tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhteismaa (yhdistys)

Yhteismaa ry on suomalainen yhdistys, joka on erikoistunut sosiaalisiin innovaatioihin. Yhdistys suunnittelee ja toteuttaa sosiaalisen median avulla projekteja, tapahtumia ja palveluja, joilla pyritään antamaan ihmisille mahdollisuuksia yhteisöllisyyden toteuttamiseen. Yhteismaa on kehittänyt muun muassa kierrätystapahtuma Siivouspäivän, Illallinen Helsingin taivaan alla -tapahtuman, Parkkipäivä-ilmastotapahtuman ja vuosina 2015–2022 toimineen, alueellista apua välittäneen Nappi naapuri -palvelun.
Yhdistys hyödyntää toiminnassaan palvelumuotoilua, Internet-kulttuurin tutkimusta, sosiaalisten liikkeiden tutkimusta sekä verkko- ja sisältömarkkinointia. Yhdistyksen jäsenet ovat myös mukana monissa yhteiskunnallisissa liikkeissä ja ovat perustaneet muun muassa Mesenaatti.me-yhteisörahoituspalvelun.
Yhteismaa ry:n tapahtuma Siivouspäivä sai Helsingin kaupungilta kunniamaininnan vuoden 2012 kulttuuritekona. Se myös valittiin yleisön suosikiksi Helsingin kaupungin matkailu- ja kongressitoimiston järjestämässä Best of Helsinki 2012 -verkkoäänestyksessä.
Yhdistyksen perustivat vuonna 2012 Pauliina Seppälä, Tanja Jänicke ja Jaakko Blomberg.
Kai Brunila

Kai Daniel Brunila (3. huhtikuuta 1919 Helsinki – 26. lokakuuta 2001 Espoo) oli suomalainen toimittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Cab.
Kai Brunilan vanhemmat olivat arkkitehti Birger Brunila ja Olga Löfhjelm. Hän oli naimisissa 1943–1964 Gunhild Karlssonin (1923–1964) kanssa ja vuodesta 1965 May-Britt Lindroosin kanssa.
Kai Brunila pääsi ylioppilaaksi 1938 ja hän opiskeli 1938 City of London Collegessa. Sotavuosien jälkeen Brunila oli Hufvudstadsbladetin toimittajana 1945, Sport-Pressenin päätoimittajana 1945–1948, Hufvudstadsbladetin toimitussihteerinä 1949–1954 ja Nya Pressenin toimitussihteerinä 1954–1957. Hän oli myös Politiken-lehden Helsingin kirjeenvaihtajana 1948–1960 ja Stockholms-Tidningenin kirjeenvaihtajana 1953–1965.
Brunila toimi Kustannus oy Williamsin (entinen "Kuvajulkaisut oy") toimitusjohtajana 1957–1975, "Suomen PR-toimiston" toimitusjohtajana 1962–1971 ja oy Maxi-Mainos Ab:n toimitusjohtajana 1969–1970. Hän oli vuodesta 1976 Nyky-lehdet oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Brunila oli myös Englannin autoteollisuuden edustajana Suomessa 1960–1970.
Brunila oli Helsingin sanomalehtimiesyhdistyksen varapuheenjohtajana 1953–1958, Finlands svenska publicistförbundin hallituksen jäsenenä 1946–1970, Elokuva- ja viihdesäveltäjät ry:n varapuheenjohtajana 1967–1971 sekä Nordisk Revy Unionin presidenttinä 1970–1971.
Brunila teki 1959 musikaalin Onnenpotku yhdessä George de Godzinskyn ja Boris Grünsteinin kanssa. Hän teki myös 20 revyytä muiden kanssa sekä useita radio- ja tv-ohjelmia. Hän julkaisi 1986 muistelmansa nimellä "Mina MaxiMemoarer".
Illallinen taivaan alla

 
Illallinen taivaan alla on järjestetty vaihtelevilla nimillä. Illallinen Helsingin taivaan alla () oli tapahtuma, jossa kaupunkilaiset kokoontuivat yhteiselle piknik-illalliselle kaupunkitilaan. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran Helsingissä Pohjoisesplanadilla osana Helsinki-päivää 12. kesäkuuta 2013. Liikenteeltä suljetulle kadulle pystytettiin 1 000 hengen illallispöytä valkoisella pöytäliinalla, jonne tapahtumaan ilmoittautuneet kaupunkilaiset saivat kattaa oman illallisensa . Ilmaistapahtumaan oli netissä varattavissa 700 paikkaa, jotka varattiin loppuun kahdessa minuutissa. Jäljelle jääneet paikat olivat haettavissa kaupungintalolta, josta ne loppuivat heti jakamisen alettua.
Illallinen Helsingin taivaan alla.
Helsinki-päivän illallisen innoittamana tapahtuma järjestettiin uudelleen 8. elokuuta 2013, jolloin kaikki kaupunkilaiset saivat järjestää illallisen haluamillaan paikoilla: sisäpihoilla, porttikäytävissä, talojensa edessä, läheisissä puistoissa tai aukioilla. Osallistujat ilmoittivat illallistapahtumansa internet-sivuilta löytyvällä kartalla ja koristelivat pöytänsä valkoisella liinalla . Yhteisiä aterioita järjestettiin mm. jalkakäytävillä, puistoissa , rannoilla, mattolaitureilla sekä Teurastamon pihalla . Tapahtuman yhteistyökumppaneita olivat Helsingin Energia sekä Helsingin kaupungin rakennusvirasto. Illallinen Helsingin taivaan alla -tapahtumasta on sovittu tehtävän traditio, jossa kaupunkilaiset kantavat illallispöytänsä ulos ja syövät yhdessä aina torstaina ennen koulujen aloitusviikkoa syksyllä.
Jatkoa Esplanadin illallinen sai saman vuoden elokuussa 8. elokuuta 2013 järjestetyn Illallinen Helsingin taivaan alla kaikkialla -tapahtuman myötä, jolloin kaikki kaupunkilaiset saivat kattaa oman illallisensa minne tahansa kaupungin yhteiseen tilaan, sisäpihoille, jalkakäytäville tai puistoihin ja kutsua omat ystävänsä tai naapurinsa nauttimaan illallisista Helsingin taivaan alla. Sittemmin yhdessä taivaan alla syömisestä on kasvanut suomalainen traditio.
Illallinen Suomen taivaan alla.
Suomi 100 -juhlavuotena tapahtuman nimi muutettiin Illallinen Suomen taivaan alla – KAIKKIALLA ja laajeni ulkomaille Finnish Your Dinner -tapahtuman myötä. Tapahtumapäivinä kuka tahansa missä päin maailmaa tahansa voi järjestää oman illallisensa, ilmoittaa sen tapahtuman kartalle ja kutsua mukaan tuttuja sekä tuntemattomia uusia ystäviä. Pelkästään vuonna 2017 Suomessa katettiin lähes 200 illallista 13 000 illallistajalle ja ulkomailla yli 250 illallista 15 000 henkilölle. Tapahtumaa on järjestetty Helsingin lisäksi esimerkiksi Turussa ja Tampereella.
Tapahtuman taustaa.
Samankaltaista tapahtumaa, "Dîner en blanc" eli valkoista illallista, on järjestetty ympäri maailmaa vuodesta 1988 . Illallinen Helsingin taivaan alla on kuitenkin sitä vapaamuotoisempi ja epävirallisempi tapahtuma, johon jokainen kaupunkilainen voi osallistua.
Illallisen Helsingin taivaan alla ja Illallisen Helsingin taivaan alla - kaikkialla on ideoinut ja tuottanut Yhteismaa ry, jonka muita hankkeita ovat mm. Siivouspäivä, Parkkipäivä ja Nappi Naapuri .
Iconoclastic

Iconoclastic on suomalaisen death metal -yhtyeen Medeian neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Fullsteam Records ja sen jakelijana toimi Sony Music Entertainment. Albumin poikkeaa huomattavasti yhtyeen edellisestä studioalbumista, tummasta ja raskaasta "Abandon Allista".
Kappaleessa "Reverence" vierailevana kitaristina toimii pituushyppääjä Tommi Evilä. Kappaleista "The Dominant Species" ja "Misery Prevails" julkaistiin musiikkivideot. Yhtyeen mittavasta Euroopankiertueesta Children of Bodomin kanssa on nähtävissä mini-dokumentti joka sisältää live-musiikkivideon "Sleep" -kappaleesta . Iconoclasticin vuosipäivänä 2014 julkaistiin Iconoclastic-studiomuistelmat -video . Levyn valikoidut riffit on dokumentoitu yhtyeen kitaristien toimesta Medeian My most bestest riffs -videolla .
Groove Family

Groove Family on pääasiassa riihimäkeläisistä muusikoista koostuva kollektiivi. Bändin musiikilliset vaikutteet ovat mm. groovessa, soulissa, funkissa, jazzissa, gospelissa, reggaessa, rockissa ja popissa. Bändi esittää pääasiassa cover-kappaleita. Groove Family on levyttänyt levyn Grooveimmat joululaulut -ja tehnyt Viileimmät virret -konserttikokonaisuuksia. Groove Family on tunnettu hyväntekeväisyydestä: bändin konserteissa kerätään rahaa, joka lahjoitetaan Kirkon Ulkomaanavun (KUA) avustuksella kaikkein vähäosaisimpien hyväksi. Bändiä johtaa Tuomo Komonen ja sovituksista vastaavat Tuomo Komonen ja Jukka Vänskä.
Historia.
Groove Family perustettiin vuonna 2005, kun silloiset nuorisotyönohjaaja Janne Yrjölä ja nuorisopastori Jukka Vänskä saivat päähänpiston tehdä hieman erilaista joulumusiikkia. Bändillä ei ollut aluksi varsinaista vakituista nimeä, vaan se kulki mm. nimellä Groovy Christmas Band. Nykyinen nimi, Groove Family, alkoi vakiintua vuoden 2012 jälkeen. Vuonna 2007 Tuomo Komonen valittiin Riihimäen seurakunnan nuorisomuusikoksi ja hän otti vastuun Grooveimmista joululauluista yhdessä Vänskän kanssa. Historiansa aikana Groove Family on konsertoinut Riihimäen lisäksi mm. Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Janakkalassa. 
Vuosien ajan yleisöstä on tullut toiveita joululevystä ja vuonna 2013 toive vihdoin toteutui, kun Riihimäen seurakunta lähti rahoittamaan levyntekoa. Levy äänitettiin Hyvinkäällä Rockstar Productions -studiolla ja Tuomo Komonen tuotti sen. Valmis masterlevy kuuntelutettiin AXR Music Oy:n Ilkka Vainiolla ja lokakuussa 2013 Groove Family solmi jakelu- ja markkinointisopimuksen AXR Musicin kanssa.
Vuosi 2024 on Grooveimpien joululaulujen 20v. juhlavuosi ja sen kunniaksi Groove Family on valmistellut studiossa vielä nimeämätöntä, toista pitkäsoittoa.
Nikolai Karpov

Nikolai Ivanovitš Karpov (, 8. marraskuuta 1929 Moskova, Venäjän SFNT – 7. marraskuuta 2013 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän työskenteli myös jääkiekkovalmentajana.
Karpov kuului Neuvostoliiton olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi turnauksessa kolmessa ottelussa tehden yhden maalin ja antaen kaksi maaliin johtanutta syöttöä, kaikki alkulohko-ottelussa Suomea vastaan. Talviolympialaisten tuolloisesta statusarvosta johtuen Neuvostoliitto saavutti samalla MM-pronssia ja Euroopan mestaruuden. Myöhemmin Karpov toimi jääkiekkovalmentajana saavuttaen kaksi Neuvostoliiton mestaruutta.
Karpov kuoli päivää ennen 84. syntymäpäiväänsä synnyinkaupungissaan Moskovassa 7. marraskuuta 2013.
Vehmaisten Urheilijat.
Nikolai Karpov oli Vehmaisten Urheilijoiden pelaaja-valmentaja kaudella 1967–1968 Suomensarjassa. Hänestä tuli ensimmäinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, joka siirtyi rautaesiripun taakse länteen. Kausi oli sensaatiomainen, sillä kauden päätteeksi tamperelainen kaupunginosajoukkue Vehmaisten Urheilijat nousi jääkiekon SM-sarjaan.
Tero Luukkonen

Tero Luukkonen (15. toukokuuta 1968 – 11. marraskuuta 2013) oli suomalainen koripalloilija. Hän voitti urallaan kaksi Suomen cupia ja yhden SM-hopean.
Elämä ja urheilu-ura.
HMP:n kasvatti Luukkonen edusti Lahden NMKY:tä seitsemän kauden ajan vuosina 1989–1996. Luukkosen ensimmäisen kauden Lahti pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta voitti Suomen cupin. Muut Luukkosen kaudet Lahti pelasi SM-sarjassa, ja tuona aikana Luukkonen saavutti toisen Suomen cupin sekä SM-hopeaa kaudella 1995–1996.
Luukkosen ilmoitettiin kuolleen 11. marraskuuta 2013. Hän oli kuollessaan 45-vuotias.
Charles Wakefield Cadman

Charles Wakefield Cadman (24. joulukuuta 1881 Johnstown, Pennsylvania – 30. joulukuuta 1946) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat laulut "At Dawning" ja "From the Land of Sky-blue Water". Hän sai tuotantoonsa vaikutteita alkuperäisamerikkalaisista lähteistä; hän edusti ns. Indianist-liikettä. Hänen tuotantoonsa kuuluu viisi oopperaa, orkesterisarjoja, kamarimusiikkia, kantaatteja, pianosävellyksiä, viuluteoksia ja yli 250 laulua. 
Cadmanin ooppera "Shanewis" pohjautuu aitoihin intiaanimelodioihin. Se esitettiin Metropolitan-oopperassa vuonna 1918. Vuonna 1929 Fox Studios palkkasi Cadmanin säveltämään elokuvamusiikkia. Säveltäjän suosio hiipui 1930-luvulla, mutta eräs laajempaa huomiota saavuttanut myöhäinen teos oli "Pennsylvania Symphony" (1940). Suosion vähenemiseen vaikutti eurooppalaisittain koulutettujen säveltäjien, kuten Aaron Coplandin, Walter Pistonin ja Roy Harrisin menestys.
Charles Wakefield Cadman kävi Suomessa kesäkuussa 1935 ollessaan Euroopan kiertomatkallaan.
Suomen Palloliiton Joensuun piiri

Suomen Palloliiton Joensuun piiri syntyi joulukuun 18. päivänä 1938 kun Karjalan piiri jakautui kahteen osaan. Jäljelle jäänyt piiri vaihtoi nimensä Sortavalan piiriksi. Ensimmäiset vuotensa piiri toimi neljän seuran voimin, kunnes jäsenmäärä hiljalleen läksi nousuun. 1950-luvulla seuroja oli parhaimmillaan 20, mutta vuosikymmenen lopulla määrä kääntyi laskuun. 
Piirin toiminta lakkasi vuoden 1995 alussa ja sen seurat liittyivät Itä-Suomen piiriin (vuoteen 1994 saakka Savon piiri).
Joensuun piirin jäsenseurat (vuosina 1938–1975 + nykyisin toimivat ennen piirin lakkautusta liittyneet seurat ym. hajatietoja)
Oleksi Fedorov

Oleksi Fedorovytš Fedorov (, ; 30. maaliskuuta 1901 – 9. syyskuuta 1989) oli yksi neuvostopartisaanien johtajista toisessa maailmansodassa.
Fedorov syntyi Dnepropetrovskissa ukrainalaiseen talonpoikaisperheeseen vuonna 1901. Hän liittyi Puna-armeijaan vuonna 1920 ja osallistui Venäjän sisällissotaan.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Fedorov alkoi organisoida maanalaista vastarintaa miehitetyssä Ukrainassa. Sodan jatkuessa Fjodorovin yksiköt laajensivat sissitoimintaa Ukrainan ulkopuolelle.
Sodan jälkeen Fedorov toimi puoluevirkailijana eri puolilla Ukrainaa ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsenenä vuoteen 1979.
Fedorov kuoli Kiovassa vuonna 1989. Hänen synnyinkaupunkiinsa Dnepropetrovskiin on pystytetty hänelle muistopatsas.
Gorgodon

Gorgodon on sukupuuttoon kuollut synapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji "Gorgodon minutus". 
Se eli permikaudella noin 270 miljoonaa vuotta sitten. "Gorgodon" tunnetaan vain huonosti säilyneestä noin 6 cm:n pituisesta kallosta, joka on löytynyt Pohjois Amerikasta, Yhdysvalloista. Se luokiteltiin aikaisemmin terapsidiksi, mutta se saattaakin oikeasti kuulua heimoon Sphenacodontidae.
Kekkosen lastenkutsut

Kekkosen lastenkutsut olivat presidentti Urho Kekkosen 1960-luvulla virka-asunnossaan Tamminiemessä järjestämiä illanviettoja, joihin kutsuttiin vieraiksi senaikaisen nuoren älymystön edustajia, joihin Kekkonen halusi tutustua lähemmin. Vieraisiin kuului kulttuurin ja tieteen edustajia sekä muun muassa nuoria nousevia poliitikkoja. Tamminiemen illanviettoon kutsu oli aikanaan jopa kadehdittu statussymboli.
Lastenkutsujen vieraat valitsivat Yleisradion pääjohtaja Eino S. Repo, presidentti Kekkosen poika Matti Kekkonen ja Tielaitoksen pääjohtaja Jouko Loikkanen. Myös presidentin puoliso Sylvi Kekkonen kutsui mukaan nuoria kirjailijakollegoitaan.
Illanvietto alkoi Kekkosen pitämällä humoristisella tervetuliaispuheella. Tilaisuuteen kuului jonkin verran ohjelmaa, mutta pääasiassa harrastettiin vapaata keskustelua ajankohtaisista teemoista, kuten esimerkiksi huumeista. Vieraat istuivat 6–8 hengen ryhmissä pöytien ääressä, ja Kekkonen kulki illan aikana ryhmästä toiseen keskustelemassa.
Jouko Loikkasen mukaan kutsuilla ei ollut mitään vaikutusta Suomeen poliittiseen elämään, vaan ne olivat "hilpeää yhdessäoloa". Kutsujen järjestäminen lopetettiin, kun vieraiden alkoholinkäyttö alkoi muodostua häiritseväksi.
Lastenkutsujen vieraslistat on julkaistu Kirsti-Maria Kaskikarin pro gradu -tutkielmassa "Kekkonen ja ylioppilaskunta 1956–68" (Helsingin yliopisto 1996).
Sphenacodontia

Sphenacodontia on synapsidien kladi. Siihen on määritelty kuuluvaksi "Haptodus baylei", "Haptodus garnettensis", "Sphenacodon ferox" ja kaikki taksonit jotka ovat läheisempää sukua niille kuin "Edaphosaurus pogonias"ille. Täten ryhmään kuuluvat esim. Sphenacodontidae-heimo sekä terapsidit kuten nisäkkäät ja Gorgonopsia-alalahko. Ryhmän ominaisuuksiin kuuluu yläleukaluun ("maxilla") sisäpinnalla oleva paksuuntunut kohta kulmahampaiden lähellä. Lisäksi ("premaxilla")-luuhun kiinnittyvät hampaat ovat syvällä pitimissään.
Luokittelu.
Fylogenia.
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., &amp; Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Kestilän Pukimo

Kestilän Pukimo Oy (myöhemmin Kestilä Oy) oli Turussa 1911–1989 toiminut vaatetusalan yritys, joka kasvoi 1930-luvulla Suomen suurimmaksi alallaan. Kestilää pidetään Suomen ensimmäisenä valmisvaatteiden tekijänä.
Historiaa.
Iin pitäjästä Oulun pohjoispuolelta Turkuun 1800-luvun lopulla muuttanut Henrik Kestilä sai työpaikan Maria Kraftmanin kangaskaupasta ja jatkoi myös uuden omistajan palveluksessa, kunnes 1903 osti liikkeen itselleen. Nimeksi tuli "H. Kestilän kangas- ja lankatavarain kauppa". Henrik Kestilä menehtyi raitiovaunun töytäisemänä 1910, mutta liikkeen jatkajaksi muutti Huittisten kansanopistossa opettajana toiminut Henrikin poika Heikki Kestilä. Hän jatkoi isänsä työtä kauppiaana, mutta perusti yrityksen nimeltä Suomalainen Pukimo elokuussa 1911 alkaakseen ompeluttaa valmisvaatteita.
Kestilän kotona Humalistonkatu 3:ssa työskenteli aluksi vain räätälimestari Hjalmar Rytsälä. Hän leikkasi kankaat, jotka toimitettiin sitten kotiompelijoille eri puolille kaupunkia. Pian perustettiin ompeluosasto Yliopistonkatu 26:ssa sijainneen myymälän yläkertaan, josta se laajeni muihin lähirakennuksiin.
1920-luvun lopussa Kestilän Pukimoksi muuttunut yritys sai uudet tuotantotilat Linnankatu 8:sta, jossa aloitettiin miesten valmispukujen valmistus. Vuonna 1934 yritys siirsi tuotantonsa Brahenkatu 20:n entiseen kenkätehtaaseen. 1930-luku oli Kestilän vahvaa kasvuaikaa sekä tuotannossa että myynnissä. Vuosikymmenen lopulla yrityksellä oli omat myymälät Turussa, Helsingissä, Viipurissa, Porissa ja Kotkassa ja se työllisti lähes 500 henkeä. Yrityksen toimitusjohtajana vuosina 1928–1945 oli Aapo Laurén, joka perusti sitten oman saman alan yrityksen, Kudos Oy Silon.
Vuonna 1956 Kestilä rakennutti arkkitehti Olli Kestilän suunnitteleman uuden tehtaan Turun keskustaan, Brahenkadun ja Läntisen Pitkänkadun kulmaan. Siellä työskenteli enimmillään noin 700 henkilöä. Olli on yksi kauppaneuvos Heikki Kestilän pojista; muut ovat toimitusjohtajana toiminut Eero Kestilä ja muun muassa turkisosastoa johtanut Kalevi Kestilä.
Vuonna 1955 aloitettu oma myymäläverkosto oli 1960-luvun alussa laajentunut jo 13 paikkakunnalle ympäri Suomen. Sen oheen alettiin perustaa Top Shop -nuorisovaateliikkeitä. 1960-luvun alussa Kestilään palkattiin ensimmäinen vakituinen tuotesuunnittelija, Solveig Wahlgren-Halonen, joka tuli tunnetuksi nimellä Puppe Halonen. Muita Kestilän palkkalistoilla olleita suunnittelijoita ovat Raimo Aaramo, Birgitta Berggren, Arto Elovirta, Anneli Kukkonen, Kari Lehto, Tarja Salomaa ja Matti Seppänen. Freelancereinä Kestilälle suunnittelivat ainakin Marja Suna, Irja Leimu, Ritva-Liisa Pohjalainen sekä ruotsalainen Gunilla Pontén ja tanskalaiset Laise ja Sören Adzer.
Kestilällä oli vuodesta 1972 tehdas myös Nivalassa. Se työllisti parhaimmillaan 280 henkeä etenkin Neuvostoliittoon suuntautuvan bilateraalikaupan ansiosta. Idänkaupan tyrehtyessä lähes 80 vuoden ikään ehtinyt Kestilä Oy ajautui konkurssiin vuonna 1989, tehdasrakennukset myytiin ja 220 työntekijää irtisanottiin. Myymälöiden toimintaa jatkettiin vielä 1990-luvulla.
Täpläkehrääjä (lintu)

Täpläkehrääjä ("Nyctiphrynus ocellatus") on kehrääjien heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan täpläkehrääjä voi kasvaa 20–22 cm pitkäksi. Koiras on yleisväritykseltään harmahtavan oliivinruskea. Kurkussa on valkoinen juova ja rinnassa on valkoisia pisteitä. Täpläkehrääjäkoiraan harmaanruskeissa siivissä on mustia täpliä. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on väritykseltään harmaanruskean sijasta punaruskea. Myös täpläkehrääjänaaraalla on kurkussa valkoinen juova, rinnassa valkoisia ja siivissä mustia täpliä. 
Levinneisyys ja elintavat.
Täpläkehrääjällä on 2 alalajia. Niistä nimialalajia "N. o. ocellatus" tavataan Kolumbiasta Argentiinan pohjoisosiin ulottuvalta alueelta ja alalajia "N. o. lautus" Nicaraguasta, Hondurasista ja Costa Ricasta. Täpläkehrääjän elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat. Lajia tavataan niin alankomaiden metsistä kuin vuoristojen rinteiltä aina 1 350 metrin korkeuteen saakka. Täpläkehrääjä on yöaktiivinen ja sen ravintoa ovat perhoset, kovakuoriaiset ja torakat. Lajin pesimäkausi on maalis-huhtikuussa. Pesä sijaitsee maassa ja naaras munii 1 tai 2 vaaleanpunertavaa punapilkullista munaa.
Elinor Remick Warren

Elinor Remick Warren (23. helmikuuta 1900 Los Angeles, Kalifornia – 27. huhtikuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu yli 200 orkesteri- ja vokaalimusiikkiteosta. Hän syntyi Los Angelesissa, kävi Mills Collegea ja opiskeli myös New Yorkissa ja Pariisissa. Warrenin ensimmäinen teos kuorolle ja orkesterille oli "The Harp Weaver", jonka kantaesitettiin Carnegie Hallissa vuonna 1936. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuu "Legend of King Arthur", jonka kantaesittivät Los Angelesin filharmonikot vuonna 1940. Teosten joukossa on myös piano- ja kamarimusiikkia.
Warren oli naimisissa elokuvatuottaja Z. Wayne Griffinin kanssa. Mies kuoli vuonna 1981. Warrenilla oli tytär ja kaksi poikaa.
Musiikintutkija Christine Ammer luonnehti Warrenia ainoaksi naiseksi huomattavien amerikkalaisten uusromantikkojen joukossa, johon kuuluivat myös Howard Hanson, Samuel Barber ja Gian Carlo Menotti. Warrenin merkittäviä teoksia kuullaan Cambria Musicin CD-levyillä. Hänen nuottejaan ovat julkaisseet monet kustantajat, kuten Carl Fischer Music ja LudwigMasters. Säveltäjän musiikillisen perinnön jatkamiseksi perustettiin vuonna 1996 Elinor Remick Warren Society.
Iso Haapasaari (Jyväskylä)

Iso Haapasaari , joka kirjoitetaan myös Iso-Haapasaari , on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä ja joka sijaitsee Vaajakosken Haapaniemen länsipuolella Haapalahdessa.
Maantietoa.
Saari on 1,3 kilometriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 34,6 hehtaaria . Se on viereisen Haapaniemen ja myös Haapalahden suuntainen saari, jonka muodostavat kaksi peräkkäin sijaitsevaa mäkeä. Saaren huippu, joka sijaitsee saaren eteläpuoliskossa, on noin 105 metriä merenpinnan yläpuolella eli se kohoaa 27 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Pohjoisosan mäki kohoaa noin 19 metrin korkeuteen.
Saari sijaitsee Haapalahden suulla lähes Haapaniemessä kiinni. Sen itäpuolella oleva salmi on 10–190 metriä leveä ja länsipuolen salmi 150–400 metriä leveä. Lännessä matereen rannasta kohoaa Jyskänvuori yli 60 metrin korkeuteen ja idässä Ristonmäki 50 metrin korkeuteen. Haapalahdessa sijaitsee myös Pikku Haapasaari, jossa on laavu ja nuotiopaikka, ja lisäksi pieni luoto. Ison Haapasaaren lounaisrannassa on matalikko, jossa esiintyy kivikkoa ja kaksi luotoa.
Saaren eteläkärjessä on tieyhteys Haapaniemeen, jonne pääsee valtatieltä 4 haarautuvalta yhdystieltä 16631, joka kulkee Varaslahden kautta. Tie haarautuu saaressa ja alempi tie on loppumatkastaan suljettu. Ison Haapasaaren eteläpäässä on tunnettu perinnematkailukohde Savutuvan apaja ja sen lähellä myös matkailukohteena tunnettu kivilatomus Opinsaunan kiuas .
Luontoarvoja.
Saarella on luonnonsuojelualue, joka perustettiin syksyllä 2014 osanan Metso-ohjelmaa. Suojelun perusteina oli saaren lehtometsät, jossa kasvaa koivua, haapaa ja pihlajaa. Kalliomaastossa on valtapuuna mänty. Saaren sisäosat ovat kuivaa kangasmetsää ja rannat lehtomaista kangasmetsää. Keskellä saarta on myös pieni avoin niitty. Saaren pohjoisosaan rakennettiin vuonna 2006 luontopolkureitistö, jonka suurin pituus on 2,7 kilometriä ja jossa on 12 rastitaulua. Saaren länsirannassa on nuotiopaikka, jonka puut tulee kantaa itse paikalle.
Historiaa.
Isossa Haapasaaressa oli Jyväskylän maalaiskunnan aikana leirintäalue.
Jordi Masó

Jordi Masó on katalonialainen pianisti. Hän syntyi Granollersissa. Opintonsa hän suoritti kotimaassaan ja Lontoon Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiaan olivat Josep M. Roger, Albert Attenelle, Christopher Elton ja Nelly Akopian. Hän on voittanut monia kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja sekä esiintynyt useimmissa Euroopan maissa pianoresitaaleissa ja kamarimusiikkikonserteissa. Hän saa myös säännöllisesti kutsuja esiintymään keskeisimpien espanjalaisten orkesterien kanssa. Masólla on laaja ja kaikille aikakausille ulottuva ohjelmisto, mutta erityisesti hän on keskittynyt 1900-luvun musiikkiin. Hän on myös kantaesittänyt monia hänelle sävellettyjä teoksia.
Masón kymmeniin levytyksiin kuuluu tulkintoja Roberto Gerhardin, Federico Mompoun, Padre Donostian, Xavier Montsalvatgen, Joaquim Homsin, Josep Solerin, Mario Castelnuovo-Tedescon, Benet Casablancasin, Joaquín Turinan ja Déodat de Sévéracin teoksista. Masó on Granollersin konservatorion ja Esmucin (Katalonian musiikkikorkeakoulu) professori. Vuonna 1996 hän liittyi nykymusiikkiryhmä Barcelona 216:n jäseneksi. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin ARAM-arvo ("Associate of the Royal Academy of Music").
Masó on julkaissut monia kirjoituksia ja kirjan "Els reptes de Vladimir".
Micropterus

Micropterus on aurinkoahvenien heimoon (Centrarchidae) kuuluva kalasuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
Lausuntopalvelu

Lausuntopalvelu.fi on Suomen julkishallinnon verkkopalvelu, jonka kautta voidaan pyytää ja antaa lausuntoja. Palvelussa julkaistut pyynnöt ovat julkisesti kaikkien saatavilla, ja niihin voivat antaa lausuntonsa kaikki kiinnostuneet. Pyyntöjä voivat julkaista julkishallinnon toimijat, joilta edellytetään vahvaa tunnistautumista ja rekisteröitymistä palveluun. Myös lausunnonantajien on tunnistauduttava ja rekisteröidyttävä palveluun. 
Lausuntopalvelu.fi kuuluu oikeusministeriön ylläpitämiin sähköisiin demokratiapalveluihin, jotka löytyvät osoiteen www.demokratia.fi kautta.
Kurt Nikkanen

Kurt Nikkanen on yhdysvaltalainen viulisti. Hän syntyi Hartfordissa, Connecticutissa, ja aloitti viulunsoiton opintonsa kolmevuotiaana. Myöhemmin hänen opettajiaan olivat Roman Totenberg, Jens Ellerman ja Juilliard Schoolissa Dorothy DeLay. 12-vuotiaana Nikkanen debytoi Carnegie Hallissa New Yorkin sinfoniaorkesterin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin Zubin Mehta kutsui Nikkasen esittämään Niccolò Paganinin ensimmäisen viulukonserton.
Nikkanen on esiintynyt johtavien orkesterien ja kapellimestarien kanssa Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Kaukoidässä. Hän on esittänyt paljon nykymusiikkia, kuten toistuvasti John Adamsin viulukonserton. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa kuuluu muun muassa Aaron Jay Kernisin, HK Gruberin, John Zornin ja Steven R. Gerberin teoksia. Nikkanen kantaesitti Mikko Heiniön "Alla Madre" -konserton Petri Sakarin johtaman Turun filharmonisen orkesterin kanssa ja myös levytti sen (2010). Hän kantaesitti Thomas Adèsin konserton New York City Balletin orkesterin kanssa 2010. Perinteisempään ohjelmistoon kuuluu Antonín Dvořákin viulukonsertto. William Waltonin viulukonserton livetaltiointi Nikkasen ja New Havenin sinfoniaorkesterin tulkintana (Nimbus Alliance, 2010) tuli valituksi Gramophone Magazinen kriitikoiden suosikiksi.
Kurt Nikkasen isä syntyi Suomessa, mutta muutti seitsemänvuotiaana perheensä mukana Yhdysvaltoihin. Äitinsä puolelta Kurt Nikkanen on kreikkalaista sukua. Hän asuu New Yorkissa pianistivaimonsa Maria Asteriadoun kanssa.
One of These Nights

One of These Nights on yhdysvaltalaisen rockyhtye Eaglesin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Albumi on Eaglesin viimeinen albumi, jossa mukana on Bernie Leadon. Leadon jätti yhtyeen One Of These Nights-kiertueen jälkeen. Seitsemäs kappale, "Visions", on Eaglesin ainoa kappale, jossa laulajana toimi Don Felder. Albumista tuli yhtyeen läpimurtoalbumi, joka seurauksena yhtyeen jäsenistä tuli kansainvälisiä tähtiä ja Pohjois-Amerikan ykkösbändi. Eagles lähti maailmankieruteelle edistääkseen levyn myyntiä ja lämmittelijä yhtyeenä tuohon aikaan toimi Fleetwood Mac.
Albumin nimikkokappaleesta tuli yhtyeen toinen Billboard Hot 100 -listan kärkeen noussut single. Kokonaisuudessaan albumilla oli kolme Top 10 -singleä: "One of These Nights", "Lyin' Eyes" ja "Take It To The Limit". Albumista tuli yhtyeen ensimmäinen, joka pääsi listakärkeen. Albumi myi yli 4 miljoonaa kappaletta, ja toi yhtyeelle ensimmäisen Grammyn kappaleella "Lyin' Eyes". "Take It To The Limit" kappaleesta tuli yhtyeen ensimmäimen kultaa myynyt single.
Y-Säätiö

Y-Säätiö on yleishyödyllinen ja poliittisesti sitoutumaton suomalainen säätiö, jonka tehtävänä on vähentää asunnottomuutta tarjoamalla laadukkaita ja kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja. Y-Säätiö on Suomen neljänneksi suurin vuokranantaja. ARA-vuokra-asuntotoimija M2-Kodit on osa Y-Säätiö-konsernia. 
Y-Säätiön perustivat vuonna 1985 Helsingin, Espoon, Vantaan, Tampereen ja Turun kaupungit, Suomen Kaupunkiliitto (nykyisin Suomen Kuntaliitto), Kirkkohallitus, Suomen Punainen Risti, Rakennusteollisuus RT, Rakennusliitto, Alko sekä Suomen Mielenterveysseura (nykyisin MIELI Suomen Mielenterveys ry).
Y-Säätiö on SOSTEn jäsenjärjestö.
Y-Säätiön toiminta.
Y-Säätiön toiminta pohjaa asunto ensin -periaatteeseen. Periaatteen taustalla on ajatus, että oma asunto on jokaiselle kuuluva ihmisoikeus, eikä sitä tarvitse erikseen ansaita. 
Y-Säätiö hankkii yksittäisiä vuokra-asuntoja ja rakennuttaa kokonaisia taloja, jotta suomalaisissa kaupungeissa olisi tarjolla kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja pienituloisille. 
Lisäksi Y-Säätiö pyrkii vaikuttamaan yhteiskuntaan siten, että asunnottomuuteen liittyvät kysymykset olisivat tuttuja päättäjille ja esillä julkisessa keskustelussa.
Asunnot.
Y-Säätiö-konserni omistaa yhteensä 18 000 vuokra-asuntoa 57 paikkakunnalla. Konsernin vuokra-asunnot jakaantuvat Y-Säätiön lähinnä erityisryhmille tarkoitettuihin ja M2-Kotien ARA-vuokra-asuntoihin. 
Pääosa Y-Säätiön erityisryhmien asunnoista sijaitsee hajautetusti olemassa olevassa asuntokannassa eli asunto-osakeyhtiöissä. Asuntojen hajasijoitus perustuu muun muassa asunto ensin -periaatteeseen. Suurin osa erityisryhmien asunnoista on jälleenvuokrattu yhteistyökumppaneille, kuten kaupungeille ja järjestöille. 
Säätiön asuntojen hankintaa tukee avustuksin Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA). Uusien vuokratalojen ja erityisryhmien asumisyksiköiden rakentaminen rahoitetaan Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskuksen (ARA) investointiavustuksilla ja korkotukilainoilla sekä säätiön omalla rahoituksella. 
Kansainvälinen toiminta.
Y-Säätiö on jäsenenä eurooppalaisessa FEANTSA-kattojärjestössä (the European Federation of National Organisations working with the Homeless), joka ajaa asunnottomien asiaa laajasti Euroopassa. Muut suomalaisjäsenet ovat Helsingin Diakonissalaitos, Vailla vakinaista asuntoa ry, Asukasliitto ja Nuorisoasuntoliitto.
Y-Säätiö ja FEANTSA koordinoivat yhdessä Housing First Europe Hub -oppimisalustaa. Sen tavoitteena on tukea asunto ensin -työn kehittämistä eri maissa.
Yukta Mookhey

Yukta Mookhey (s. 7. lokakuuta 1977 Bangalore, Karnataka) on intialainen malli ja näyttelijä. Sijoituttuaan toiseksi Miss Intia -kilpailussa hän voitti Miss Maailma -kilpailun Lontoossa vuonna 1999. Myöhemmin hän on esiintynyt muutamissa intialaisissa elokuvissa.
Haminan kauppahalli

Haminan kauppahalli sijaitsi Haminan kauppatorin laidalla. Rakennus oli arkkitehti Juhani Viisteen suunnittelema ja valmistunut vuonna 1931. Kauppahalli purettiin vuonna 1975. Tätä kauppahallia paikalla edelsi vuonna 1890 valmistunut kauppahalli. Vuonna 1976 paikalle rakennettiin liiketilaa. Kauppahallin purkaminen ja paikalle rakennettu betonielementtirakennus sisältyi professori Olli Kivisen vuonna 1963 suunnittelemaan uuteen asemakaavaan. Tuossa asemakaavassa ei suojeltu itse rakennuksia, ainoastaan linnoituksen asemakaavarakenne.
Osuuskauppa Teho

Osuuskauppa Teho (aiemmin "Osuusliike Teho") oli Hyvinkäällä, Tuusulan Jokelassa ja Nurmijärvellä vuosina 1919–1984 toiminut SOK:n (S-ryhmän) osuuskauppa. Teho sulautui helsinkiläiseen Helsingin Osuuskauppaan vuonna 1984.
Osuuskauppa Teholla oli vuonna 1953 yhteensä 22 myymälää ja 112 työntekijää. Se kävi laajaa mataloustuotteiden ja alan tarvikkeiden kauppaa. Vuoden 1953 liikevaihto oli yli 448 miljoonaa markkaa, josta maataloustavarakauppa 151 miljoonaa markkaa. Jäseniä oli 2 136 ja säästökassatalletuksia yli 26 miljoonaa markkaa. Yrityksen liiketalo oli Hyvinkäällä osoitteessa Hyvinkäänkatu 10. Sillä oli myös osake-enemmistö liiketalosta Siltakatu 9, jossa toimi kangas- ja pukinemyymälä ja ravintola. Vuonna 1972 Tehoon yhdistettiin nurmijärveläinen Osuuskauppa Kivi.
Samuli Ponsimaa

Samuli "Skrymer" Ponsimaa (s. 26. elokuuta 1977) on suomalainen metallimusiikin kitaristi, joka on toiminut folk metal -yhtye Finntrollin kitaristina vuodesta 1998. Skrymer on myös toteuttanut Finntrollin graafisia elementtejä, kuten kansikuvat ja kansilehtiset, sekä suunnitellut esiintymislavasteita, tuotteita ja asusteita. Hän on myös toteuttanut kansikuvat Glittertindin albumeille "Evige Asatro sekä Til Dovre Faller
Vuonna 2009 Skrymer ja Mathias Lillmåns perustivat death metal -yhtye Decomposterin, jossa hän soittaa kitaraa.
Ruskoselkäkukastaja

Ruskoselkäkukastaja ("Dicaeum everetti") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskoselkäkukastajaa tavataan Bruneissa, Indonesiassa ja Malesiassa. Se on vähentynyt elinympäristöjen tuhoutumisen takia ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Ruskoselkäkukastaja elää metsissä, kahviplantaaseilla ja puutarhoissa alle 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta.
Mayovuorenkukastaja

Mayovuorenkukastaja ("Dicaeum proprium") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mayovuorenkukastajaa tavataan kotoperäisenä Mindanaolla, Filippiineillä. Lajia pidettiin harvinaisempana, mutta 2010-luvulla tehtyjen tutkimusten perusteella sitä on melko yleisenä erityisesti Mount Kitanglad- ja Mount Apo -vuorten rinteillä. Sen kannankehitys on laskeva, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viirukukastaja

Viirukukastaja ("Dicaeum chrysorrheum") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viirukukastajaa tavataan laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sulttaanikukastaja

Sulttaanikukastaja ("Dicaeum melanoxanthum") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sulttaanikukastajaa tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa sekä Kiinassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Australian Blue Asbestos

Australian Blue Asbestos Pty. Ltd. (ABA) yhtiön perusti Lang Hancock, ja se toimi vuosina 1938–1966. ABA louhi, pakkasi ja jälleenlähetti krokidoliittia eli "sinistä asbestia" Länsi-Australiassa sijaitsevassa Wittenoomin kaupungissa. Kaivosyhtiön osti vuonna 1943 kaivosalalla toimiva CSR Limited -yhtiö joka jatkoi louhintaa vuoteen 1966 asti. Kaivos määrättiin suljettavaksi syytettynä vakavasta piittaamattomuudesta asbestipölyn aiheuttamasta terveysuhasta työntekijöille ja läheisen Wittenoomin kaupungin asukkaille.
Srilankankukastaja

Srilankankukastaja ("Dicaeum vincens") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Srilankankukastajaa tavataan kotoperäisenä Sri Lankassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sitä tavataan pienellä alueella, jossa elinympäristöt ovat jatkuvasti heikentymässä. Srilankankukastaja on kuitenkin edelleen yleinen alle 900 metrin korkeudella.
Elinympäristö.
Srilankankukastaja elää pääasiassa alankojen ja esivuoristojen kosteissa ja korkeissa metsissä 2 300 metrin korkeudelle asti.
Oliivilakkikukastaja

Oliivilakkikukastaja ("Dicaeum nigrilore") on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliivilakkikukastajaa tavataan Filippiineillä. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Glauberiitti

Glauberiitti on glaubersuolan valmistukseen käytetty mineraali. Tätä suolaa käytetään tekstiiliteollisuudessa väriaineiden pureuttamiseen ja lääketeollisuudessa. Kemiallinen kaava on Na2Ca(SO4)2.
Esiintyminen.
Glauberiittia esiintyy sedimenttikivilajeissa ja suolajärvissä. Sitä on usein samoissa paikoissa kuin kipsiä ja kalsiittia. Sitä on Löydetty Venäjältä, Itävallasta, Ranskasta, Espanjasta ja Yhdysvalloista.
Gaylussiitti

Gaylussiitti eli natrokalsiitti on mineraali, joka on nimetty ranskalaisen luonnontieteilijän Joseph Louis Gay-Lussacin mukaan. Kemiallinen kaava on
Na2Ca(CO3)2•5H2O. Jos mineraalista poistetaan vesi, siitä tulee kalsiumkarbonaattia.
Esiintyminen.
Gaylussiittia esiintyy Namibiassa, Keniassa, Tansaniassa, Yhdysvalloissa, Mongoliassa ja Etelämantereella.
Friedrich Ratzel

Friedrich Ratzel (30. elokuuta 1844 Karlsruhe, Baden – 9. elokuuta 1904 Ammerland) oli saksalainen maantieteilijä ja etnografi, joka muistetaan parhaiten käsitteen "lebensraum" (”elintila”) käyttöönotosta. Käsitteestä muodostui myöhemmin keskeinen osa kansallissosialistien terminologiaa.
Ratzel opiskeli alkujaan eläintiedettä. Hän julkaisi vuonna 1869 selostuksen Charles Darwinin opeista ja kiinnostui eläinlajien muuttoa koskevista teorioista. Ratzel matkusteli lehtien kirjeenvaihtajana eri puolilla Eurooppaa ja osallistui vapaaehtoisena Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Merkittävästi hänen ajatteluunsa vaikutti vuosina 1874–1875 Pohjois- ja Keski-Amerikkaan tehty kiertomatka, jonka aikana hän toimi "Kölnische Zeitung" -lehden kirjeenvaihtajana. Palattuaan Saksaan Ratzel toimi professorina Münchenin teknillisessä korkeakoulussa 1875–1886 ja vuodesta 1886 kuolemaansa asti Leipzigin yliopistossa.
Ratzelin keskeisiä kiinnostuksenkohteita olivat ihmisten muuttoliikkeet sekä fyysisen ympäristön vaikutus ihmisiin. Vuosina 1882 ja 1891 ilmestyneessä kaksiosaisessa teoksessa "Anthropogeographie" hän pohti muuttoliikkeiden ja ympäristön vaikutusta väestön jakautumiseen sekä ympäristön vaikutusta yksilöihin ja yhteiskuntiin. Hänen keskeisin etnografinen tutkimuksensa on vuosina 1885–1888 ilmestynyt kolmiosainen "Völkerkunde". Ratzel sai vaikutteita Darwinin evoluutioteoriasta sekä saksalaisen eläintieteilijä Ernst Haeckelin teorioista, mutta kyseenalaisti myöhemmin heidän ajattelutapansa liian mekanistisena. Myöhemmällä urallaan Ratzel etsi selityksiä pikemmin filosofisista teorioista kuin biologiasta.
Vuonna 1901 Ratzel julkaisi eliömaantieteellisen esseen "Lebensraum", joka on usein mainittu geopolitiikan lähtölaukaukseksi. Hän käytti ”elintilaa” käsitteenä, joka liitti ihmisryhmät niiden luomiin alueellisiin yksiköihin. Ratzel nosti esiin valtioiden taipumuksen laajentaa tai supistaa aluettaan kykyjensä mukaan, mutta elintilan käsitteeseen ei hänen ajattelussaan liittynyt samanlaisia poliittisia aspekteja kuin myöhemmin natsien teorioissa. Ruotsalaisen Rudolf Kjellénin Ratzelin käsitteestä tekemän tulkinnan on katsottu vaikuttaneen natsiteorioihin.
Ratzelin muita merkittäviä töitä olivat "Politische Geographie" (1897) ja "Die Erde und das Leben: Eine vergleichende Erdkunde" (1901–1902). Hän kirjoitti myös useita poliittis-maantieteellisiä tutkimuksia Yhdysvalloista.
Barry Sheene

Barry Sheene (11. syyskuuta 1950 – 10. maaliskuuta 2003) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilyn kaksinkertainen maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruuden 500-kuutioisten MM-sarjassa vuosina 1976 ja 1977. Hän sijoittui MM-sarjassa toiseksi 125-kuutioisissa vuonna 1971 ja 500-kuutioisissa vuonna 1978 sekä kolmanneksi 500-kuutioisissa vuonna 1979. Menestysvuosinaan hän ajoi Suzukilla.
Barry Sheene kuoli 52-vuotiaana syöpään.
Tapan Kaikki

Tapan Kaikki on ammuntapelisarja, jonka kehittäjä on suomalainen Error Free -tiimi. Pelisarjan nimi valittiin herättämään huomiota, mutta toisaalta se myös kuvaa peli-ideaa: pelaajan tavoitteena on eliminoida kaikki vihollishahmot. Pelien kuvakulma toimintaan on lintuperspektiivistä. 
"Tapan Kaikki" -pelit kehitettiin harrastustoimintana, ja niitä jaeltiin ilmaiseksi ladattavina versioina. Innoitusta pelisarjan kehittämiseen kehittäjät ovat kertoneet saaneensa erityisesti "Cyber Dogs" -toimintapelistä. 
Pelisarjan kolmas osa "The Ultimate Tapan Kaikki" sisälsi kenttäeditorin ja mahdollisuuden pelata lähiverkossa enimmällään kahdeksan pelaajan kesken.
Erkki Hatakka

Erkki Tapani Hatakka (3. marraskuuta 1937 Jääski – 15. toukokuuta 2011 Espoo) oli suomalainen toimittaja ja valtiotieteen maisteri. Hatakka oli Yleisradion palveluksessa yli 30 vuotta ulkomaantoimittajana, toimituspäällikkönä ja ohjelmapäällikkönä.
Hatakka aloitti toimittajan uransa "Etelä-Saimaa"-lehden kesätoimittajana 1958. Hän tuli Yleisradion palvelukseen 1961 kesätoimittajaksi ja vuonna 1962 hänestä tuli radion ajankohtaisohjelmien ulkomaantoimittaja ja myöhemmin radion uutistoimituksen toimituspäällikkö. Hän aloitti tällöin viikoittain radiossa lähetettävän "Maailmanpolitiikan arkipäivää" -ohjelman. Vuonna 1968 Hatakka oli perustamassa radioon "Aamun peili" -ohjelmaa. 1980-luvun alussa ohjelmapäällikkönä toiminut Hatakka valmisteli ja hoiti Ylen Teksti-tv:n käynnistämisen. Hatakka toimi viimeksi TV1:n opetusohjelmien ohjelmapäällikkönä.
Pitkän reportaasimatkan Etelä-Afrikkaan ja Lounais-Afrikkaan vuonna 1965 tehnyt Hatakka oli matkan jälkeen perustamassa Suomeen Etelä-Afrikka-seuraa ja toimi sen puheenjohtajana. Vuonna 1994 hän oli perustamassa Karjala-klubia ja samoihin aikoihin myös Tverinkarjalaisten ystävät-nimistä seuraa. Hatakka kuului sosialidemokraatteihin ja hän oli muun muassa Espoon kaupunginhallituksen jäsenenä.
Ranskalainen poskisuudelma

Ranskalainen poskisuudelma (, suom. antaa poskisuudelma) on yhdestä neljään poskisuudelmasta koostuva tervehdystapa. Ensimmäinen poskisuudelma kohdentuu yleensä oikealle poskelle, toinen vasemmalle. Poskisuudelmien määrä vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Pariisissa poskisuudelmia annetaan tavallisesti neljä.
Vuoden 2009 sikainfluenssaepidemian aikana moni ranskalainen vähensi tämän ranskalaiseen kulttuuriin oleellisesti kuuluvan tervehdystavan noudattamista.
Skierri – vaivaiskoivujen maa

Skierri – vaivaiskoivujen maa on ohjaaja Markku Lehmuskallion vuonna 1982 ensi-iltansa saanut suomalais-ruotsalainen elokuva, joka kertoo saamelaisen ja suomalaisen kulttuurin ja kahden erilaisen maailmankatsomuksen yhteentörmäyksestä Käsivarren Lapissa. "Skierri" oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva, jossa saamelaiset puhuvat saamea.
Tuotanto.
Elokuvan käsikirjoittivat Jouni S. Labba ja Juhani Lihtonen. Labba toimi myös elokuvan tuottajana ja näytteli pääosaa. Elokuvan tuotti Giron Films Oy.
Kaikki näyttelijät Eeva-Maija Haukista lukuun ottamatta ovat amatöörejä, ja kaikki kohtaukset on kuvattu aidoissa ympäristöissä lähes ilman lavastusta. "Skierri" on ensimmäisiä suomalaisia stereoäänitettyjä elokuvia.
Vastaanotto.
"Skierri" sai elokuvatuotannon laatutukipalkinnon 1982. Vuoden 1983 Jussi-gaalassa elokuvan äänestä vastanneet Antero Honkanen, Veikko Partanen ja Sulo Aikio palkittiin parhaasta äänisuunnittelusta. Elokuva sai Ruotsin television Kultainen Antenni -palkinnon vuoden 1984 parhaasta freelance-työstä. Markku Lehmuskallio sai elokuvasta tunnustuspalkinnon arktisia alueita koskevien elokuvien ensimmäisillä kansainvälisillä festivaaleilla Dieppessä 1983.
Suomen elokuvateattereissa "Skierri" sai 7 388 katsojaa. Helena Ylänen kirjoitti "Helsingin Sanomissa", että "Skierri" säilyy jukuripäisen poromiehen tavoin salaperäisenä, vain pieninä murusina tietojaan paljastavana: ”Se kiusoittelee etelän asukasta laulavalla salakielisellä puheellaan, ylpeydensekaisella halulla olla selittelemättä mitään. Lantalainen ymmärtää mitä ymmärtää.” Ylänen kiitteli ohjaaja Lehmuskalliota, joka ensi-illan aikaan julkisuudessa laveasti selitti elokuvansa maailmaa ja tarkoitusperiä, jotka muuten jäisivät etelän ihmisille hämäriksi.
Saamelaistaiteen tuki

Saamelaistaiteen tukiyhdistys ry (Sámedáidaga doarjjasearvi rs) on saamelaiskulttuuria edistävä suomalainen yhdistys. Se on mukana järjestämässä muun muassa Skábmagovat-elokuvajuhlaa ja ylläpitää Sámi Film -tietokantaa saamelaisista elokuvista.
Yhdistys sai 15 000 euron suuruisen taiteen valtionpalkinnon vuonna 2012.
Sámi Film -tietokanta.
Sámi Film -tietokantaan kerätään tietoja saamelaisista elokuvista. Saamelaistaiteen tukiyhdistyksen yhteistyökumppanina tietokannan toteutuksessa on Oulun yliopiston Giellagas-instituutti.
Skábmagovat-elokuvajuhlan myötä Saamelaistaiteen Tuki ry:lle on kertynyt iso kokoelma saamelaista elokuvaa, joide tiedot on koottu Sámi Film -tietokantaan. Suomen-, saamen- ja englanninkielinen tietokanta kattaa normaalit elokuvan tekijä- ja sisältötiedot, asiasanoihin perustuvan luokittelun sekä vapaan sanahaun. Verkossa toimivaa tietokantaa aiotaan kehittää myös sellaiseksi, että elokuvia voisi katsoa tietokannan kautta.
Rihards Dubra

Rihards Dubra (s. 28. helmikuuta 1964 Riika) on latvialainen säveltäjä. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa Jūrmalassa 7-vuotiaana. Vuodesta 1978 lähtien hän opiskeli musiikin teoriaa Riian Emils Darzins -erikoismusiikkikoulussa. Vuosina 1982–9 ja 1994–6 hän opiskeli Latvian musiikkiakatemiassa säveltämistä. Häntä opetti Adolfs Skulte. Dubra asuu Jūrmalassa ja on opettanut siellä musiikin teoriaa ja sävellystä.
Dubra säveltää enimmäkseen hengellistä musiikkia, jota edustavat muiden muassa "Messu" kuorolle ja orkesterille sekä "Missa Sinceritatis" tenorille, oboelle, kuorolle, lyömäsoittimille ja uruille. Dubran tuotantoon kuuluu myös kymmenittäin motetteja, "Symphonia" orkesterille, "Neljä pientä sinfoniaa" pienelle orkesterille, pieniä kantaatteja, satubaletti lapsille sekä pianokappaleita. Hyperion Records on levyttänyt Dubran kuoromusiikkia.
Giellagas-instituutti

Giellagas-instituutti on Oulun yliopiston humanistiseen tiedekuntaan kuuluva yksikkö, joka on erikoistunut saamelaiskielten ja saamelaisen kulttuurin tutkimukseen ja opetukseen.
Instituutti perustettiin vuonna 2001, ja sillä on päävastuu saamen kielen ja saamelaisen kulttuurin ylimmästä opetuksesta ja tutkimuksesta Suomessa. Giellagas-instituutin oppiaineita, saamen kieltä ja kulttuuria, voi molempia opiskella pääaineina sekä saamen kieltä myös sivuaineena. Elokuussa 2013 Giellagas-instituutti aloitti inarinsaamen verkko-opetuksen.
Instituutti ylläpitää saamelaista kulttuuriarkistoa (Sápmelaš kulturarkiiva).
Tutkimushankkeita.
Professori Veli-Pekka Lehtolan johdolla instituutti on tutkimusta saamelaismielikuvista Suomessa 1910–1940-luvuilla.
Toisessa projektissa tutkitaan saamelaisten ja nenetsien käsityksiä ja tulkintoja maiseman ja kulttuurin välisestä suhteesta. "Saamelais-suomalaiset suhteet" –projektissa tutkitaan valtion sekä maakunnallisten ja paikallisten viranomaisten suhdetta saamelaisiin. Monitieteinen "Saamelaisten hengellisyys" -projekti tutkii saamelaisten uskonnollisen tilanteen ja hengellisyyden muuttumista 1600-luvulta 1900-luvulle. Instituutin määräaikainen professori Anni-Siiri Länsman on mukana "Metropolia Arctica" – tutkimusverkostossa, jossa tutkitaan pohjoisten alueiden urbanisoitumiskehitystä ja sen seurauksia. Verkoston muut tutkijat tulevat Kanadasta, Grönlannista, Alaskasta, Ranskasta ja Islannista.
Saamen kielen tutkimuksessa painopisteinä ovat saamelaiskielten sanaston historiallinen tausta ja suhteet muihin uralilaisiin kieliin, saamelaiskielten äännehistoria ja sen uralilainen tausta, saamelaiskielten fonologia sekä pohjoissaamen lauseoppi, saamen omaksuminen ensimmäisenä kielenä, saamelaiset paikannimet, saame vieraana kielenä sekä pohjoissaamen, inarinsaamen ja koltansaamen sanasto.
Giellagas-instituutissa syntyneistä yhdeksästä ensimmäisestä tohtorinväitöksestä viisi on kirjoitettu saameksi.
Tony Mitchell

Tony Mitchell (s. 7. huhtikuuta 1992 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä NBA-liigassa pelaavaa Detroit Pistonsia.
Ennen ammattilaisuraansa Mitchell pelasi yliopistokoripalloa Pohjois-Texasin yliopiston joukkueessa, "North Texas Mean Greenissä". Hän oli jo sitoutunut menemään Missourin yliopistoon, mutta pelikelpoisuusongelmien takia joutui valitsemaan alemman tason joukkueen. Wisconsinissa syntynyt, mutta Dallasin lähistöllä Texasissa kasvanut Mitchell päätti valita lähiseudun yliopiston, North Texasin.
Detroit Pistons varasi Mitchellin NBA:n vuoden toisella kierroksella, tilaisuuden 37. pelaajana.
Santa Cruzin piirikunta

Santa Cruzin piirikunta seuraavien paikkojen nimi:
Polkin piirikunta

Polkin piirikunta ("Polk County") on kahdentoista piirikunnan nimi Yhdysvalloissa:
Cassin piirikunta

Cassin piirikunta () on yhdeksän piirikunnan nimi Yhdysvalloissa:
Essexin piirikunta

Essexin piirikunta (Essex County) voi tarkoittaa seuraavia piirikuntia:
Chantal Bournissen

Chantal Bournissen (s. 6. huhtikuuta 1967 Arolla, Valais) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Skiclub Héremencea.
Bournissen sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa ja pujottelussa Jasnassa 1985. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän sijoittui syöksylaskussa 11:nneksi. Hän voitti alppiyhdistetyn maailmanmestaruuden Saalbachissa 1991. Lisäksi hän oli neljäs syöksylaskussa ja viides supersuurpujottelussa. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksi.
Bournissen voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1990–1991. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella neljänneksi. Hän voitti kaikkiaan seitsemän maailmancupin osakilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot.
Lähde: FIS