tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
USS Guam (PG-43)

USS Guam (runkonumero PG-43) oli Yhdysvaltain laivaston Kiinan asemalla palvelut tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin yhtenä kuudesta tykkiveneestä Kiangnan Dock and Engineering Worksiltä Shanghaista korvaamaan Jangtsella partioineet alukset. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1927 kumminaan neiti Louise Frances Bruce ja otettiin palvelukseen 28. joulukuuta komentajakapteeni S. G. Moore.
Palvelus.
Ensimmäisen palvelusvuotensa alus partioi Jangtsella, kunnes se siirrettiin partioimaan Etelä-Kiinan alueelle aluevesien valvontaan. Alus luokiteltiin 15. kesäkuuta 1928 uudelleen, jolloin sen runkonumeroksi tuli PR-3. Seuraavana vuonna se palasi Jangtselle.
Alus lähti 4. heinäkuuta 1930 Yochowiin ja Chengliniin taatakseen lähetystyöntekijöiden ja muiden ulkomaalaisten turvallisuuden kommunistien hallinnassa olevalla alueella. Lähellä Yochowia alus joutui kiväärituleen, mihin se vastasi konekivääri ja tykkitulella. Alus ohitti kaupungin kolmesti, jolloin yksi sen miehistöstä sai surmansa. Alus evakuoi joulukuussa 1937 Yhdysvaltain kansalaisia Wuhusta Hankowiin japanilaisten edetessä kohti kaupunkia. Seuraavana vuonna alus oli asemapaikassaan suojaten Standard Vacuum Oilin tuotantolaitosta Hankowissa sekä alueella olevia Yhdysvaltain kansalaisia kiinalaisten ja japanilaisten taistellessa alueen hallinnasta.
Vuodesta 1939 lähtien keisarillisen Japanin laivaston alukset saattoivat alusta kaikilla purjehduksilla. Tammikuussa 1941 alus nimettiin "USS Wakeksi", kun aiempi nimi siirrettiin valmistuvalle taisteluristeilijälle. Alus sai määräyksen 25. marraskuuta 1941 siirtyä Hankowin laivastotukikohtaan siirtääkseen 80 tonnia siviilien omaisuutta Shanghaihin. Aluksen saavuttaessa 30. marraskuuta Kiinan rannikon japanilaisten saattamana aluksen miehistö siirtyi "USS Luzonille" ja "USS Oahulle", jotka lähtivät Manilaan.
"Wakelle" jäi ainoastaan shanghailainen luotsi ja kymmenen reserviläistä, jotka toimivat radiolinkkinä maissa oleville suurlähetystön henkilöstölle ja heitä suojaaville merijalkaväensotilaille. Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin viikkoa myöhemmin joutui Shanghai kokonaisuudessaan japanilaisille. Reserviläisten epäonnistuttua aluksensa upottamisessa he joutuivat antautumaan 8. joulukuuta 1941 aluksineen japanilaisille.
Alus liitettiin 25. joulukuuta keisarillisen Japanin laivastoon tykkiveneenä nimellä "Tatara". Alus poistettiin alusluettelosta 30. syyskuuta 1945 ja luovutettiin 1946 Kiinalle, joka nimesi sen "Tai Yuaniksi". Kommunistit valtasivat aluksen vuonna 1949.
Talvipäivä (maalaus)

Talvipäivä on Pekka Halosen öljyvärimaalaus vuodelta 1895. Maalaus esittää lumista rinnettä loikkivaa valkoista jänistä. Jänis on maalauksessa kuvattu sammakkoperspektiivistä, minkä takia siitä erottuvat lähinnä takapää ja ponnistavat takajalat.
Talviturkissa olevan jäniksen esittäminen oli tuon ajan suomalaisessa maalaustaiteessa harvinaista ja Halosen aihevalintaa onkin pidetty melko erikoisena.
Maalauksen mitat ovat 38 × 55 senttimetriä. Se kuuluu nykyisin yksityiseen kokoelmaan.
USS Luzon (PG-47)

USS Luzon (runkonumero PG-47) oli Yhdysvaltain laivaston Kiinan asemalla palvellut tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin yhtenä kuudesta tykkiveneestä Kiangnan Dock and Engineering Worksiltä Shanghaista korvaamaan Jangtsella partioineet alukset. Sen köli laskettiin 20. marraskuuta 1926 ja alus laskettiin vesille 12. syyskuuta 1927 kumminaan komentaja Andrew F. Carterin tytär neiti Mary C. Carter. Alus otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1928.
Palvelus.
Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Jangtsella partioivien alusten lippulaivaksi. Se luokiteltiin 15. kesäkuuta 1928 uudelleen yhdessä kahdeksan muun Jangtselle sijoitetun aluksen kanssa, jolloin sen runkonumeroksi tuli PR-7. Elokuussa 1937 japanilaisten hyökätessä Shanghaihin alus evakuoi Yhdysvaltain lähetystön Chongqingiin.
Joulukuussa 1938 alus vapautti risteilijä "USS Augustan" Shanghain vartioaluksen tehtävästä. Alus oli Shanghaissa lukuun ottamatta lyhyitä käyntejä Nankingissa, Wuhussa ja muissa Jangtsen satamissa aina 29. marraskuuta 1941 saakka, jolloin alus lähti Filippiineille.
Alus saapui Manilaan 30. joulukuuta aloittaen partioinnin Filippiineillä. Se tuki Bataanin ja Corregidorin puolustusta japanilaisten hyökättyä alueelle. Corrgidorin ja Manilanlahden linnakkeiden antauduttua aluksen miehistö upotti aluksensa 6. toukokuuta 1942 Manilanlahteen. Se poistettiin alusluettelosta 8. toukokuuta.
Japanilaiset nostivat hylyn ja se liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon nimellä "Karatsu". Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Narwhal" upotti aluksen 3. maaliskuuta 1944.
Moroksidiini

Moroksidiini (C6H13N5O) on heterosyklisiin biguanidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi lääketieteessä virustautien hoitoon.
Ominaisuudet, käyttö ja valmistus.
Moroksidiini patentoitiin virustautien hoitoon ensimmäisen kerran vuonna 1957. Yhdisteen vaikutusmekanismista ei ole täyttä varmuutta, mutta se voi vaikuttaa viruksen ja isäntäsolun välisiin vuorovaikutuksiin. Moroksidiinin on raportoitu olevan tehokas monia DNA- ja RNA-viruksia, muun muassa influenssaa, tuhkarokkoa ja sikotautia vastaan. Myös moroksidiinin käyttöä diabeteksen hoidossa on tutkittu ja sille myönnetty patentti. Moroksidiini imeytyy hyvin ruuansulatuskanavasta, sille ei ole raportoitu merkittäviä vaikeita haittavaikutuksia, eikä sen ole osoitettu olevan myrkyllinen.
Moroksidiinia valmistetaan morfoliinin ja disyandiamidin välisellä reaktiolla.
Kirkkaus (romaani)

Kirkkaus on kirjailija Riitta Jalosen romaani, jossa hän kertoo kuvitteellisen tarinan uusiseelantilaisesta kirjailijasta Janet Framesta. Kirja ilmestyi vuonna 2016 Tammen kustantamana.
Teoksessa on Jalosen jälkisanat, jossa hän sanoo etsineensä omaa kuvaansa, kuten aina kirjoittaessaan, ja löytäneensä sen toiselta puolelta maapalloa.
Kirja on henkilöhistoriallinen romaani, se myötäilee Framen tunnettuja elämänvaiheita mutta on kuitenkin fiktiota ja Mervi Kantokorven mukaan sellaisena osuma. Se menee kirjan henkilön pään sisään, ja ”tietoisuuden kuvaajana ja sisäisen elämän sanallistajana” Jalonen on Kantokorven mukaan parhaimmillaan. Jalonen kuvaa kirjoittamisen merkitystä ihmiselle, ja Framelle se on muistojen kirkastamista.
Anuirmeli Sallamo-Lavin mukaan kyse on Jalosen pääteoksesta. Hän luonnehtii kuvausta intensiiviseksi ja samalla äärimmäisen herkäksi. Runollinen teksti koostuu toinen toistaan kauniimmista lauseista.
Jean-Pierre Sauvage

Jean-Pierre Sauvage (s. 1944 Pariisi) on ranskalainen kemisti, joka on erikoistunut supramolekulaariseen kemiaan. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2016 yhdessä Fraser Stoddartin ja Bernard Feringan kanssa molekyylikoneiden synteesistä ja suunnittelusta.
Sauvage on teki väitöskirjansa Louis Pasteur Yliopistossa toisen tunnetun ranskalaisen supramolekulaarisen kemian tutkijan Jean-Marie Lehnin alaisuudessa. Sauvage väitteli tohtoriksi vuonna 1971. 1980-luvun alusta hän on tutkinut katenaanien, rotaksaanien ja muiden sisäkkäisiä makrosyklisiä rengasrakenteita sisältävien orgaanisten molekyylien synteesiä. Läpimurto tapahtui vuonna 1983, kun Sauvage ryhmineen onnistui syntetisoimaan rotaksaaneja ja katenaaneja kupari(I)suolojen katalysoimalla reaktiolla makrosyklisistä fenantroliinijohdannaisista hyvällä saannolla. Synteesi perustui kupari-ionin koordinoitumiseen makrosyklisiin ligandeihin. Sauvage on ryhmineen sittemmin syntetisoinut useita sisäkkäisiä rengarakenteisia ryhmiä sisältäviä molekyyleja, jotka ovat niin kutsuttuja molekyylisolmuja. Sauvage on tutkinut myös kompleksoitumisen vaikutuksia molekyylien rakenteeseen. Makrosykliset isäntämolekyylit muuttavat konformaatiotaan, kun kupari-ioni irtoaa kompleksista ja kompleksoituu uudelleen. Jean-Pierre Sauvage on Louis Pasteur -yliopiston emeritusprofessori.
Fraser Stoddart

J. Fraser Stoddart (24. toukokuuta 1942 Edinburgh, Skotlanti – 30. joulukuuta 2024 Australia) oli skotlantilainen orgaaninen kemisti. Hänet tunnetaan erityisesti supramolekulaarista kemiaa ja nanotekniikkaa koskevista tutkimuksista. Stoddartille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2016 yhdessä Jean-Pierre Sauvagen ja Bernard Feringan kanssa molekyylikoneiden ja -mopottorien synteesistä ja suunnittelusta.
Fraser Stoddart väitteli tohtoriksi Edinburghin yliopistosta vuonna 1966. 1980-luvulla hän alkoi tutkia Sheffieldin yliopistossa sisäkkäisiä rengasrakenteita sisältävien makrosyklisten molekyylien, kuten katenaanien ja rotaksaanien, synteesiä ja ominaisuuksia. Hän tutki ryhmineen erityisesti molekyylejä, jotka pystyvät liikkumaan pitkin toisen molekyylin muodostamaa akselia. Ensimmäiset tulokset hän julkaisi vuonna 1991. Nämä parakvattirakenteiset rotaksaanit liikkuivat pitkin aromaattisesta polyeetteristä koostuvaa akselia ja liike voidaan aktivoida esimerkiksi muuttamalla pH:ta, sähkökemiallisin hapetus-pelkistysreaktioihin perustuvilla menetelmillä tai säteilyttämällä valolla. Niiden synteesi perustui elektronirikkaiden aromaattisten yhdisteiden ja elektroniköyhien aromaattisten yhdisteiden välisiin reaktioihin. Myöhemmin Stoddart ryhmineen on tutkinut rotaksaaneihin perustuvia molekyylimmoottoreita.
Stoddart aloitti vuonna 2008 Northwestern-yliopiston professorina. Siellä hänen ryhmänsä tutkimuskohteita olivat muun muassa molekyylikytkimet, makrosykliset rotaksaanit ja katenaanit sekä itsestään järjestäytyvät molekyylit. Stoddartista tuli vuonna 2023 Hongkongin yliopiston professori.
Bernard Feringa

Bernard L. Feringa (s. 1951 Barger-Compascuum) on alankomaalainen orgaaninen kemisti. Feringa on tutkinut erityisesti supramolekulaarista kemiaa ja nanotekniikkaa. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2016 yhdessä Jean-Pierre Sauvagen ja Fraser Stoddartin kanssa molekyylimoottorien synteesistä ja suunnittelusta.
Feringan tutkimuskohteena ovat olleet erityisesti kontrolloidut akselin ympäri pyörivät molekyylit, niin kutsutut nanomoottorit. Ensimmäiset tällaiset molekyylit Feringa ryhmineen syntetisoi vuonna 1999 ja molekyylin pyöriminen perustui aromaattisten ja alifaattisten kaksoissidosten valon ja lämmön aikaansaamiin isomeroitumisiin. Sittemmin Feringa ryhmineen on julkaissut molekyylimoottoreita, jotka toimivat kultapinnalla ja molekyylejä, joiden pyörimisen saa aikaan kemiallinen reaktio. Feringa toimii professorina Groningenin yliopistossa ja hänen tutkimusryhmänsä tutkimuskohteita ovat muun muassa molekulaarinen nanotiede, asymmetrinen katalyysi, biokatalyysi ja biohybridisysteemit.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2010.
Läpisävelletty

Läpisävelletty on musiikkikäsite, joka tarkoittaa yleisesti ottaen sävellystapaa, jossa käytetään vain vähän toistoa ja kertautuvia piirteitä. Se tarkoittaa etenkin kahta asiaa, eli läpisävellettyä laulua ja läpilaulettua oopperaa.
Läpisävelletty laulu.
Läpisävelletty laulu tarkoittaa, että laulun melodia, säestys tai kumpikaan ei kertaudu säkeistöittäin samanlaisena, vaan vaihtelee laulutekstin eri kohdissa läpi koko laulun. Läpisävelletyssä laulussa tekstikään ei välttämättä jakaudu tasamittaisiin säkeistöihin, vaan sen säkeet voivat vaihdella runomitaltaan ja rytmiltään. Toisena ääripäänä ovat laulut, joissa lauluosuus toistuu melodialtaan samanlaisena säkeistöittäin, mutta säestys on läpisävelletty niin, että se on eri säkeistöissä erilainen. Esimerkkinä tästä on Franz Schubertin ”Erlkönig”. Läpisävellystekniikkaa kaikissa muodoissaan käytetään erityisesti saksalaisissa lied-lauluissa. Populaarimusiikissa tunnettuja läpisävellettyjä kappaleita ovat Billy Strayhornin ”Lush Life”, Joseph Kosman ja Jacques Prévertin ”Barbara” sekä Freddie Mercuryn ”Bohemian Rhapsody”.
Läpisävelletty tai läpilaulettu ooppera.
Läpisävelletty tai läpilaulettu ooppera, musikaali tai muu laaja musiikkidraama tarkoittaa teosta, jossa käytetään vähän tai ei lainkaan puherepliikkejä tai resitatiivia, vaan kaikki vuorosanatkin on sävelletty esitettäviksi laulaen. Läpisäveltämisen tekniikka musiikkidraamassa syntyi varhaisbarokin aikana monodian ja oopperan kehityksen myötä, kun katsottiin että näyttämöteoksen musiikin tuli kunakin hetkenä seurata ja korostaa teoksen tekstiä ja draamallisia tapahtumia. Läpisävellettyjä ovat muun muassa Richard Wagnerin oopperat, Andrew Lloyd Webberin monet musikaalit kuten "Les Misérables" sekä Michel Legrandin säveltämät ja Jacques Demyn ohjaamat musikaalielokuvat "Cherbourgin sateenvarjot" ja "Rochefortin tytöt".
Joanne (albumi)

Joanne on yhdysvaltalaisen laulaja Lady Gagan viides studioalbumi. Se julkaistiin Interscopen kautta 21. lokakuuta 2016. Albumilta julkaistiin singlet ”Perfect Illusion” 9. syyskuuta 2016, ”Million Reasons” 6. lokakuuta 2016 ja "Joanne" 22. joulukuuta 2017.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa ensimmäisellä listaviikollaan Billboard 200 -listan ensimmäiseksi. Suomessa albumi nousi virallisen albumilistan sijalle 5.
I-51 (1921)

I-51 (aiemmin "sukellusvene No. 44") () oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1924 valmistunut kokeellinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuonna 1919 vuoden 1918 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. huhtikuuta 1921. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 20. kesäkuuta 1924 nimellä "sukellusvene No. 44".
Se oli alkuperäisten suunnitelmien mukaan varustettu neljällä dieselmoottorilla, jotka kukin pyörittivät omaa akseliaan. Alukselle kuitenkin asennettiin vain kaksi dieselmoottoria ja kaksi akselia. Sen toimintamatka pinta-ajossa oli 20 000 merimailia 10 solmun nopeudella tai pinnan alla 100 merimailia neljän solmun nopeudella. Alus oli varustettu suunnitelmien mukaan 12 cm ja 76 millimetrin tykein, joista jälkimmäinen myöhemmin poistettiin. Aluksen torpedoaseistuksena oli kahdeksan 53 senttimetrin torpedoputkea, joihin kaikkiaan 24 torpedoa.
Palvelus.
Alus nimettiin 1. marraskuuta 1924 "I-51":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1940 ja myytiin vuonna 1941.
I-52 (1922)

I-52 (aiemmin "sukellusvene No. 51") oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1925 valmistunut kokeellinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. helmikuuta 1922. Alus laskettiin vesille 12. kesäkuuta ja otettiin palvelukseen 20. toukokuuta 1925 nimellä "sukellusvene No. 51".
Palvelus.
Alus nimettiin 20. toukokuuta 1942 "I-152":ksi. Se poistettiin alusluettelosta 1. elokuuta ja romutettiin vuonna 1948.
San Giovanni Rotondo

San Giovanni Rotondo on kaupunki Foggian maakunnassa Italian Apuliassa. 
San Giovanni Rotondo on maailman kolmanneksi suosituin katolinen pyhiinvaelluskohde Meksikossa olevan Guadalupen ja Rooman jälkeen. Yhdeksän miljoonaa pyhiinvaeltajaa vuodessa matkustaa kaupunkiin.
Kaupunki on kuuluisa edesmenneen asukkaansa johdosta: pyhimykseksi vuonna 2002 julistettu Padre Pio asui lähes koko elämänsä kaupungin kapusiiniluostarissa, ja hänestä tuli jo elinaikanaan kuuluisa. Padre Pion pyhiinvaelluskirkko rakennettiin pyhimyksen muiston kunniaksi, ja se valmistui vuonna 2004. Padre Pion hauta on kirkon kryptassa.
San Giovanni Rotondon läpi kulkee tie arkkienkeli Mikaelin ilmestymispaikalle Santuario di San Michele Arcangeloon, joka on ollut kristittyjen pyhiinvaelluspaikka 500-luvulta ja jossa useat paavit ovat vierailleet. Myös tämä paikka sijaitsee San Giovanni Rotondon läheisyydessä.
Kaupungissa sijaitsee Padre Pion perustama sairaala ja lääketieteellinen tutkimuskeskus Casa Sollievo della Sofferenza.
Sitoutumisen alkeet

Sitoutumisen alkeet on vuonna 2008 Yle TV2-kanavalla esitetty 4-osainen draamasarja, jonka käsikirjoitti Pekka Pesonen ja ohjasi Juha Rosma.
Rosma sai ohjauksestaan Venla-palkinnon.
Sam Lindholm

Thor Samuel (Sam) Lindholm (16. joulukuuta 1929 Karjaa – 25. huhtikuuta 2007) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Lindholmin vanhemmat olivat pastori Thor Walter Lindholm ja Edith Maria Reijonen. Hän avioitui 1960 sairaanhoitaja Lise Maria Hagbergin kanssa. Lindholm tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1957. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1959. Lindholm oli Tampereen yliopiston kirurgian professori vuodet 1988–1996. Hänen tutkimuskohteitaan olivat luun ja ruston siirto, luun haurastuminen ja siihen liittyvä niin sanottu luuta muodostavan proteiinin eristäminen ja kokeellinen testaaminen. Lisäksi hän on selvittänyt tekonivelleikkausten tuloksia ja tekonivelen pysyvyyteen vaikuttavia tekijöitä.
Lindholm oli vuonna 1989 perustetun tekonivelkirurgian asiantuntijaverkoston, Suomen Artroplastiayhdistyksen, perustajia ja ensimmäinen puheenjohtaja. ja Suomen Ortopediyhdistys r.y:n kunniajäsen
Kolkko kaupunki

Kolkko kaupunki: Toinen romaani neiti Peregrinen eriskummallisista lapsista () on yhdysvaltalaiskirjailija Ransom Riggsin menestyneen esikoisromaanin toinen jatko-osa. Kirja julkaistiin alkuperäiskielellään englanniksi 14. tammikuuta 2014. Romaani julkaistiin suomen kielellä vuonna 2016. 
Sarjan ensimmäinen osa "Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille " julkaistiin vuonna 2011. Sarjan kolmas osa "" julkaistiin syyskuussa 2015.
Shaftesburyn suihkulähde

Shaftesburyn suihkulähde (), josta käytetään usein virheellisesti nimeä Eros-patsas tai Eroksen patsas, on suihkulähde Lontoon Piccadilly Circus -aukiolla. Se rakennettiin vuosina 1892–1893 poliitikkona ja filantrooppina tunnetuksi tulleen Anthony Ashley-Cooperin, Shaftesburyn 7. jaarlin, muistoksi.
11 metrin korkuisen lähteen huipulla on Alfred Gilbertin veistos, jonka usein luullaan kuvaavan kreikkalaista rakkauden jumala Erosta, koska alastoman, jousipyssyä pitelevän hahmon oletetaan aina olevan Eros. Tosiasiassa se esittää Eroksen kaksoisveli Anterosta, epäitsekkään rakkauden jumalaa. Se on maailman ensimmäinen alumiininen veistos.
Macau (1909)

Macau oli Portugalin siirtomaahallinnon tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Yarrow'lta. Se laskettiin vesille 1919 ja alus otettiin palvelukseen 1920.
Palvelus.
Portugali poisti aluksen palveluksesta vuonna 1933. Se luovutettiin 15. huhtikuuta 1943 Japanille Makaossa ja alus liitettiin 1. lokakuuta 1944 keisarillisen Japanin laivastoon tykkiveneenä nimellä "Maiko". Alus antautui toisen maailmansodan lopulla Kantonissa ja se luovutettiin 1945 Kiinalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Wu Feng". Japani poisti aluksen alusluettelosta 3. toukokuuta 1947. Kommunistit valtasivat aluksen vuonna 1949.
Hellyys

Hellyys on Jörn Donnerin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1972. 
Vastaanotto.
"Hellyys" sai ensi-iltakriitikoilta varsin murskaavat arviot. Donnerin yritystä tilannekomedian tekemiseksi ei pidetty onnistuneena juuri miltään osin, harvoja yksittäisiä kohtauksia lukuun ottamatta. Myöhemmät kriitikot ovat arvostaneet elokuvan tarjoamaa 1970-luvun alun ajankuvaa kokeellisine ilmaisukeinoineen ja silloisine teemoineen: keskiolut, vapaa seksi ja ostoskeskukset. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ruotsalaisversio.
Donner teki seuraavana vuonna Ruotsissa "Hellyydestä" uusintaversion nimellä "Krapula". Siinäkin Donner näytteli itse pääroolin, mutta muut näyttelijät olivat ruotsalaisia. Naispääosaa esitti eroottinen kohunäyttelijä Diana Kjær. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti.
Eliittikisat 2017

Eliittikisat järjestettiin vuonna 2017 viidellä paikkakunnalla: Lahdessa, Kuortaneella, Joensuussa, Lapinlahdella ja Lappeenrannassa.
Osakilpailut.
Lahti.
Lahden eliittikisat järjestettiin 9. kesäkuuta 2017.
Miehet
Naiset
Kuortane.
Kuortaneen eliittikisat järjestettiin 17. kesäkuuta 2017.
Miehet
Naiset
Joensuu.
Joensuun eliittikisat järjestettiin 12. heinäkuuta 2017.
Miehet
Naiset
Lapinlahti.
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 16. heinäkuuta 2017.
Miehet
Naiset
Lappeenranta.
Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 26. elokuuta 2017.
Miehet
Naiset
HK 32 Liptovský Mikuláš

HK 32 Liptovský Mikuláš on slovakialainen jääkiekkoseura Liptovský Mikulášin kaupungista. Se pelaa maansa pääsarjatasolla Tipos Extraligassa. Seura on perustettu vuonna 1932.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
JC-virus

JC-virus eli John Cunningham -virus on ihmistä tietyissä olosuhteissa infektoiva polyomavirus. Väestöstä noin puolet kantaa virusta. Virus ei kuitenkaan vaikuta perusterveeseen ihmiseen mitenkään. 
Virusta löytyy huomattavia määriä jätevedestä, mikä on saanut jotkin tutkijat epäilemään, että tyypillinen infektoija on saastunut vesi.
Nir Barkat

Nir Barkat (s. 1959 Jerusalem, Israel) on israelilainen liikemies ja poliitikko. Hänet valittiin Jerusalemin pormestariksi vuonna 2008 ja jatkokaudelle vuonna 2013. Sekulaarinen Barkat seurasi virassa ääriortodoksista Uri Lupolianskia.
Barkat on entinen laskuvarjojääkäri. Hän opiskeli tietojenkäsittelytiedettä sekä liikkeenjohtoa ja perusti ohjelmistoyhtiön BRM Group.
Barkat pyrki Jerusalemin pormestariksi jo vuoden 2003 vaalissa, jonka Lupolianski voitti. Vuodesta 2003 lähtien hän oli oppositiojohtajana kaupunginvaltuustossa, kunnes hän vuonna 2008 voitti pormestarinvaalissa ääriortodoksisen ehdokkaan Meir Porushin, ja vuonna 2013 hänet valittiin virkaan uudelleen.
Helmikuussa 2015 Barkat otti kiinni palestiinalaisen hyökkääjän, joka oli puukottanut israelilaista miestä. Lokakuussa 2015 hän neuvoi kaupungin asukkaita kantamaan asetta terrori-iskujen varalta.
Vuoden 2015 lopulla Barkat ilmoitti liittyvänsä Likud-puolueeseen. Hän on tukenut puolueen puheenjohtajaa Benjamin Netanjahua useissa valtiollisissa vaaleissa. Jerusalemin pormestarina häntä seurasi Moshe Lion vuonna 2018.
Barkat vastustaa Jerusalemin jakamista arabi- ja juutalaisväestön kesken.
Make Lievonen

Markku ”Make” Tapio Lievonen (16. helmikuuta 1947 Lahti – 14. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen muusikko ja säveltäjä, joka tuli tunnetuksi 1960- ja 1970-luvulla basistina monista jazz- ja progressiivisen rockin kokoonpanoista. Hän teki hyvät arvostelut saaneen sooloalbumin "Make Lievonen" (1977), jolta paljon radiosoittoa sai instrumentaalikappale ”Rain Dance”.
Lahdessa varttuneen Make Lievosen isä oli harmonikansoiton opettaja ja harmonikkojen korjaaja Aarre ”Aki” Lievonen ja kummisetä soittimen legenda Vili Vesterinen. Hanureiden lisäksi kotona oli myös piano, jota tapailemalla ja kidekoneella Voice of Americaa kuunnellen poika alkoi kiinnostua jazzista. Koulunkäynnin ja Lahden musiikkiopiston piano-opintojen ohella Make Lievonen alkoi keikkailla kontrabassonsa kanssa eri yhtyeissä.
1960-luvun puolivälissä Lievonen vietti puolisen vuotta Olavi Virran kiertueyhtyeessä eri puolilla Suomea, sitten ravintolamuusikkona Suomen ja Saksan välisellä laivalla kunnes pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan. Kontrabasso-opintojen ohella Lievonen hankki Fender Jazz -bassokitaran ja perusti ensimmäisen oman yhtyeensä Make Lievonen Quintet. Siinä soittivat Olli Ahvenlahti (piano), Hasse Walli (kitara), Pekka Untovuori (saksofonit) ja Reino Laine (rummut), ja kaikki sävellykset olivat basisti Lievosen. Sitä seurasivat Edward Vesalan Karelia ja siviilipalvelusvuoden jälkeen Dave Lindholmin Pen Lee &amp; Co.
Vuonna 1977 Lievonen pääsi tekemään ainoaksi jäänyttä sooloalbumiaan Love Recordsin upouudessa studiossa, elokuvaäänitöistä musiikin pariin siirtyneen Paul Jyrälän ja Suomen huippumuusikoiden kanssa. Sen avausraita ”Rain Dance” nousi Yleisradiossa paljon soitetuksi radiohitiksi, vaikka Lievonen olisi halunnut jättää kappaleen pois albumilta. 
Lievonen menehtyi pitkään sairastettuaan Haartmanin sairaalassa 69-vuotiaana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Antiikkieno

Antiikkieno on vuosina 2007–2008 Yle TV2 -kanavalla esitetty suomalainen komediasarja, jonka on käsikirjoittanut Anna-Maija Valonen ja ohjannut Jussi Niilekselä.
Brittiläinen Länsi-Afrikka

Brittiläinen Länsi-Afrikka tarkoittaa Britannian siirtomaita Länsi-Afrikassa siirtomaavallan aikana, joko yleisessä maantieteellisessä merkityksessä tai tarkemmin niitä maita, jotka käsittivät virallisen koloniaalisen siirtomaavaltiokokonaisuuden. Yhdistynyt kuningaskunta hallitsi eri osia näistä alueista tai kokonaan 1780-luvulta aina 1960-luvulle asti, jolloin ne itsenäistyivät ja jolloin Gambia, Sierra Leone, Ghana sekä Nigeria tulivat omiksi itsenäisiksi valtioiksi.
Brittiläisen Länsi-Afrikan toimivalta.
Brittiläinen Länsi-Afrikka oli olemassa kahden aikakauden aikana. Ensimmäinen aikakausi alkoi 17. lokakuuta 1821 ja päättyi Brittiläisen Länsi-Afrikan hajottamiseen 13. tammikuuta 1850. Toinen aikakausi alkoi 19. helmikuuta 1866 ja päättyi lopullisesti Brittiläisen Länsi-Afrikan tullessa puretuksi 24. marraskuuta 1888 hallinnollisena kokonaisuutena senaikaisen "governor-in-chiefin" (verrattavissa arvoltaan kenraalikuvernööriin) alaisuudessa, joka toimi Brittiläisen Länsi-Afrikan pääkaupungissa Freetownissa, Sierra Leonen kruununsiirtomaassa.
Muut siirtomaat, jotka olivat saman toimivallan alla olivat Gambia, Kultarannikko (nykyinen Ghana) sekä Nigeria eteläistä Nigeriaa lukuun ottamatta.
Jälkivaikutus.
Brittiläisen Länsi-Afrikan lopullisen purkamisen jälkeenkin Brittiläisen Länsi-Afrikan punta oli käytössä koko alueella vuosien 1907 ja 1962 välillä.
Vuonna 1954 Kultarannikko sai luvan itsehallintoon Britannialta ja vuonna 1957 itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan valtioista ensimmäisenä, nimellä Ghana. Nigeria itsenäistyi vuonna 1960. Sierra Leone oli jo itsehallinnollinen vuoteen 1958 mennessä ja itsenäistyi vuonna 1961. Gambia itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan maista viimeisenä, vuonna 1965.
Yuja Wang

Yuja Wang (; s. 10. helmikuuta 1987 Peking) on kiinalainen pianisti. Hän oli jo 21-vuotispäiväänsä mennessä esiintynyt useiden merkittävien kansainvälisten orkestereiden kanssa muun muassa eri puolilla Yhdysvaltoja. Wangilla on levytyssopimus Deutsche Grammophonin kanssa ja hänen kalenteriinsa kuuluu toistasataa konserttia vuosittain. Wang tunnetaan kyvystään korvata suuria virtuooseja, jotka peruuttavat esiintymisensä lyhyellä varoitusajalla; hän on toiminut korvaajana muun muassa Radu Lupulle, Martha Argerichille ja Murray Perahialle. Wangin laajaan ohjelmistoon on kuulunut muun muassa Mozartin, Beethovenin, Mendelssohnin, Chopinin, Skrjabinin, Rahmaninovin ja Prokofjevin tuotantoa. 
Wang aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana. Sittemmin hän opiskeli Pekingin keskuskonservatoriossa ja muutettuaan Calgaryyn (2001) Mount Royal College Conservatoryssa. Hän suoritti opintoja myös Yhdysvalloissa Curtis Institutessa opettajanaan Gary Graffman. Wang on voittanut useita palkintoja, kuten Gilmore Young Artist Awardin. Anaïs ja Olivier Spiro ohjasivat vuonna 2014 henkilökuvan "" (), jossa Wang esittelee itsensä.
Räjähdys

Räjähdys on yleisnimitys rajulle ja äkilliselle energianpurkaukselle, johon usein liittyy kaasujen nopea laajeneminen. Räjähdys voi saada aikaan väliaineessa etenevän paineaallon, joka lisää räjähdyksen tuhovaikutusta. Räjähdyksiä käytetään hyödyksi muun muassa energiantuotannossa, maarakennuksessa ja sodankäynnissä, jolloin räjähdyksen tuottamiseen käytetään yleensä kemiallisia räjähteitä.
Räjähdystyypit.
Erilaisia räjähdyksiä ovat:
Kaavoitus

Kaavoitus on alueiden käytön ja rakentamisen sääntelyä, jolla päätetään eri toimintojen, kuten asumisen ja työpaikkojen, sijoittuminen kaupungin alueelle. Kaavoitus on osa maankäytön suunnittelua.
Suomessa kaavoitus jakaantuu eri kaavatasoihin, joita ovat maakuntakaava, yleiskaava ja asemakaava. Yksityiskohtaisin kaavoista on asemakaava, ja se on alisteinen yleiskaavalle. Yleiskaavaa ohjaa maakuntakaava. Joissakin tapauksissa laaditaan myös kaavarunkoja yksityiskohtaisemman asemakaavoituksen pohjaksi, mutta ne eivät ole oikeusvaikutteisia.
Vaikutuksia.
Kaavoituksen vaikutuksia selvitetään laajasti kaavoitusprosessin aikana. Maankäyttö- ja rakennuslain mukaisesti kaavoitusprosessin aikana tutkitaan kaavan vaikutus kuuteen osa-alueeseen; 
1) ihmisten elinoloihin ja elinympäristöön,
2) maa- ja kallioperään, veteen, ilmaan ja ilmastoon,
3) kasvi- ja eläinlajeihin, luonnon monimuotoisuuteen ja luonnonvaroihin,
4) alue- ja yhdyskuntarakenteeseen, yhdyskunta- ja energiatalouteen sekä liikenteeseen,
5) kaupunkikuvaan, maisemaan, kulttuuriperintöön ja rakennettuun ympäristöön.
6) elinkeinoelämän toimivan kilpailun kehittymiseen. 
Klassisen taloustieteen edustajat ovat kritisoineet hidasta kaavoitusprosessia syynä asumiskustannusten korkeaan tasoon. Nordean pääekonomisti Aki Kangasharjun mukaan tonttien parempi saatavuus rakentamiseen olisi ratkaiseva keino asumiskulujen alentamiseen. Suomessa on hänen mukaansa euromaiden ja Pohjoismaiden korkeimmat asumiskulut.
Junsen

Junsen () oli keisarillisen Japanin laivaston kaksoisrunkoinen risteilijäsukellusveneluokka. Luokka koostui neljästä toisistaan poikkeavasta alaluokasta.
Alukset.
Risteilijätehtäviin eli kaukotiedusteluun ja kauppamerenkulunhäirintään suunniteltujen sukellusveneiden suunnitelmat perustuivat Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneestä "SMS U-142" saatuihin kokemuksiin. Japani sai sotakorvauksina Saksalta kuusi sukellusvenettä, joista he kopioivat "SMS U-125":n I-21-luokan miinasukellusveneiksi.
J1-luokka.
Neljä venettä valmistettiin vuosina 1923-1929.
J1M-luokka.
Alus tyyppi vastasi J1-tyypin aluksia, mutta siihen oli lisätty tiedustelulentokone ja poistettu toinen ilmatorjuntatykeistä.
J2-luokka.
Alus tyyppiin oli lisätty katapultti tiedustelulentokoneen lentoon saattamiseksi.
J3-luokka.
Alustyyppi oli yhdistelma J2- ja K5-tyyppien aluksista.
1,2,4-triatsoli

 
1,2,4-triatsoli eli pyrrodiatsoli (C2H3N3) on heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. 1,2,4-triatsoli on 1,2,3-triatsolin isomeeri.
Ominaisuudet.
1,2,4-triatsoli on huoneenlämpötilassa väritöntä neulamaisesti kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa: 1H-1,2,4-triatsoli ja 4H-1,2,4-triatsoli, joista 1H-1,2,4-triatsoli on suositumpi. 1,2,4-triatsoli liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin. Yhdiste on emäs ja sen pKa-arvo on 10,3. Elektrofiilien kanssa 1,2,4-triatsoli reagoi nukleofiilisella aromaattisella substituutioilla, joko 3- tai 5-asemaan. Yhdisteen typpiatomit voivat alkyloitua ja tyypillisimmin alkyloituvat 1- tai 2-asemassa sijaitsevat typpiatomit.
Valmistus ja käyttö.
1,2,4-triatsolia valmistetaan hydratsiinin ja muurahaishapon välisellä kondensaatioreaktiolla. Ensimmäiseksi muodostuu 4-amino-1,2,4-triatsoli, joka pelkistetään 1,2,4-triatsoliksi. Toinen tapa on tiosemikarbatsidin ja muurahaishapon välinen kondensaatioreaktio.
1,2,4-triatsolia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa sienilääkkeitä, kuten flukonatsolia.
I-5 (1931)

I-5 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1932 valmistunut Junsen-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1927 hankinnoissa Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1929. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1932.
Palvelus.
Alus upotettiin 19. heinäkuuta 1944 lähellä Saipania. Se julistettiin samana päivänä kadonneeksi merellä ja poistettiin alusluettelosta 10. syyskuuta.
Luontopohjaiset ratkaisut

Luontopohjaiset ratkaisut (engl. "nature-based solutions") ovat monihyötyisiä yhteiskunnallisten ongelmien ratkaisuja, jotka tukeutuvat luontoon ja ekosysteemipalveluihin. Ne tähtäävät ekologisesti, sosiaalisesti ja taloudellisesti kestäviin kokonaisratkaisuihin ja tulevaisuuden hyötyihin.
Määritelmä.
Luonnon prosesseihin tukeutuvat eli ekosysteemipalveluja hyödyntävät ratkaisut voidaan jakaa kolmeen luokkaan: olemassa olevien ekosysteemien toiminnan ylläpito, olemassa olevien ekosysteemien muokkaus ja kunnostus niistä saatavien hyötyjen lisäämiseksi, ja uusien ekosysteemien luominen. Ekosysteemien toiminnan ylläpitoon perustuva luontopohjainen ratkaisu on esimerkiksi merialueiden suojelualueet, jotka biodiversiteetin suojelun ohessa edistävät kalastuselinkeinolle tärkeiden lajien elinvoimaisuutta. Ekosysteemien muokkausta niistä saatavien hyötyjen lisäämiseksi on esimerkiksi jatkuvan kasvatuksen menetelmä metsänhoidossa. Kokonaan uusia ihmisen luomia ekosysteemejä ovat esimerkiksi viherkatot. Luonnosta inspiroituvat ratkaisut (biomimiikka, engl. "biomimicry") puolestaan voivat matkia luonnonmateriaalien, -rakenteiden tai -prosessien ominaisuuksia. Esimerkkejä näistä ovat puun jousto-ominaisuuksien matkiminen materiaalien valmistuksessa, muurahaispesän lämpödynamiikan matkiminen rakennusten ilmanvaihtoa suunniteltaessa ja kiertotalous.
Historia.
Luontopohjaisten ratkaisujen käsite nousi tieteelliseen kirjallisuuteen ensimmäisen kerran 2000-luvun alussa. Silloin keskusteltiin ratkaisuista maatalouden ongelmiin – esimerkiksi luontopohjaisesta tuholaisten torjunnasta ja kasvipeitteisten suojavyöhykkeiden käyttämisestä veden pintavalunnan hallintaan pelloilla. Samoihin aikoihin luontopohjaisten ratkaisujen konsepti alkoi esiintyä myös yleisemmin keskusteluissa maankäytön suunnittelusta. 
Pian 2000-luvun alun jälkeen termi alkoi esiintyä myös teollista muotoilua käsittelevässä kirjallisuudessa. Sama konsepti oli kuitenkin ollut esillä alalla jo edellisen vuosikymmenen loppupuolella biomimiikkaa hyödynnettäessä.
Vuoden 2009 jälkeen termi on otettu laajemmin käyttöön ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevässä kirjallisuudessa.
Luontopohjaisten ratkaisujen konseptin käyttöönottoa ovat viime vuosina erityisesti edistäneet Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) ja Euroopan komissio. Eri tutkimusyhteisöt ovat myös olleet aktiivisia termin avaamisessa, esimerkiksi eurooppalainen biodivesiteettitutkimuksen verkosto ALTER-Net.
I-6 (1934)

I-6 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1935 valmistunut Junsen-tyyppinen sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1931 hankinnoissa Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1932. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1935.
Palvelus.
Alus katosi 30. kesäkuuta 1944 lähellä Saipania ja poistettiin alusluettelosta 10. syyskuuta.
Tou fengarioú ta páthi

Tou fengarioú ta páthi () on kreikkalaislaulaja María Farantoúrin konserttitallenne vuodelta 2002. Albumilla Farantoúri laulaa espanjalaisrunoilija Federico Garcia Lorcan runoihin sävellettyjä lauluja kreikaksi sekä espanjaksi. 
Albumi on jaettu kolmeen osaan. Ensimmäinen osa "Matoménos gámos" (Ματωμένος γάμος) on kreikaksi, ja sen on säveltänyt Mános Chatzidákis. Toinen osa, "Canciones Populares" puolestaan on Lorcan runoja alkuperäiskielellä. Kaikki laulut sävellyksineen ovat espanjalaisia. Kolmannen osan on säveltänyt Míkis Theodorákis Lorcan kokoelmaan "Romanceros Gitanos".
I-1-luokka

I-1-luokka () tai tyypin J1 sukellusvene () oli Keisarillisen Japanin laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka.
Antti Saarela

Antti Akseli Saarela (6. heinäkuuta 1899 Tampere – 4. maaliskuuta 1981 Tampere) oli tamperelainen taidemaalari, joka teki pääasiassa henkilö- ja maisemamaalauksia.
Saarelan vanhemmat olivat työnjohtaja Kustaa Saarela ja Liisa Sofia Saarela omaa sukua Pyhtilä. Hän kävi neljä luokkaa Tampereen suomalaista lyseota ja opiskeli taidetta 1919–1923 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa hänelle myönnettiin oppilaspalkinto. Ulkomaisia vaikutteita Saarela hankki opintomatkallaan Ranskaan ja Italiaan 1924 sekä Ranskaan 1929. Ulkomaisiin taideopintoihin hän osallistui Italian Roomassa pidetyllä freskomaalauskurssilla 1957-1958.
Teoksiaan Saarela sai ensi kerran taidenäyttelyyn Helsingissä 1921 ja osallistui sittemmin suomalaisiin yhteisnäyttelyihin eli Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn vuosina 1921, 1922, 1923, 1934 ja 1939. Yksityisnäyttelyitä hän piti Tampereella useita vuodesta 1923 lähtien sekä Helsingissä 1938 ja 1953 sekä yksityisnäyttelyn Jyväskylässä, Jämsässä, Kotkassa, Mäntässä, Nokialla, Porissa ja Valkeakoskella. Ulkomailla Saarelan teoksia oli esillä Portugalissa Póvoa de Varzim -nimisessä kaupungissa vuonna 1955.
Saarelan teoksia on hyväksytty monen yhteisön taidekokoelmaan. Tällaisia yhteisöjä ovat ainakin Kangasalan kunta, Nokian kaupunki, Porin kaupunki, Tampereen kaupunki, Kotkan kaupunginteatteri, Tampereen Teatteri, Emil Aaltosen säätiö ja Gösta Serlachiuksen taidesäätiö. Ulkomaiseen taidekokoelmaan hänen teoksiaan on päätynyt Póvoa de Varzimin kaupungissa Portugalissa.
Antti Saarela oli Tampereen Taiteilijaseuran ja Suomen Taidepiirtäjien Liiton jäsen. Tampereen kaupungin seinämaalauskilpailussa hän sai toisen palkinnon 1933 ja Kaupin parantolan seinämaalauskilpailussa hänen työnsä lunastettiin 1952. Saarelalle myönnettiin Ahlströmin apuraha 1938 ja hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1974.
Tupolev Tu-110

Tupolev Tu-110 (, ) oli neuvostoliittolainen suihkuturbiinikäyttöinen pitkän matkan matkustajalentokone. Tupolev Tu-104:n pohjalta kehitetty nelimoottorinen kone suunniteltiin erityisesti vientimarkkinolle. Se lensi ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Konetyypin valmistus lopetettiin jo vuonna 1958, kun todettiin, ettei sille ollut kysyntää. Niitä ehdittiin valmistaa vain neljä kappaletta.
Historia.
Ensimmäinen neuvostoliittolainen suihkumatkustajakone, Tupolev Tu-104, otettiin käyttöön 15. syyskuuta 1956. Andrei Tupolev halusi kehittää koneesta nelimoottorisen version pitkille matkoille ja vientimarkkinoille. Hän asetti Dmitri Markovin johtamaan projektia. Uuden koneen mallinimeksi tuli Tu-110. Sen suunnittelu alkoi kesäkuussa 1955, ja Neuvostoliiton ministerineuvosto hyväksyi sen tuotannon aloittamisen 12. elokuuta 1956 julkaistulla direktiivillä 1511-846.
Konetyypin voimanlähteeksi valittiin ensin Ljulka AL-5, jonka korvasi myöhemmin Ljulka AL-7P. Ajatuksena oli käyttää kahden tehokkaan moottorin sijasta neljää pienempitehoista, jotta koneen luotettavuus olisi parempi. Se oli tarpeellinen ominaisuus vientimarkkinoilla, sillä kaikissa ensimmäisissä länsimaisissa suihkukoneissa oli neljä moottoria. Muita muutoksia Tu-104:ään verrattuna olivat rungon pidennys 1,2 metrillä, uudelleen suunniteltu siipi, suuremmat laskusiivekkeet sekä koneen sisäiset muutokset, joiden ansiosta matkustamoon mahtui rinnan viisi istuinta, yksi enemmän kuin Tu-104:ssä. Näiden muutosten ansiosta Tu-110 pystyi kuljettamaan jopa 100 matkustajaa, ensimmäiset Tu-104:t taas vain 50.
Koneen prototyyppi teki ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Jo silloin tiedettiin, ettei konetyyppiä tultaisi ottamaan käyttöön. Tu-104:n käyttöönotto oli vaatinut suuria investointeja lentoasemiin ja suunnistuslaitteistoihin, eikä uutta tyyppiä haluttu käyttöön niin pian sen jälkeen. Tilauksia ulkomailta ei ollut tullut, ja kun Tu-104:n moottorien luotettavuus parani ja sen matkustajakapasiteetti kasvoi myöhemmissä versioissa sataan, ei uutta konetyyppiä tarvittu. Koelento-ohjelman jälkeen prototyyppi ja kolme muuta valmistettua konetta toimitettiin Kiovan siviili-ilmailutekniikan instituutille, joka käytti niitä lentävinä koealustoina esimerkiksi avioniikan, ohjusjärjestelmien ja ohjausjärjestelmien testaamiseen. Niitä käytettiin myös Tupolev Tu-124:ää varten kehitettävien Solovjov D-20P -puhallinturbiinien koeohjelmassa. Koneista yksi pysyi käytössä 1980-luvulle saakka. Kaikki neljä on sittemmin romutettu.
50-paikkainen prototyyppi.
100-paikkainen sarjatuotantomalli.
Mallimerkintä koneille, jotka oli muunnettu käyttämään Solovjov-moottoreita.
”Lentävä laboratorio”, jota käytettiin avioniikan ja Sapfir-23-tutkan testaamiseen.
Yrjö Sallakoski

Kustaa Yrjö Wilhelm Sallakoski (ent. Stenberg; 27. elokuuta 1901 Tampere – 17. tammikuuta 1990) oli tamperelainen taidemaalari, joka toimi myös sanomalehtien piirtäjänä ja kuvittajana. Hänen erikoisalaansa olivat maisemamaalaukset.
Sallakosken vanhemmat olivat puuseppä Kustaa Sallakoski ja Emma Sallakoski omaa sukua Vuorinen. Yrjö Sallakoski kävi kansakoulun ja opiskeli Tampereen työväenopistossa. Taideopetusta hän sai 1919–1920 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Sergei Wlasoffin yksityisopetuksessa.
Sallakosken töitä oli ensi kertaa esillä taidenäyttelyssä 1921, jolloin Tampereella järjestettiin suomalaisten taiteilijoiden yhteisnäyttely. Kaiken kaikkiaan hän osallistui kotimaassaan yhteisnäyttelyihin Tampereella 1921 ja 1973, Porissa 1924, Raumalla 1924, Viipurissa 1938 ja Helsingissä 1972. Oman yksityisnäyttelyn hän piti Helsingissä 1926, Tampereella 1926 ja 1935 sekä Jyväskylässä 1968. Sallakoski oli Tampereen Taiteilijaseuran ja Jyväskylän taiteilijaseuran jäsen.
Volkswagen Phideon

Volkswagen Phideon on Volkswagenin vuodesta 2016 lähtien Kiinan markkinoille valmistama loistoauto, joka korvasi Volkswagen Phaetonin. Malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016, ja sen nimen alkuperänä on roomalainen uskollisuuden jumalatar Fides.
Phideoniin oli aluksi valittavissa kaksi bensiinimoottoria; turboahdettu 2,0-litrainen (225 hv) tai mekaanisesti ahdettu 3,0-litrainen V6 (300 hv). Molempien yhteydessä on seitsemänportainen kaksoiskytkinvaihteisto, mutta pienemmän moottorin yhteydessä vetotapana on etuveto ja suuremmassa neliveto.
Syksyllä 2020 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Phideon. Uudistuksia tehtiin esimerkiksi etupuskuriin, ajovaloihin ja etusäleikköön, jossa Volkswagen-logo on nyt valaistu. Etusäleikön poikki kulkee myös vaakasuuntainen LED-valonauha. 3,0-litrainen V6-moottori poistui valikoimasta, joten mallia ei ole enää saatavana nelivetoisena.
Clinton Foundation

Clinton Foundation (alun perin William J. Clinton Foundation, vuosina 2013–2015 Bill, Hillary &amp; Chelsea Clinton Foundation) on entisen Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin vuonna 1997 perustama humanitaarinen säätiö.
Säätiö on toiminnallinen, sen keräämät rahalahjoitukset käytetään suoraan säätiön toimintaan, eikä niitä lahjoiteta eteenpäin. Säätiö on kerännyt vuoteen 2016 mennessä noin 2 miljardia Yhdysvaltain dollaria lahjoituksia, ja sillä oli 2015 2000 työntekijää.
Toiminta.
Clinton Global Initiative.
Clinton Global Initiative on vuosittainen maailman johtajien ja vaikuttajien tapaaminen.
Terveys.
Säätiö jakaa malarialääkkeitä Afrikassa. HIV:n ja AIDSin vastainen projekti on jaettu omaksi säätiökseen Clinton Health Access Initiative (CHAI).
The Alliance for a Healthier Generation on Clinton-säätiön ja Yhdysvaltain American Heart Associationin projekti lasten liikalihavuuden ehkäisyyn. Se toimii lähinnä kouluissa pyrkien elintarviketeollisuuden kanssa takaamaan tervellisempää kouluruokaa kouluruokailussa ja myyntiautomaateissa.
Ilmastonmuutos.
Säätiö toimii ilmastonmuutosta vastaan rakennuksia uusimalla. Viisi suurta pankkia takasivat kukin miljardi dollaria Clinton Foundation's Climate Initiative -ohjelman käyttöön 2007.
Kehitysyhteistyö.
Clinton Development Initiative on skottilaisen Sir Tom Hunterin Hunter Foundation kanssa yhteistyössä toteutettu projekti kitkemään köyhyyden syitä Afrikassa ja edistämään kestävää talouskasvua.
Clinton Giustra Sustainable Growth Initiative on kanadalaisen Frank Giustran kanssa toteutettu projekti köyhyyden helpottamiseen.
Onnettomuuksien raivaus.
Clinton Foundation on osallistunut avustustöihin Intian valtameren maanjäristyksen ja Hurrikaani Katrinan ja Haitin maanjäristyksen jälkeen.
Tasa-arvo.
Vuonna 2013 Hillary Clinton aloitti projektin Bill ja Melinda Gatesin säätiön kanssa selvittämään naisten ja tyttöjen aseman kehittymistä YK:n vuoden 1995 Pekingin neljännen naisten asemaa käsittelevän kokouksen jälkeen. Projektin tulokset julkaistiin 2015.
Clinton Global Citizen Awards.
Säätiö palkitsee vuosittain henkilöitä jotka "toimivat esimerkillisesti globaalin kansalaisuuden puolesta visioidensa ja johtajuuden kautta".
Outlast 2

Outlast 2 on Red Barrelsin kehittämä selviytymiskauhupeli, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2017. Se on jatko-osa ensimmäiselle "Outlast"-pelille. Ennen julkaisua pelistä oli saatavilla vain demoversio. Kolmas pelisarjan osa, "The Outlast Trials", on tarkoitus julkaista vuonna 2021.
Pelaaminen.
Pelissä ei ole ollenkaan aseita, vaan ainoat tavat puolustautua vihollisia vastaan ovat juosta karkuun tai piiloutua. 
Pelaajalla on käytössään videokamera, jossa on yönäkö-ominaisuus. Se kuitenkin kuluttaa enemmän paristoja, joita pelaajan täytyy kerätä ympäristöstään. 
Juoni.
Journalistipariskunta Blake ja Lynn Langermann matkustavat helikopterilla Arizonan kanjoneiden yllä, tarkoituksenaan tutkia raskaana olleen naisen murhaa. Helikopteri yllättäen tekee pakkolaskun maahan moottorien tuhoutuessa. Blake herää sen jäännöksien keskeltä vain huomatakseen, että Lynn on kadonnut. Blake ottaa videokameransa ja lähtee sen avulla etsimään apua läheisestä pikkukylästä. Edetessään Blake saa outoja takaumanäkyjä peruskoulustaan, joka on nyt riivattu.
Kylää asuttavat uuden Ezekielin testamentin jäsenet (engl. "Testament of the New Ezekiel") ja heidän johtajansa, Sullivan Knoth. Blake saa heidän lisäksi peräänsä Martan, viikatemiehen kaltaisen olennon. Blake lopulta löytää kirkon, jossa Lynn on vankina. Langermannit onnistuvat pakenemaan Knothin luota, mutta Blakelle selviää että oudosti käyttäytyvä Lynn on yllättävästi viimeisillään raskaana. Lynn ei halua puhua asiasta ja käskee heitä etenemään. Pariskunnan pysäyttää Val ja tämän kerettiläiset, Knothin suurin vihamies, ja he kaappaavat Lynnin jättäen Blaken puille paljaille.
Vakavasti haavoittunut Blake tapaa kultista erotetun miehen, Ethanin, joka tuntuu olevan järjissään. Ethan tarjoaa suojapaikan Blakelle ja tämä tajuaa, että heidän etsimänsä raskaana oleva nainen oli Ethanin tytär. Aamulla Marta tunkeutuu Ethanin taloon tivaten Blaken olinpaikkaa, ja tappaa Ethanin. Blake kiittää miestä ettei paljastanut tämän piilopaikkaa, ja poistuu. Blake näkee jälleen outoja harhoja peruskoulustaan, sekä ystävästään Jessicasta joka myöhemmin teki itsemurhan Blaken valitessa Lynnin.
Blake etenee kaivoksille, jossa kuulee Lynnin olevan. Matkallaan hän kohtaa jälleen yhden erinäisen ryhmän, Rappeutuneet (engl. "The Scalled"), jotka ovat hyvin sairaita ja huonovointisia, entisiä kultisteja. Heidän johtajansa Laird nappaa Blaken ja ristiinnaulitsee tämän uudelleensyntymisen toivossa. Tämä myös vie Blaken kameran, jonka uskoo olevan modernin Kristuksen katekismus.
Maria Farantouri Live

Maria Farantouri Live on kreikkalaislaulaja María Farantoúrin konserttitallenne vuodelta 1979. Albumi on äänitetty Farantoúrin konsertissa Schumann-Saalissa, Düsseldorfissa, Saksassa 25. toukokuuta 1978.
Kappaleet.
Kappaleiden vapaa suomennos lainausmerkeissä.
Donald Fehr

Donald Martin "Don" Fehr (s. 18. heinäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen juristi ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimii jääkiekon NHL:n pelaajayhdistyksen eli NHLPA:n toimitusjohtajana.
Fehr on toiminut nykyisessä tehtävässään vuodesta 2010 lähtien. Hänen kaudellaan käytiin NHL:ssä työsulku kaudella 2012–2013.
Aiemmin Fehr toimi vastaavassa tehtävässä baseballin MLB:n pelaajayhdistyksessä MLBPA:ssa vuosina 1985–2009. Hänen kaudellaan World Series peruttiin kaudella 1994 vuosina 1994–1995 käydyn lakon vuoksi.
Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat

Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat ("Grandview, U.S.A.") on Randal Kleiserin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Sen pääosia esittävät Jamie Lee Curtis, Patrick Swayze ja C. Thomas Howell.
Kolmiodraaman muodostava tarina kuvaa amerikkalaisen pikkukaupungin (Grandview, Illinois) elämää. Nuori Tim Pearson (Howell) on lähdössä Floridaan opiskelemaan merentutkimusta, mutta rakastuu autojen romurallirataa hoitavaan Michelle ”Mike” Codyyn (Curtis). Naiseen on kuitenkin iskenyt silmänsä myös naimisissa oleva kilpa-ajaja Ernie ”Slam” Webster (Swayze).
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aarne Jämsä

Aarne Tapio Jämsä (9. elokuuta 1956 Jokioinen) on suomalainen kuvanveistäjä. 
Jämsän vanhemmat ovat rehtori Samuli Jämsä ja lehtori Ritva Ketola. Hänen puolisonsa on taidemaalari, opettaja Arja Leena Suutari. Jämsä suoritti Suomen Taideakatemian koulun 1981. Hän on osallistunut moniin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla ja pitänyt yksityisnäyttelyitä. Hänen teoksiaan on muun muassa Oulun taidemuseossa ja Suomen valtion ja Tampereen kaupungin kokoelmissa. Jämsä sai Mäntän kuvataideviikkojen palkinnon vuonna 1993 ja taiteilijaeläkkeen vuonna 2017.
Jämsän julkisia teoksia ovat muun muassa seuraavat: 
Jämsä voitti teoksellaan "Helman heilahdus" Kehäradan taidekilpailun vuonna 2011, teos paljastettiin Lentoaseman rautatieasemalla vuonna 2015.