia. Välivaiheena reaktiossa muodostuu 6-syano-1-aminoheksaania. Vähäisemmässä käytössä oleva tapa syntetisoida yhdistettä on dimetyyliadipaatin pelkistys 1,6-heksaanidioliksi, joka reagoi katalyytin läsnä ollessa ammoniakin kanssa muodostaen heksametyleenidiamiinia.
Heksametyleenidiamiinin tärkein käyttökohde on Nylon 6,6:n valmistus. Tätä polymeeriä valmistetaan joko heksametyleenidiamiinin ja adipiinihapon tai heksametyleenidiamiinin ja adipamidin eli adipiinihapon diamidin välisellä reaktiolla. Heksametyylidiamiinia voidaan käyttää myös valmistettaessa heksametyleenidi-isosyanaattia, jota saadaan heksametyleenidiamiinin ja fosgeenin reaktiotuotteena.
Kalle Kontio

Kalle Kontio (15. heinäkuuta 1879 Juva – 14. kesäkuuta 1954 Turku) oli suomalainen arkkitehti. 
Kontion vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Gustaf Kontio ja Henriikka Maria Harmoinen ja puoliso vuodesta 1904 Olga Lydia Auvinen. Ylioppilaaksi Kontio tuli Mikkelin klassillisesta lyseosta 1901. Hän suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1905. Valmistuttuaan hän pääsi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1905–1908 hän toimi lisäksi eri arkkitehtitoimistoissa piirtäjänä. Hän johti Kajaanin yleisen sairaalan rakennustöitä vuosina 1908–1910, ja 1911–1912 hän toimi Vaasan lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä. Vuodet 1912–1913 hän johti Savonlinnan tuomiokapitulin uuden rakennuksen rakentamista.
Vuodesta 1915 Kontio johti Tampereen teknillisen opiston rakennustöitä. Hän siirtyi 1920 Vaasan lääninrakennuskonttorin apulaisarkkitehdiksi ja 1924 Mikkelin lääninarkkitehdiksi. Viipurin lääninarkkitehtina hän toimi vuodet 1937–1940. Vuodet 1940–1947 hän toimi Turun piiriarkkitehtina ja jäi eläkkeelle 1947 toimittuaan arkkitehtina 42 vuotta. 
Kontion yksityistöitä olivat muun muassa Pieksämäen Seurojentalo (1909), Jurvan Säästöpankki, Puumalan VPK:n palotorni sekä Vöyrin sankaripatsas.
Luigi Zampa

Luigi Zampa (2. tammikuuta 1905 Rooma – 10. tai 16. elokuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Köyhään perheeseen syntynyt Zampa opiskeli arkkitehtuuria ja tekniikkaa, mutta ryhtyi sitten kirjoittamaan näytelmiä ja aloitti opinnot Kokeellisessa elokuvakeskuksessa vuonna 1935. Hän käsikirjoitti telefoni bianchi -elokuvia ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa "L’attore scomparso" vuonna 1941.
Toisen maailmansodan jälkeen Zampa sai mainetta neorealistisilla elokuvillaan, joista suosituin oli "Rakas vihollinen" ("Vivere in pace") vuonna 1946. Se sai Nastro d’argenton parhaasta tarinasta ja muun muassa New Yorkin elokuvakriitikkojen palkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana. Toinen menestyselokuva oli Anna Magnanin tähdittämä "L’onorevole Angelina" (1947). Yhteistyössä sisilialaisen kirjailijan Vitaliano Brancatin kanssa Zampa teki satiiriset komediat "Erään saappaan varjossa" ("Anni difficili", 1948), "Anni facili" (1953) ja "L’arte di arrangiarsi" (1954). Ohjaajan taiteellisesti onnistuneimpana elokuvana pidetään Napolin camorrasta kertovaa "Processo alla cittàa" (1952). Vuonna 1954 Zampa ohjasi myös Alberto Moravian romaaniin perustuvan elokuvan "Roomatar" ("La romana").
Zampan seuraava menestyselokuva oli Italian terveydenhuoltojärjestelmää kuvaava satiiri "Il medico della mutua" (1968), jonka jälkeen hän teki joukon muita yhteiskuntakriittisiä elokuvia. Ohjaajan viimeinen elokuva oli eroottinen hurjastelu "Letti selvaggi" (1979). Myöhemmin Zampa julkaisi vielä useita romaaneja.
Valerio Zurlini

Valerio Zurlini (19. maaliskuuta 1926 Bologna – 26. lokakuuta 1982 Verona) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Zurlini valmistui juristiksi Rooman yliopistosta ja alkoi tehdä dokumenttielokuvia 1940-luvun lopulla. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli Vasco Pratolinin romaaniin perustuva "Petettyjä tyttöjä" ("Le ragazze di San Frediano", 1955). Melko lyhyeksi jääneellä urallaan Zurlini ohjasi joukon arvostettuja kirjallisuussovituksia, kuten Venetsian elokuvajuhlien kultaisen leijonan saaneen "Cronaca familiaren" (1962). Hänet muistetaan parhaiten viimeisestä elokuvastaan "Il deserto dei Tartari" (1976), joka perustuu Dino Buzzatin samannimiseen romaaniin.
Unione cinematografica italiana

L’Unione cinematografica italiana (UCI) oli italialaisten elokuvayhtiöiden yhteenliittymä vuosina 1919–1926.
Alberto Fassinin johtama UCI perustettiin vastauksena Italian elokuvatuotannon lamaan ja lisääntyneeseen ulkomaiseen kilpailuun. Siinä oli mukana yksitoista maan johtavaa elokuvastudiota. Konsortion talous oli heikko alusta lähtien ja sen monet suurtuotannot menestyivät huonosti lippuluukulla. Kunnollisen jakeluverkoston puuttumisen takia joitakin elokuvia ei esitetty lainkaan. Kalliiksi tullut "Quo vadis...?" vei UCI:n vuonna 1923 konkurssiin, joka pantiin lopullisesti toimeen vuonna 1926. Suurimman osan konsortion omaisuudesta osti tuottaja Stefano Pittaluga.
Andray Blatche

Andray Blatche (s. 22. elokuuta 1986 Syracuse, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-filippiiniläinen koripalloilija, joka on pelannut vuodesta 2012 lähtien Brooklyn Netsissä. Hänelle myönnettiin Filippiinien kansalaisuus vuonna 2014.
Ura.
Blatche aloitti järjestelmällisen koripallon vasta high school -iässä, jolloin hän opiskeli neljä lukuvuotta Henninger High Schoolissa. Hän jatkoi opiskelua vielä viidennen vuotensa South Kent Schoolissa. Blatche ei pelannut lainkaan yliopistokoripalloa, vaan hänet valittiin vuoden NBA:n varaustilaisuudessa 49:ntenä pelaajana. Ennen tulokaskautta hänen autoaan yritettiin varastaa, ja ammuskelun yhteydessä häneen osui luoti. Siksi hän joutui olemaan sivussa kautta edeltävältä harjoitusleiriltä. 
Ensimmäisellä NBA-kaudellaan hän ei pelannut paljon ja viettikin osan kaudesta D-liigassa Roanoke Dazzlen joukkueessa. Elokuussa 2007 Wizards jatkoi Blatchen sopimusta, vaikkakin hän oli saman kuukauden aikana jäänyt kiinni ajokortitta ajosta ja seksin ostosta. Hän pelasi tilastollisesti uransa parhaan kauden kaudella 2010–2011, jolloin hän teki keskimäärin 16,8 pistettä ja otti 8,2 levypalloa ottelua kohden. Kuitenkin seuraavalla kaudella Blatchen pistekeskiarvo lähes puolittui, ja maaliskuussa 2012 seurajohto päätti penkittää hänet vedoten Blatchen huonoon fyysiseen kuntoon. 
Heinäkuun 2012 aikana Wizards luopui Blatchen pelaajaoikeuksista, ja syyskuussa 2012 hän siirtyi lopulta Brooklyn Netsiin.
Luonto-Portti

LuontoPortti on verkkosivusto, jolla on eliölajeja esittelevä maksuton tietopankki. Sen perustajat ovat Eija ja Jouko Lehmuskallio.
Kahdeksalla kielellä toteutetulle sivustolle on vuodesta 2008 lisätty lajeja niin, että niitä vuonna 2014 on lähes kaksituhatta. Lajeja on kasveja, lintuja, nisäkkäitä, perhosia, kaloja ja sieniä. Ulkomaisia lajeja on suunnilleen toiset kaksituhatta, mutta suomalaiset lajit on päätavoite.
Jouko Lehmuskallio on ollut Yleisradiossa tekemässä erityisesti luontodokumentteja. Hän kuvaa lajeja jatkuvasti. Eija Lehmuskallio on kiertänyt Helsingin kouluissa esittelemässä kasveja tunnistettavaksi, ja selvisi etteivät opettajatkaan tunnistaneet lajeja. 
Luonto-Porttiin perehtyminen kuuluu nykyisin luokanopettajien ja biologian ja maantieteen opettajien koulutukseen. Helsingin yliopiston ja Ilmatieteen laitoksen kanssa on tekeillä hanke, jossa aletaan kerätä kansalaisilta tietoa lajien uusista esiintymispaikoista.
Luonto-Portti on saanut vuonna 2012 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Paolo Stoppa

Paolo Stoppa (6. kesäkuuta 1906 Rooma – 1. toukokuuta 1988 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Stoppa opiskeli näyttelemistä Rooman Santa Cecilian akatemiassa ja työskenteli sen jälkeen teatterissa sekä elokuvien jälkiäänittäjänä. Vuonna 1935 hän esiintyi pienessä roolissa Enrico Guazzonin elokuvassa "Re burlone".
Toisen maailmansodan jälkeen Stoppa työskenteli muun muassa Luchino Viscontin ohjaamissa näytelmissä sekä tavanomaisten viihde-elokuvien sivuosissa. Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli kulkuri Rappi Vittorio de Sican "Milanon ihmeessä" ("Miracolo a Milano", 1951). Yli 150 elokuvassa esiintynyt näyttelijä muistetaan ehkä parhaiten nousukkaana kaupunginjohtajana ja Angelican isänä Viscontin "Tiikerikissassa" vuonna 1963. Hänet on saanut kolmesti Nastro d’argento -palkinnon.