Pekka Lönngren

Pekka Vilhelm Lönngren (15. joulukuuta 1884 Pori – 21. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen sanomalehtimies ja sosialidemokraatti, joka tunnetaan erityisesti toiminnastaan Tampereen poliisipäällikköna Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918. Myöhemmin Lönngren teki pitkän uran Osuustukkukaupan palveluksessa Helsingissä. 
Elämä.
Pekka Lönngren kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Porin kauppaopistossa. Vuonna 1906 Lönngren tuli porilaisen "Sosialidemokraatti"-lehden uutistoimittajaksi. Sieltä hän siirtyi "Vapaa Sana"-lehden toimitussihteeriksi Vaasaan 1908 ja "Kansan Lehden" toimittajaksi Tampereelle 1911. Kansan Lehden toimituksessa hän työskenteli aluksi ulkomaankirjeenvaihtajana ja sen jälkeen 1912–1917 toimitussihteerinä sekä uutistoimittajana. Lönngren oli ennen sisällissotaa mukana myös Tampereen työväenyhdistyksen toiminnassa. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hänet valittiin maaliskuussa perustetun Tampereen vallankumouskomitean jäseneksi. Myöhemmin kesällä Lönngren nimitettiin Tampereen väliaikaiseksi poliisipäälliköksi, kun venäläinen järjestysvalta oli vallankumouksen myötä lakkautettu. Hän jatkoi tehtävässä myös tammikuussa 1918 syttyneen sisällissodan aikana, toimien tuolloin punaisten hallinnon alaisuudessa.
Tampereen historiaa tutkineet Väinö Voionmaa ja Eino Jutikkala ovat luonnehtineet Lönngreniä maltilliseksi sovittelijaksi. Juuri ennen sisällissodan alkua hän onnistui neuvottelemaan vapaiksi venäläisten sotilaiden Ruotsilan kahakan yhteydessä vangitsemat 24 suojeluskuntalaista. Sisällissodan aikana Lönngren toimi miliisipäällikön tehtäviensä ohella välittäjänä kaupungissa toimineen Punaisen Ristin sairaalan ja sen työskentelyyn epäluuloisesti suhtautuneiden punakaartilaisten välillä. Lönngrenin sanotaan vaikuttaneen myötämielisesti myös monien kaupungissa vangittujen porvarien asemaan. Tämän vuoksi punaiset syyttivät häntä petoksesta Tampereen taistelun loppuvaiheessa Pispalan palokunnantalolla pidetyssä kokouksessa. 
Tampereen valtauksen yhteydessä 6. huhtikuuta Lönngren jäi valkoisten vangiksi Pispalassa. Kaupungissa toimineet lääkärit yrittivät Arne Palménin johdolla suojella häntä, mutta Lönngren joutui lopulta Kalevankankaan vankileirille. Hänet tuomittiin 12 vuoden vankeusrangaistukseen, josta Lönngren kuitenkin vapautui yleisen armahduksen myötä vuonna 1919. Vankeusaikanaan hän kävi puolisonsa kanssa salaista kirjeenvaihtoa. Viestit kirjoitettiin savukepaperille, jotka sitten rypistettiin pieniksi palloiksi ja vaihdettiin huomaamattomasti Lönngrenin puolison tuodessa miehelleen elintarvikkeita. Osa ”silkkiherneiksi” kutsutuista viesteistä on nykyään Kansan Arkiston kokoelmissa. 
Vapautumisensa jälkeen Lönngren muutti 1919 perheineen Helsinkiin, jossa hän oli aktiivisesti mukana työväenjärjestöissä, kunnallispolitiikassa ja sanomalehtimiesyhdistyksessä. Aluksi hän työskenteli "Suomen Sosialidemokraatin" toimittajana ja myöhemmin Osuustukkukauppa OTK:n hallinnossa sihteerinä ja prokuristina. Hän esiintyi myös liikkeen mainoksissa ja 1930-luvun alussa Lönngren toimitti lisäksi kirjallista kuvalehteä Kotoa ja Kaukaa ja Elokuvalehteä. Hän oli Suomen Biografiliiton välitysmies ja Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen monivuotinen jäsen. Lönngren teki kaksi pientä roolia elokuvissa "Rovastin häämatkat" ja "Kahden tanssin välillä". Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi hänet valittiin vuonna 1931.
Perhe.
Pekka Lönngrenin puoliso oli Nakkilasta kotoisin ollut Varma Lahja Kankonen (1883–1968). Heidät on molemmat haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.