tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iisopit

Iisopit ("Hyssopus") on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu seitsemän lajia. Tunnetuin laji on maustekasvina laajasti viljelty iisoppi eli rohtoiisoppi ("Hyssopus officinalis"), joka on tummansinikukkainen, Euroopassa ja Länsi-Aasiassa alkuperäisenä kasvava varpu.
Suomen Lajitietokeskuksen luokittelussa suku yhdistetään ampiaisyrtteihin ("Dracocephalum").
Rantayrtit

Rantayrtit ("Lycopus") on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu 18 lajia. Niistä Euroopassa esiintyy kaksi: rantayrtti ("Lycopus europaeus") ja sulkarantayrtti. Pohjois-Amerikassa ja Itä-Aasiassa tavataan monia rantayrttilajeja. Suomessa rantayrtti on yleinen rantakasvi maan eteläosassa.
WorldWideWeb (selain)

WorldWideWeb oli Tim Berners-Leen kehittämä verkkoselain, jonka Berners-Lee nimesi uudelleen Nexukseksi välttääkseen sekaantumisen World Wide Web -konseptin kanssa.
Berners-Lee kehitti selaimen NeXT Computer työasemallaan työskennellessään CERN:ssä.
Selaimen lähdekoodi julkaistiin julkisomistukseen (public domain) 30 huhtikuuta 1993.
Niittyhumalat

Niittyhumalat ("Prunella") on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia ja muutama risteymälaji. Niittyhumalien tieteellinen nimi "Prunella" on homonyymi rautiaisten lintusuvun kanssa.
Lajeja.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena ahoniittyhumala. Se on matalakasvuinen sinikukkainen ruoho, jonka tähkämäinen kukinto muistuttaa lakastuneena ulkonäöltään humalan emikukintoa. Pohjoismaiden eteläosissa esiintyvät lisäksi isoniittyhumala ja valkoniittyhumala.
Leponiemi

Leponiemi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kotilokukat

Kotilokukat ("Moluccella") on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu kahdeksan lajia. Lähi-idässä ja Kaukasiassa luonnonvaraisena esiintyvää yksivuotista kellokotilokukkaa eli kotilokukkaa eli "irlanninkelloa" ("Moluccella laevis") viljellään koristekasvina. Lajin kukan suppilomainen verhiö on venynyt teriötä huomattavasti suuremmaksi.
Midas (selain)

MidasWWW oli yksi ensimmäisiä selaimia World Wide Webiin. Selain kehitettiin Stanford National Accelerator Laboratoryssa (SLAC).
Selaimen lähdekoodi 16. marraskuuta 1992 on julkisena GitHub-palvelussa.
CPL (ohjelmointikieli)

CPL () on Cambridgen yliopistossa kehitetty moniparadigmainen ohjelmointikieli 1960-luvulla.
Kieli otti paljon vaikutteita ALGOL 60 kielestä. Ensimmäinen kääntäjä kielelle on julkaistu n. vuonna 1970.
CPL tukee useita perusdatatyyppejä:
Yhdistelmätyyppejä voidaan muodostaa perusdatatyypeistä. Lisäksi on tyyppi "general".
Esimerkkiohjelma.
Esimerkkiohjelma CPL-kielellä:
Kuovijoki

Kuovijoki (Op. 71) ("Curlew River") on ensimmäinen kolmesta Benjamin Brittenin säveltämästä kirkkoparaabelista.  Teos perustuu japanilaiseen no-näytelmään "Sumidagawa" (Sumida-joki), jonka on kirjoittanut Juro Motomasa (1395–1431).  Britten näki näytelmän matkaillessaan Japanissa ja Kaukoidässä alkuvuodesta 1956. 
Libreton kirjoitti William Plomer, joka muunsi alkuperäisteoksen kristilliseksi paraabeliksi ja sijoitti tapahtumat varhaiskeskiaikaan. Tapahtumapaikaksi hän valitsi fiktiivisen Kuovijoen (Curlew River) Itä-Anglian suomailla. Toiminnan keskipisteessä on roolihenkilö nimeltä Madwoman (hullu nainen). Ulkopuolinen päähenkilö esiintyy lukuisissa Brittenin teoksissa: "Peter Grimes", "Billy Budd", "Ruuvikierre" ja "Owen Wingrave."
"Kuovijoki" merkitsi lopullista muutosta säveltäjän tyylissä ja pohjusti hänen tulevia töitään, kuten "Owen Wingrave", "Kuolema Venetsiassa", ja Kolmas jousikvartetto.
Teos sai ensi-iltansa 13. kesäkuuta 1964. Ohjaaja oli Colin Graham  ja esityspaikka St. Bartholomewsin kirkko Orfordissa Englannissa. Rooleissa olivat muun muassa Peter Pears ja Bryan Drake, jotka ovat esiintyneet monissa Brittenin oopperoissa.
Ruotsilan kartano

Ruotsilan kartano on Sastamalan Kiikassa sijaitseva kartano, joka syntyi vuonna 1641, kun kenraalimajuri Christoffer Burmeister yhdisti kaksi Tyrvään pitäjän Ruotsilan kylässä olevaa taloa yhdeksi säteriratsutilaksi. Kartano sijaitsee Kokemäenjoen rannalla noin kilometri Kiikan kirkonkylästä Sastamalaan päin. Sen maiden pinta-ala oli suurimmillaan 1900-luvun alussa noin 3 000 hehtaaria.
Historia.
Ruotsilan kylän kaksi taloa olivat 1600-luvun alkupuolella osa Fabian von Wrangelin (k. 1621) lesken Anna Tuven Tyrväällä omistamasta 38 talon läänityksestä. Hänen kuoltuaan 1641 ne siirrettiin taistelukentillä kunnostautuneelle kenraalimajuri Christoffer Burmeisterille, joka osti molempien talojen sukuoikeudet ja muodosti niistä läänitysten keskuspaikan. Burmeisterin kaikki kolme poikaa kaatuivat sodissa, jonka vuoksi läänitykset siirtyivät Burmeisterin tyttärelle Gertrudille ja hänen miehelleen ratsumestari Didrik Johan von Rigemanille. Pariskunta muutti Virosta Suomeen vuonna 1660 ottamaan läänitykset vastaan ja asettuivat vakituisesti Ruotsilaan. Heidän saapumisensa seurauksena Kiikka irrotettiin Tyrväästä omaksi kappeliseurakunnakseen vuonna 1662. Tämän jälkeen kartano periytyi Burmeisterin jälkeläisille niin, että sen saivat aina haltuunsa tytär ja vävy. Vuosina 1818–1827 se oli vuokralla Kokemäenkartanon omistaneeseen Knorringin sukuun kuuluneelle Georg Reinhold von Knorringille. Tämän jälkeen omistajaksi tuli Burmeisterin miespuolinen jälkeläinen Gustaf Henrik Wirzén ja seuraavaksi 1834 hänen veljensä Jakob Johan Wirzén. Veljekset tunnettiin ankarina ja vihattuina kartanonherroina, joiden syyskuussa 1836 käynnistämä torpparihäätö sai aikaan seitsemän pitäjän alueelle ulottuneen torpparikapinan. Jakob Johan Wirzén myi kartanon lopulta vuonna 1844 kruununvouti Petter August Rydmanille ja näin Christoffer Burmeisterin jälkeläisten aika Ruotsilan kartanon omistajina päättyi.
Kartanon nykyinen uusklassistinen päärakennus on rakennettu vuonna 1925 ja se on arkkitehti Birger Federleyn suunnittelema. Edellinen päärakennus tuhoutui vuonna 1918 hieman ennen sisällissodan käynnistymistä niin sanotun Ruotsilan kahakan aikana. Vuodesta 1934 lähtien kartanon omistanut Karl August Rydman tunnettiin 1950–1960-luvuilla yhtenä Suomen merkittävimmistä ravihevosten kasvattajista. Ruotsilassa on syntynyt myös muun muassa pappi ja runoilija Jakob Zidén, jonka vanhemmat isännöivät kartanoa 1760–1770-luvuilla.
Uinti kesäolympialaisissa 2016 – miesten 10 kilometrin avovesiuinti

Miesten 10 kilometrin avovesiuinnissa kilpailtiin Rio de Janeiron kesäolympialaisissa vuonna 2016 16. elokuuta paikallista aikaa.
Kilpailun voitti alankomaalainen Ferry Weertman ajalla 1:52:59,80. Toiseksi sijoittui saman ajan uinut kreikkalainen Spyridon Gianniotis. Pronssille ui ranskalainen Marc-Antoine Olivier jäätyään kärkikaksikosta 2,2 sekuntia.
Kerttu Nieminen

Kerttu Elisabet Pohjonen (o.s. "Nieminen"; 4. elokuuta 1908 – 5. huhtikuuta 1989 Pori) oli suomalainen näyttelijä. 
Nieminen aloitti uransa vuonna 1928 Hämeenlinnan Työväen Teatterissa ja esiintyi sen jälkeen Kotkan Kaupunginteatterissa, Kotkan Työväen Teatterissa, Lahden kaupunginteatterissa sekä Helsingin Työväenteatterissa, kunnes siirtyi Poriin vuonna 1945. Nieminen ja Alli Häjänen siirrettiin Porin teatterista eläkkeelle vuonna 1971 ennen lakisääteistä eläkeikää, mikä yhdessä samanaikaisesti tehtyjen irtisanomisten vuoksi johti Suomen Näyttelijäliiton vastatoimiin. Nieminen ja Häjänen saivat lopulta jäädä teatteriin.
Vuonna 1967 Niemiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Hänen puolisonsa oli kuvanveistäjä Jussi Pohjonen, jonka kanssa hän avioitui 1946.
Annikki Palmén

Annikki Palmén, o.s. "Saarisalo" (8. elokuuta 1929 Viipuri – 23. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Palménin väitöskirja "Die Flora in ihrer Beziehung zur Siedlung und Siedlungsgeschichte in den südfinnischen Städten Porvoo, Loviisa und Hamina" ilmestyi 1963 ja sai paljon kiitosta. Hän oli Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan amanuenssina ja intendentti runsaat 30 vuotta.
Palménin puoliso oli professori Ernst Palmen vuodesta 1973.
Jääkäripatsas

Jääkäripatsas on Vaasanpuistikon päässä Vaasassa sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu Suomen jääkäriliikkeelle. Patsaan on valanut ja suunnitellut entinen jääkärikapteeni Lauri Leppänen. Patsas paljastettiin vuonna 1958. Patsaan pronssivalu ja graniittialusta valmistettiin Helsingissä.
Patsaan jalustassa on teksti: 
Patsaan historiaa.
Jääkärien muistomerkkisäätiön toimesta järjestettiin yleinen rahankeräys vuosina 1957–1958, jonka ylijäämät annettiin Jääkärien tuki -rahastolle. Muistomerkin paljastustilaisuus pidettiin 25. helmikuuta 1958, jääkärien kotiinpaluun 40-vuotispäivänä.
Tilaisuuteen osallistui muun muassa tasavallan presidentti Urho Kekkonen. Patsaan mallina toimi ähtäriläinen kirjakauppias Jorma Honkaniemi.
Frank Waller

Frank Laird Waller (24. kesäkuuta 1884 Saint Paul – 29. marraskuuta 1941 Kansas City) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Waller osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1904 St. Louisissa. Hän osallistui tuolloin 400 metrin juoksuun sekä 400 metrin aitajuoksuun, saavuttaen kummaltakin matkalta hopeaa.
Ennätyksikseen Waller juoksi 440 jaardilla ajan 49,6 vuonna 1905 sekä 400 metrin aidoissa ajan 53,6 vuonna 1904.
Ramair

Ramair (, ICAO: RMY) oli venäläinen rahtilentoyhtiö. Vuonna 1997 perustettu yhtiö lensi tilauslentoja Tšeljabinskin lentoasemalta ja Sharjahin lentoasemalta. Se lopetti toimintansa vuonna 1999.
Laivasto.
Ramair käytti toimintansa aikana seuraavia viittä lentokonetta.
Blue (Joni Mitchellin albumi)

Blue on kanadalaisen Joni Mitchellin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1971. Levyä on myyty yli miljoona kappaletta. Levyltä julkaistiin yksi single "Carey", joka saavutti kohtalaista suosiota.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 15.
Vuosien myötä "Blue" on noussut yhdeksi populaarimusiikin arvostetuimmista albumeista. Vuonna 2000 "The New York Times" valitsi sen yhdeksi 25 albumista, jotka ovat merkinneet käännekohtaa tai huippuhetkeä 1900-luvun populaarimusiikissa. Se valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Heinäkuussa 2017 Yhdysvaltojen julkisen palvelun radioyhtiö NPR nimesi sen kaikkien aikojen merkittävimmäksi naisen tekemäksi musiikkialbumiksi. Colin Larkinin kirjassa "All Time Top 1000 Albums" (2000) se tuli sijalle 24. Vuonna 2020 "Rolling Stone" -lehti listasi "Bluen" kaikkien aikojen kolmanneksi merkittävimmäksi albumiksi 500 levyn listallaan. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Joni Mitchell.
Guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasi

Guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasi on entsyymi, joka katalysoi metyyliryhmän siirtoa S-adenosyylimetioniinilta glykosyamiinille. Tuotteina tässä reaktiossa muodostuu kreatiinia ja S-adenosyylihomokysteiiniä. Entsyymi on eläimille tärkeä kreatiinin biosynteesissä. Guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasin EC-numero on EC 2.1.1.2 ja CAS-numero 9029-75-8.
Rakenne ja toiminta.
Rakenteeltaan guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasi on kahdesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 60 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymiksi ATP-molekyylin ja magnesiumioneja. Guanidino-N-metyylitransferaasia esiintyy erityisesti maksassa, haimassa ja pienemmissä määrin munuaisissa. Entsyymin toimintaa säätelee S-adenoseyylihomokysteiinin määrä elimistössä ja tämä yhdiste on guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasin inhibiittori.
Guanidinoasetaatti-N-metyylitransferaasin puutos on hyvin harvinainen periytyvä sairaus. Oireina ovat muun muassa lihasten heikkous, kommunikaatiovaikeudet, jotka muistuttavat autismia, lihasten tick-liikkeet, kehitysvammaisuus ja epilepsian kaltaiset kohtaukset.
Tarja Salmio-Toiviainen

Tarja Inkeri Salmio-Toiviainen (7. heinäkuuta 1917 Helsinki – 15. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja tekniikan lisensiaatti (1983). Hän erikoistui myöhemmin restaurointiin ja rakennussuojeluun.
Salmio-Toiviainen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta vuonna 1935 ja alkoi opiskella arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui arkkitehdiksi 1941. Hänen diplomitöitään olivat museon ja kirjastotalon suunnitelmat Kotkaan. Hän perusti 1947 oman arkkitehtitoimiston puolisonsa Esko Toiviaisen kanssa. He sunnittelivat muun muassa Nuijamaan kirkon, Nummelan, Järvenpään, Puotilan ja Vihtijärven kappelit sekä Luhta Oy:n toimitalon, tehtaat ja asuinalueen Lahteen sekä myös sankarihauta-alueita. Useat yritykset käyttivät heitä suunnittelutöissä. Heidän tunnetuin työnsä on ollut yhdessä arkkitehti Einari Teräsvirran kanssa Helsingin Munkkiniemeen suunnittelema perheiden yhteinen Rantapolun paritalo (1953), joka on suojeltu asemakaavassa.
Salmio-Toiviainen avioitui vuonna 1940 diplomi-insinööri Esko Toiviaisen kanssa. Hänen isänsä oli OTK:n johtaja Toivo Salmio.
Salmio-Toiviaisen piirustuskokoelma on Arkkitehtuurimuseossa.
Mark Andre

Mark Andre (alk. "Marc André", s. 10. toukokuuta 1964 Pariisi) on ranskalainen, Saksassa asuva nykytaidemusiikin säveltäjä.
Andre opiskeli Pariisin konservatoriossa Claude Baliffin ja Gérard Griseyn johdolla. Vuosiksi 1993–1996 hän sai stipendin Stuttgartin musiikkiakatemiaan opiskelemaan Helmut Lachenmannin johdolla ja opiskeli samalla musiikkitieteen tohtoriksi Pariisissa ja Toursissa. Vuosina 1997–2013 Andre opetti Strasbourgissa ja Frankfurtissa. Hän on opettanut myös Dresdenissä ja Darmstadtin kesäkursseilla.
Andren tunnetuimpia ja palkituimpia sävellyksiä ovat "Fatal, Un-fini" I ja II sekä "Le trou noir univers, Le loin et le profond". Italialainen musiikkilehti "Classic Voice" järjesti vuonna 2016 äänestyksen parhaista 2000-luvulla sävelletyistä teoksista, vastaajina sata eurooppalaista nykymusiikin tuntijaa. Kahdeksan Mark Andren teosta sai äänestyksessä mainintoja, eniten (4) hänen sävellyksensä "durch" vuodelta 2006.
Vuonna 2014 Mark Andre oli jäsenenä Suomessa järjestetyn ensimmäisen kansainvälisen Sibelius-sävellyskilpailun tuomaristossa.
Ivan Savin

Ivan Savin (, oikealta nimeltään "Ivan Ivanovitš Savolain (Savolainen)", Иван Иванович Саволаин (Саволайнен); 10. syyskuuta 1899 Odessa, Venäjä – 12. heinäkuuta 1927 Helsinki) oli venäläinen kirjailija ja journalisti.
Savinin isoisä oli suomalainen merimies, joka nai Odessassa paikallisen kreikkalaisnaisen. Hänen isänsä oli notaari ja äitinsä moldovalainen. Lapsuutensa Savin vietti Poltavan kuvernementin Zenkovissa. Lukion jälkeen hän osallistui valkoisten puolella Venäjän sisällissotaan. Jäätyään punaisten vangiksi Savin onnistui pakenemaan Pietariin, josta hän pääsi suomalaisten sukujuuriensa ansiosta muuttamaan isänsä kanssa Suomeen.
Savin kirjoitti runoja, proosaa ja artikkeleita, joita julkaistiin venäläisessä emigranttilehdistössä. Lahjakas, tyyliltään romanttinen kirjoittaja sai tunnustusta, ja aiheidensa perusteella häntä kutsuttiin ”valkoisen unelman runoilijaksi”. Savinin ainoa elinaikana ilmestynyt runokokoelma "Ladonka" painettiin Belgradissa vuonna 1926. Kirjailija kuoli epäonnistuneeseen umpisuolenleikkaukseen.
Juvankoski (Oripää)

Juvankoski on kulmakunta ja entinen koulupiiri Oripäässä Varsinais-Suomessa.
Luonnonympäristö.
Kulmakunta sijaitsee Säkylänharjun ja Virttaankankaan yhtymäkohdassa Säkylän Pyhäjärveen laskevan Pyhäjoen latvoilla. Kulmakunnan liepeille jää Pyhäjoen yhtenä lähteenä oleva Myllylähde Alastaron Virttaalla.
Historia.
Historiallisesti Juvankosken kulmakunta on muodostunut Oripään kunnan Oripään ja Tanskilan kylien takamaista, jotka muodostavat Oripään kuntaan kuuluvan, Säkylän ja Loimaan (aiemmin Alastaron) kuntiin rajautuvan eksklaavin eli erillisalueen. Kulmakunnalla on toiminut Juvankosken kansakoulu, joka oli toiminnassa ainakin jo vuonna 1928 ja ainakin vielä vuonna 1966.
Aiemmin Oripään kunnalla on ollut myös toinen, pienempi eksklaavi Pöytyän ja Yläneen kuntien alueiden väliin jäävällä Maanpään kulmakunnalla, jonka muodostamasta Maanpään koulupiiristä käytiin koulua Yläneen Rannanmäen kansakoulussa. Alue liitettiin Yläneeseen vuoden 1944 alusta. Eksklaaviin kuului ulkopalsta Oripään Latvan kylästä.
Toimintaa.
Kulmakunnalla toimivia yhdistyksiä ovat Juvankosken pienviljelijäyhdistys sekä vuonna 1998 perustettu Juvankoski nousee, joka on kehittänyt alueen luontomatkailua.
Golan sademetsäkansallispuisto

Golan sademetsäkansallispuisto () on Sierra Leonen eteläosissa sijaitseva sademetsäalueen kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 2007. Puiston pinta-ala on 750,0 neliökilometriä (vuonna 2015). Vuotuinen sademäärä on noin 2 800 millimetriä. Kansallispuisto koostuu kolmesta metsäisestä lohkosta pääosin Sierra Leonen Itäisessä maakunnassa: Golan pohjoinen, keskinen ja eteläinen osa. Vuonna 2025 se liitettiin Unescon maailmanperintökohteeksi osana Gola-Tiwain kompleksia yhdessä Tiwain luonnonsuojelualueen kanssa.
Puisto jatkuu etelärajansa takana Liberian puolella laajemman Golan sadametsäalueena. Yhdessä niiden on suunniteltu muodostavat yli 2 000 neliökilometriä kattavan, rajan ylittävän rauhanpuiston.
Kansallispuiston alueella elää vuosien 2008–2011 arviointien mukaan ainakin 49 suurta (9 uhanalaista), 28 pientä nisäkäslajia (päästäiset ja jyrsijät) ja 34 lepakkolajia (2 uhanalaista). Suuriin nisäkkäisiin kuuluvat esimerkiksi leopardi, simpanssi, kääpiövirtahepo ja metsänorsu. Uhanalaisia leppakkolajeja ovat "Rhinolophus hillorum" (pienikokoinen hevosenkenkäyökkölaji) ja "Hipposideros marisae" (pienikokoinen kavioyökkölaji).
Alueelta on löydetty 43 sammakko- ja 13 matelijalajia. Näiden joukossa oli kaksi tieteelle uutta, taksonomisesti kryptista "Phrynobatrachus"-suvun lajia, joiden arvioitiin voivan olla pieniä (uhanalaisia) endeemisiä kantoja. Lisäksi tavattiin erittäin uhanalaista, aiemmin vain Norsunluurannikon Taïn kansallispuistosta löydettyä "Amietophrynus taiensis" -sammakkolajia. Seudun joista tavattiin 31 kalalajia, mutta osa näistä oli tieteellisesti huonosti tunnettuja. Siten uhanalaisuusluokitusta ei voitu tehdä. Perhoslajeja on yli 600. Näistä osa on tieteen huonosti tuntemia, joten aineistoa niiden uhanalaisuusluokitukseen ei ole riitävästi. Seudulta on tunnistettu äskettäin tieteellisesti uusia perhoslajeja. Golan sademetsäkansallispuiston alueelta on löydetty 140 sudenkorentojen lahkoon kuuluvaa eläinlajia. Osa lajeista on tieteelle uusia, eikä niiden uhanalaisuudesta osata vielä lausua. Vuonna 2011 kansallispuiston alueelta kuvattiin kuusi tieteellisesti uutta aito- tai hentosudenkorentojen lajia. 
Golan sademetsäalueelta on tavattu yli 330 lintulajia, joista 14 on uhanalaisia, kuten ghanankalapöllö, tainkutoja ja keltapääkaljukas.
Kansallispuistossa kasvaa 970 kasvilajia, joista yli 230 on puulajeja. Kasvilajeista ainakin 21 on uhanalaista, myös puistoalueen vallitseva puulaji "Heritiera utilis".
Netta Hirvenkivi

Netta Hirvenkivi (s. 1997 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt mm. Ylen tuottamissa vuoden 2014 sekä 2016 joulukalentereissa sekä Yellow Film &amp; TV:n tuottamassa draamasarjassa Downshiftaajat.
Helsingin yliopiston voimistelulaitos

Voimistelulaitos oli yksi Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston, sittemmin Helsingin yliopiston laitoksista. Se perustettiin vuonna 1834 ja lakkautettiin asteittain vuosina 1972–1974, kun yliopistollinen liikunnanopettajakoulutus siirrettiin Jyväskylän yliopiston liikunta- ja terveystieteiden tiedekuntaan.
Opettajakunta.
Voimistelulaitoksen yliopettajina toimivat seuraavat henkilöt:
Laitoksen johtajina toimivat vastaavasti seuraavat henkilöt:
Laitoksen muuhun opettajakuntaan kuuluivat samaan aikaan seuraavien erityisalojen edustajat: kasvatusopillinen voimistelu, lääkitysvoimistelu (fysioterapia), miekkailutaito, urheilu, fysiologia ja urheilulääketiede.
Toimitilat.
Perustamisestaan lähtien aina 1930-luvulle asti laitos toimi Kirahvi-korttelissa Fabianinkadun varrella Carl Ludvig Engelin suunnittelemassa rakennuksessa, joka purettiin Helsingin yliopiston päärakennuksen laajennuksen tieltä. Tämän jälkeen voimistelulaitos sai toimitiloikseen Tieteellisten seurojen talon (nykyisin Arkkitehtuurimuseo) osoitteessa Kasarmikatu 24.
Vatslav Vorovski

Vatslav Vatslavovitš Vorovski (; 27. lokakuuta 1871 Moskova, Venäjän keisarikunta – 10. toukokuuta 1923 Lausanne, Sveitsi) oli venäläinen vallankumouksellinen bolševikki ja yksi Neuvosto-Venäjän ensimmäisistä diplomaateista. Hänet salamurhattiin vuonna 1923 Lausannen konferenssin yhteydessä.
Elämänvaiheet.
Vorovski syntyi venäläistyneeseen puolalaiseen aatelissukuun ja hänen isänsä oli insinööri. Vorovski opiskeli nuoruudessaan Moskovan yliopistossa ja Moskovan teknillisessä valtionyliopistossa. Hänestä tuli jo opiskeluaikanaan sosialistinen aktivisti, ja hän toimi vuodesta 1894 Moskovan työväenliitto -nimisessä varhaisessa sosialistisessa järjestössä. Hänet pidätettiin vuonna 1897 poliittisen toimintansa vuoksi ja määrättiin vuonna 1899 kolmeksi vuodeksi sisäiseen karkotukseen Orloviin. Vuodesta 1902 hän asui maanpaossa Länsi-Euroopassa ja liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen, jonka jakautuessa hänestä tuli bolševikkisiiven kannattaja. Vorovski kirjoitti bolševikkien "Vperjod"-, "Iskra"- ja "Pravda"-lehtiin muun muassa marxismin teoriaa käsitelleitä artikkeleita.
Vorovski palasi Venäjälle vuoden 1905 vallankumoksen aikana ja oli mukana sekä julkisessa että maanalaisessa poliittisessa toiminnassa. Myöhemmin hän johti bolševikkien maanalaista organisaatiota Odessassa. Hänet vangittiin vuonna 1912, mutta hän onnistui pakenemaan Ruotsiin ja asettui asumaan Tukholmaan. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet nimettiin bolševikkien keskuskomitean ulkomaantoimiston johtajaksi hänen jäädessään edelleen Tukholmaan.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Vorovskista tehtiin Neuvosto-Venäjän virallinen Ruotsin-lähettiläs. Hän hoiti samalla suhteita myös Tanskaan ja Norjaan. Asemapaikan merkitystä lisäsi se, että Neuvosto-Venäjällä ei ollut vielä diplomaattisuhteita kovinkaan monen valtion kanssa. Palattuaan kotimaahan keväällä 1919 Vorovski oli jonkin aikaa valtion kustannusyhtymän Gosizdatin johdossa. Hän myös edusti Venäjän kommunistista puoletta Kommunistisen internationaalin toimeenpanevassa komiteassa. Vuodesta 1921 hän oli lähettiläänä Roomassa.
Vorovski edusti Neuvosto-Venäjää useissa rauhanneuvotteluissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Hän osallistui vuonna 1920 Tarton rauhanneuvotteluihin Viron kanssa ja vuonna 1922 Genovan konferenssiin sekä myötävaikutti vuoden 1922 Rapallon sopimuksen syntyyn Neuvosto-Venäjän ja Saksan välille. Vorovski johti Neuvosto-Venäjän valtuuskuntaa elokuussa 1918 Suomen kanssa käydyissä tuloksettomissa Berliinin rauhanneuvotteluissa.
Murha.
Äärioikeistolainen valkoinen emigrantti Maurice Conradi salamurhasi Lausannen konferenssiin osallistuneen Vorovskin Lausannessa 10. toukokuuta 1923 ampumalla tätä hotelli Cecilen ravintolassa, jossa tämä oli syömässä. Vorovskin mukaan Sveitsin viranomaiset eivät olleet tosissaan yrittäneet suojella häntä, vaikka hän oli ilmoittanut saaneensa tappouhkauksia. Vaikka murhalla oli useita silminnäkijöitä, sveitsiläinen oikeus vapautti myöhemmin Conradin. Suomalaissyntyisen valkoisen kenraalin Georg Elfvengrenin on väitetty olleen myös yksi Vorovskin murhan taustavoimista.
Jorma Pullinen

Jorma Antero Pullinen (12. syyskuuta 1931 Terijoki – 26. elokuuta 2018 Hamina) oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana ja Pohjan prikaatin komentajana.
Pullisen vanhemmat olivat vänrikki Paavo Pullinen ja Tyyni Kostiainen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1957 oli Tuula Rinne ja toinen vuodesta 1979 Stina Öhrnberg. Hänen sisarensa oli kuvanveistäjä Laila Pullinen.
Pullinen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta 1951. Kadettikoulusta hän valmistui 1955 ja toimi sitten opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä vuoteen 1956 ja Kadettikoulussa 1957–1965. Jyväskylän sotilaspiirin esikunnassa Pullinen oli toimistoupseeri 1967–1968 ja Pääesikunnan järjestelyosastolla vastaavassa tehtävässä 1968–1973. Pääesikunnan varusmiestoimiston päällikkönä hän työskenteli 1973–1974 ja YK:n Kyproksen Suomen pataljoonan komentajana 1973–1975. Pullinen oli Rannikkojääkäripataljoonan komentaja 1975–1977 ja puolustusministeriön YK-valvontajoukkotoimiston päällikkö 1977–1979. Pohjan Prikaatin komentajana hän toimi 1979–1981 Raimo Katonan jälkeen ja Reserviupseerikoulun johtajana 1981–1986 Veikko Linnakon jälkeen. Pullinen erosi vakinaisesta palveluksesta 1986.
Hänet ylennettiin vänrikiksi 1955, luutnantiksi 1956, yliluutnantiksi 1959, kapteeniksi 1961, majuriksi 1968, everstiluutnantiksi 1973 ja everstiksi 1979.
Howard Valentine

Howard Van Nostrand Valentine (14. joulukuuta 1881 New York – 25. kesäkuuta 1932 New York) oli yhdysvaltalainen pika- ja keskimatkojen juoksija sekä olympiavoittaja.
Valentine osallistui olympialaisiin kaksi kertaa, vuonna 1904 St. Louisissa sekä vuoden 1906 välikisoihin Ateenassa. Vuonna 1904 hän saavutti kultaa 4 mailin juoksun joukkuekilpailussa sekä hopeaa 800 metrin juoksussa. Tämän lisäksi hän sijoittui 1 500 metrin juoksussa seitsemänneksi sekä oli mukana 400 metrin juoksussa selviytymättä jatkoon. Vuonna 1906 hän kilpaili sekä 400 että 800 metrillä pääsemättä kummallakaan matkalla alkueristä jatkoon.
Ennätyksikseen Valentine juoksi 800 metrillä ajan 1.56,2 vuonna 1904 sekä 1500 metrillä 4.09,4 vuonna 1904.
Brilliant Disguise

Brilliant Disguise on Bruce Springsteenin kappale hänen vuoden 1987 "Tunnel of Love" -albumiltaan. Se oli ensimmäinen albumilta julkaistu single, päästen Yhdysvalloissa sijalle 5 "Billboard" Hot 100 -listalla ja ensimmäiseksi Mainstream Rock Tracks -listalla. Seuraava "Tunnel of Love" -single pääsi myös ensimmäiselle sijalle Mainstream Rock Tracks -listalla antaen Springsteenille kaksi peräkkäistä ykkössijaa kyseisellä listalla. "Brilliant Disguise" sai vähemmän kaupallista menestystä muissa maissa.
Historia.
Kuten suuri osa "Tunnel of Love" -albumista, "Brilliant Disguise" nauhoitettiin Springsteenin Thrill Hill East -kotistudiossa vuoden 1987 tammi- ja toukokuun välisenä aikana useiden E Street Bandin jäsenten kanssa. Tällä kappaleella Springsteen soittaa useita soittimia tuettuna Roy Bittanin koskettimilla, Danny Federicin uruilla ja Max Weinbergin rummuilla.
Gametofyytti

Gametofyytti on kasvien sukupolvenvuorottelussa itiöstä kehittyvä monisoluinen, haploidi vaihe, joka tuottaa sukusoluja eli gameetteja mitoosilla. Hedelmöityneistä sukusoluista voi edelleen kehittyä diploidi sporofyytti, joka tuottaa itiöitä meioosin avulla. Heterosporisilla lajeilla on erilliset naaras- ja koirasgametofyytit, jotka kykenevät tuottamaan vain munasoluja tai siittiöitä. Homosporisilla lajeilla on vain yhdenlaisia gametofyyttejä, jotka voivat tuottaa sekä munasoluja että siittiöitä.
Kasvikunnan evoluutiossa gametofyytin koko on pienentynyt. Vanhemmissa kehityslinjoissa, kuten sammalissa ja sanikkaisissa, gametofyytit ovat näkyviä alkeisvarsikoita tai muodostavat näkyvän kasvin. Siemenkasvien gametofyytit ovat siitepölyhiukkasen tai siemenen sisään surkastuneita mikroskooppisen pieniä rakenteita, eikä niissä ole fotosyntetoivaa solukkoa.
Veikko Linnakko

Veikko Aukusti Linnakko (7. joulukuuta 1921 Inkeroinen – 2. kesäkuuta 1997) oli suomalainen upseeri, joka toimi Savon prikaatin komentajana ja Reserviupseerikoulun johtajana.
Linnakon vanhemmat olivat Kalle Lindström ja Elsa Tökkäri. Hänen puolisonsa vuodesta 1948 oli Vappu Miettinen (er. 1981).
Linnakko tuli ylioppilaaksi Inkeroisen yhteiskoulusta 1942. Talvisodassa hän toimi Erillinen pataljoona 22:n Laatokan ilmapuolustuksessa 1940, jatkosodassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä ja Jalkaväkirykmentti 56:ssä. Hän haavoittui Loimolassa 1944 eli samana vuonna, jolloin hän valmistui Kadettikoulusta.
Linnakko toimi jatkosodan jälkeen ensin nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 2:ssa 1945 ja Jalkaväkirykmentti 8:ssa vuodesta 1946, sitten vuodesta 1950 3. divisioonan esikunnan toimistoupseerina, komppanianpäällikkönä ja koulutusupseerina 5. prikaatissa–Karjalan prikaatissa 1953–1957 ja Pääesikunnan koulutusosaston toimistoupseerina vuodesta 1959. Reserviupseerikoulun toimistopäällikkönä hän työskenteli 1963, Taistelukoulun opettajana vuodesta 1964, Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkönä vuodesta 1966 ja Hämeen jääkäripatalojoonan komentajana vuodesta 1970. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkö Linnakko oli vuonna 1973, Savon prikaatin komentaja 1973–1975 ja Rerviupseerikoulun johtaja 1975–1981 Pentti Lehtosen jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1981.
Linnakko ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1960, everstiluutnantiksi 1966 ja everstiksi 1973.
Remex

Remex (, ICAO: RXM) oli venäläinen lentoyhtiö. Sen kotikenttä oli Moskovan Ramenskojen lentoasema. Yhtiö perustettiin vuonna 1994 nimellä Skytrump Aviation. Nimi vaihdettiin vuonna 1997.
Remex lensi enimmäkseen rahtilentoja, mutta vuokrasi myös kaksi matkustajakonetta tilauslentoja varten. Se lopetti toimintansa vuoden 2000 loppupuolella.
Laivasto.
Remex käytti toimintansa aikana seuraavia kuutta lentokonetta.
Georg Friedrich Haas

Georg Friedrich Haas (s. 16. elokuuta 1953 Graz, Itävalta) on itävaltalainen nykymusiikin säveltäjä. Vuodesta 2013 hän on toiminut Columbian yliopiston sävellyksen professorina New Yorkissa.
Haas opiskeli säveltämistä Gösta Neuwirthin ja Iván Erődin sekä pianonsoittoa Doris Wolfin johdolla Grazin musiikkikorkeakoulussa. Opintojensa jälkeen hän on toiminut oppilaitoksessaan opettajana. Hän on suorittanut jatko-opintoja Wienissä, Darmstadtin kesäkursseilla ja Pariisin IRCAMissa. 
Haasin sävellystyyliä mikrointervalleineen ja hitaasti muuttuvine sointiväreineen on verrattu György Ligetiin. Italialainen musiikkilehti "Classic Voice" järjesti vuonna 2016 äänestyksen parhaista 2000-luvulla sävelletyistä teoksista, vastaajina sata eurooppalaista nykymusiikin tuntijaa. Eniten ääniä sai Haasin orkesteriteos "In Vain" vuodelta 2000. Myös 11 muuta Haasin teosta sai ääniä, yhteensä enemmän kuin kukaan muu säveltäjä.
Rus (lentoyhtiö)

Rus (, ICAO: RUR) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1999 perustetun yhtiön kotikenttä oli Moskovan Vnukovon lentoasema. Aluksi se kuljetti vain rahtia, mutta vuokrasi vuonna 2000 yhden Tu-154M-koneen tilauslentoja varten ja osti vielä samana vuonna myös Tu-134A-koneen.
14. heinäkuuta 2001 Rusin Il-76TD syöksyi maahan yrittäessään lentoonlähtöä. Syiksi todettiin ylikuorma ja lentäjän virhe, ja onnettomuuden seurauksena yhtiön toimilupa peruttiin vielä samana vuonna.
Laivasto.
Rus käytti toimintansa aikana seuraavia 11 lentokonetta.
Outamba-Kilimin kansallispuisto

Outamba-Kilimin kansallispuisto () on Sierra Leonen pohjoisosassa sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 1995. Puiston pinta-ala on 1 109,0 neliökilometriä (vuonna 2015). Kansallispuisto koostuu kahdesta erillisestä puistoalueesta: itäisemmästä Outambasta (741,0 km2; toisen lähteen mukaan 738,15 km2) ja läntisemmästä Kilimistä (368,0 km2 tai 388,5 km2). Kansallispuiston Kimilin osa sijaitsee linnuntietä noin 150 kilometriä pääkaupunki Freetownista koilliseen. Maanteitse matka Makenin kautta kansallispuistoon on lähes kaksinkertainen. Puiston molemmat osat rajoittuvat pohjoisessa Guineaan. Kansallispuiston osien välissä sijaitsee ei-suojeltua maata ja pienempi, nimellä "Kuru Hills" tunnettu metsänsuojelualue.
Kansallispuiston osista Outamba on maastoltaan vaihtelevampi, ja sisältää mäkiä, ruohikkoa, tulvatasankoja ja sademetsiä sekä jokia. Kilimin alue on paljon avoimempi ja tasaisempi. Kansallispuiston päätoimipisteen luona on Little Scarcies -joen varrella sijaitsevia yksinkertaisia vuokramökkejä. Sieltä voi palkata oppaita norsujen löytämiseksi, avuksi lintutorneilla vierailuun tai melontaan jokea pitkin virtahepoja etsien. Kansallispuiston lajistoon kuuluvat suurista nisäkkäistä esimerkiksi kuuluvat esimerkiksi simpanssi, gueretsat, "Cercocebus atys" (eräs mangabeihin kuuluva häntäapinalaji), virtahepo, kääpiövirtahepo, bongo, kafferipuhveli, pahkasika ja metsänorsu.
Yläsäiniön naulatehdas

Yläsäiniön naulatehdas oli Viipurin maalaiskunnan Yläsäiniön kylässä Säiniönjoen kosken Luurinmäellä vuosina 1874–1885 toiminut manufaktuuripaja. Naulatehtaan perustaja nimineuvos August Collet myi sen pian rakentamisen jälkeen viipurilaiselle kauppiaalle Vasili Neustrojeville ja tämän kuoltua 1880 tehdas myytiin huutokaupalla viipurilaiselle porvarille Luka Petroville.
Tehtaassa oli vuonna 1881 kahdeksan naulakonetta joilla valmistettiin rauta- ja messinkinupinauloja sekä kenkänauloja. Tehtaan voimanlähteenä oli vesiratas. Naulat vietiin pääasiassa Venäjän markkinoille, mutta tehdas jouduttiin sulkemaan elokuussa 1885, kun tulliton naulojen vienti Venäjälle päättyi.
Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto

Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto () on Sierra Leonen Läntisellä alueella, aivan pääkaupunki Freetownin eteläpuolella sijaitseva kansallispuisto. Se on perustettu vuonna 2013. Puiston pinta-ala on 176,88 neliökilometriä (toisen lähteen mukaan 183,37 km2). Kansallispuisto on nimetty Sierra Leonen aielistaan mahdollisena tulevina maailmanperintökohteena.
Kansallispuisto kattaa "Leijonan vuoristo"na tunnetun metsäisen alueen Läntisen alueen niemimaalla. Vuoriston korkein huippu kohoaa 971 metriä merenpinnan yläpuolelle. Metsästä yhä 60 prosenttia on luonnontilassa, ja eläimistö on monipuolinen suojelualueen uloittuessa lännessä Atlantin valtameren rannikolle. Kansallispuisto on yksi Sierra Leonen kahdeksasta biodiversiteetin keskeisimmästä alueesta (hot spot), ja sen kuvataan sisältävän 80–90 % maansa maa-alueen biodiversiteetistä.
Kansallispuiston suuria nisäkkäitä ovat muun muassa guineansimpanssi ("Pan troglodytes verus", simpanssin alalaji), piliocolobus-suvun apinoita (guineanruostegueretsa), läntinen musta-valkea colobus ("Colobus polykomos"), "Cercocebus atys" (eräs mangabeihin kuuluva häntäapinalaji), dianamarakatti, leopardi, jentinkinsukeltaja-antilooppi ("Cephalophus jentinki"), mustasukeltaja-antilooppi, kääpiöfilantomba ("Philantomba maxwellii"). Läntisen alueen niemimaan kansallispuistossa on havaittu ainakin 316 lintulajia. Joukossa on uhanalaisia tai lähesuhanalaisiakin lajeja kuten keltasukasnokka ja keltapääkaljukas, joka on löydetty uudelleen alueelta. Uhanalaisiin endeemisiin eläinlajeihin kuuluva sammakkolaji ("Cardioglosus aureolli") esiintyy myös niemimaalla.
Kansallispuiston alueella toimii orvoksi jääneiden tai kaltoin kohdeltujen simpanssien kotouttamiseen keskittynyt, vuonna 1995 perustettu Tacugaman simpanssien suojelutila ().
Natalia Castrén

Lovisa Natalia Castrén (o.s. Tengström; 24. joulukuuta 1830 Helsinki – 22. marraskuuta 1881 Helsinki) kuului 1800-luvun keskeisiin kulttuurisiin ja aatteellisiin verkostoihin niin sukunsa kuin tuttavapiirinsä kautta.
Natalia Castrénin isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström ja äiti Sofia Magdalena af Tengström, arkkipiispa Jacob Tengströmin tytär. Hänen äitipuolensa oli Carolina Tengström, joka oli Fredrika Runebergin sisar. Johan Ludvig Runeberg kuului Natalia Castrénin sukupiiriin.
Hän oli lokakuusta 1850 naimisissa kielitieteilijä Matthias Alexander Castrénin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo puolitoista vuotta myöhemmin. Heidän ainoa lapsensa oli lehtimies ja historioitsija Robert Castrén.
Sumpulan ruukki

Sumpulan ruukki toimi Karjalan kannaksella Raudun Kuninkaanselän kylän pohjoispuolella Savotanojan kosken etelärannalla vuosina 1828–1897. Ruukin rakensi 1827–1828 Venäjän henkivartioston ratsutykistön eversti, ritari Alexander Andreijevitš Fock joka oli ostanut lähellä sijainneen Sumpulan hovin vuonna 1820. Ruukin masuunin käyttämä suomalmi saatiin Raudun, Sakkolan ja Valkjärven pitäjien alueelta ja valmistettu takkirauta vietiin Pietariin. Fock kuoli 1838 ja sen jälkeen ruukkia hoiti perikunnan nimissä ensin Fockin leski Anna Alexandrovna Fock ja sitten vanhin poika alikapteeni Alexander Fock.
Ruukin masuuni, valimo sekä muotti- ja kuivaushuone paloivat huhtikuussa 1842 mutta ruukki saattoi jatkaa toimintaansa jo seuraavana vuonna. Vuonna 1852 tehdyssä tarkastuksessa ruukin paikka todettiin hyväksi mutta itse ruukki oli huonossa kunnossa ja jo alun perinkin suunnittelematta ja kehnosti rakennettu. Vuonna 1873 todettiin uudessa tarkastuksessa ruukin suomalmivarojen olevan ehtymässä. Alexander Fock myi maaliskuussa 1875 suuren osan Sumpulan hovista Suomen valtiolle pitäen kuitenkin ruukin ja metsät itsellään. Ruukin masuunin toiminta lopetettiin huhtikuussa 1882 kun masuuni todettiin huonokuntoiseksi ja lisäksi ruukin lähistön metsät oli hakattu ruukin polttoaineeksi ja suomalmi loppunut lähialueiden soilta. Ruukin valimo ja konepaja jatkoivat vielä toimintaansa kunnes niiden rakennukset tuhoutuivat tulipalossa helmikuussa 1897. Ruukki ehti tuottaa vuosina 1827–1882 9 800 tonnia takkirautaa.
Marjaniemen VPK

Marjaniemen VPK on Helsingin Marjaniemessä toimiva vapaaehtoinen palokunta. Se perustettiin vuonna 1926 silloin vielä Helsingin pitäjään kuuluneen Marjaniemen huvilayhteiskunnan turvallisuuden parantamiseksi.
Nykymuodossaan Marjaniemen VPK on yksi aktiivisimpia Helsingin viidestätoista sopimuspalokunnasta. Palokunta suorittaa palo- ja pelastustehtäviä sisäministeriön ohjeiden mukaisesti sekä Helsingin kaupungin kanssa sammutussopimuksen mukaisin ehdoin.
Operatiivisten vastuiden täyttämiseksi käytössä on kaksi toimintayksikköä: sammutusyksikkö HE 631 ja vahingontorjuntayksikkö HE 6352.
Hälytystehtävien vuosittainen määrä vaihtelee 10–140 välillä; vuonna 2016 hälytyksiä oli 58 kappaletta ja vuonna 2019 51 kappaletta, koostuen vahingontorjunnasta sekä sammutustehtävistä.
Hälytyksiin osallistuva jäsenistö harjoittelee joka keskiviikko alkaen kello 18:30 Palopirtintie 6:n varikolla. Mukaan toimintaan pääsee 16–70-vuotias normaali aikuinen. Palokunta kouluttaa jäsenensä valtakunnallisilla tai paikallisilla kursseilla.
Hälytysosaston lisäksi Marjaniemessä toimii myös nuoriso-osasto, jossa 11-17-vuotiaat nuoret harjoittelevat palokuntataitoja. Nuorten harjoitukset järjestetään maanantaisin klo 18-20.
Vain elämää (6. tuotantokausi)

"Vain elämää" -sarjan kuudes tuotantokausi esitettiin Nelosella keväällä 2017. Kausi on ensimmäinen keväällä esitettävä, sillä aiemmat viisi tuotantokautta esitettiin syksyinä 2016. Kaudella on myös uusi kuvauspaikka, kun se kuvataan Aurinkorannikolla, Espanjassa sijaitsevassa Castillo de Mondan linnassa. Kausi alkoi Nelosella 21. huhtikuuta 2017.
Kauden artisteina ovat Nikke Ankara, Laura Voutilainen, Irina, Robin, Petra, Olli Lindholm ja Samu Haber.
Tällä kaudella artistien omat jaksot on ensimmäistä kertaa jaettu kahdelle esityspäivälle (ensimmäistä jaksoa lukuun ottamatta), minkä myötä jaksoissa kuultavat kappaleet esitetään kokonaisina.
Jussi Hakulisen vaatimukset kappaleidensa julkaisemiseen.
Jo ennen kauden alkua julkisuuteen nousi tieto, että ohjelmassa esitettävien ”Joutsenlaulu” ja ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleiden tekijä Jussi Hakulinen on esittänyt vaateita kappaleiden esittämiseen ohjelmassa.
Samu Haberin tulkitseman ”Joutsenlaulu”-kappaleen julkaisemisen ohjelman jälkeen julkaistavalla kokoelmalevyllä Hakulinen kielsi kokonaan, sillä alkuperäisestä teoksesta oli ohjelmaa varten poistettu useita säkeistöjä. Robinin tulkitseman ”Rakkaus on lumivalkoinen” -kappaleen julkaisemisesta levy-yhtiö joutui maksamaan 15 000 euroa, sillä siitä jätettiin esittämättä säe, jossa lauletaan ”vaikkei ole Jumalaa”, koska sen koettiin vaikuttavan Robinin imagoon. Lopullisessa versiossa kappaleesta ei kuitenkaan ole säästetty kuin kertosäe.
Markkinaoikeus antoi joulukuussa 2019 tuomion, jonka mukaan Hakulisen ”Joutsenlaulu”-kappaleesta esitetty versio oli muunnelma tai sovitus, joka esitettiin vastoin Hakulisen tahtoa. Markkinaoikeus on kieltänyt 50 000 euron sakon uhalla Sanoma Media Finland Oy:tä saattamasta muunnelmaa yleisön saataville. Lisäksi oikeus velvoitti yhtiön maksamaan Hakulisen oikeuskulut sekä 5 000 euroa hyvitystä korkoineen. Suomen Musiikintekijöiden toiminnanjohtaja Aku Toivonen pitää merkittävänä tuomiota, jonka näkee ohjaavan muuntelulupiin liittyviä käytäntöjä oikeaan suuntaan.
EBEL-kausi 2015–2016

Erste Bank Eishockey Ligan kausi 2015–2016 oli Itävallan jääkiekon pääsarjan 87. kausi. Sarjan runkosarjan voitti itävaltalainen EC Red Bull Salzburg, joka lopulta voitti mestaruuden. Loppuottelusarjassa Salzburg voitti tšekkiläisen Orli Znojmon voitoin 4–2.
Runkosarja.
Runkosarjassa jokainen joukkue pelasi 44 ottelua. Tämän jälkeen kuusi parasta jatkoi voittajien vaiheeseen, jossa pelattiin 10 ottelua. Voittajien vaiheen sijoitukset määrittivät joukkueiden paikat pudotuspeleissä. Runkosarjan kuusi viimeistä joutui häviäjien vaiheeseen, jonka kaksi parasta pääsivät myös pudotuspeleihin. Molempiin vaiheisiin jaettiin hyvityspisteitä runkosarjan perusteella: parhaalle kuusi, toiselle neljä, kolmannelle kaksi ja neljännelle yksi.
Runkosarjan voitti lopulta EC Red Bull Salzburg ennen EHC Black Wings Linziä. Salzburg ja Linz johtivat sarjaa pääasiassa koko kauden: kärjessä kävivät myös lopulta kuudenneksi jäänyt EC Dornbirn sekä kolmanneksi jäänyt tšekkiläinen Orli Znojmo.
Salzburg voitti myös voittajien vaiheen ennen tasapisteisiin noussutta Znojmoa. Pudotuspeleihin kotiedun saivat myös Vienna Capitals sekä HC Bolzano-Bozen. Häviäjien vaiheesta pudotuspeleihin etenivät EC Villacher SV ja EC KAC.
Runkosarjan pistepörssin voiton jakoivat kanadalaiset John Hughes (17+49=66) ja Andrew Kozek (40+26=66). Kozek voitti myös runkosarjan maalipörssin. Puolustajien pistepörssin voitti kanadalainen Sébastien Piché (16+32=48). Yli kymmenen ottelua pelanneista maalivahdeista parhaimman torjuntaprosentin omasi tanskalainen Sebastian Dahm. Pienin päästettyjen maalien keskiarvo oli yhdysvaltalaisella Jean-Philippe Lamoureuxilla.
Oliver Schnitt

Oliver Gustav Edvard Schnitt (s. 5. helmikuuta 1998) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura.
Schnitt on Helsingin IFK:n oma kasvatti. Hän pelasi juniorina myös lainalla Grankulla IFK:n B-nuorten Mestisjoukkueessa kaudella 2014–2015.
Kaudella 2016–2017 Schnitt debytoi HIFK:n SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa 21. tammikuuta 2017 vieraissa Pelicansia vastaan. Schnitt merkittiin heti HIFK:n ykköspuolustajapariin Oliwer Kasken viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 18.48 minuuttia. Schnitt sai ottelussa myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Hän pelasi kautensa pääosin HIFK:n A-nuorissa.
Schnitt nousi kaudella 2017–2018 HIFK:n A-nuorten kapteeniksi. Hän johdatti joukkueen kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssiin. Schnitt pelasi kauden aikana myös yhden Mestarien liigan ottelun HIFK:n miesten joukkueessa. Kaudella 2018–2019 hän jatkaa A-nuorten varakapteenina.
Muuta.
Schnitt valmistui ylioppilaaksi Brändö gymnasiumista keväällä 2017. Hänen isosiskonsa Emma osallistui laulukilpailu "The Voice of Finlandin" kolmannelle tuotantokaudelle vuonna 2014 ja hän sijoittui finaalissa toiseksi.
Kinkkua, kinkkua

Kinkkua, kinkkua (kirjoitusasuna myös Kinkkua, kinkkua!; ) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Bigas Lunan ohjaama espanjalainen satiirinen, eroottisesti latautunut draamakomediaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Penélope Cruz, Javier Bardem, Jordi Mollà, Stefania Sandrelli, Anna Galiena ja Juan Diego. Elokuvan käsikirjoittajina olivat Bigas Luna, Cuca Canals ja Quim Monzó, joka osallistui dialogin laatimiseen. Elokuvan tuottajana oli Andrés Vicente Gómez.
"Kinkkua, kinkkua" esitettiin Italiassa vuoden 1992 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Bigas Luna voitti parhaan ohjaajan Hopeisen leijonan ja oli ehdolla parhaan elokuvan Kultaisen leijonan saajaksi. Lisäksi elokuva sai myös muun muassa kuusi Goya-ehdokkuutta. "Kinkkua, kinkkua" on Bigas Lunan ohjaaman niin sanotun Iberia-trilogian ensimmäinen osa. Trilogian muut osat ovat "Kultaiset munat" ("Huevos de oro", 1993) ja "Tissi ja kuu" ("La teta y la luna", 1994).
Juoni.
"Kinkkua, kinkkua" sijoittuu pieneen aragonialaiseen kaupunkiin, jonka keskipisteinä ovat suuri alusvaatetehdas ja bordelli. Köyhän yksinhuoltajaäidin ja prostituoidun, Carmenin (Anna Galiena), vanhin tytär Silvia (Penélope Cruz) tulee raskaaksi rikkaiden vanhempien pojalle José Luisille (Jordi Mollà), joka raskausuutisten johdosta kosii häntä. José Luisin Conchita-äiti (Stefania Sandrelli), suuren alusvaatetehtaan toinen omistaja, ei ilahdu raskaus- ja kihlausuutisista. Hän päättää erottaa rakastavaiset palkkaamalla alusvaatemalli Raúlin (Javier Bardem) viettelemään Silvian pois José Luisin sylistä.
Tuotanto.
"Kinkkua, kinkkua" kuvattiin Espanjassa, lähinnä Aragonian itsehallintoalueella. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Lolafilms, Ovídeo TV, S.A. ja Sogepaq.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Kinkkua, kinkkua" sai ensi-iltansa Espanjassa 2. syyskuuta 1992 ja Suomessa 5. elokuuta 1994. Elokuva tuotti Espanjassa 1 808 588 euron lipputulot ja oli Suomessa 78. katsotuin elokuva 10 146 hengen katsojamäärällään vuonna 1994. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Espanjassa Universal Pictures International Spain, S.L. ja Suomessa Finnkino. Future Film julkaisi elokuvan Suomessa DVD:lle vuonna 2004.
"Kinkkua, kinkkua" on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 64% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,4/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 14 arviointiin. 5 986 käyttäjästä 65% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,4/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 9 688 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,5/10.
Parranvaha

Parranvaha (myös "Parravaha") on siirtolohkare ja luonnonmuistomerkkinä rauhoitettu rajakivi Marttilan, Pöytyän ja Loimaan rajalla. Entisistä kunnista siihen ovat rajautuneet nykyään Loimaaseen kuuluva Mellilä ja nykyään Pöytyään kuuluva Karinainen. 
Kivi sijaitsee Säkylän–Mellilän harjujaksolla Huovintien historiallisen tien varrella ja sen luona yhdistyvät nykyään Loimaaseen kuuluvan Mellilän Isoperän, Pöytyän Kaulanperän, nykyään Pöytyään kuuluvan Karinaisten Kyrön sekä Marttilan Siutilan kylien alueet.
Lähellä Parranvahan rajakiveä Marttilan kunnan alueella toimi vuosina 1944–1966 Kosken Tl kunnan kanssa yhteinen Parravahan kansakoulu.
Alan Bennett

Alan Bennett (s. 9. toukokuuta 1934) on englantilainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän syntyi Leedsissä ja opiskeli Oxfordin yliopistossa historiaa sekä näyttelemistä. Hän jäi yliopistoon opettamaan ja tutkimaan keskiajan historiaa usean vuoden ajan. Hänen saavutti nopeasti mainetta tehtyään satiirisen "Beyond the Fringe" -revyyn yhdessä Dudley Mooren, Jonathan Millerin ja Peter Cookin kanssa vuonna 1960. Hän jätti yliopiston ja siirtyi kirjoittamaan kokopäiväisesti. Bennettin ensimmäinen näytelmä, "Forty Years On", sai ensi iltansa vuonna 1968.
Bennettin tunnettuja töitä ovat muun muassa historiallinen näytelmä "Madness of George III" (1991) ja siitä tehty elokuva "Hullu kuningas" (1994), omaelämäkerrallinen näytelmä "The Lady in the Van" (1999) ja sen pohjalta tehty samanniminen elokuva (2015), sarja televisiomonologeja nimeltään "Talking Heads" sekä näytelmä "The History Boys" (2005) ja sen elokuvasovitus "Wild Generation" (2006). Hän on myös lukenut suosittuja äänikirjoja. 
Bennettiltä on suomennettu yksi kirja, pienoisromaani "Epätavallinen lukija" (2007).
Benoît Hamon

Benoît Hamon (s. 26. kesäkuuta 1967 Saint-Renan, Ranska) on ranskalainen poliitikko ja entinen sekä Ranskan sosialistisen puolueen (PS) että Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen. 
Hamon oli Itä-Ranskasta valittu Euroopan parlamentin jäsen (MEP) vuosina 2004–2009. Hän oli opetusministeri huhtikuusta 2014 elokuuhun 2014. Hän erosi tehtävästä, kun presidentti François Hollande hylkäsi sosialistisen ohjelman. Hän johti Ranskan sosialistipuolueen vasemmistosiipeä vuonna 2008 puolueen Reimsin kongressissa ja oli ehdokkaana sen ensimmäiseksi sihteeriksi. Toukokuussa 2012 Hollande nimitti hänet kauppa- ja valtiovarainministeriön apulaisministeriksi, joka vastaa yhteisötaloudesta.
Hamon valittiin PS:n presidenttiehdokkaaksi vuoden 2017 Ranskan presidentinvaaleihin. Hän oli asettunut ehdokkaaksi valittaessa PS:n ehdokasta kilpailijoinaan vahvana ehdokkaana pidetty Manuel Valls ja entinen teollisuusministeri Arnaud Montebourg. Hamonia ei aluksi pidetty todennäköisenä voittajana, mutta jo ennakkoäänestyksessä 22. tammikuuta hän sai kuitenkin enemmän ääniä (36,1 prosenttia) kuin Valls (31,2 prosenttia). Hamon nousi ensimmäisellä kierroksella 22. tammikuuta kärkeen Vallsin edelle ja sai Montebourgin tuen, joka oli kolmas.
Hamon sijoittui vuoden 2017 presidentinvaaleissa viidenneksi 6,36 prosentin ääniosuudella. Hän tuki toisella kierroksella Emmanuel Macronia.
Heinäkuussa 2017 Hamon jätti sosialistisen puolueen ja perusti Mouvement du 1er Juillet (M1717) -puolueen, joka nimettiin myöhemmin Génération.s, le mouvementiksi.