tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Herbert Tillander

Herbert Erik Tillander (19. maaliskuuta 1909 Pietari – 30. huhtikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen pääkonsuli, hovijalokiviseppä ja toimitusjohtaja. Hän oli A. Tillander Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1939–1974. Hän kehitti kansainvälisesti käytetyn timanttien arviointitaulukon.
Herbert Tillanderin vanhemmat olivat jalokiviseppä Alexander Theodor Tillander (1870–1943) ja Edith Hildur Gallen. Suomalaistaustainen perhe muutti vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Pietarista Helsinkiin. Tillander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1927 ja oli vuosina 1930–1933 harjoittelijana Tukholmassa, Frankfurtissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hän suoritti kultasepän kisällintutkinnon vuonna 1933, gemmologian eli jalokiviopin tutkinnon vuonna 1935 Ison-Britannian gemmologisessa yhdistyksessä sekä vuonna 1937 Gemological Institute of Americassa Yhdysvalloissa, ja suomalaisen kultaseppämestarin tutkinnon vuonna 1949. Tillander oli perheyrityksessä johtajana vuodesta 1928 ja hänestä tuli toimitusjohtaja vuonna 1939. Yhtiö menestyi sodanjälkeisinä vuosikymmeninä arvokkaiden jalokivikorujen ja valtion tilaamien kunniamerkkien tuotannolla. Tillander osti vuonna 1948 ruotsalaisen hovihankkijan David Andersen &amp; Co:n osake-enemmistön ja hän sai vuonna 1952 Ruotsin kuninkaan hovijalokivisepän arvon. Hän jäi vuonna 1974 eläkkeelle A. Tillander Oy:n toimitusjohtajan paikalta, mutta jatkoi vielä yhtiön johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1993 saakka.
Tillander kehitti 1960-luvulla niin sanotun pohjoismaisen timanttinimikkeistön ja -luokituksen, koska Yhdysvalloissa kehitetyt luokitukset eivät täysin vastanneet paikallisia tarpeita. Hän tutki 1970-luvulta alkaen timantinhionnan historiaa ja julkaisi vuonna 1995 tutkimustyön tuloksena teoksen "Diamond Cuts in Historic Jewellery 1381–1910". Hän julkaisi myös muita jalokiviä käsitteleviä teoksia sekä sukututkimuksen "Torppa ja timantti: Tillanderin suvun kronikka" (1990). 
Tillander oli Suomen Kultaseppien Liiton hallituksen jäsen vuosina 1945–1959 ja varapuheenjohtaja 1957–1959, "Kultaseppien lehden" päätoimittaja 1950–1955 ja Helsingin Kultaseppäyhdistyksen puheenjohtaja 1942–1958. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1960 Suomen Gemmologinen Seura, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosikymmenten ajan. Tillander oli myös Suomen rotarypiirin governor vuosina 1949–1950, Helsingin rotaryklubin presidentti ja Indonesian pääkonsuli vuosina 1961–1975.
Herbert Tillanderin puoliso oli Dolly Malmström. Heidän tyttärensä on kultaseppä ja tutkija Ulla Tillander-Godenhielm.
Skaramagkás

Skaramagkás (; myös "Skaramangás", "Skaramagás") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Eleusiinlahden rannalla Ateenan metropolialueen länsiosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Chaïdárin kuntaan, Länsi-Ateenan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 255 (vuonna 2011).
Skaramagkás sijaitsee antiikin aikaisen Ateenasta Eleusiihin johtaneen Pyhän tien varrella. Joitakin osia tiestä on näkyvillä kylän lähellä. Nykyisinkin kylän läpi kulkee Ateenasta Kórinthokseen johtava valtatie. Kylän nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Skaramagkásin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen nunnaluostari ("Moní Koimíseos Theotókou Skaramagká"). Kylässä toimii suuri telakka, Hellenic Shipyards.
Steíri

Steíri (; myös transl. "Stíri") on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Dístomo-Aráchova-Antíkyran kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Dístomon kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan Dístomon kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 686 (vuonna 2011).
Steírin kylä sijaitsee Elikónas-vuoren eteläpäässä noin 450 metrin korkeudessa, noin neljä kilometriä kaakkoon Dístomosta ja noin 15 kilometriä länteen Livadeiásta.
Kylä on perinyt nimensä sen paikalla sijainneelta antiikin ajan Stiriin eli Steiriin kaupungilta. Se kukoisti noin ajalla 550 eaa.–640 jaa. Siitä on säilynyt joitakin raunioita. Noin 175/135 eaa. kaupunki oli liitossa ("sympoliteia") rannikolla sijainneen Medeonin kaupungin kanssa. Se liitti kaupungit yhdeksi kaupunkivaltioksi.
Steíri muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Στειρίου, "Topikí Koinótita Steiríou"), johon kuuluu Steírin kylän lisäksi Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva bysanttilaisella ajalla perustettu Pyhittäjä Luukaksen luostari ("Moní Osíou Louká"). Koko yhdyskunnan väkiluku on 689.
Kaprion linna

Kaprion linna () keskiaikainen linna Venäjällä Leningradin alueella. Se sijaitsee Lomonosovin piiriin kuuluvassa Kaprion kunnassa.
Historia.
Ensimmäinen maininta Kaprion linnasta on vuodelta 1240, jolloin saksalaiset ristiritarit tunkeutuivat Novgorodin alueelle ja rakensivat tänne puisen linnoituksen. Aleksanteri Nevskin johtamat novgorodilaiset, laatokanlinnalaiset, karjalaiset ja inkeriläiset valtasivat ja hävittivät sen seuraavana vuonna. Vuonna 1280 Aleksanterin poika Dmitri Aleksandrovitš rakennutti kivisen linnan, jonka novgorodilaiset hävittivät kaksi vuotta myöhemmin. Se rakennettiin uudelleen vuonna 1297. Kaprio toimi Vatjan viidenneksessä Kargalin pogostan keskuspaikkana, mutta sillä ei koskaan ollut suurta taloudellista merkitystä.
Moskovalaisaikana linnaa vahvistettiin, ja useimmat säilyneet rakenteet ovat peräisin tältä ajalta. Maunu Eerikinpoika valtasi Kaprion linnoituksen vuonna 1350. Ruotsalaiset valtasivat linnan pitkänvihan aikaan vuonna 1581, mutta se luovutettiin Venäjälle Täyssinän rauhassa. 1600-luvun alussa ruotsalaiset valtasivat linnan uudestaan. Venäjä sai sen takaisin vuonna 1703.
Verdura Records

Verdura Records on suomalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 1999. Yritys ei ole erikoistunut minkään tietyn musiikinlajin julkaisemiseen.
Verdura on julkaissut mm. Eturivin, Candy Canen, Magyar Possen, Sergion ja Itäväylän albumeita.
Koivulammi (Parkano)

Koivulammi eli Koivulampi on Pirkanmaalla Parkanossa Laholuomassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Koivulammi on osa Laholuoman valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 100 metriä, ja sen pinta-ala on 2 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Möyhänkeitaan itäpuolella. Suo on vain itäreunastaan ojitettu, ja johto-ojat laskevat Koivulampeen. Lammen oma laskuoja lähtee sen länsipäästä, ja se virtaa luontaista uomaansa pitkin vajaat 400 metriä toiseen lampeen. Lampia kutstaan peruskartoissa yhteisellä nimellä Koivulammit. Alempi lampi on 40 senttimetriä alempana, ja sen laskuoja on nimeltään Koivuluoma. Koivuluoma yhtyy Laholuomaan Laholuoman kylän eteläpuolella. Isomman lammen rantaviivan pituus on 650 metriä. Sen pohjoisranta on avosuota, mutta muut rannat rämettä. Pienempi Koivulampi on osittain soistunut umpeen, ja ranta on kosteikkoa. Molemmat lammet ovat rakentamattomia. Lähin tie lammille on metsäautotie, joka ohittaa ne sadan metrin etäisyydeltä.
Historiaa.
Vanhan 1800-luvulla laaditun pitäjänkartan mukaan Koivulammin nimi on ollut "Iso Koivulampi" ja sen alajuoksulla ollut pari "Vähä Koivulampi". Lammet olivat tuolloinkin autiot, mutta niiden laskuojan varsia oli raivattu niityiksi etenkin alajuoksulla. Myös Ison Koivulammen pohjoisrannassa on kartalle maalattu vihreällä niittyä muistuttava suurempi alue.
Kalle Lehtomäki

Kalle Valdemar Lehtomäki (22. elokuuta 1905 Tampere – 29. joulukuuta 1999 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut taidemaalari.
Lehtomäki oli kansakoulun käytyään koristeleikkaajan ja puuveistäjän opissa tamperelaisessa Evert Inveniuksen huonekalutehtaassa 1920–1922 ja sen jälkeen hopeakaivertajan opissa Lingon kultasepänliikkeessä 1922–1925. Hän opiskeli sitten 1928–1931 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa opettajinaan Uuno Alanko ja Werner Åström. Lehtomäki osallistui 1930-luvulta lähtien Suomen taiteilijain ja Tampereen taiteilijaseuran näyttelyihin. Hänellä oli myös omia yksityisnäyttelyitä. Lehtomäki toimi kuvaamataidon opettajana eri oppikouluissa 1960–1975. 
Lehtomäen tuotantoon kuului muotokuvia, asetelmia sekä maisemakuvia muun muassa Suomen Lapista, Norjasta ja Tampereen seudulta. Öljymaalausten ohella Lehtomäki teki myös mosaiikkeja, lasimaalauksia, pastelli- ja vesiväritöitä, litografiaa ja puupiirroksia. Lehtomäen maalaukset olivat realistisia ja niissä oli vaikutteieta impressionismista, ekspressionismista ja kubismista.
Anatoli Golubkov

Anatoli Sergejevitš Golubkov (, s. 1. joulukuuta 1988, Sosnovoborsk) on Kazakstanin ja Venäjän kansalaisuuden omaava jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Irkutskin Baikal-Energijaa. 
Golubkovin kasvattajaseura on Jenisej, Krasnojarsk, missä hän pelasi vuoteen 2008 ennen siirtymistään Irkutskin Baikal-Energijaan, jossa hän pelasi seuraavat kuusi kautta eli 2008–2014. Sen jälkeen hän on pelannut kaudesta 2014 alkaen Habarovskin SKA-Neftjanikissa.
Golubkov siirtyi kahden passin eli Venäjän ja Kazakstanin passin miehenä pelaamaan Kazakstanin jääpallomaajoukkueessa vuoden 2015 MM-kisoissa, joissa hän oli saavuttamassa MM-pronssia.
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Islamilainen kehityspankki

Islamilainen kehityspankki (lyhenne IsDB tai IDB; ) on elokuussa 1974 perustettu, Saudi-Arabian Jeddassa kotipaikkaansa pitävä kansainvälinen rahoituslaitos. Pankin operatiivinen toiminta alkoi 20. lokakuuta 1975. IsDB:llä on pysyvän tarkkailijan asema YK:ssa. 
Pankin tarkoituksena on edistää taloudellista ja sosiaalista kehitystä jäsenvaltioissaan ja yksittäisissä muslimiyhteisöissä muuallakin. Pankki on ensimmäinen kansainvälinen rahoituslaitos, joka on noudattanut toiminnassaan islamilaisen lain (sharia) periaatteita.
IsDB lainaa rahaa erityisesti jäsenvaltioihin sijoittuviin hankkeisiin, hiukan (alle 1 % rahoituksesta) myös jäsenmaiden ulkopuolelle. Vuonna 2013 pankin lainapääomaa kasvatettiin 150 miljardiin Yhdysvaltain dollariin. Lisäyksellä oli tarkoitus helpottaa lainoitustarpeita muissakin kuin enemmistöltään islamilaisissa jäsenvaltioissa. IsDB:n lainoituskohteiden suurimmat toimialat olivat (2015) energia (40,5 %), rahoitus (14,6 %), liikenne (13,0 %), maatalous (9,9 %), vesihuolto ja sanitaatio (6,8 %) sekä teollisuus ja kaivostoiminta (6,2 %).
Islamilainen kehityspankki poikkeaa omistusjärjestelyjensä ja rahoituskohteittensa osalta tunnetuimmista kansainvälisistä kehityspankeista (kuten Aasian kehityspankki tai Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki) ja alueellisista kehityspankeista (kuten Itä-Afrikan kehityspankki). Esimerkiksi Maailmanpankki ryhmittelee IsDB:n samaan rahoituslaitosten ryhmään Euroopan investointipankin ja Pohjoismaisen investointipankin kanssa. IsDB:n tavoitteena (visio) on vuoteen 2020 mennessä nousta tunnettujen kansainvälisten kehityspankkien joukkoon.
Pankin luottoluokitus on korkea eli AAA (eli Aaa), 
Lokakuussa 2015 tiedotettiin Yhdistyneiden kansakuntien, Maailmanpankin ja Islamilaisen kehityspankin yhteisestä, usean miljardin dollarin suuruiseksi luonnehditusta tukihankkeesta voimakkaasti kasvaneiden pakolaisvirtojen hillitsemiseksi.
Jäsenvaltiot.
Helmikuun 2016 alussa Islamilaisella kehityspankilla oli yhteensä 56 jäsenvaltiota, jotka ovat myös pankin osaomistaja. Jäseneksi voidaan hyväksyä hakijavaltio, joka 1) on Islamilaisen yhteistyöjärjestön jäsen, 2) maksaa vaadittavan IsDB:n osakepääoman minimiosuuden ja 3) hyväksyy muut ehdot ja edellytykset, joita IsDB:n johtokunta siltä mahdollisesti vaatii.
Suurimmat osakkaat.
Jäsenvaltioiden omistusosuus vaihtelee 26,57 prosentin (Saudi-Arabia) ja 0,02 prosentin (Komorit, Uzbekistan) välillä (helmikuun 2016 alun tilanne). Suurimpia osakkeenomistajia, joilla oli vähintään 1,0 prosentin omistus pankista, olivat:
Rapalampi (Parkano)

Rapalampi on Pirkanmaalla Parkanossa Laholuoman kylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Rapalampi on osa Laholuoman valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee Horjunkeitaan kaakkoispuolella Parkanon kunnan alueella keskellä suurta suoaluetta, jonka eteläosa lammesta lähtien on tiheästi ojitettu. Lampi on yhteydessä suo-ojien verkostoon yhden kaivetun ojan kautta, jota myöten sen myös laskee vetensä. Suo-oja johtavat lammen vedet Yliseen Kirjasjärveen. Rantaviivan pituus on 400 metriä. Kaikki rannat ovat rämettä paitsi pohjoispuoli, joka on avosuota. Rannat ovat rakentamattomia eikä lammelle johda teitä. Karvian ja Parkanon välinen raja kulkee 600 metrin päästä ohitse.
Pittalit

Pittalit (Melampittidae) eli aiemmalta nimeltään juoksutimalit on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on aikaisemmin luettu kuuluvaksi mutavaristen, penkojien tai paratiisilintujen heimoihin. Heimoon kuuluu 2 sukua ja 2 lajia. Lajit ovat pittali ("Melampitta lugubris") ja karstipittali ("Megalampitta gigantea").
Pittaleita tavataan Uuden-Guinean vuoristometsistä. Ne elävät metsien pohjakerroksissa ja syövät hyönteisiä ja muita selkärangattomia eläimiä. Väriltään ne ovat tummia.
Ylhäisten kastien kelvottomat jälkeläiset

Ylhäisten kastien kelvottomat jälkeläiset on kokeellisen musiikin yhtyeen Eturivin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Verdura Records. Albumi sisältää runsaasti ambientäänikokeiluja ja erilaisia efektejä.
Albumin kansikuvan on toteuttanut Herra Ylppö.
Matvei Azarenko

Matvei Sergejevitš Azarenko (, s. 5. huhtikuuta 1992 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka edustaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Lokomotiv Orenburgia.
Matvei Azarenko on pelannut Venäjän pääsarjassa Moskovan Dynamossa ja Kirovin Rodinassa sekä Ruotsin pääsarjassa Uppsalan Siriuksen joukkueissa.
Azarenko pystyi kahden passin miehenä pelaamaan juniorina Venäjän jääpallomaajoukkueessa ja aikuisena Valko-Venäjän jääpallomaajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen kerran vuoden 2016 kisoissa.
Pesäpallon suomensarja 1967

Pesäpallon suomensarjan 23. kausi pelattiin kesällä 1967. Sarja pelattiin edellisen kauden neljän sijasta nyt kolmessa lohkossa ja lohkovoittajat nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1968.
Suomensarja.
Länsilohko.
Pallo-Toverit luopui.&lt;br&gt;
Uusinta noususta Turussa 17. syyskuuta: Kankaanpään Maila - Työväen Mailapojat 12–7
Raivalammi

Raivalammi eli Raivolampi on Pirkanmaalla Parkanossa Kuusijärven kylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Raivalammi on osa Laholuoman valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Se sijaitsee Laholuoman ja Kuusijärven kylien välissä soistuneella metsäalueella matalassa painanteessa, mutta koneellisella ojan-kaivulla siihen on onnistuttu kaivamaan riittävän syvä laskuojaoja, joka on johdettu Laholuomaan. Lampeen on johdettu kahdesta suunnasta suo-ojien vettä. Rantaviivan pituus on 700 metriä. Ranta on kaakkoispäätä lukuun ottamatta suota, joka on enimmäkseen avosuota. Rannoille ei ole rakennettu mitään. Lammen ohittaa 50 metrin etäisyydeltä traktoripolku, jolle pääsee Laholuoman kylästä.
Pekka Kotkavuori

Pekka Sulo Veikko Kotkavuori (11. huhtikuuta 1924 Helsinki – 28. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen mainoselokuvien tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Pekka Kotkavuori työskenteli 1950-luvun puolivälissä aikakauslehti Kallessa, josta hän siirtyi Suomi-Filmin omistaman Filmitalon (aiemmin Finlandia-Kuva) toimitusjohtajaksi käynnistämään sen mainoselokuvatuotantoa. Hän suosi mainosmusiikin eli lyhyiden jinglejen käyttöä, amerikkalaisten esikuvien mukaan usein jazztyylisinä sovituksina, yhteistyökumppaninaan useimmiten Kalle Kaartinen.
Kotkavuori toimitti WSOY:lle kaksi vitsikokoelmaa, nimeltään "Kaskukanuuna" (1979) ja "Vitsihaupitsi" (1980).
Kotkavuori toimi monien markkinointi- ja elokuva-alan yhdistysten luottamustehtävissä. Hän on saanut elokuva-alan hopeisen ansiomerkin.
Vuonna 1973 hänelle myönnettiin Mainonnan monitaho -palkinto.
Karl Selter

Karl Selter (24. kesäkuuta 1898 – 31. tammikuuta 1958) oli virolainen poliitikko ja diplomaatti. Selter toimi 1930-luvulla Viron talous- ja ulkoministerinä. Neuvostoliiton miehittäessä Viron Selter oleskeli lähettiläänä Sveitsissä ja säästyi näin miehitystä seuranneilta puhdistuksilta. Hän kuoli Genevessä vuonna 1958.
Elämäkerta.
Karl Selter syntyi Kapun kylässä Järvamaassa 24. kesäkuuta 1898. Hän opiskeli Tarton yliopistossa ensin lääketiedettä ja sittemmin lakia valmistuen vuonna 1925. Vuoteen 1933 saakka hän työskenteli puolustus- ja oikeusministeriöille pyörittäen samalla myös omaa asianajajatoimistoaan. Selter toimi Viron talousministerinä lokakuuta 1933 toukokuuhun 1938. Selterin virkakaudella Viron taloudellinen asema koheni hänen edeltäjiensä aloittamien uudistusten ja Selterin ajaman valtion vahvan talouselämän roolin siivittämänä. Tuotanto kasvoi vahvan valtion tuen avulla ja 1930-luvun loppupuolella lähes 25 prosenttia koko Viron tuotannosta oli valtionyhtiöiden käsissä.
Vuonna 1937 Selteristä tuli kansanedustaja ja toukokuussa 1938 hänet nimitettiin maan ulkoministeriksi. Selter pyrki turvaamaan Viron itsenäisyyden huonontuneessa turvallisuustilanteessa. Selter tukeutui Viron Saksan kanssa toukokuussa 1939 solmimaan hyökkäämättömyyssopimukseen ja hylkäsi Neuvostoliiton tarjoamat takeet Viron itsenäisyydestä samana vuonna. Maailmanpoliittinen tilanne huononi kuitenkin Viron kannalta, kun Saksa miehitti Puolan saman vuoden syyskuussa. Adolf Hitler ei ollut kiinnostunut Viron itsenäisyyden puolustamisesta ja Selter solmi Neuvostoliiton kanssa yhteistyösopimuksen, joka johti Viron alistamiseen ja maan Kaarel Eenpalun johtaman hallituksen kaatumiseen. Selter erosi 12. lokakuuta ja hänet lähetettiin Geneveen toimimaan Viron Kansainliiton lähettiläänä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Selterin virka Sveitsissä pelasti hänen henkensä, kun muut entisen hallituksen jäsenet päätyivät NKVD:n surmaamiksi. Sodan jälkeen länsimaat eivät enää tunnustaneet Selterin diplomaattista asemaa ja hänestä tuli epävirallinen Viron edustaja Länsi-Saksassa. Hän kuoli Genevessä 31. tammikuuta 1958.
Kirjallinen tuotanto.
"Eesti välisministrina Moskvas. Eesti riik ja rahvas teises maailmasõjas II". Stockholm 1955.
Aydınin maakunta

Aydınin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 041 979 vuonna 2014.
Aydınin maakunta rajoittuu Egeanmereen lännessä, İzmirin ja Manisan maakuntaan pohjoisessa, Denizlin maakuntaan idässä ja Muğlan maakuntaan etelässä. 
Maakunnan pääkaupunki on Aydın (207 554 as., 31.12.2014 arvio). Muita suuria kaupunkeja ovat Nazilli (113 476 as.), Kuşadası (77 861 as.), Söke (72 523 as.) ja Didim (59 864 as.).
Piirikunnat.
Aydınin maakunta on jaettu 17 piirikuntaan.
Kahramanmaraşin maakunta

Kahramanmaraşin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 089 038 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Kahramanmaraş (475 793 as., 31.12.2014 arvio). Toinen suurempi kaupunki on Elbistan (99 537 as.).
Piirikunnat.
Kahramanmaraşin maakunta on jaettu 11 piirikuntaan.
Malatyan maakunta

Malatyan maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 769 544 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Malatya (438 000 as., 31.12.2014 arvio). 
Piirikunnat.
Malatyan maakunta on jaettu 13 piirikuntaan.
Osmaniyen maakunta

Osmaniyen maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 506 807 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Osmaniye (218 531 as., 31.12.2014 arvio). Muita suuria kaupunkeja ovat Kadirli (86 560 as.) ja Düziçi (45 987 as.).
Piirikunnat.
Osmaniyen maakunta on jaettu seitsemään piirikuntaan. 
&lt;br clear=left&gt;
Samsunin maakunta

Samsunin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 269 989 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Samsun (541 330 as., 31.12.2014 arvio). Muita suuria kaupunkeja ovat Bafra (88 205 as.) ja Çarşamba (66 694 as.).
Piirikunnat.
Samsunin maakunta on jaettu 17 piirikuntaan.
Eskişehirin maakunta

Eskişehirin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 812 320 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Eskişehir (685 135 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat.
Eskişehirin maakunta on jaettu 14 piirikuntaan.
Denizlin maakunta

Denizlin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 978 700 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Denizli (557 300 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat.
Denizlin maakunta on jaettu 19 piirikuntaan. Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä.
Etiopiasafari

Etiopiasafari on Jaakko Löytyn, Kaisu Löytyn ja Jukka Linkoheimon vuonna 1976 julkaisema single-levy, joka julkaistiin tukemaan heidän Etiopian-matkaansa samana vuonna. Julkaisijana toimi Kirkon nuorisotyön keskus ja kustantajana Nuorten keskus.
Etiopian-matkan aikana matkalaiset tapasivat eräässä Addis Abeban yökerhossa oromo-muusikon nimeltä Ali Mohammed Birra, ja ostivat tältä hänen tekemän LP-levyn. Tuolla levyllä on laulu Hawash-virrasta, joka inspiroi Jaakko Löytyn samannimisen kappaleen, joka on myös hänen vuoden 1984 LP-levynsä nimikappale.
Grace Gillam

Gracie Gillam (oik. Grace Victoria Phipps) (s. 4. toukokuuta 1992 Austin, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Teen Beach Movie" ja "Teen Beach 2".
Yksityiselämä.
Gracie Gillam syntyi Kate ja Gil Phippsille Texasissa 1992. Hänellä on pikkuveli. Phipps valmistui "Robert E. Lee High Schoolista" arvosanalla "summa cum laude".
Ura.
Näyttelijänä.
Gillam sai debyyttiroolinsa vuonna 2011 elokuvassa "Fright Night". Samana vuonna hän sai Amyn roolin ABC Family -kanavan draamasarjassa "The Nine Lives of Chloe King". Vuonna 2012 hän esitti April Youngia The CW:n kauhu/fantasiasarjassa "Vampyyripäiväkirjat".
Gillam näytteli Ross Lynchin ja Maia Mitchellin kanssa musikaalisessa Disney Channel -elokuvassa "Teen Beach Movie" vuonna 2013. Hän toisti "Teen Beach Movien" Lela-roolin jatko-osassa "Teen Beach 2" vuonna 2015.
Gillam on vieraillut sarjoissa "Baby Daddy", "Supernatural", "The Signal" ja "Austin ja Ally".
Laulajana.
Gillam lauloi vuonna 2013 julkaistulla "Teen Beach Movien" soundtrackillä usealla raidalla. Albumi kipusi Billboard 200 -listalla 8. sijalle. Hän lauloi myös jatko-osan "Teen Beach 2" soundtrackillä.
Diskografia.
Soundtrack:
Single:
Brenna Harding

Brenna Harding (s. 1996) on australialainen näyttelijä. Hän on kasvanut kahden äidin perheessä ja ajanut samaa sukupuolta olevien parien oikeuksia.
Ura.
Brenna Harding esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 2004 pitkäaikaisen australialaisen lastensarjan "Play Schoolin" videopätkässä. Tuolloin hän esiintyi lesboparin lapsena, ja hallituksen ministerit syyttivät ohjelmaa politikoinnista. Hardingin ehkä tunnetuin roolisuoritus on australialaisdraamassa "Puberty Blues" (2012–2014), jossa hän näytteli nuorta päähenkilöä Sue Knightiä. Vuonna 2013 hän oli roolisuorituksestaan ehdolla parhaan nuoren näyttelijän AACTA-palkinnon saajaksi, ja hän voitti Logie-palkinnon palkintosarjassa ”Most Outstanding New Talent”.
Vuonna 2015 Harding esiintyi "Kotiin takaisin" -draamasarjan kolmannella tuotantokaudella.
Laulu yhteisestä leivästä

 
Laulu yhteisestä leivästä on Jaakko Löytyn vuonna 1984 julkaisema albumi. Kyseessä on tilaustyö Suomen Lähetysseuran 125-vuotisjuhlia varten kesäkuussa 1984. Albumi on omistettu Ambo-Kavangon kirkon piispan Leonard Aualan työlle.
Levyllä ovat vierailevina laulusolisteina Taru Hallama, Jukka Leppilampi ja Outi Terho.
Levyn julkaisija oli Kirjapaja yhdessä Suomen Lähetysseuran kanssa.
Muusikot.
Vierailijat.
a|
John Muafangejo

John Ndevasia Muafangejo (5. lokakuuta 1943 Etunda lo Nghadi, Angola – 27. marraskuuta 1987 Katutura, Windhoek) oli namibialainen taiteilija, joka saavutti kansainvälistä kuuluisuutta etenkin puupiirrosten tekijänä. Hän teki myös linoleikkauksia ja etsauksia.
Elämä.
Muafangejo kuului kwanyama-heimoon, joka asuttaa pohjoista Namibiaa ja eteläistä Angolaa. Lapsena hän paimensi paljasjaloin karjaa. Vuonna 1955 hänen isänsä kuoli, jättäen jälkeensä kahdeksan vaimoa, joista yksi oli Muafangejon äiti. Äiti kääntyi kristinuskoon ja muutti seuraavana vuonna Namibian puolelle Epingan lähetysasemalle. Vuonna 1957 John seurasi häntä sinne, ja ryhtyi käymään lähetysaseman koulua.
20-vuotiaana Muafangejo siirtyi Holy Crossin lähetyskouluun Onamunhamassa, ja sitten edelleen St Maryn kouluun Odibossa, missä hän oli vuoteen 1967 saakka. Siellä amerikkalainen lähetystyöntekijä C. S. Mallory rohkaisi häntä taiteilijan uralle ja auttoi häntä hakemaan Rorke's Drift Art and Craft Centre –nimiseen kouluun Rorke's Driftissä, Etelä-Afrikan Natalissa. Rorke's Drift Art and Craft Centren olivat perustaneet vuonna 1862 ruotsalaiset Ulla ja Peder Gowenius, ja sillä oli ollut merkittävä rooli Etelä-Afrikan taiteen kehityksessä 1900-luvun jälkipuoliskolla. Rorke's Driftissä Muafangejo tutustui erilaisiin taiteen tekniikkoihin kuten kutomiseen, puunveistoon, maalaustaiteeseen ja savenvalantaan. Eräs hänen opettajistaan oli Azaria Mbatha (s. 1941). Muafangejo kunnostautui erityisesti etsauksessa ja linoleikkauksissa.
Vuonna 1968 hän koki hermoromahduksen ja joutui sairaalahoitoon Madadeni-nimiseen sairaalaan Newcastlessa masennuksen vuoksi. Päästyään pois sairaalasta hän suoritti tutkintonsa loppuun Rorke's Driftissä vuonna 1969. Vuosina 1970–74 hän työskenteli opettajan Odibon lähetysaseman koulussa. Vuonna 1974 hän sai taiteilijaresidenssin Rorke's Driftissä. Vuonna 1975 hän palasi takaisin Odiboon, mutta muutti vuonna 1977 Windhoekiin. Vuosina 1986–1987 hän rakensi sinne itselleen talon Katuturan kaupunginosaan. 27.11.1987 hän kuoli äkilliseen sydäninfarktiin Windhoekissa.
Teokset.
John Muafangejoa pidettiin maansa tärkeimpänä taiteilijana. Etenkin hänen linoleikkauksensa ovat voimakkaita kuvauksia hänen kansansa jäsenistä ja heidän historiansa tapahtumista. Niissä hän kuvaa pelkällä mustalla ja valkoisella myös maisemia ja eläimiä, joita Namibian eurooppalaisperäiset taiteilijat kuvaavat värein.
Usein Muafangejon töissä on sekä kuvia että tekstiä, ja niissähän kertoo kwanyamalaisten historiasta ja kulttuurista. Hän ei itse saanut nähdä Namibian itsenäisyyttä, mutta taistelu sen puolesta muodostaa taustan hänen taiteelleen.
Muafangejon tuotanto käsittää vain noin 260 eri linoleikkausta sekä muutamia kudottuja töitä. Namibian kansallisgalleriassa (National Art Gallery of Namibia) Windhoekissa on kolme hänelle omistettua huonetta.
Epinga

Epinga on kylä ja entinen anglikaaninen lähetysasema Ohangwenan alueella Omundaungilon vaalipiirissä entisellä Ambomaalla. Merkittäviä asukkaita ovat olleet sotilasjohtajat Julius Shaambeni Shilongo Mnyika ja Peter Mweshihange. Taiteilija John Muafangejo vietti teinivuotensa Epingassa käyden lähetysaseman anglikaanista koulua.
30.1.1972 eteläafrikkalaiset joukot murhasivat Epingan Pyhän Luukkaan kirkossa neljä henkilöä piispa Colin Winterin silmien edessä.
HMS Conqueror (1758)

HMS Conqueror oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1758 vesillelaskettu Temple-luokan 68-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. tammikuuta 1757 John Barnardilta ja John Turnerilta Harwichista, missä köli laskettiin 9. helmikuuta. Se laskettiin vesille 24. toukokuuta 1758 ja valmistui 3. helmikuuta 1759 Harwichissa, mistä se siirrettiin Portsmouthiin 15. maaliskuuta. Valmistuskustannukset olivat 23 282 puntaa kaksi shillinkiä ja kaksi pennyä. Lisäksi Portsmouthin telakalle maksettiin varustamisesta 1 317 puntaa viisitoista shillinkiä ja kymmenen pennyä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1758 päällikkönään Robert Harland. Se lähti 14. huhtikuuta 1759 Välimerelle, missä alus osallistui 7. toukokuuta Touloniin tehtyyn hyökkäykseen. Vuoden lopulla aluksen päällikkyyden vastaanotti William Lloyd. Alus osallistui 18.-19. elokuuta Lagoksen taisteluun. Se kuului 1760 läntiseen laivueeseen. Alus haaksirikkoutui 26. lokakuuta 1760 Plymouthinlahdella St. Nicholas'n saaren rantaan.
Sinisen syvyys

 
Sinisen syvyys on Jaakko Löytyn vuonna 1987 julkaisema albumi. Levyn on julkaissut Profile Records.
Muusikot.
Taustalaulajat:
Nuijamaa (taajama)

Nuijamaa on kirkonkylä, kaupunginosa ja taajama entisen Nuijamaan kunnan alueella, joka on vuodesta 1989 alkaen ollut osa Lappeenrantaa. Taajamassa on 241 asukasta (31.12.2011). Se sijaitsee Nuijamaanjärven länsirannalla ja rajoittuu etelässä Suomen ja Venäjän rajaan. Länsipuolelta taajaman ohittaa Lappeenrannasta Viipurin suuntaan vievä valtatie 13, jonka varrella on Nuijamaan raja-asema. Saimaan kanava ohittaa taajaman sen pohjoispuolelta.
Nuijamaalla sijaitsee Nuijamaan kirkko.
Universiada

Universiada on laskettelurinne Sierra Nevada Ski and Mountains Resortissa Monachilissa Espanjassa.
Universiada -rinteessä kilpailtiin vuoden 2015 talviuniversiadien alppihiihtokilpailut.
Helge Roswaenge

Helge Roswaenge (29. elokuuta 1897, Kööpenhamina – 1972) oli tanskalais-saksalainen oopperalaulaja (lyyrinen tenori) vuodesta 1929 Berliinin ja vuodesta 1949 Wienin valtionoopperassa. Hän julkaisi omaelämäkerran "Lache Bajazzo" vuonna 1945.
Keski-Uudenmaan Altair

Altair ry (Tähtitieteellinen yhdistys Keski-Uudenmaan Altair ry) on tähtitieteen harrastajien yhdistys, joka toimii kolmen keskisen Uudenmaan kunnan, Järvenpään, Keravan ja Tuusulan alueella. Seuran kotipaikka sekä toimitilat sijaitsevat Järvenpäässä.
Altair ry on perustettu vuonna 1988. Sen toiminnan keskeisimpinä osina ovat havaintotoiminta, kirjasto, koulutus sekä harrastajien keskinäinen ajatustenvaihto. Vuonna 2021 jäsenmäärä on noin 100 henkeä.
Toiminta.
Yhdistyksellä on kerhoiltoja viikoittain, kesäkuukausia lukuun ottamatta joka torstai kello 19 Järvenpään keskustassa sijaitsevalla kerhohuoneella. Kesätauko alkaa kesäkuun alkupuolella ja jatkuu elokuun alkuun. Retkiä, havaintoiltoja sekä muuta toimintaa on lähes joka kuukausi. 
Yhdistyksen käytössä on 25 erikokoista kaukoputkea ja kiikaria, sekä usean sadan julkaisun kirjasto. Yhdistys on osallisena maaseutuobservatoriossa Orimattilassa.
Altair on itsenäinen yhdistys, jonka jäseneksi voi liittyä kuka tahansa tähtitieteestä kiinnostunut. Jäsenet voivat olla varsinaisia-, perhe-, kannattaja- tai yhteisöjäseniä. Yhdistys on kutsunut myös 2 kunniajäsentä. Jäsenet hyväksyy hakemuksesta yhdistyksen hallitus. Yhdistys tekee yhteistyötä lähiseudun tähti- ja muiden harrastajaseurojen sekä valtakunnallisen Ursan kanssa.
Valtakunnalliset tapahtumat.
Altair on isännöinyt valtakunnallisia tähtiharrastustapahtumia kuusi kertaa. Suurten tapahtumien lisäksi Ursan Kerho- ja yhdistystoimintajaoston (nyk. Kerho- ja yhdistystoimintaryhmän) seminaareja on pidetty useita kertoja Altair ry:n järjestämänä.
Asioita joista vaietaan

Asioita joista vaietaan on Jaakko Löytyn vuonna 1974 julkaisema debyyttialbumi. Sen julkaisi Kirkon nuorisotyön keskus (NKLP-2).
Kyseessä oli Suomen ensimmäisiä gospel-albumeita. Sitä edelsivät helsinkiläisen Dominicones-yhtyeen albumi "Ihminen" (NKLP-1, 1973) ja Pro Fide -yhtyeen albumi "Hän muutti kaiken", samoin vuodelta 1973, ellei Lasse Mårtensonin albumia "Voiko sen sanoa toisinkin" (1967) lasketa gospel-albumiksi.
Albumi äänitettiin Seppo Lindellin studiossa Tampereen seurakuntien Kyttälän nuorisotalon kellarissa.
Levyn merkitystä kuvaa Petri Ranta opinnäytetyössään vuonna 2010:
Amasyan maakunta

Amasyan maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 321 913 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Amasya (98 935 as., 31.12.2014 arvio). Muita suurempia kaupunkeja ovat Merzifon (54 425 as.) ja Suluova (37,636 as.).
Piirikunnat.
Maakunta on jaettu seitsemään piirikuntaan.
Bayburtin maakunta

Bayburtin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 80 607 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Bayburt (38 462 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat.
Maakunta on jaettu kolmeen piirikuntaan.
Bolun maakunta

Bolun maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 284 789 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Bolu (144 864 as., 31.12.2014 arvio), jossa asui noin puolet maakunnan väestöstä.
Piirikunnat.
Maakunta on jaettu yhdeksään piirikuntaan.
Burdurin maakunta

Burdurin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 256 898 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Burdur (75 460 as., 31.12.2014 arvio). Muista kaupungeista suurin on Bucak (43 282 as.).
Piirikunnat.
Maakunta on jaettu 11 piirikuntaan. 
&lt;br cleat=left&gt;
Leonid Kulik

Leonid Aleksejevitš Kulik (1883 Tartto, Viro – 24. huhtikuuta 1942 sotavankeudessa) oli neuvostoliittolainen mineralogi ja tutkija.
Hän tuli tunnetuksi Tunguskan räjähdyksen tutkijana. Hän järjesti ja johti tapahtuma-alueelle useita tutkimusmatkoja vuosina 1921, 1927, 1928 ja 1937. Uusi tutkimusretki piti tehdä 1940, mutta toinen maailmansota keskeytti suunnitelmat.
Taidekeskus Taarasti

Taidekeskus Taarasti on Lahdessa (ent. Nastola) sijaitseva taidekeskus, jossa on vaihtuvia taidenäyttelyitä. Keskus sijaitsee Pikku-Kukkasen rannalla, lähellä liikuntakeskus Pajulahtea. Taidekeskus Taarastin toimintaa ylläpitää Nastolan Taideyhdistys ry.
Taidekeskuksen nykyinen rakennus on valmistunut vuonna 1990, ja sen on suunnitellut nastolalainen arkkitehti Erkki Aarti. Rakennuksessa on näyttelysali, jonka pinta ala on 240 neliötä.
Alueella on myös kesänäyttämö, jossa on katos ja puiset penkit. Näyttämö on käytössä kesäaikaan, esimerkiksi kesäteatteriesityksissä. Taidekeskuksen tiloja vuokrataan myös yksityistapahtumia varten.
Vuonna 2017 Taidekeskus Taarastille myönnettiin Aukusti-palkinto edeltävän vuoden merkittävästä päijäthämäläisestä kulttuuriteosta.
Historia.
Nastolan taideyhdistys perustettiin vuonna 1976. Se vuokrasi Matinpalon suvun edustajilta Taarastin tontin vuonna 1981. Vuokraamisen jälkeen tontilla käynnistyivät raivaustalkoot. Niitä seuranneina vuosina taideyhdistyksellä oli Taarastin tontilla jo toimintaa. Tontille valmistui esiintymislava kesäteatterin käyttöön. Esimerkiksi vuonna 1989 kerrotaan olleen 30 eri tapahtumaa, joissa kävi 6000 kävijää.
1980-luvulla taideyhdistyksen puheenjohtajana toimi Esko Koskinen, joka oli Vaakakoskinen Oy:n yrittäjä. Koskinen oli merkittävä moottori taidekeskuksen perustamisessa, tontin vuokraamisessa ja uudisrakennuksen edistämisessä. Hänet palkittiinkin vuonna 1989 vuoden nastolalainen tunnustuksella.
Ajatus taidehallin perustamisesta oli jo tonttia vuokrattaessa, mutta rahoitus oli tuolloin vielä esteenä. Taarastin merkitys huomattiin, ja kunnan päättäjät myönsivät sille vuonna 1988 rahoitusta, joka mahdollisti uudisrakennushankkeen. Kaksikerroksisen rakennuksen suunnitteli nastolalainen arkkitehti Erkki Aarti. Rakentaminen pääsi käyntiin keväällä 1989. Vierasta työvoimaa kerrotaan olleen 1-2 henkeä kerrallaan, ja rakentamisessa talkoohengellä oli suuri merkitys.
Dafydd Iwan

Dafydd Iwan Jones (s. 1943 Brynaman, Carmarthenshire, Wales) on walesilainen laulaja-lauluntekijä, poliitikko ja kieliaktivisti. Kymrin kielen aseman ja ylipäänsä walesilaisen kulttuurin puolustaminen on toistuva aihe hänen musiikissaan. Vuosina 2003–2010 hän toimi Walesin itsenäistymistä ja kymrin kielen aseman parantamista ajavan puolueen Plaid Cymrun puheenjohtajana.
Brynaman

Brynaman () on kylä Etelä-Walesissa Carmarthenshiren kreivikunnassa. 
Siellä on noin 2600 asukasta.
Kylästä on kotoisin laulaja-lauluntekijä ja poliitikko Dafydd Iwan.
Heikki Palosaari

Heikki Palosaari (s. 3. marraskuuta 1986) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti Oulun Hiihtoseuraa.
Palosaaren paras sijoitus maailmancupissa oli 62:s. Lahdessa yhdistelmäkilpailussa 12. maaliskuuta 2011. Skandinavia Cupissa Palosaaren paras sijoitus on 11:s 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Vuokatissa 18. joulukuuta 2011.
SM-kilpailuissa Palosaaren paras henkilökohtainen saavutus on neljäs sija 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Keuruulla 2012. Oulun Hiihtoseuran joukkueessa Palosaari on saavuttanut SM-pronssia parisprintissä 2010 Kontiolahdella ja viestissä Kontiolahdella 2013, Rukalla 2015.
Karl Goldmark

Karl (Carl) Goldmark (alk. Károly Goldmark; 18. toukokuuta 1830 Keszthely, Itävallan keisarikunta – 2. tammikuuta 1915 Wien, Itävalta-Unkari) oli unkarilaissyntyinen itävaltalainen säveltäjä ja pedagogi.
Goldmark syntyi unkarinjuutalaisen kanttorin perheeseen. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa vuosina 1847–1848 viulunsoittoa ja musiikinteoriaa ja työskenteli sen jälkeen viulistina ja pianonsoitonopettajana. Hän jatkoi opintojaan Pestissä vuosina 1858–1859 (soitinnusta ja kontrapunktia). Palattuaan Wieniin hän aloitti varsinaisen säveltäjänuransa. Hänen läpimurtoteoksenaan voidaan pitää oopperaa "Saban kuningatar" vuodelta 1875; soinnillinen hienostuneisuus ja värikylläinen musiikki tekivät oopperasta välittömästi suositun. Myöhemmistä oopperoista voidaan mainita "Merlin" (1875), "Das Heimchen am Herd" (1896), joka pohjautuu Charles Dickensin aiheeseen ("The Cricket on the Hearth"), "Götz von Berlichingen" (1902/1910) ja "Talvinen tarina" (1907).
Goldmarkin sinfoniset runot ja orkesterialkusoitot liittyvät jossain määrin Franz Lisztin uussaksalaiseen kouluun. Konserttialkusoitoista tunnettuja ovat mm. "Keväällä" ja "Sakuntala" vuodelta 1865 ja "Kahlehdittu Prometheus" vuodelta 1889. Suosittuihin teoksiin kuuluu myös sinfoninen sarja "Maalaishäät" (1876), joka heijastelee Felix Mendelssohnin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin tyyliä.
Paitsi säveltäjänä Goldmark toimi myös sävellyksenopettajana. Suomalaisista hän opetti Jean Sibeliusta.
Heikki Toivanen

Heikki Juhani Toivanen (5. helmikuuta 1948 Helsinki – 25. elokuuta 2006 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja, basso. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1973–1974, ja sen jälkeen hän lauloi Saksassa, Wuppertalin oopperassa 1974–1976, Bielefeldin oopperassa 1976–1977, Karlsruhen oopperassa 1977 alkaen sekä myös Savonlinnan oopperajuhlilla ja Bayreuthin Wagner-juhlilla. Karlsruhessa hän oli vuoteen 1991 asti. Turun konservatoriossa hän toimi vuodesta 1999 yksinlaulun lehtorina. 1990-luvun alussa Toivanen toimi Lappajärven musiikkipäivien taiteellisena neuvonantajana esiintyen myös useana vuonna musiikkipäivillä.
4-kloori-3-nitrobentsoehappo

4-kloori-3-nitrobentsoehappo (C7H4NClO4) on kloorattuihin ja nitrattuihin bentsoehappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lääke- ja väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa 4-kloori-3-nitrobentsoehappo on vaaleankeltaista kiteistä tai jauhemaista ainetta. Yhdiste liukenee niukasti kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Monet orgaaniset liuottimet kuten etanoli ja asetoni liuottavat 4-kloori-3-nitrobentsoehappoa.
Valmistus ja käyttö.
4-kloori-3-nitrobentsoehappoa voidaan valmistaa nitraamalla p-klooribentsoehappoa tai hapettamalla 4-kloori-3-nitrotolueenin metyyliryhmä karboksyyliryhmäksi.
4-kloori-3-nitrobentsoehaposta valmistetaan monia keltaisia väriaineita, erityisesti niin kutsuttuja Pigment Yellow -väriaineita. Siitä valmistetaan myös eräitä lääkkeitä kuten bumetanidia ja piretanidia.
Joel Toivola

Joel Toivola (15. joulukuuta 1915 Helsinki – 21. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti ja insinööri. Hänelle myönnettiin arvonimi erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri 1970. Hän toimi suurlähettiläänä Pekingissä 1961–1967, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikkönä 1969–1972 ja suurlähettiläänä Prahassa 1972–1976 ja Bernissä 1976–1982.
Toivoloiden taidekokoelma on lahjoitettu Varkauden taidemuseolle. Joel Toivolan säätiö jakaa apurahoja Kiina-tutkimukselle. Kertaluontoisen Joel Toivolan satavuotisjuhlapalkinnon sai tutkija Jyrki Kallio.
Joel Toivolan isä oli suurlähettiläs Urho Toivola.
Nuorwieniläiset

Nuorwieniläiset () oli itävaltalainen kirjailijaryhmittymä, joka muodostui noin vuonna 1891 Hermann Bahrin ympärille. Ryhmän keskeisiä jäseniä olivat Arthur Schnitzler, Hugo von Hofmannsthal, Richard Beer-Hofmann, Felix Salten, Peter Altenberg ja aluksi myös Karl Kraus. Kirjailijat kokoontuivat Wienin kahviloissa, erityisesti Café Griensteidl’issa, ja ryhmän äänitorvena toimi Bahrin viikkojulkaisu "Die Zeit" (1894–1904).
Kirjailijaryhmän jäsenet halusivat vastustaa naturalismia sekä Berliinin asemaa saksankielisen kirjallisuuden keskuspaikkana. Ryhmän ”antinaturalismia” voidaan luonnehtia impressionistiseksi. Lisäksi taustalla vaikuttivat vuosisadan lopun tunnelma (fin de siècle) sekä monikansallisen Itävalta-Unkarin monarkian jännitteet, aikakauden lopun enteet ja dekadenssi. Bahria lukuun ottamatta useat keskeiset jäsenet olivat juutalaisia.
Osa kirjailijoista oli psykoanalyysin perustajan Sigmund Freudin ystäviä, ja tämän vaikutusta voidaan erottaa Schnitzlerin, Beer-Hoffmannin ja Bahrin tuotannosta.
Ryhmän toiminta jatkui 1900-luvun ensikymmenelle. Myöhemmistä kirjailijoista erityisesti Stefan Zweig, Robert Musil, Ödön von Horváth ja Joseph Roth saivat nuorwieniläisiltä vaikutteita.
C. Benz Söhne

C. Benz Söhne oli vuonna 1906 Badeniin perustettu ajoneuvovalmistaja ja komponenttitoimittaja. Yrityksen perusti autoilun pioneeri Carl Benz poikansa Eugen Benzin kanssa.
Historia.
Carl Benz oli vuonna 1903 jättänyt perustamansa Benz &amp; Cie. -yhtiön päivittäisten asioiden hoitamisen, protestina sille, että yhtiön johto oli syrjäyttänyt hänet autojen suunnittelun johdosta. Uuden perheyrityksen parissa hän pääsi toteuttamaan omia visioitaan autojen kehittämisestä.
Toinen Carlin pojista, Richard, toimi myös yrityksen johdossa ja vuonna 1912 hänestä tuli sen pääomistaja. Vuonna 1906 Benz poikineen sai valmiiksi ensimmäisen mallinsa prototyypin, jolla otettiin kokonaiskilpailun voitto vuoden 1908 Prinz-Heinrich-Fahrt-autokilpailussa. Auto oli 90 km/h:n huippunopeudella oman aikansa kärkikaartia. Vuonna 1909 "10/18 PS, Serie B" pääsi viimein sarjatuotantoon. Vuonna 1912 Carl Benz, joka oli edelleen Benz &amp; Cie. -yhtiön hallituksen puheenjohtaja, palasi tämän yhtiön aktiivijohtoon ja hänen poikansa jatkoivat perheyrityksen pyörittämistä. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka C. Benz Söhne valmisti ainoastaan yhtä henkilöautomallia, jota toki jatkuvasti ajantasaistettiin. Myyntimäärät pysyivät kuitenkin melko vaatimattomina.
Vuonna 1913 C. Benz Söhne aloitti ranskalaisella Henriod-rotaatioventtiilimoottorilla varustetun mallin suunnittelun, mutta hanke ei ednnyt sarjatuotantoasteelle.
Sodan päätyttyä yritys jatkoi henkilöautojen tuotantoa vanhoilla malleilla. Saksan sodanjälkeinen talouslama ja hyperinflaatio ajoivat kuitenkin pienen autotehtaan ahtaalle ja yritys luopui autojen valmistuksesta vuosien 1923–24 aikana. Benzin ja DMG:n fuusion yhteydessä Benzin perheyrityksestä tehtiin konepajayhtiö "C. Benz Söhne GmbH", joka valmisti komponentteja konsernin hyötyajoneuvoihin.
Perinteikäs yhtiö pääsi 104 vuoden ikään, kunnes sen toiminta vuonna 2010 lakkautettiin.
Mohammedia

Mohammedia (, aikaisemmin Fédala, ) on satamakaupunki Marokossa Atlantin rannalla 25 kilometriä koilliseen maan suurimmasta kaupungista Casablancasta. Asukasluku oli vuonna 2014 208 612.
Kaupungissa on öljynjalostus-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Se on myös kylpyläkaupunki.
Aiheesta muualla.
Mohammedia Travel Guide
Eukseniitti

Eukseniitti, kirjoitetaan joskus "euxeniitti" tai "eukseniitti-(Y)", (Y,Ca,Ce,U,Th)(Nb,Ta,Ti)2O6, on harvinainen oksidimineraali, joka sisältää harvinaisia maametalleja yttriumia ja ceriumia, sekä muista metalleista niobiumia, tantaalia, titaania ja tyypillisesti myös uraania ja toriumia. Nämä jälkimmäiset kaksi alkuainetta tekevät mineraalista lievästi radioaktiivisen. Eukseniittia löydettiin ensimmäisen kerran 1870. Mineraali on nimetty kreikan kielen sanasta "εύξεινος", "ystävällinen muukalaisille", mikä on viittaus niihin useisiin harvinaisiin alkuaineisiin, joita mineraali sisältää.
Esiintyminen.
Eukseniittia esiintyy graniittisissa pegmatiiteissa ja niin kutsutun detritaalisen mustan hiekan yhteydessä.
Sitä on löydetty useista paikoista ympäri maailman. Ensimmäinen löytöpaikka oli Jølster, Sunnfjord, Norjassa. Muita tärkeimpiä esiintymiä on Uralvuoristossa Venäjällä, Ruotsissa, Brasiliassa, Madagaskarilla, Kanadan Ontariossa ja Arizonassa, Wyomingissa sekä Coloradossa Yhdysvalloissa.
Suomessa Kuusamon Uuniniemen karbonatiittijuonessa on eukseniittiä yhdessä monatsiitti-Ce:n, Fe-kolumbiitin ja zirkonin kanssa.
Ominaisuudet.
Euksenitti on metamiktaattinen mineraali eli sen radioaktiivisuus muuttaa kiteiden rakennetta. Koska sen koostumus vaihtelee, mineraalin ominaispaino vaihtelee suurella välillä 4,7–5,9 g/cm3. Mohsin kovuus on 5,5–6,5. Eukseniitti on normaalisti mustaa, mutta myös tummanruskeita, oransseja, kellertäviä ja tummanvihreitä muotoja on tavattu.
Jurgis Bielinis

Jurgis Bielinis (16. maaliskuuta 1846 – 18. tammikuuta 1918) oli liettualainen itsenäisyysaktivisti, joka tuli tunnetuksi kirjojen salakuljettajana aikana, jona Venäjän keisarikunta oli kieltänyt latinalaisilla aakkosilla kirjoitettujen liettuankielisten kirjojen julkaisemisen. 
Elämäkerta.
Bielinis syntyi 16. maaliskuuta 1846 Purviškaissa talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli saksalaisessa peruskoulussa Riiassa. Vuonna 1864 Venäläiset viranomaiset kielsivät latinalaisilla aakkosilla kirjoitettujen liettuankielisten kirjojen julkaisun. Liettualaiset aktivistit alkoivat julkaista teoksiaan Vähä-Liettuassa Saksan keisarikunnan Itä-Preussissa. Bielinis alkoi ottaa osaa venäläisvastaiseen liikkeeseen vuodesta 1873. Hän oli yksi kirjoja Liettuaan salakuljettaneen "knygnešiai"-liikkeen johtohahmoista. Bielinis toimi aluksi yhteistyössä samogitialaisen piispa Motiejus Valančiuksen kanssa ja sittemmin itsenäisesti. Salakuljetuksen keskus oli Garšvain kylä Panevežysin kunnassa. Bielinis kuoli Vilnassa 18. tammikuuta 1918 hieman sen jälkeen, kun Saksa miehitti Liettuan ensimmäisessä maailmansodassa ja pari kuukautta ennen Liettuan itsenäisyysjulistusta.
Jenny Markelin-Svensson

Jenny Maria Gustava Markelin-Svensson (vuoteen 1911 Markelin; 30. lokakuuta 1882 Helsingin maalaiskunta – 17. maaliskuuta 1929 Helsinki) oli ammattientarkastaja ja Suomen ensimmäinen naispuolinen insinööri.
Markelin-Svenssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Fredrik Albert Markelin ja Amanda Fredrika Nummelin ja puoliso vuodesta 1911 rakennusteknikko Emil Svensson. Hän tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista 1899 ja valmistui insinööriksi ensimmäisenä naisena Polyteknillisestä opistosta 1905. Markelin-Svenssonin oppialana oli tie- ja sillanrakennus.
Markelin-Svensson perehtyi valmistumisensa jälkeen työoloihin Suomessa ja apurahojen turvin ammattientarkastukseen eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1908 hänet nimitettiin ammattientarkastaja Vera Hjeltin apulaiseksi ja 1909 apulaistarkastajaksi Viipurin ja Lahden tarkastuspiireihin. Hjeltiä Markelin-Svensson avusti vielä 1911–1913 valtion työsuojelu- ja huoltonäyttelyn hoidossa. Vuonna 1913 hän siirtyi Helsingin kaupungin palvelukseen, terveydenhoitolautakunnan naispuoliseksi työntarkastajaksi. Hän perehtyi ammattientarkastukseen ja työsuojeluun Skandinaviassa 1914, ja vuonna 1916 hän esitti ammattientarkastajien koulutuksen kehittämistä Suomessa.
Kun sosiaalihallitus perustettiin 1918, Markelin-Svensson siirtyi sen palvelukseen ja toimi Suomen ensimmäisenä naispuolisena ammattienylitarkastajana. Myöhemmin hän oli sosiaaliministeriön apulaisylitarkastaja aina varhaiseen kuolemaansa saakka. Markelin-Svensson oli aktiivinen yhteiskunnallinen vaikuttaja myös sanomalehtikirjoitusten, esitelmien ja luentojen sekä alan yhdistysten ja järjestöjen luottamustehtävien kautta.
Taisto Toivonen

Taisto Johannes Toivonen (3. helmikuuta 1921 Tyrvää – maaliskuu 2011) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen julkisia töitään ovat muun muassa seinämaalaukset Tampereen säästöpankissa (1956), Pispalan paloasemalla (1958) ja Tampereen kauppaoppilaitoksessa (1966). 
Ura.
Toivonen aloitti piirtämisen 15-vuotiaana ja opiskeli vuosina 1949–1952 maalausta ja grafiikkaa Suomen Taideakatemian koulussa. Hän teki lisäksi opintomatkoja Ranskaan ja Espanjaan. Hän osallistui yhteisnäyttelyihin kotimaassa vuodesta 1953 ja ulkomailla vuodesta 1954 lähtien. Ulkomailla Toivosen töitä oli esillä muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Neuvostoliitossa ja Kiinassa. Omia näyttelyjä Toivonen piti vuodesta 1951 lähtien. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseon, Tampereen, Vammalan ja Porin kaupunkien sekä useissa muissa koti. ja ulkomaisissa kokoelmissa.
Toivonen teki työuransa palomiehenä Tampereella. Hänen läheinen ystävänsä oli sittemmin pilapiirtäjänä tunnettu Seppo Syrjä. 
Toivonen on haudattu Teiskon hautausmaalle.
Çankırın maakunta

Çankırın maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 183 550 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki ja ainoa yli 20 000 asukkaan kaupunki on Çankırı (76 490 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat.
Maakunta on jaettu 12 piirikuntaan.