tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mark 4 -ydinpommi

Mark 4 ydinpommi oli yhdysvaltalainen varhainen ydinpommi, jota tuotettiin vuodesta 1949 alkaen ja joka oli käytössä vuoteen 1953. Se oli maailman ensimmäinen sarjatuotettu ydinase.
Se pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 "Fat Man"-pommiin, jota käytettiin Trinity ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 3 ydinpommeja tehtiin sodan aikana käsityönä; Mark 4 hyödynsi samaa perussuunnittelua (materiaalit, aseen dimensiot, käytetyt räjähteet) mutta siitä tehtiin turvallisempi käsitellä ja helpompi valmistaa. Mark 4 ensimmäisenä esitteli "In Flight Insertion" (IFI) turvaominaisuuden, jossa fissiili materiaali laitetaan pommiin vasta lennon aikana, jonka jälkeen aseen kuori räjähdelinsseineen suljetaan uudelleen ja ase viritetään käyttövalmiiksi.
Mark 4 oli 1,5 metriä halkaisijaltaan ja 3,3 metriä pitkä, kuten myös Mark 3. Se painoi noin 4 900–4 940 kg, riippuen tarkasta Mark 4 versiosta. (Mark 3 painoi 4 670 kg.) Mark 4 oli imploosio-tyyppinen ase, kuten Fat Man. Mark 4 käytti kuitenkin fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmää, ei pelkkää plutoniumia Fat Manin tapaan. Tarkka fissiilin osan koostumus oli samanlainen kuin useissa muissakin yhdysvaltalaisissa ydinaseissa (Tyypin C ja D pit assembly). Tämän lisäksi se oli ensimmäinen pommi, joka käytti levitoivan pommin ytimen (engl. levitated pit) rakennetta imploosiossa.
Mark 4:n räjähdysvoimakkuus oli 1, 3½, 8, 14, 21, 22, ja 31 kilotonnia, riippuen tarkasta aseen versiosta. Kaikkiaan pommeja tuotettiin 550 kappaletta. Sen syrjäytti Mark 6 -ydinpommi, joka oli rakenteeltaan samankaltainen mutta aseena paljon edistyneempi.
Aseen taistelukärkiversio nimeltä W4-ydinkärki (Warhead 4), joka oli tarkoitettu SM-62 Snark risteilyohjukseen, suunniteltiin myös mutta sitä ei koskaan rakennettu. W4:n suunnittelutyö lopetettiin 1951.
W34-ydinkärki

W34-ydinkärki oli yhdysvaltalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin ja otettiin käyttöön 1960-luvulla ohjusten taistelukärjeksi.
W34 oli 43 cm halkaisijaltaan ja 86 cm pitkä. Pelkän ytimen paino oli 141–145 kg tarkasta valmistusmallista riippuen. Ydinräjähteen räjähdysteho oli 11 kilotonnia.
Tätä taistelukärkeä käytettiin useissa sovelluksissa: Mark 101 Lulu ydinsyvyyspommi, Mark 45 torpedo ja Mark 105 Hotpoint ydinpommi.
Mark 101 Lulu pommeja valmistettiin vuodesta 1958 alkaen ja ne olivat palveluskäytössä vuoteen 1971. Kokonaistuotantomäärä oli 2 000 kappaletta. Mark 45 torpedoa tuotettiin vuodesta 1958 ja käytettiin aina 1976 saakka; 600 kappaletta näitä aseita valmistettiin. The Mark 105 ydinasetta valmistettiin 1958–1965 yhteensä 600 kappaletta.
Rakenteeltaan W34 oli ns. kiihdytetty fissiopommi, joka toimi imploosio-periaatteella. Joissakin lähteissä sanotaan sen olleen identtinen B28 vetypommin fissio-primääriräjähteen kanssa.
Max Heß

Max Heß (s. 13. heinäkuuta 1996 Chemnitz) on saksalainen kolmiloikkaaja. 185 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava Heß edustaa LAC Erdgas Chemnitziä ja hänen valmentajanaan toimii Harry Marusch.
Heß saavutti vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista Eugenesta hopeaa tuloksella 16,55. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa 2016 hän saavutti kolmiloikassa hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 17,14 m. Hän voitti samana vuonna kultaa Amsterdamin EM-kisoissa 2016 ulkoratojen ennätystuloksellaan 17,20 m. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Heß hyppäsi Belgradin EM-hallikilpailujen 2017 karsinnassa Saksan sisärataennätyksen 17,52. Loppukilpailussa hän sai pronssia tuloksella 17,12. Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia tuloksella 16,68. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli yhdestoista. Hän karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa.
Heß saavutti Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 pronssia tuloksella 17,10. Hän sai pronssia myös Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 tuloksella 17,01. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta, samoin Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Hän saavutti Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 pronssia tuloksella 16,57. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Heß sijoittui vuonna 2024 Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa yhdeksänneksi, Rooman EM-kilpailuissa viidenneksi ja Pariisin olympialaisissa seitsemänneksi ulkorataennätyksellään 17,38. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän sai hopeaa tuloksella 17,43. Pari viikkoa myöhemmin hän sijoittui Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa kuudenneksi tuloksella 17,03. Syyskuussa Tokion MM-kilpailuissa hän jäi karsintaan.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Mark 5 -ydinpommi

Mark 5 ydinpommi oli yhdysvaltalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin 1950-luvun alkuvuosina ja joka oli palveluskäytössä vuodesta 1952 aina 1963 saakka. Se yhdessä samaan suunnitteluun pohjautuvat W5 ydintaistelukärjen kanssa oli maailman ensimmäisiä sarjatuotettuja ydinaseita, aikaisemman Mark 4 ydinpommin jälkeen.
Mark 5, kuten Mark 4:kin, pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 Fat Man-pommiin, jota käytettiin Trinity-ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 5 oli kuitenkin ensimmäinen imploosioon perustuva ydinase, joka oli mitoiltaan merkittävästi "laihempi" kuin Fat Man (suom. "paksu mies"). Pelkän ydinosan sekä kootun W5 taistelukärjen suurin halkaisija oli n. 99 cm (Fat Man 150 cm).
Kokonainen Mark 5 pommi kuorineen oli 111,8 cm halkaisijaltaan ja noin 3,3 metriä pitkä. Se painoi noin 1 372–1 440 kg, riippuen tarkasta Mark 5 versiosta. (Merkittävästi vähemmän kuin edeltäjänsä: Mark 3 painoi 4 670 kg ja Mark 4 oli myös yli 4 tonnin painoluokkaa). W5 mallit painoivat 1 090–1 202 kg. Mark 5 oli puhdas fissioase, joka käytti fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmäkomposiittia.
Mark 5:n eri mallien räjähdysvoimakkuudet olivat 6, 16, 55, 60, 100 ja 120 kilotonnia.
Kaikkiaan pommeja tuotettiin ainakin 140 kappaletta. Ainakin 72 pommeista oli mukana RAFin lennoilla, vaikkakin USA:n valvonnassa osana Projekti E:tä, jolla turvattiin Ison-Britannian ydinaseistus ennen kuin maa kykeni valmistamaan omia ydinaseita.
Mark 5 pommia käytettiin myös maailman ensimmäisten vetypommien primaarisenä ydinräjähteenä.
Kristina Segercrantz

Helga Eva-Kristina Segercrantz (s. 8. joulukuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, kuvataiteilija ja taidegraafikko. 
Segercrantz on opiskellut Taideteollisen korkeakoulun graafisella osastolla 1970-luvulla ja työskennellyt graafikkona muun muassa WSOY:llä. Vuosina 1987–1990 hän kuvitti "Suuren suomalaisen satukirjaston" neljä osaa. Hän on kuvittanut myös muita tunnettuja satuja, kuten Grimmin veljesten ja Topeliuksen satuja ja ruotsinsuomalaisia kansansatuja. "Pessi ja Illusia" -teoksen vuoden 2001 painoksessa valokuvat korvattiin hänen piirroksillaan. Hän on julkaissut itse lastenkirjat "Nipa orava nikkaroi" (1991) ja "Nipa orava leipoo" (1992). 
Segercrantz on kuvittanut runsaasti eri kirjailijoiden laatimia ja toimittamia teoksia, mukaan lukien Elina Karjalainen, Tiina Kaila, Marvi Jalo ja Sanna Jaatinen. Hän suunnitteli vuoden 2014 joulupostimerkit "Aattoilta" ja "Jouluaamu". Segercrantz on myös toteuttanut nukkeja teatteriesityksiin, kuten Teatteri Hevosenkengän näytelmään "Tatu ja Patu supersankareina" vuonna 2015.
Kirvunlinna

Kirvunlinna on linnavuori Pälkäneellä. Sitä on käytetty linnoituksena ainakin rautakaudella. Linnavuori on aikoinaan mahdollisesti ollut saari. Vuoren läpi menee kolme solaa, joista ainakin kaksi on ollut vallitettua. Linnavuoren varustuksista parhaiten ovat näkyvissä kaakkoiskulmauksen porttirakennelmat. Mäellä on myös luola, jota pälkäneläiset perimätiedon mukaan käyttivät piilopaikkana isonvihan aikaan 1700-luvun alkupuolella.
Linnavuori on noin 750 metriä pitkä ja noin 500 metriä leveä metsäinen kalliomäki, joka sijaitsee peltojen keskellä noin 1,5 kilometriä Pälkäneveden länsirannasta. Kirvunlinnan lakialue on kooltaan noin kahdeksan hehtaaria, ja sitä voidaan pitää muihin Suomen linnavuoriin verrattuna isona alueena. Linnavuoren varustuksista parhaiten ovat yhä näkyvissä kaakkoiskulmauksessa sijainneen portin rakennelmat. Linnavuorella olevien rotkojen kivivallitus on myös paikoin säilynyt.
Kirvunlinnasta on löydetty samanlaisia, ilmeisesti ihmisten asumiseen liittyviä kivitarhoja kuin Pentin linnavuoresta ja Arasalon linnavuoresta.
Haas VF-16

Haas VF-16 oli yhdysvaltalainen Formula 1 -talli Haas F1 Teamin debyyttikaudellaan 2016 käyttämä auto. Autoa ajoivat Romain Grosjean ja Esteban Gutiérrez. Testikuljettajina toimivat Charles Leclerc ja Santino Ferrucci.
Kauden kulku.
VF-16 julkistettiin juuri ennen talvitestien alkua helmikuun lopussa. Auto on tehty läheisessä yhteistyössä Ferrarin kanssa, sillä Ferrarilta on ostettu voimayksikön lisäksi kaikki osat, jotka sääntöjen puitteissa on mahdollista hankkia.
Ensimmäisessä kilpailussa Australiassa Grosjean otti tallille heti pisteitä sijoituttuaan kuudenneksi. Edellinen vastaavaan pystynyt uusi talli oli Toyota kaudella 2002.
Saint-Paul-Trois-Châteaux

Saint-Paul-Trois-Châteaux on kunta Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisista ajoista saakka. Kaupunki on ollut Tricastini heimon pääkaupunki. Kaupungin keskiaikaisen keskustan tärkein nähtävyys on 1100-luvulla rakennettu katedraali Notre-Dame de Saint-Paul-Trois-Châteaux.
Ruokakulttuuri.
Saint-Paul-Trois-Châteaux on tunnettu mustasta tryffelistä, joka tunnetaan nimellä Tricastinin musta tryffeli. Se on harvinainen ja aromaattinen ylellisyystuote. Sitä myydään paikallisissa ravintoloissa, sekä talvisin pidettävillä tryffelimarkkinoilla.
Teollisuus.
Kaupungin suurin työllistäjä on Tricastin ydinvoimalaitos.
GN-z11

GN-z11 on voimakkaasti punasiirtynyt galaksi, joka sijaitsee Ison karhun tähdistön suunnalla. Se on vanhin ja kaukaisin tunnettu galaksi havaittavassa maailmankaikkeudessa. Galaksin punasiirtymä on 11,09, ja se on ainakin 13,4 miljardin vuoden ikäinen. Se on noin 25 kertaa Linnunrataa pienempi. Galaksi löydettiin Hubble-avaruusteleskoopin avulla, ja tieto löydöstä julkaistiin maaliskuussa 2016.
Galaksi kuvattiin sellaisena, millainen se oli 13,4 miljardia vuotta sitten, sillä valo on kulkenut galaksista Maahan 13,4 miljardin valovuoden matkan. Koska maailmankaikkeus kuitenkin laajenee, galaksin arvioidaan olevan tällä hetkellä todellisuudessa 32 miljardin valovuoden päässä. Sen viralliseksi etäisyydeksi Maasta nimitetään siis 32 miljardia valovuotta, ei 13,4 miljardia valovuotta.
Aiempi kaukaisimman tunnetun galaksin ennätyksen haltija oli EGSY8p7, josta valo oli matkannut maahan 13,2 miljardia valovuotta.
Psykokemikaalit

Psykokemikaalit on kemikaaleja, joita käytetään kemiallisina aseina, joiden vaikutus perustuu erilaisiin psykologisiin vaikutuksiin sekä suorituskyvyn heikkenemiseen. Mahdollisia vaikutuksia ovat muun muassa hallusinaatio, delirium, pelkotila tai paniikki.
Psykokemikaaleja.
Yksi tunnetuimmista psykokemikaaleista on 3-kinuklidinyylibentsilaatti eli BZ. BZ oli tarkoitettu haavojen hoitoon, mutta se aiheutti pieninä annoksina käyttäjässä voimakkaan hämmentyneisyystilan. Suuret annokset BZ:a aiheuttaa deliriumin. Se voi lamauttaa myös keskushermoston. BZ:n vaikutus saattaa kestää päiviä. Se on kuitenkin kiinteää, mikä huonontaa sen käyttöä aseena. CIA on tutkinut BZ:n kaltaisia aineita. Eräs niistä aiheuttaa kahden viikon deliriumin.
Myös LSD eli lysergihapon dietyyliamidi on tunnettu psykokemikaali. LSD aiheuttaa käyttäjässä euforian tunteen, jota seuraa paniikki, masennus sekä kuolemisen tunne. LSD voidaan liuottaa veteen tai alkoholiin. LDS:n käytön tutkiminen oli myös osa MKULTRAa. Sen tarkoituksena oli löytää keinoja aivopestä ihmisiä.
Robert Frederick Christy

Robert Frederick Christy (14. toukokuuta 1916 – 3. lokakuuta 2012) oli kanadalais-amerikkalainen teoreettinen fyysikko ja myöhemmin myös astrofyysikko, joka oli viimeisiä elossa olevia ihmisiä Manhattan-projektiin toisen maailmansodan aikana osallistuneista. Hän oli myös jonkin aikaa Caltechin presidentti.
Manhattan-projektissa Christy suunnitteli "Christy pit" -nimellä tunnetun ydinaseen ytimen rakenteen. Sitä käytettiin jo maailman ensimmäisessä ydinaseessa "The Gadget" (joskus myös "Christy Gadget" "Christyn vempele") koelaitteessa, joka räjäytettiin Trinity-ydinkokeessa vuonna 1945. Se oli plutoniumimploosio -tyyppinen ase.
Hän työskenteli Freeman Dysonin kanssa Projekti Orionissa, joka pyrki tuottamaan ydinpommeja voimanlähteenä käyttävän avaruusaluksen moottorin.
Tähtitieteessä Christy tutki kefeidejä ja pienempiä RR Lyrae -tyypin kirkkauttaan muuttavia tähtiä.
Kari Komppa

Kari Komppa (s. 5. tammikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -säveltäjä, -sovittaja ja yhtyeenjohtaja. Hänet tunnetaan monista Yleisradiolle ja UMO Jazz Orchestralle tekemistään big band -sävellyksistä.
Elämä ja ura.
Muusikkona ja säveltäjänä itseoppinut Kari Komppa syntyi Helsingissä, kävi koulunsa Imatralla ja muutti 1960-luvun alussa Tampereelle soittamaan vastaperustetussa Marjatta Leppäsen yhtyeessä. Kun Yle TV2 aloitti televisiotoimintaa Tampereella, Komppa oli pian mukana freelance-sovittajana ja -kapellimestarina. Kompan johtama jazzkvintetti esiintyi toisilla Pori Jazz -festivaaleilla 1967.
1970-luvulla Komppa johti Break Big Band -nimistä orkesteria ja kirjoitti sille paljon ohjelmistoa. Orkesteri esiintyi Porissa 1971 ja 1972 ja voitti Suomen big band-mestaruuden Kuopiossa 1973.
Vuonna 1972 Kari Komppa muutti Helsinkiin ja keskittyi big band -sävellystyöhön muun muassa Radion tanssiorkesterille ja UMOlle. Hän oli kuitenkin mukana perustamassa kymmenmiehistä Tampereen Jazzorkesteria, joka levytti 1984 albumin "Makumoka".
Vuonna 1981 Kari Komppa voitti Euroopan yleisradioliiton (EBU) sävellyskilpailun jazzorkesteriteoksella "Tethys". Uutistoimisto välitti Suomen lehdille tiedon, että voiton olisi vienyt Kari Kuuva laulullaan ”Dead Fish”.
1980-luvun alussa Komppa oli mukana Ippe Kätkä Bandissä, joka esitti Kompan sävellyksiä muun muassa Tampere Jazz Happeningissa ja Turku Jazzissa 1983 sekä seuraavina vuosina Porissa, Kainuun Jazzkeväässä ja Järvenpään Blues-Jazzissa.
Komppa on toiminut opettajana Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatoriossa, Sibelius-Akatemian jazzosastolla ja Tampereen konservatoriossa.
Kari Komppa palkittiin Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnolla 1982.
Mark 45 -ydintorpedo

Mark 45 -ydintorpedo ( eli ASTOR) oli Yhdysvaltain laivaston käyttämä sukellusveneestä laukaistava lankaohjattu ydintorpedo, joka oli tarkoitettu vihollisen nopeiden ja syvällä kulkevien sukellusveneiden tuhoamiseen. 48 cm:n läpimittainen torpedo sisälsi W34-ydinkärjen. Torpedo suunniteltiin 1957 ja 600 asetta valmistettiin vuosien 1959 ja 1976 välillä, kunnes ASTOR korvattiin Mark 48 torpedolla.
Koska kyseessä oli ydinase, torpedo oli varattu ainoastaan USAn asevoimille eikä sitä annettu liittolaisille.
Riekin talo

Riekin eli Santaholman talo on vuonna 1900 Oulun Saaristonkadun ja Torikadun kulmaan rakennettu puutalo, jonka suunnitteli rakennusmestari Jacob William Lillqvist. Talo suunniteltiin alun perin yhdistetyksi kauppa- ja asuinrakennukseksi. Rakennus on museoviraston suojelema.
Riekin perheen omistuksessa.
Kauppaneuvos Frans Adolf Riekki (1861–1934) osti tontin vuonna 1899 Höckertin suvulta. Tontille rakennettiin uusi talo vuonna 1900 alun perin kauppaneuvos Riekin sekatavarakaupaksi ja hänen perheensä asunnoksi. Kauppatilat olivat Saaristonkadun ja asuintilat Torikadun puolella. Kauppaan kuljettiin Torikadun ja Saaristonkadun kulmasta.
Pudasjärveltä syntyisin olleella kauppaneuvos Riekillä oli hyvät kauppasuhteet Koillismaalle. Niinpä pihapiirissä oli talli, jossa majoitettiin kaukaa tulleiden asiakkaiden hevosia. Rahdin kuljetukseen käytettiin talvisin myös poroja.
Kauppaneuvos Riekin poika oli Esko Riekki, joka toimi vuonna 1915 kotoaan käsin Oulusta jääkäriliikkeessä "alas" eli Saksaan menevien etappimiehenä ja värväysorganisaattorina. Esko Riekki kuitenkin jäi kiinni ja vietiin vangittuna Pietariin eli kalterijääkäriksi. Rakennus oli siis Esko Riekin lapsuudenkoti. Itsenäisyyden alkuvaiheessa Esko Riekki toimi Etsivän keskuspoliisin päällikkönä 1920- ja 1930-luvuilla.
Santaholman omistuksessa.
Vuonna 1935 liikemies Oskari Santaholma osti rakennuksen Riekin perikunnalta. Hän muutatti rakennuksen asuinkäyttöön. Samassa yhteydessä muutettiin rakennuksen sisäänkulkua. Muutokset tehtiin lääninarkkitehti Gustaf Strandbergin piirustusten mukaisesti vuonna 1936.
Oulun kaupungin omistuksessa.
Vuonna 1973 rakennus siirtyi Oulun kaupungin omistukseen. Rakennus toimi nuorisotalona, ja vuoteen 2007 rakennuksessa toimi nuorisokahvila Waldana. Rakennus oli tyhjillään vuodesta 2007.
Finnkarelcon omistuksessa.
Finnkarelco osti tarjouskilpailussa rakennuksen Oulun kaupungilta vuonna 2012 ja vuokrasi tontin 60 vuodeksi Oulun kaupungilta. Joulukuussa 2013 valmistuneen remontin jälkeen rakennuksessa toimivat kahvilaravintola ja toimistoja. Kunnostamisen yhteydessä kaavamuutos mahdollisti kellari- ja ullakkokerroksen käyttöönoton. Kellarikerrokseen tuli remontin seurauksena ravintolatiloja samoin kuin katutason kerrokseen. Ullakkotiloista tuli toimistotiloja.,
Operaatio Ranger

Operaatio Ranger oli neljäs Yhdysvaltain ydinkoesarja. Se suoritettiin alkuvuodesta 1951 ja oli ensimmäinen testisarja Nevadan koealueella ja toinen kerta kun ydinpommi räjäytettiin manner-USA:n maaperällä (ensimmäinen oli Trinity).
Kokeissa räjäytettiin yhteensä viisi Mark 4 tai Mark 6 ydinpommia. Kaikki räjäytykset olivat matalalla tehtyjä ilmaräjäytyksiä ja pommit pudotettiin Boeing B-50 Superfortress pommikoneista.
Nämä olivat ml. lataukset ja räjäytyskorkeudet:
IIHF Challenge Cup of Asia

IIHF Challenge Cup of Asia (lyhennettynä CCOA) on sarja vuosittain pelattavia jääkiekkoturnauksia Aasiassa, jotka järjestää Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF. Miesten turnaukseen osallistuvat IIHF:n Aasian jäsenmaat, jotka pelaavat maailmanmestaruuskilpailussa divisioonatasolla eri ikäluokissa. Osa joukkueista ei ole koskaan osallistunut maailmanmestaruuskilpailujen turnauksiin. Ensimmäinen miesten CCOA:n turnaus pelattiin Hongkongissa vuonna 2008, jolloin Kiinan Taipei voitti kultaa. 
Sittemmin Challenge Cup of Asiassa on alettu järjestää myös naisten ja opiskelijoiden turnaukset. Vuonna 2010 järjestettiin alle 20-vuotiaiden turnaukset ja vuonna 2012 alle 18-vuotiaiden turnaukset. Miesten ja naisten 1. divisioonan turnaukset järjestettiin ensi kerran vuonna 2014. Aasian jääkiekon kärkimaat, kuten Japani, Etelä-Korea ja Kiina ovat usein osallistuneet kaikkiin paitsi miesten turnauksiin. CCOA:ssa pelanneita miesten ja naisten joukkueita – jotka kuitenkaan eivät ole koskaan pelanneet maailmanmestaruuskilpailuissa – on osallistunut myös esimerkiksi Aasian talvikisoihin. Näistä joukkueista myös miesten joukkueita on osallistunut Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston maiden kesken pelattavaan turnaukseen.
Vuodesta 2021 alkaen alle 20-vuotiaiden Challenge Cup of Asia -turnausta ei ole enää pelattu, vaan sen tilalle ovat tulleet varsinaiset alle 20-vuotiaiden Aasian ja Oseanian -mestaruuskilpailut.
Pamjat Azova

Pamjat Azova () oli vuonna 1888 vesille laskettu Venäjän keisarikunnan laivaston panssariristeilijä, joka vuodesta 1909 lähtien toimi koululaivana nimellä "Dvina" ().
Valmistus.
Alus tilattiin Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 1886. Alus laskettiin vesille kesäkuussa 1888 ja otettiin palvelukseen 1890.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itämeren laivastoon. Se osallistui 1890–1891 an. Laivan miehistö nousi heinäkuussa 1906 Tallinnan edustalla kapinaan Venäjän vallankumouksessa, jonka jälkeen alus siirrettiin telakalle. Se palautettiin kolme vuotta myöhemmin palvelukseen koululaivana. Suomen sisällissodan alkaessa "Pamjat Azova" oli Helsingissä, josta se myöhemmin siirrettiin Kronstadtiin. Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedovene upotti aluksen elokuussa 1919. Hylky nostettiin ylös ja romutettiin joulukuussa 1923.
Ingmar Virtanen

Ingmar Alvar Johannes Virtanen (24. kesäkuuta 1919 Helsinki – 11. joulukuuta 1991 Kauniainen) oli suomalainen lääkäri ja vuosina 1963–1975 Helsingin yliopiston hammas- ja suukirurgian professori. 
Virtasen vanhemmat olivat hovioikeuden auskultantti Wilhelm Wäinö Wirtanen ja Irene Emilia Forsblom ja puoliso vuodesta 1943 varanotaari Aila Hillevi Paloheimo. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1946 ja hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Virtanen väitteli 1961, hammaskirurgiaan hän oli erikoistunut 1956. Sota-aikana Virtanen toimi sekä lähettiupseerina että pataljoonan lääkärinä. Hän oli reservin lääkintäkapteeni (1962). Virtanen tutki hammas-, suu- ja leukakirurgiaa.
Metson suku

Metson suku – Suomen kanalinnut on Markus Varesvuon ja Pertti Koskimiehen metsäkanalinnuista kertova tietokirja. Se on julkaissut Docendo vuonna 2015.
Runsaasti tietoa sisältävän teoksen teksti on Koskimiehen ja kuvat pääasiassa Varesvuon, joskin mukana on joitakin muiden suomalaisten lintukuvaajien kuvia. Molemmat ovat tehneet runsaasti luontokirjoja, joista kaksi yhdessä. Varesvuo on palkittu kuvaaja, Koskimies on biologi, joka on ollut muun muassa Yleisradion luonto-ohjelmissa asiantuntijana.
Tekstissä Koskimies kertoo eri otsikoiden alla suomalaisten metsäkanalintujen historiasta, niiden elämästä ja sopeutumisesta Suomen luontoon ja ihmisen suhteesta niihin. Erityinen osa on metsolla, joka tekijöiden mukaan olisi sopinut Suomen kansallislinnuksi. Sen kanta on merkittävästi taantunut.
Teoksen lopussa on kunkin lajin lajikuvaus:
Arviot.
Jukka Ruukki toteaa arviossaan (Helsingin Sanomat), että kirja on "lintujen selviytymistarina", jossa "Koskimiehen teksti ylistää pohjoisen luonnon spesialisteja". Suomen palkituimman luontokuvaajan Varesvuon kuvia hän kiittää väkeviksi ja pysäyttäviksi.
Otsikolla "Komeasti metson suvusta" Veli-Matti Väänänen (Linnut-lehti) toteaa, että kuvituksensa puolesta kirja on lintulajeja ja -ryhmiä esittelevien kirjojen terävintä kärkeä, ehkä jopa paras joskin olisi pitänyt tarpeellisena lähdeluetteloa. Kaiken kaikkiaan kirjan rakenne on kuitenkin hänen mielestään selkeä ja kanalintujen vuoden kierron käsittely perusteellinen.
Uwe Neuhaus

Uwe Neuhaus (s. 26. marraskuuta 1959) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Neuhaus aloitti pelaajauransa SpVgg Erkenschwickissä 1980-luvun alussa. Vuonna 1984 hän siirtyi Rot-Weiss Esseniin, jonka paidassa hän pelasi 2. Bundesliigaa vuosina 1986-1988. Pelattuaan yhden kauden FC Remscheidissä Neuhaus siirtyi SG Wattenscheidiin. Hän sai paljon vastuuta kaudella 1989/90, joka päättyi Wattenscheidin yllätysnousuun Bundesliigaan. Pääsarjatasolla Neuhaus edusti seuraa neljän kauden ajan, kunnes Wattenscheid putosi sarjaporrasta alemmas. Hän lopetti pelaajauransa Wattenscheidissa kauteen 1994/95. Neuhaus pelasi monipuolisessa roolissa keskikentällä, hyökkääjänä sekä liberona.
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Neuhaus aloitti SG Wattenscheidin II-joukkueen peräsimessä marraskuussa 1995. Hän toimi tehtävässään kesään 1996 saakka. Vuoden tauon jälkeen Neuhaus palasi valmennustehtäviin VfB Hülsin peräsimessä ja siirtyi seurasta kesällä 1998 Borussia Dortmundin organisaatioon apuvalmentajaksi. Neuhaus työskenteli Dortmundin apuvalmentajana kuusi vuotta Matthias Sammerin, Michael Skibben, Bernd Kraussin ja Udo Lattekin valmennustiimeissä. Hän oli kakkosvalmentajana voittamassa Bundesliigan mestaruutta kaudella 2001/02. Kesällä 2004 hän siirtyi Dortmundin II-joukkueen päävalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2005 Neuhaus jätti Dortmundin ja palasi entisen seuransa Rot-Weiss Essenin palvelukseen päävalmentajaksi. Hän ei kyennyt estämään seuran putoamista 2. Bundesliigasta, mutta sai jatkaa tehtävässään. Kaudella 2005/06 Neuhaus johdatti Essenin Regionalliga Nordin mestariksi ja takaisin 2. Bundesliigaan. Huonosti sujunut syyskausi johti Neuhausin potkuihin marraskuussa 2006.
Kesällä 2007 Neuhausin ura jatkui 1. FC Union Berlinin päävalmentajana. Neuhausin johdolla Union Berlin voitti kaudella 2008/09 3. Ligan mestaruuden ja palasi viiden kauden tauon jälkeen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Neuhausin johdolla Union Berlin vakiinnutti paikkansa 2. Bundesliigan ylemmässä keskikastissa ja sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi. Neuhaus jätti joukkueen seitsemän valmennusvuoden jälkeen kesällä 2014.
Heinäkuussa 2015 Neuhaus teki kaksivuotisen sopimuksen 3. Ligassa pelaavan Dynamo Dresdenin kanssa. Neuhausin johdolla Dynamo voitti 3. Ligan mestaruuden ja nousi kaudeksi 2016/17 takaisin 2. Bundesliigan. Dynamo sijoittui kaudella 2016/17 viidenneksi, mikä oli joukkueen paras sijoitus 2. Bundesliigassa. Kaudella 2017/18 Dynamo jäi kauas kärjestä ja päätyi lopulta 14. sijalle. Neuhausin pesti päättyi potkuihin elokuussa 2018.
Joulukuun puolivälissä 2018 Neuhausista tuli Arminia Bielefeldin päävalmentaja. Kaudella 2019/20 Neuhaus luotsasi Arminia Bielefeldin 2. Bundesliigan mestariksi ja joukkue nousi pääsarjaan ensimmäistä kertaa sitten kauden 2008/09. Bundesliigassa tulokset olivat vaisumpia ja joukkue juuttui putoamiskamppailuun. Seurajohto päätyi erottamaan Neuhausin maaliskuun alussa 2021, kun viiden ottelun tappioputki oli sysännyt Bielefeldin vain pisteen päähän suorasta putoamisesta.
Molenbeek-Saint-Jean

Molenbeek, viralliselta nimeltään ranskaksi Molenbeek-Saint-Jean ja hollanniksi Sint-Jans-Molenbeek, on yksi Brysselin pääkaupunkialueen yhdeksästätoista kunnasta. Vuonna 2014 Molenbeekissa oli noin 95 000 asukasta.
Historia.
Paikalla sijainneesta kylästä alettiin käyttää nimeä "Molenbeek" () noin vuonna 985.
Varhaiskeskiajalla kylä oli katolisen pyhimyksen Gertrud Nivellesiläisen ihmeitä tekeväksi väitetyn lähteen sijaintipaikkana tunnettu pyhiinvaelluskohde.
Kylä liitettiin osaksi Brysseliä 1200-luvulla. Alue säilyi 1700-luvulle saakka pääasiallisesti maaseutumaisena.
Nykyaika.
Kunta jakautuu 2000-luvulla selkeästi kahtia: vauraaseen ja lähes pelkästään asumiskäyttöön keskittyneeseen yläosaan sekä tiheästi asutettuun työväenluokkaiseen alaosaan. Kunnassa, varsinkin keskustaajaman itäosassa asuu lähes 40 prosenttia väestöstä kattava, lähinnä marokkolaistaustainen muslimivähemmistö.
Tishchenko-reaktio

Tishchenko-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aldehydi disproportioituu vahvan emäksen, tyypillisesti alkoksidin, vaikutuksesta estereiksi. Reaktio on nimetty löytäjänsä V. Tishchenkon mukaan ja hän julkaisi sen ensimmäisen kerran vuonna 1906. Reaktiolla on tärkeitä teollisia sovellutuksia, esimerkiksi etyyliasetaatin valmistus asetaldehydistä ja hydroksipivalyylihydroksipivalaatin valmistus hydroksipivaldehydistä.
Historiaa, reagenssit ja mekanismi.
Ludwig Claisen raportoi vuonna 1887, että bentsaldehydi reagoi natriumalkoksidien vaikutuksesta bentsyylibentsoaatiksi. Vuonna 1906 V. Tishchenko totesi reaktion tapahtuvan yleisemmin hyvin monille aldehydeille alumiini- tai magnesiumalkoksidien katalysoimana. Katalyytteinä käytetään yleisesti natriumin, alumiinin tai magnesiumin alkoksideja, maa-alkalimetallioksideja (esimerkiksi kalsiumoksidia, magnesiumoksidia tai strontiumoksidia), ruteniumkomplekseja, zirkonoseenia ja aromaattisten aldehydien tapauksessa katalyyttinä voidaan käyttää myös natriumtetrakarbonyyliferraattia.
Parhaiten reaktio soveltuu niin kutsuttujen homoestereiden synteesiin. Näissä yhdisteissä esterin alkoholiosa ja karboksyylihappo-osa on johdettu samasta aldehydistä. Tunnetaan kuitenkin myös Tishchenko-reaktioita, joissa käytetään kahta eri aldehydiä, mutta tällöin saadaan usein monen eri tuotteen seos. Näitä reaktioita on saatu selektiivisemmiksi zirkonoseeni- tai karbeenikatalyyttien avulla. Dialdehydit muodostavat heterosyklisiä laktoneita. Tishchenko-reaktion olosuhteissa sivureaktioina voi tapahtua Cannizzaro-reaktioita, Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistymisiä tai Oppenauer-hapetuksia.
Tishchenko-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa metallialkoksidikatalyytti koordinoituu aldehydin karbonyyliryhmään, mikä tekee siitä elektrofiilisemman. Tämän jälkeen nukleofiilinen alkoksidi-ioni reagoi additioreaktiolla karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa muodostaen tetraedrimäisen välituotteen. Tämän jälkeen toinenkin aldehydimolekyyli koordinoituu katalyyttiin. Seuraavassa vaiheessa siirtyy protoni tetraedrimäiseltä välituotteelta aldehydille ja muodostuu esteri ja katalyytti vapautuu.
Nia Ali

Nia Sifaatihii Ali (s. 23. lokakuuta 1988 Norristown, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pääosin 100 metrin aitajuoksussa. 170 senttimetriä pitkän Alin valmentajana toimii Ryan Wilson.
Ali saavutti kultaa 60 metrin aitajuoksusta vuoden 2014 sisäratojen MM-kilpailuista Sopotista. Hän toisti saavutuksen vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Dohassa 2019 ennätyksellään 12,34. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksusa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ajalla 12,59. MM-kilpailuissa Lontossa 2017 ja Budapestissa 2023 hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hän jäi välieriin 100 metrin aidoissa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hänet hylättiin pika-aitojen alkuerissä. Hän voitti tuolla matkalla kultaa vuoden 2011 kesäuniversiadeissa Shenzhenissä.
Ali on naimisissa pikajuoksija Andre De Grassen kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Kiiluanmäen linnoitus

Kiiluanmäki on ainakin rauta- ja keskiajalla käytössä ollut linnavuori Hollolassa. Kiiluanmäkeä on käytetty myös vartiomäkenä, jossa on muinaisina aikoina poltettu vainovalkeita varoituksena lähiseudun asukkaille lähestyvästä vihollisesta.
Vielä nykyäänkin on noin 40–50 metriä linnavuoren korkeimmasta kohdasta alaspäin katsottuna on nähtävissä kivikkoa, joka on mahdollisesti ollut kivisen muurin tukena. Kiveystä on nähtävillä selvästi mäen pohjoisella puolella ja hieman epämääräisempänä lounaisella ja läntisellä puolella. Linnavuoren länsisivulla on mahdollisesti useitakin suojavalleja, mistä nykyään nähtävien kiveysten sekaisuus johtuu. Kaiken kaikkiaan sammal ja aluskasvillisuus peittävät suurimman osan muinaisista varustuksista. Mäen koillisrinteessä on myös kivien ympäröimä kuoppa, jonka pinta-ala on noin kuusi neliömetriä. Kuopan tarkoituksesta ei ole tietoa.
Maustaja

Maustaja Oy on suomalainen elintarviketeollisuuden yhtiö. Yritys valmistaa pääasiassa tuotteita sopimusvalmistajana kauppaketjuille, tukkukauppoihin sekä elintarvikealan valmistajille. Yritys perustettiin vuonna 1971 nimellä Pyhännän Einestuote Oy. 
Yhtiön toimitilat sijaitsevat Pyhännällä.
Historiaa.
Pyhännän Einestuote Oy perustettiin työllistämään seudun naisia, kun miehille tarjosi työpaikkoja muun muassa muutamaa vuotta aiemmin perustettu Pyhännän Rakennustuote, nykyinen PRT-Forest. Ensimmäisenä tuotteena valmistettiin paahdettua sipulia, mutta vuonna 1974 tuotantoon otettu Ilona-ketsuppi osoittautui menestystuotteeksi. 1970-luvun loppupuolella toinen päätuote olivat ranskalaiset perunat ja muut perunajalosteet, kuten vuonna 1979 aloitetut perunalastut. Sinappia alettiin valmistaa 1977. Einestuote tuli vuonna 1975 osaksi Pyhännän Rakennustuote -konsernia, mutta myytiin 1980-luvulle tultaessa Pauligille osaksi sen Santa Maria -mausteryhmää. 1980-luvun lopulla omistajaksi tuli närpiöläinen Oy Börje Norrgård Ab, ja hetken aikaa nimenä oli Inpac kunnes otettiin käyttöön nykyinen nimi Maustaja Oy. Yrityksen johtohenkilöt ostivat Maustajan itselleen vuonna 1992 ja aloittivat 1990-luvun mittaan viennin Ruotsiin ja Venäjälle. Vuonna 2006 uusiksi omistajiksi tulivat Erkki Veikkolaisen sijoitusyhtiö MEVita Invest ja joukko yhtiön avainhenkilöitä.
Maustajan sopimusvalmistustuotteita.
Turun Sinappi.
Turun Sinappi () on Unileverin omistama elintarvikemerkki. Maustaja alkoi valmistaa sinappia, kun Unilever päätti toukokuussa 2014 siirtää Turun Sinapin valmistuksen Puolasta takaisin Suomeen. Sinapin valmistus lopetettiin Suomessa vuonna 2003, jolloin se siirrettiin Ruotsiin ja vuonna 2008 Ruotsista Puolaan.
Siirron yhteydessä sinapin reseptiä muutettiin hieman, jolloin ainesosaluettelon mukaan glukoosi-fruktoosisiirappi korvattiin oikealla sokerilla.
Hango Sinappi.
Hango Sinappi on niin sanottu vanhan ajan sinappi, jonka resepti perustuu vanhaan Bromarvista 1800-luvulta peräisin olevan reseptiin. Kaupallinen tuotanto alkoi vuonna 2003. Perustaja on Patrik Holmén, Stålbox Oy, ja valmistaja Maustaja Oy.
Persianlahden arabimaiden jääkiekkoturnaus

Persianlahden arabimaiden jääkiekkoturnaus () on joka toinen vuosi Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston jäsenmaiden kesken pelattava miesten jääkiekkoturnaus Lähi-idässä. Se pelattiin ensimmäisen kerran Kuwaitissa vuonna 2010 Kuwaitin jääkiekkoliiton järjestämänä.
Arabiemiirikunnat on voittanut jokaisen turnauksen. Se on myös ainoa joukkue, joka on pelannut Kansainvälisen jääkiekkoliiton järjestämissä maailmanmestaruusturnauksissa. Lisäksi Arabiemiirikunnat, Kuwait ja Bahrain ovat osallistuneet Aasian parhaiden jääkiekkomaajoukkueiden kanssa muun muassa Aasian talvikisoihin ja IIHF Challenge Cup of Asiaan. Vuoden 2016 turnauksen kaikki joukkueet kuuluivat jo tuolloin IIHF:ään. Ainoastaan aiemmin kerran turnaukseen osallistuneet Bahrain ja Saudi-Arabia eivät ole IIHF:n jäseniä. Vuoden 2010 turnauksessa pronssiin yltänyt Saudi-Arabia pelasi tuolloin toistaiseksi ainoat kolme virallista maaotteluaan.
Ennen Persianlahden arabimaiden turnausta Arabiemiraatit ja Kuwait pelasivat Arabian jääkiekkoliiton järjestämässä Arab Cupissa pohjoisafrikkalaisten Algerian ja Marokon kanssa vuonna 2008.
Mitalitaulukko.
Taulukko on päivitetty vuoden 2016 turnauksen jälkeen.
Veneslinna

Veneslinna on Pirkanmaalla Ikaalisten Heittolan kylässä sijaitseva mahdollinen muinaislinna.
Muinaislinna.
Veneslinna sijaitsee Ikaalisten kirkosta 13,8 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Kyrösjärveen laskevan Vääräjoen länsirannalla olevalla harjulla. Harjusta on otettu runsaasti hiekkaa ja historiallisen ajan kivi- ja maarakenteita esiintyy 240 metrin pituisella ja 20 metriä leveällä matkalla hiekkakuopan kaakkoispuolella. Paikka jää Kukkurantien, joka poikkeaa seututieltä 276, ja Vääräjoen rantatörmän väliin. Maarakenteita ovat erilaiset rakennuksien kiviperustukset, kaivannot, vallit ja kivikasat. Niiden merkitystä ei ole tutkittu, mutta ne vaikuttavat olevan muinaislinnan puolustusvarustuksien jäänteitä. Kulkureittiä Veneslinnasta pohjoiseen kohti Parkanoa kutsutaan nimellä Linnankangas. 
Tutkimuksia.
Kohteessa ei ole tehty arkeologisia kaivauksia, mutta sitä tutkittiin pintapuolisesti vuonna 2004 (Vadim Adel).
Historiaa.
Vääräjoki toimi aikoinaan tärkeänä kulkureittinä Etelä-Suomen ja Pohjanmaan välillä. Historiallisesti merkittävä Kyrönkankaan talvitie on kulkenut Heittolan kylän kautta. Paikalla on sijainnut kihniöläisten ja parkanolaisten venevalkama, josta paikka on saanut nimensä. Esimerkiksi nuijasodan aikana käyttivät Jaakko Ilkan ja Klaus Flemingin joukot tätä reittiä siirtyessään paikasta toiseen. Perimätiedon mukaan alueella olisi käyty taisteluja isonvihan aikana.
Curtis Fuller

Curtis Fuller (15. joulukuuta 1934 – 8. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentti oli pasuuna. Fuller oli aikansa arvostetuimpia jazzpasunisteja.
Suvaitsevaisuusparadoksi

Suvaitsevaisuusparadoksi toteaa, että suvaitsemattomia ei voi rajattomasti suvaita, vaan suvaitsevaista yhteiskuntaa on puolustettava suvaitsemattomien hyökkäyksiltä. 
Karl Popper määritteli paradoksin vuonna 1945 teoksessaan "Avoin yhteiskunta ja sen viholliset" (osa 1): 
"”Vähemmän hyvin tunnettu on suvaitsevaisuusparadoksi: rajoittamattoman toleranssin pitää johtaa toleranssin katoamiseen. Jos me laajennamme rajoittamatonta toleranssia myös niihin, jotka ovat suvaitsemattomia, jos me emme ole valmiina puolustamaan suvaitsevaista yhteiskuntaa suvaitsemattomien hyökkäystä kohtaan, niin silloin suvaitseva tulee tuhotuksi ja suvaitsevaisuus tämän mukana.”"
Popperin johtopäätöksen mukaan olemme oikeutettuja kieltäytymään suvaitsemasta suvaitsemattomuutta: "”Meidän pitäisi siksi vaatia, suvaitsevaisuuden nimissä, oikeutta olla suvaitsematta suvaitsemattomuutta.”"
Popperin mukaan ei kuitenkaan ole viisasta aina estää suvaitsemattomien filosofioiden esittämistä, kunhan niihin voidaan vastata järkiperäisillä argumenteilla ja julkinen mielipide pitää ne hallinnassa. Filosofi Markus Neuvosen mukaan oikea kysymys onkin, kuinka paljon suvaitsemattomuutta pitää sietää.
Uusipöylin linnavuori

Uusipöylin linnavuori tai Pyölinniitun mäki on Uudellamaalla Karjalohjan Tallaassa sijaitseva linnavuori.
Linnavuori.
Linnavuori sijaitsee neljä kilometriä kaakkoon Karjalohjan kirkosta Lohjanjärven länsipäässä olevalla leveällä Tallaanniemellä. Niemi jää Tallaan kylän taakse ja sijaitsee noin 200 metriä Lohjanjärven rannasta. Mäki kohoaa ympäristöään yli 20 metriä korkeammalle ja mäen laki on umpeen kasvanutta kalliomaastoa. Mäessä on yksi jyrkänne, joka aukeaa lähes huipulla etelään. Mäki ei ole erityisen jyrkkä missään ilmansuunnassa ja se onkin kivivallein lähes kokonaan ympäröity. V. Maajoen mukaan linnapiha on 38 metriä pitkä ja 9–13 metriä leveä. Kivivallit ovat enimmäkseen sortuneet. Etelärinteen valli on reunoistaan huolellisesti ladottu ja vallin sisäosa pienemmillä kivillä täytetty. Itäsivun valli kulkee eteläsivua vastaan kohtisuorasti. Se on romahtanut ja levinnyt viisi metriä leveäksi röykkiöksi. Pohjoisrinteen valli on 16 metriä pitkä ja se on reunoistaan huolellisesti rakennettu särmikkäistä kivistä. Valli on kuitenkin sortunut. Sama valli jatkuu pienen kallionyppylän jälkeen noin 6 metriä. Maajoki kertoi, että paikalliset asukkaat kertoivat itäisessä vallissa olleen portti kulkua varten.
Tutkimuksia.
Kohde tunnettiin jo 1800-luvulla, jolloin sitä tutkivat erikseen Hjalmar Appelgren ja J. Wefvar (vuonna 1879). Tämän jälkeen sitä on lähinnä vain tarkastettu vuosina 1937 (V. Maajoki), 1992 (Hannu Kotivuori) ja 1997 (Kaarlo Katiskoski).
Hoitaminen ja opastus.
Vuonna 1997 paikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä. Silloin huomattiin alueen kasvaneen umpeen niin, että se haittasi havainnointia. Alueen hoitamisesta on tehty päätös, mutta sitä ei ole vielä toteutettu. Tavoitteena on raivata kulkuväylä linnavuorelle ja avata näköalaa sekä poistaa kivivalleissa kasvavat puut.
Iida Tikka

Iida Tikka on suomalainen toimittaja, joka työskenteli vuosina 2020-2024 Yle Uutisten Yhdysvaltain-kirjeenvaihtajana.
Vuosina 2015–2017 hän oli MTV Uutisten Venäjän-kirjeenvaihtajana ja STT:n vakituisena avustajana Moskovassa. Tikka on opiskellut Venäjän sisä- ja ulkopolitiikkaa MGIMOssa (Moskovan valtiollinen kansainvälisten suhteiden instituutti). Hän on työskennellyt ja asunut Venäjällä aiemmin muun muassa Petroskoissa, Permissä ja Irkutskissa. 
Tikka kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalainen Yhteiskoulusta vuonna 2010. Hän valmistui vuonna 2013 yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta journalistiikan kandiohjelmasta. Tikka valmistui vuoden 2020 keväällä Georgetownin yliopistosta Yhdysvalloista maisteriksi opiskeltuaan siellä turvallisuuspolitiikkaa.
SYK:n alumniyhdistys Syke ry valitsi Tikan Vuoden sykkiläiseksi vuonna 2022.
Tikka palkittiin Vuoden journalisti -palkinnolla vuonna 2025.
M65 Atomic Annie

Atomic Annie tai M65 Atomic Cannon () oli Yhdysvaltojen rakentama hinattava tykki, joka kykeni ampumaan ydinkranaatin. Se kehitettiin 1950-luvulla, kylmän sodan alkuaikoina, ja se otettiin kenttäkäyttöön Euroopassa ja Koreassa 1953. Tykkiä valmistettiin 20 kappaletta, joista seitsemän on säilynyt nykypäivään eri museoissa.
Käyttö.
Atomic Anniella ammuttiin vain yksi ydinkärjen sisältänyt testilaukaus aseen koko käyttöhistorian aikana. Tämä "Grable"-niminen ydinkoe tapahtui osana operaatio Upshot-Knotholea Nevadan testialueella 8:30 aamupäivällä paikallista aikaa toukokuun 25 päivä, vuonna 1953. Ammutun ydinlatauksen, joka oli tyypiltään W9-ydinkärki, räjähdysvoimakkuus oli 15 kilotonnia TNT:tä. Se oli historian ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa koskaan tykistä ammuttu ydinammus. Upshot-Knotholen muut testit olivat kolme ilmasta pudotettua ydinpommia ja seitsemän tornissa räjäytettyä aseiden kehittelyssä tarvittavaa testilatausta.
Wilhem Belocian

Wilhem Belocian (s. 22. kesäkuuta 1995 Les Abymes, Guadeloupe) on guadeloupelaissyntyinen ranskalainen pika-aitajuoksija, joka kilpailee 110 metrin aitajuoksussa. 179 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Belocian edustaa Stade Lamentiniä.
Belocian saavutti pronssia 60 metrin aidoista vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta ajalla 7,52. Hän sai pronssia 110 metrin aitajuokussa Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ajalla 13,33. Rio de Janeiron olympialaisissa hänet hylättiin alkueräjuoksussa. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän oli seitsemäs. Napolin universiadeissa 2019 hän sai 110 metrin aitajuoksussa hopeaa. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ennätyksellään 7,42. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hänet hylättiin alkuerissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 60 metrin aitajuoksussa kahdeksas. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa niin ikään kahdeksanneksi. Vuonna 2024 hän karsiutui välierissä sekä Glasgow'n MM-hallikilpailuissa että Pariisin olympialaisissa. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 7,45. Kaksi viikkoa myöhemmin hän sai hopeaa Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 7,54. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä.
Vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessä Belocian voitti kultaa nuorten maailmanennätysajalla 12,99 s. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on myös yksi pronssi vuodelta 2012. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista hänellä on kaksi pronssia ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista yksi kulta. Vuoden 2011 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Belocian saavutti kultaa viestistä ja hopeaa 110 metrin aidoista.
Belocian on edustanut Guadeloupea Karibian alueen CARIFTA Gameseissa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Mark 15 -ydinpommi

Mark 15 -ydinpommi eli Mk-15 oli 1950-luvulla käytössä ollut varhainen vetypommi. Se oli ensimmäinen kohtalaisen kevyt yhdysvaltalainen lämpöydinase (noin 3 450 kg). Sitä tuotettiin alkaen 1955, ja 1 200 asetta valmistettiin ennen tuotannon lopettamista 1957. Mark 15 -malli oli palveluskäytössä vuosikymmenen ajan 1955–1965.
Aseesta oli kolme varianttia: Mod 1, Mod 2 ja Mod 3. Operaatio Castlen ydinkokeissa räjäytetty Mark 15 Mod 1 räjähti 1,69 megatonnin voimalla. Operaatio Redwingissä käytetty Mark 15 Mod 2 (TX-15-X1) oli voimakkuudeltaan 3,8 megatonnia. Tämä oli myös maailman ensimmäinen lentokoneesta pudotettaessa räjäytetty vetypommi.
Mark 15 oli Teller–Ulam-konstruktiota käyttävien nykyisten lämpöydinaseiden edeltäjä siinä mielessä, että sen sekundäärinen fuusio-osa oli suurimmalta osaltaan HEU-materiaalia (engl. "Highly Enriched Uranium", ks. uraanin väkevöinti) Sen sisällä oli fuusiopolttoainetta, mutta suurin osa aseen tehosta tuli HEU-materiaalin fission seurauksena. Myös ydinfuusion tuottamat neutronit osallistuivat HEU-kuoren fissioon.
W15-ydinkärki.
Ohjuksen taistelukärki -variantti Mark 15 -aseesta, W15-ydinkärki, suunniteltiin 1950-luvun alkupuoliskolla, mutta tämä projekti lopetettiin kesken keväällä 1957. Sitä suunniteltiin käytettäväksi SM-62 Snark -ohjuksessa, mutta lopulta siihen valittiin W39-ydinkärki.
Kadonnut ydinase.
Helmikuun 5. päivä 1958 salaisella harjoituslennolla ollut Boeing B-47 Stratojet törmäsi toista tehtävää suorittamassa olleen F86-hävittäjälentokoneen kanssa ilmassa ja tämän seurauksena Mark 15 -ydinase putosi mereen Georgian rannikolla, lähellä Savannahia. Joidenkin lähteiden mukaan pommi oli pudotessaan toimintakuntoinen. Armeijan virallisen selonteon mukaan aseessa ei ollut kuitenkaan pommin plutoniumydintä, joten se ei olisi voinut saada aikaan ydinräjähdystä. Pommia ei koskaan löydetty ja sen arvellaan olevan edelleen hautautuneena merenpohjan hiekkakerrokseen.
Freginalsin linja-autoturma

Freginalsin linja-autoturma tapahtui 20. maaliskuuta 2016 lähellä Itä-Espanjan Tarragonan maakunnassa sijaitsevaa Freginalsin kaupunkia.
Linja-auto oli palaamassa Autovía A-7 -moottoritietä Valenciassa järjestetystä Las Fallas -juhlasta kohti Barcelonaa, kun kuljettaja menetti auton hallinnan. Auto osui kaistoja erottavaan metalliseen aitaan ja kaatui kyljelleen törmäten vastaantulevaan autoon. Viranomaisten mukaan kuljettaja ei ollut alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, vaan onnettomuus johtui ensitietojen mukaan kuljettajan inhimillisestä virheestä. Kuljettajan fyysiset vammat eivät olleet vakavia.
Suurin osa linja-auton matkustajista oli kansainväliseen Erasmus-vaihtoon osallistuneita opiskelijoita ympäri maailmaa. 13 kuolleesta jokainen oli naispuolinen opiskelija. Vastaan tulleessa autossa olleet henkilöt eivät loukkaantuneet. Onnettomuudessa oli mukana myös yksi suomalainen, Nokialta kotoisin oleva 28-vuotias naispuolinen opiskelija, joka ei kuitenkaan loukkaantunut vakavasti.
Onnettomuus on yksi Espanjan viime vuosien tuhoisimpia linja-auto-onnettomuuksia. Kuljettaja menehtyi 6. huhtikuuta 2023 sydänkohtaukseen.
Luettelo Tanskan taajamista

Tämä artikkeli on luettelo Tanskan taajamista. Vuoden 2015 alussa Tanskassa oli 1 415 taajamaa (), joissa asui yhteensä 4 950 735 henkeä, mikä vastasi 87,5 prosenttia Tanskan väestöstä. Haja-asutusalueilla () asui 698 897 henkeä ja 10 083 hengellä ei ollut pysyvää asuinpaikkaa ().
Tanskan taajamat on lueteltu seuraavassa taulukossa, joka on koottu Danmarks Statistikin tilaston perusteella. Taajamien nimien perään on lisätty sulkuihin täsmenteitä, joita lähteessä ei ole. Kolmannessa sarakkeessa on ilmoitettu, mihin Tanskan kuntaan taajama kuuluu. Kunnan nimen perässä olevat luvut kertovat, kuinka moni useampaan kuin yhteen kuntaan kuuluvan taajaman asukkaista kyseisessä kunnassa asuu. Lähteessä useampaan kuin yhteen kuntaan kuuluvien taajamien väkiluvut on ilmoitettu vain kunnittain jaoteltuna. Taulukkoa varten nämä luvut on laskettu yhteen taajaman kokonaisväkiluvun saamiseksi.
Kööpenhaminan ympärille muodostuneen Hovedstadsområdetin taajaman tiedot on eritelty kunnittain omassa taulukossaan.