tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vallinojan rautatieasema

Vallinojan rautatieasema on Vallinojan kaupunginosassa Vantaalla sijaitseva asemavaraus. Se tulisi Korson jaSavion välille. Keravan kaupunkiradan töiden yhteydessä vuonna 2003 neljäs raide toteutettiin siten, että uuden aseman saarilaituri voidaan rakentaa ilman puuttumista raiteiden linjaukseen. Tämän mahdollistavat aseman kohdalle rakennettu alikulku ja raiteiden 3–4 väliin jätetty tila, johon laituri, portaat ja hissi voidaan rakentaa.
Radan itäpuoli asemavarauksen kohdalla on Vantaan osalta valmiiksi rakennettua, mutta alueen pientalovaltaisuudesta johtuen asukasmäärä ei ole riittävä raskaan raideliikenteen asemalle. Aseman toteuttaminen riippuu siitä, kuinka paljon uutta rakentamisoikeutta kaavoitetaan radan länsipuolelle ja millä aikataululla alue toteutetaan. Suunnitellun Vallinojan uuden asuinalueen rakentamisella ei Vantaan kaupungin vuonna 2009 antaman lausunnon mukaan ole kiirettä. Yleiskaavassa 2020 länsipuolinen alue on edelleen merkitty rakennettavaksi, ja kaupunginhallituksen lausunnossa alue on listattu täydennettäviin uusiin asemanseutuihin.
Keravan puolella radan itäpuolelle ei toteuteta asutusta. Keravan kaupunki on päättänyt panostaa alueen kehittämiseen merkittäväksi logistiikkakeskukseksi.
Monty Python – Elämän tarkoitus

Monty Python – Elämän tarkoitus () on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut brittiläisen Monty Python -komediaryhmän tekemä episodielokuva elämän tarkoituksesta ja ihmisen eri elämänvaiheista. "Elämän tarkoitus" on ryhmän viimeinen elokuva. Elokuvan on ohjannut Terry Jones.
Elokuvassa Monty Python palaa televisio-ohjelmiensa formaattiin: se koostuu sketseistä, surrealistisista piirrosjaksoista ja keskeytyksistä. Elokuvan alussa nähdään Python-ryhmään kuuluvan Terry Gilliamin ohjaama 17-minuuttinen itsenäinen lyhytelokuva "The Crimson Permanent Assurance".
Yorkshireen sijoittuvassa jaksossa köyhän katolisen perheen isä huokailee, kun lapsia syntyy enemmän kuin hän voi elättää. Kohtauksen päättävä laulu ”Every Sperm Is Sacred” oli Bafta-ehdokkaana. Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai juryn erikoispalkinnon. Muut elokuvan laulut ovat ”The Accountancy Shanty”, ”Galaxy Song”, ”Christmas in Heaven”, ”The Penis Song" sekä alkutekstien aikana soiva ”The Meaning of Life”. Kaikki laulut sisältyvät myöhemmin julkaistuun musiikkialbumiin "Monty Python Sings".
Vastaanotto.
Suomessa aikalaiskritiikki oli melko nihkeää. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi "Elämän tarkoitukselle" kolme tähteä, kuusi kaksi tähteä ja yksi yhden tähden, keskiarvona 1,6 tähteä neljästä.
Dodë Gjergji

Dodë Gjergji (s. 16. tammikuuta 1963) on kosovolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Skopje-Prizrenin hiippakuntaan 15. elokuuta 1989 ja nimitettiin Albanian Sapën apostoliseksi hallitsijaksi 5. helmikuuta 2000. Gjergji sai 23. marraskuuta 2005 nimityksen Sapën hiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi sitten 1940-luvun. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. tammikuuta 2006. Pääkonsekraattorina toimi John Bulaitis, jota avustivat Angelo Massafra ja Marko Sopi.
12. joulukuuta 2006 Gjergjin seuraajaksi Sapën hiippakunnassa nimitettiin Lucjan Avgustini, kun Gjergji itse siirtyi Kosovon Prizrenin apostoliseksi hallitsijaksi.
Soslan Andijev

Soslan Petrovitš Andijev (, 21. huhtikuuta 1952 Dzaudžikau, Pohjois-Ossetian ASNT – 22. marraskuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Raskaimmissa painoluokissa kilpaillut Andijev voitti painijanurallaan vapaapainissa olympiakultaa Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980. Lisäksi hän voitti neljä maailmanmestaruutta, yhden MM-hopean ja kolme Euroopan mestaruutta.
Vuonna 2006 Andijev nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Andijev kuoli Moskovassa 66-vuotiaana. Hänen kuolemastaan uutisoitiin 22. marraskuuta 2018.
Intramuskulaarinen

Intramuskulaarinen lääkkeen antotapa on pistos eli injektio lihakseen. Monet rokotteet annetaan intramuskulaarisesti.
Usein käytettyjä injektiokohtia ovat hartian ojentajalihas ja pakaralihasten yläneljännes. Atropiinipistos annetaan tavallisesti ojentaviin reisilihaksiin, reiden etupuolelle. Insuliini voidaan antaa joko lihakseen taikka vatsanpeitteeseen, jolloin on kyseessä subkutaaninen injektio.
Depot-tyyppisiä neurolepteja voidaan injisoida niitäkin lihakseen, tavallisimmin pakaraan. Uusi ruiskutus on tarpeen n. 3 viikon välein, käytettävän antipsykootin vahvuudesta sekä tyypistä riippuen. Injektoitavalla lääkemuodolla pyritään varmistamaan lääkkeen käytön säännöllisyys skitsofrenian hoidossa.
Vladimir Jumin

Vladimir Sergejevitš Jumin (, 18. joulukuuta 1951 Omsk, Venäjän SFNT – 4. maaliskuuta 2016 Kaspijsk, Dagestan, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hän kuului painoluokissaan 1970-luvun parhaisiin painijoihin.
57 ja 62 kilogramman painoluokissa kilpaillut Jumin voitti painijanurallaan vapaapainissa olympiakultaa Montréalissa 1976. Lisäksi hän voitti neljä maailmanmestaruutta, kaksi himmeämpää MM-mitalia ja kolme Euroopan mestaruutta.
Vuonna 2009 Jumin nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
Poissaolokohtaus

Poissaolokohtaus (absence-kohtaus tai absence) on epilepsiaan liittyvä kohtaus, jonka oireet ovat lyhyt tajunnanalenema ja poissaolo. Kohtauksen jälkeen toimintoja voi jatkaa kuin mitään ei olisi tapahtunut. Kohtaukset ovat yleisimpiä lapsuus- ja nuoruusiässä. Poissaolokohtaus voi liittyä myös pitkittyneeseen epileptiseen kohtaukseen (status epilepticus), jolloin hämärätila kestää tunneista vuorokauteen.
Englanniksi on käytetty nimiä "petit mal seizure" (myös lyhenne PM) ja "absence seizure" . Näistä käännöksinä on käytetty suomeksi nimiä "petit mal-kohtaus", "pieni kohtaus" ja "absence-kohtaus".
Enju Văltšev

Enju Văltšev-Dimov (, 4. tammikuuta 1936 Polski Gradets, Stara Zagora – 15. helmikuuta 2014) oli bulgarialainen vapaapainija, olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan mestari.
67–70 kilogramman painoluokissa kilpaillut Văltšev voitti painijanurallaan vapaapainissa kolme olympiamitalia, kirkkaimpana olympiakulta Tokiosta 1964. Lisäksi hän voitti neljä MM-mitalia, joista yksi kultainen, ja kolme EM-mitalia, joista kaksi kultaa. Maailmancupissa Văltšev paini 57-kiloisten sarjassa toiseksi vuonna 1958.
Vuonna 2005 Văltšev nimettiin kansainväliseen painin hall of fameen.
FILA International Wrestling Hall of Fame

FILA International Wrestling Hall of Fame on Stillwaterissa Oklahomassa sijaitseva kansainvälisen painiliiton FILA:n kunniagalleria painissa ansioituneille ja lajia kehittäneille henkilöille. Vuonna 2003 perustettu ja avattu kunniagalleria on jaettu kahteen osaan: Hall of Fame koostuu olympiatyylien (kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini) painijoista, ja Hall of Honors on omistettu lajin tuomarointi- ja järjestötehtävissä toimineille henkilöille.
Jäsenet.
Hall of Honors.
Järjestöaktiivit
Legendat
Tuomarit
UTZ-sertifikaatti

 
UTZ-sertifikaatti (aiemmin Utz Kapeh) on vuonna 2002 perustettu kahvin, kaakaon ja teen sertifiointijärjestelmä. Sertifikaatin käytöstä huolehtivan järjestön kotipaikka on Alankomaat. 
UTZ-sertifikaattia voi käyttää kuka tahansa valmistaja tuotteesta, joka täyttää UTZ-järjestelmän kriteerit ja jolle järjestö on antanut oikeuden käyttää sertifikaattia. Kriteerit ovat tuotannon sosiaalisiin ja ympäristövaatimuksiin liittyviä. Sertifikaatteja on sekä pienviljeiljöillä että isoilla tiloilla eri maissa.
UTZ-sertifikaattia on kritisoitu samoin kuin Rainforest Alliance -sertifikaattia ”Reilun kaupan kevytversioksi”. Kritiikki perustuu paljolti Reilun kaupan järjestelmän kaltaisen takuuhinnan puutteeseen. Tämä mahdollistaa UTZ-kahvien edullisemman hinnan reilun kaupan kahveihin verrattuna, mutta ei suojaa järjestelmän piirissä olevia kahvinviljelijöitä kahvimarkkinoiden suurilta hinnanvaihteluilta. Kahvien hinta määräytyy siis maailmanmarkkinahinnan ja laadun perusteella, joiden lisäksi maksetaan tuottajille sovittu sertifiointilisä.
D’ieluo

D’ieluo on karjalaisen Hannu Brelon neljäs, vuonna 2007 julkaistu pitkäsoittolevy. Edelliset olivat "Ovat juureni Karjalassa" (2003), "Urai matkuniekka" (2004) ja "Karjalani" (2005). Hän oli esiintynyt myös äänitteellä "Kuaskuja ja suakkunoita karjalankielellä" (2007). Siitä ilmestyi jatko-osa vuonna 2008.
Levyn kansiteksteissä Brelo kertoo, että karjalankielinen sana d’ieluo tarkoittaa asiaa. Brelo haluaa nostaa esiin naisten ja erityisesti äitien työpanokset isänmaansa hyväksi Suomen sotien aikana. Siirtokarjalaisten kaipaus synnyinseuduilleen välittyy myös laulujen teksteissä. Levyn kansipaperissa on myös kuvia Brelon ensimmäiseltä matkalta Suojärven Hautavaaraan vuonna 2005, muun muassa kuva hänen isänsä Feodor Brelon talosta.
Levyn äänitys ja miksaus on tehty vuonna 2007 Studiossa T:mi Tarkkonen Mika. CD-masteroinnin on tehnyt J.P. Mönkkönen ja levyn valmistaja on Dicentia.
Albumin ulkoasusta vastaa Heikki Kotilainen ja valokuvat on ottanut Hannu Brelo.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Mika Tarkkonen, ellei toisin mainittu.
Adunis

Ali Ahmed Said tai Ali Ahmad Said Asbar ; transl.: "Alî Ahmadi Sa'îdi Asbar" tai "Ali Ahmad Sa'id" (s. 1. tammikuuta 1930 Al Qassabin, Lattakia, Syyria), tunnetaan myös kirjailijanimellä Adonis eli Adunis (Arabiaksi: أدونيس), on syyrialainen runoilija ja esseisti, joka on asunut 1960-luvulta lähtien lähinnä Libanonissa ja Ranskassa. Hän on kirjoittanut arabian kielellä yli kaksikymmentä teosta, joihin kuuluu perusteos Johdatus arabialaiseen runousoppiin (engl. käännös "An Introduction to Arab Poetics"). 
Adunis on tunnetuimpia nykyisiä arabikirjailijoita, ja häntä pidetään arabirunouden uudistajana. Hänen saadessaan 2011 merkittävän saksalaisen kirjallisuuspalkinnon Goethe-palkinnon palkintoraati luonnehti häntä: ”Adonis on sukupolvensa tärkein arabirunoilija, mutta hänellä on merkittävä rooli myös maailmankirjallisuudessa.” Häntä on veikattu pitkään Nobel-palkinnon saajaksi. Adunisilta on suomennettu Jaakko Hämeen-Anttilan kääntämä valikoima "Tomun taikuri" (2007).
Tausta.
Adunis syntyi alaviittišiialaiseen perheeseen. Hän opiskeli 1950-luvulla filosofiaa Damaskoksen yliopistossa. Hän arvosteli vallassa olevaa Baath-puoluetta ja joutui lopulta pakenemaan Libanoniin. Beirutissa Adunis toimitti "Majallat Shi'r" -nimistä kulttuuriaikakauslehteä. Libanonin sisällissodan puhjettua hän pakeni Pariisiin. Hän on saanut Ranskan kansalaisuuden. Hän puhuu ranskaa ja arabiaa. 
Kirjailijana.
Adunisin runoja on käännetty etenkin ranskaksi, mutta myös monille muille kielille. Arabimaissa hän on tunnettu kulttuurihenkilö ja poliittinen puhuja, ja hänen runotilaisuutensa ovat suosittuja.
Adunis on arvostellut arabimaailman väkivaltaisia kehittymättömiä hallintoja, ja on esitetty, että Goethe-palkinnon myöntämisen taustalla olisi osittain myös tuen antaminen arabivallankumouksille. Adunis on arvostellut niin Syyrian nykyistä presidenttiä Bašar al-Assadia kuin uskonnollisia fundamentalisti-islamistejakin.
Adunisin on sanottu suhtautuvan uskontoon kielteisesti, ja hän on sanonut itseään pakanarunoilijaksi. Adunisin runoja suomentaneen Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Adunis suhtautuu kielteisesti fundamentalismiin, ei uskontoon sinänsä.
Ulla-Liisa Mrouehin ja Sahban Mrouehin suomentamia Adunisin runoja on julkaistu Kulttuurivihkoissa.
Uudenkaledonianparatiisipeippo

Uudenkaledonianparatiisipeippo ("Erythrura psittacea") on paratiisipeippoihin kuuluva lintu. Se ei ole uhanalainen.
Tuntomerkit.
Uudenkaledonianparatiisipeippokoiras on väritykseltään lähes kokonaan vihreä, mutta kaula ja osa päästä ja pyrstöstä on punainen.
Muuta.
Uudenkaledonianparatiisipeippo on pisimpiä suomenkielisiä eläinlajien nimiä.
Satakielen laulu

Satakielen laulu on alun perin V. A. Koskenniemen tekemä runo. Sen on sittemmin säveltänyt Hector, ja se on ilmestynyt ensimmäisen kerran vuonna 2003 Hectorin kahden cd-levyn konserttitallenteella "Total Live 1991–2003". Kappaleen on säveltänyt Hector ja sovittanut Peter Lerche. Hector on täydentänyt Koskenniemen tekstiä tämän perikunnan luvalla. Kappaleen julkaisija on Manus. Tuotannosta vastaa Mirandos Oy / Hector.
Kappale on taltioitu Lahden Sibelius-salissa keväällä 2003, jolloin Hector oli "Kadonneet laulut" -konserttikiertueella Pave Maijasen kanssa "Pitkänä" ja "Pätkänä". Äänittäjänä oli "Hämis" Hämäläinen Mediamusiikin Mobilella.
Kokoonpano.
Kiertueyhtyeessä soittivat:
sekä jousikvartetti Polaris:
Juhani Eriksson

Juhani Mainio Eriksson (5. syyskuuta 1928 Jyväskylä – 22. huhtikuuta 2013 Tel Aviv, Israel) oli suomalainen laulaja-evankelista ja säveltäjä.
Eriksson syntyi Johannes Herman ja Lempi Silviä (s. Lukkonen) Erikssonin perheeseen. Isä Eriksson oli toiminut merimiehenä, ratsulähettinä, ratsupoliisina ja työnjohtajana. Nelilapsisen perhe äiti joutui kolmen kuukauden kuluttua Juhanin syntymästä sairaalaan, ja pian lapset jäivät äidittömiksi.
Kouluaikana Eriksson sairasti kurkkumädän. Sen seurauksena hänen puhekykynsä, näkönsä ja kuulonsa heikkenivät, mutta puhekyky palasi harjoittelulla. Erikssonin lyhytaikaisina työpaikkoina olivat Wilh. Schaumanin vaneritehdas, Elias Jokisen kangaskauppa, Are Oy:n varaosamyynti, Atkon metalliverstas, kaupungin maanmittausosasto ja Valmet Rautpohjan tehtaan valokuvauslaboratorio.
Jyväskylän Kuvalaattalaitoksen palveluksessa Eriksson oli 10 vuotta. Tämän jälkeen hän avasi Mainosvalokuvaamo J. M. Erikssonin.
Kiropraktikko Aarne Timosen ja Vilho Kekkosen äänenmuodostusopastuksien turvin 25-vuotias Eriksson alkoi laulaa kuorossa. Jyväskylän musiikkiopistossa hän opiskeli musiikin teoriaa, lausuntaa ja oopperalaulua. Hän soitti viulua ja kitaraa. Vuonna 1962 hän tuli uskoon ja esitti siitä lähtien vain hengellistä musiikkia. 38-vuotiaana syntyivät ensimmäiset julkaistut äänitteet. Eriksson alkoi työskennellä Jyväskylän Katulähetyksessä ja oli siinä mukana aktiivisesti yli 50 vuotta. Eriksson kuului myös gideoneihin ja jakoi Uusia testamentteja. Saarnamies Eeli Jokinen pyysi Erikssonia mukaansa romanijuhlille, ja he perustivat yhdessä vuonna 1964 Vapaan Evankeelisen Romanilähetyksen (vuodesta 2004 Elämä ja Valo ry), jonka palveluksessa Eriksson alkoi työskennellä. Vuonna 1965 Eriksson valittiin romanilähetyksen puheenjohtajaksi kolmen vuoden ajaksi.
Vuonna 1966 Eriksson lähti Vapaakirkon teologiseen saarnaajakouluun Helsingin Tapanilaan muttei suorittanut loppututkintoa. Hän sai työntekijän valtakirjan ja siunattiin saarnaajaksi. Myöhemmin hän sai pastorin valtakirjan.
Eriksson meni 1950 naimisiin Anna Tissarin kanssa. Perheeseen syntyivät Torsti, Eija ja Tiina. Perhe kärsi miehen reissuelämästä ja liitto ajautui avioeroon saarnaajakoulun aikana 1967.
Vuonna 1969 Eriksson nimitettiin yhteiskristillisen "Vangin toivo" (nykyinen "Uusi toivo") –lehden päätoimittajaksi, ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1975 saakka.
Vuosina 1976–1984 Eriksson toimi vapaakirkon lähettinä Lapissa. Viimeisen vuoden hän oli Kemi-Tornion seurakunnan pastorina. Lapista Erikssonit muuttivat ensin Alajärvelle 1984 ja sitten kotikonnuille Jyväskylän Halssilaan 1986. Yhden vuoden ajan 1987-88 pariskunta oli vielä Hyrynsalmen vapaaseurakunnan palveluksessa, ja vuonna 2001 Erikssonit lähtivät kolmeksi viikoksi turistityöhön Espanjan Torreviejaan. Vuonna 2013 Eriksson kuoli matkalla Israelissa.
Vuonna 2008 julkaistiin Juhani Erikssonin omaelämäkerrallinen kirja "Minun todistukseni".
Kustaa Heinikkala

Kustaa Antinpoika Heinikkala (23. tammikuuta 1809 − 2. joulukuuta 1904), tunnettu myös nimellä Heinikkalan faari, oli suomalainen 1800-luvun rukoilevaisjohtaja.
Kustaa Heinikkala koki herätyksensä Johan Dahlbergin johtamissa markkinaseuroissa Raumalla ja tuli alusta asti mukaan Laitilaan levinneeseen hyppyherätykseen. Herätyksen tärkeimmät alkuajan johtajat Laitilassa olivat Mikael Kauppi Kodisjoelta sekä Antti Heinikkala Untamalasta. Antti Heinikkalan kuoltua 1837 Kustaa Heinikkala sai aiempaa merkittävämmän aseman Laitilan heränneiden parissa, ja Mikael Kaupin kuoltua 1868 Heinikkalasta tuli Laitilan rukoilevaisten merkittävin johtaja ja hän oli kuolemaansa asti myös koko eteläisen rukoilevaisalueen tärkein johtohahmo. Kun 1880-luvulla Suomessa otettiin käyttöön uusi katekismus, virsikirja ja kirkkokäsikirja, Heinikkala oli merkittävässä roolissa rukoilevaisten päättäessä pitäytyä vanhojen kirjojen käytössä. Heinikkala on haudattu Untamalan kirkon viereen.
Alavi

Alavin kylä sijaitsee Joensuun Heinävaarassa, 18 km:n päässä Joensuun keskustasta lähellä Joensuu−Ilomantsi-tietä eli kantatietä 74. Alavi-Jukajärvellä on 350 asukasta ja 150 taloa.
Kylä on kasvanut voimakkaasti 1990-luvulta lähtien, samalla kuin noin neljän kilometrin päässä sijaitseva Heinävaara. Koulu ja palvelut ovat Heinävaarassa. Erityisesti uusia taloja on rakennettu Tervasuon ja Jakokoskentien varteen.
Kylätalo ja virkistysmahdollisuudet.
Kylää yhdistää kylätalo ja sen ympärille rakentuva toiminta. Kyläyhdistyksen lisäksi Alavilla toimii metsästysseura Nurkkalan riistaveikot ja martat.
Kylässä on valaistu pururata hiihtolatuineen, merkityt patikointireitit, jääkiekkokaukalo, leikkikenttä ja lentopallokenttä. Ison-Jukajärven rannalla on uimaranta ja Ison-Valkealammen rannalla laavu. Mustavaaran laskettelukeskus sijaitsee lähellä kylää.
Ahti Laine

Direktor musices Ahti Aatos Ensio Laine on euralainen puhallinmuusikko, jonka instrumentteja ovat saksofonit, trumpetti, huilu, pasuuna ja flyygelitorvi. 
Laineen tunnetuimpia töitä musiikin parissa ovat erityisesti puhallinorkesterisovitukset sekä pitkäaikaiset yhteistyöprojektit Vesa Alaren kanssa.
Nykyisin Ahti Laine toimii kapellimestarina Euran Soittokunnassa ja Porilaissoittokunnassa.
Mary Anderson

Mary Anderson (3. huhtikuuta 1918 Birmingham, Alabama – 6. huhtikuuta 2014 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen elokuvadebyyttinsä oli Maybelle Meriweatherin rooli vuoden 1939 elokuvassa "Tuulen viemää". Andersonin muihin elokuviin kuuluvat muun muassa "Pelastusvene" (1944) ja "Wilson" (1944), jotka hän teki ollessaan 20th Century Foxin sopimusnäyttelijä. Hän lopetti elokuvanäyttelemisen 1953, mutta näytteli myöhemmin televisiossa, muun muassa "Peyton Placessa".
Anderson oli naimisissa elokuvaaja Leon Shamroyn kanssa. Hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Erkki Pärtty

Erkki Juhani Pärtty (20. toukokuuta 1941 Ylämaa – 19. toukokuuta 2021 Miehikkälä) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka esiintyi taiteilijanimellä "Erkki Eräs". Kauko Käyhkö on käyttänyt samaa taiteilijanimeä.
Pärtty oli itseoppinut laulaja. Uran kohokohta oli Seinäjoen tangomarkkinat, joissa hän sijoittui kolmanneksi. Pärtty lauloi Timo Koskelan yhtyeessä ja myöhemmin oman orkesterin "Yönkulkijat" kanssa. Hän esiiintyi 40 vuoden ajan. Reijo Taipaleen kanssa Pärtty lauloi 15 vuotta Kreivinkallion juhannustansseissa. Pärtyn levytyksistä tunnetuimpia on ollut Pärtyn itsensä tekemä "Muistojeni Miehikkälä".
Pärtty oli ammatiltaan taksiautoilija. Hän harrasti pilkkiongintaa.
Esse Spelmanslag

Esse Spelmanslag on suomalainen pelimanniyhtye, joka on tehnyt yhden albumin Finnlevy-levymerkille. Nimensä mukaisesti se on kotoisin Ähtävältä (). 
Yhtye voitti Mäntsälän Sepän Soitto -tapahtumissa pidetyn pelimanniyhtyeiden SM-kilpailun vuosina 1978 ja 1980.
Gaston Julia

Gaston Maurice Julia (3. helmikuuta 1893 – 19. maaliskuuta 1978) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki Julian joukkoa. Hänen työnsä oli pitkän aikaa unohduksissa, kunnes ranskalainen matemaatikko Benoît Mandelbrot popularisoi sen; Julian ja Mandelbrotin joukot liittyvät läheisesti toisiinsa.
Asepalvelus.
Julia syntyi Algerian kaupungissa Sidi Bel Abbesissa, aikana, jolloin Ranska hallitsi Algeriaa. Nuoruudessaan Julia oli kiinnostunut matematiikasta ja musiikista. 21-vuotiaana Julia joutui asepalvelukseen, kun Ranska joutui Ensimmäiseen maailmansotaan. Eräässä hyökkäyksessä Julia haavoittui nenäänsä, joka täytyi poistaa. Julia piti lopun ikäänsä nahkalappua siinä, missä hänen nenänsä oli ollut.
Matemaattinen ura.
Julian matemaattisesta työstä kiinnostuttiin, Julian kirjoittama 199-sivuinen artikkeli ilmestyi ranskalaisessa matemaattisessa julkaisussa "Journal de Mathématiques Pures et Appliquées", Vuonna 1918 julkaistu, Julian 25-vuotiaana kirjoittama julkaisu oli nimeltään "Mémoire sur l'itération des fonctions rationnelles" ja kertoi rationaalifunktioiden iteroinnista. Artikkelista tuli kuuluisa ja Julia sai palkinnon Grand Prix järjestöltä l'Académie des Sciences. Vaikka Julian työt saivat kuuluisuutta, ne unohdettiin kunnes Benoît Mandelbrot mainitsi ne omassa työssään.
Julia kuoli Pariisissa 85-vuotiaana.
Mastère Spécialisé

Mastère Spécialisé (MS) tai Specialized Master tai Advanced Master ovat täydennyskoulutusohjelmia, joiden suorittajilta edellytetään soveltuvaa, yleisimmin yliopistollista pohjakoulutusta. MS on tyypillisimmin täysipäiväinen, lukuvuoden mittainen ja sisältää vähintään neljän kuukauden työharjoittelun. Tämän ohjelman loi vuonna 1986 "Conférence des Grandes Écoles", ja se opetetaan ranskan tai englannin kielellä.
Haim Alexander

Haim Alexander ("Heinz Alexander", ; 9. elokuuta 1915 Berliini – 18. maaliskuuta 2012) oli saksalaissyntyinen israelilainen säveltäjä, pianisti ja pedagogi. Hän opiskeli Sternin konservatoriossa, kunnes joutui keskeyttämään opintonsa vuonna 1936 natsien vainojen aikana ja muutti Palestiinaan. Palestiinassa Alexander sai sävellyksenopetusta Stefan Wolpelta sekä pianonsoiton opetusta Irma Wolpe-Schoenbergilta ja Ilona Vince-Krausilta. Opiskellessaan Alexander elätti itsensä esiintymällä jazzpianistina ja ansioitui improvisoijana. 
Alexander toimi professorina Jerusalemin musiikki- ja tanssiakatemiassa, jota oli ollut mukana perustamassa. Hän opetti lisäksi Tel Avivin yliopistossa, Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, Institut Jaques-Dalcrozessa (Geneve) ja New Yorkin yliopistossa. Hänen oppiaineitaan olivat pianon- ja cembalonsoitto, musiikin teoria, sävellys ja improvisaatio.
Alexander osallistui 1950-luvulla Darmstadtin kursseille. Vuonna 1971 hän alkoi laajamittaisesti tehdä sovituksia Kansallisessa ääniarkistossa säilytetyistä kansanlauluista. Säveltäjänä Alexander on tuntenut painetta sekä uuden, lähi-itäläistyyppisen ja kansanomaisen kansallisen tyylin luomiseen että eurooppalaisen perinnön jatkamiseen. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianokappaleita, kuoromusiikkia ja pianokonsertto (1982).
Useita kansallisia palkintoja myönnettiin Alexanderille. Niihin lukeutuvat Engel-palkinto (1956), Artur Rubinstein -palkinto (1973) ja ACUM-palkinto elämäntyöstä (1996).
Tiina Isohanni

Tiina Isohanni (s. 1968) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on osallistunut muun muassa alla mainittujen elokuvien ja äänilevyjen tuotantoon. Hän on laulanut The Fabulettes -yhtyeessä ja laulaa edelleen a cappella -duossa Spick&amp;Span sekä Girl Talk -yhtyeessä. 
Hän toimi Mari Hatakan kanssa tanssijana ja laulajana Topi Sorsakoski &amp; Agents -yhtyeessä ja esiintyy myös yhtyeen albumien "In Beat" (1986) ja "Besame Mucho" (1987) kansikuvissa. Hän on myös toiminut tanssijana ja laulajana Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Vuoden 1991 elokuvassa "Iskelmäprinssi" Isohanni esitti yhtä pääosista. Hän toimi myös Shrek-elokuvien Fionan äänenä.
Tiina Isohannin veli oli The Nights of Iguana -yhtyeessä soittanut Floyd. 
Isohanni on työskennellyt tapahtumatuottajana Momentum Oy:ssä, Popzoo Promotions Oy:ssä, Palace Kämp Oy:n Red Carpet yhtiössä ja on tällä hetkellä Pluto Finland Oy:n vastaava tuottaja. Hän on myös Sibelius-lukion tuki ry:n hallituksen puheenjohtaja.
Isohanni opiskelee Helsingin yliopistossa folkloristiikkaa sekä italialaista filologiaa
Isohanni on vuodesta 2023 lähtien toiminut Bocuse d’Or Academy Finland ry:n toiminnanjohtajana.
Imperfect Harmonies

Imperfect Harmonies on System of a Downin laulajan Serj Tankianin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2010. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 14.
Kootut levyt osa 26 (Olavi Virta)

Kootut levyt osa 26 on vuonna 1993 julkaistu Olavi Virran kokoelmalevy, johon on koottu hänen levytyksiään vuodelta 1958. Äänittäjinä olivat muun muassa Heikki Hintikka ja Ronnie Kranck.
Kappale ”Hymyn suot kelle vain” äänitettiin vuonna 1958, mutta se jäi tuolloin syystä tai toisesta julkaisematta ja unohtui levy-yhtiön arkistoon. Se ilmestyi vasta vuonna 1984 singlelevyllä, jonka kääntöpuolella oli Virran vuonna 1961 levyttämä ”Vihreät niityt”. ”Hymyn suot kelle vain” oli vuonna 1984 arvioitavana television Levyraati-ohjelmassa, jossa kukaan ei tunnistanut laulajaa. 
Kappaleet.
Stefan Mücke

Stefan Mücke (s. 22. marraskuuta 1981 Berliini) on saksalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 1998 hän voitti Formula BMW ADAC -sarjan mestaruuden isänsä perustamassa Mücke Motorsport -tallissa. Seuraavat kolme vuotta hän kilpaili Saksan F3-sarjassa isänsä tiimissä. Vuonna 2002 Mücke siirtyi DTM-sarjaan, jossa hän kilpaili vuoteen 2006 saakka. Hän oli parhaimmillaan neljäs Norisringin kilpailussa. Vuodesta 2007 lähtien Mücke on kilpaillut Le Mansin 24 tunnin ajossa. Hän oli parhaimmillaan luokkansa neljäs vuonna 2009. Vuosina 2010–2011 Mücke kilpaili FIA GT1 World Championship -sarjassa. Hän joutui onnettomuuteen 5. kesäkuuta 2011 ajetussa Silverstonen kilpailussa, jossa hän kolaroi vaarallisesti Richard Westbrookin kanssa. Tapahtuman seurauksena Stefan sai 10 lähtöruudun rangaistuksen seuraavaan kilpailuun ja myöhemmin kertoi Deutscher Motor Sport Bundille menettäneen ajolisenssinsä. 
2012 Mücke kilpaili FIA:n kestävyysajojen WEC-sarjassa LMGTE-luokassa Aston Martinin tehdaskuljettajana.
2013 Mücke kilpaili Aston Martinilla Aasian GT-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden ja sen ohessa sijoittui kolmanneksi LeMansin 24 tunnin kilpailussa GTE Pro -luokassa. Kauden meriitteihin kuului myös Dubain 24 tunnin kilpailun GT3 luokan kolmas tila
Mücke on ajanut myös kestävyysajoja FIA World Endurance Championship-, American Le Mans- ja IMSA-sarjoissa.
Soili Keskinen

Soili Keskinen (s. 1949) on emerita kasvatustieteen professori ja entinen Turun yliopiston opettajankoulutuslaitoksen johtaja. Keskinen on koulutukseltaan psykologian tohtori ja työ- ja organisaatiopsykologian dosentti. Hänen tutkimuksensa ovat käsitelleet kasvatuspsykologiaa, työ- ja organisaatiopsykologiaa, päivähoidon ja koulun henkilöstön hyvinvointia, johtajuutta ja työyhteisökysymyksiä, sukupuolten välisiä eroja sekä alaistaitoja ja esimiestaitoja.
Koskinen on työskennellyt miehensä, professori Esko Keskisen kanssa myös Japanissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2013.
Imanol Agirretxe

Imanol Agirretxe Arruti (s. 24. helmikuuta 1987 Usurbil, Guipúzcoa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti lähes koko ammattilaisuransa ajan Real Sociedadia ja oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Agirretxe on Real Sociedadin junioriakatemian kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2004–2005. Seuraavien kolmen kauden aikana Agirretxen peliaika edustusjoukkueessa jäi hyvin minimaaliseksi ja hän pelasi pääosin reservijoukkueessa.
Kaudella 2008–2009 hän onnistui tekemään läpimurtonsa edustusjoukkueessa ja teki pelaamassaan 28 ottelussa yhdeksän maalia.
Niska-aukko

Niska-aukko ("foramen magnum") on suuri aukko ihmisen kallon takaraivoluussa. Se on yksi monista soikeista tai pyöreistä kallonpohjan aukoista. Sen kautta kulkee ydinjatke (aivorunkoon kuuluva aivojen alin osa).
Kootut levyt osa 28 (Olavi Virta)

Kootut levyt osa 28 on vuonna 1993 julkaistu Olavi Virran kokoelmalevy, johon on koottu hänen levytyksiään vuosilta 1960–1962. Äänittäjinä olivat lähinnä Aarre Elo ja Jouko Ahera.
Kappaleen ”Luonnonlapsi” Virta oli levyttänyt edellisen kerran vuonna 1948 nimellä ”Luonnon poika” ”Yksinäisyys” on eri kappale kuin Virran vuonna 1956 levyttämä samanniminen sävelmä.
Yhden miehen kultti

Yhden miehen kultti on rap-artisti Jontin ensimmäinen sooloalbumi. Sen julkaisi 3rd Rail Music 26. lokakuuta 2011. Albumin kappaleesta "Sota on sairautta" julkaistiin musiikkivideo elokuussa 2011. "Yhden miehen kultti" nousi julkaisuviikollaan (44/2011) Suomen virallisen listan 26. sijalle. Albumilla vierailevat Petos, Rytmihäiriö-yhtyeen Unto Helo ja Otto Luotonen, Ratface-yhtyeen MC Respektor, OG Ikonen, MC Muija sekä Jodarok. Albumi julkaistiin myös vinyyliversiona 7. maaliskuuta 2012. Samana päivänä julkaistiin myös Juice Huhtalan ohjaama musiikkivideo kappaleesta "Vapaus &amp; totuus".
Vinyyliversio.
Albumista julkaistiin vinyyliversio 7. maaliskuuta 2012. Se sisältää CD-version kappaleiden lisäksi kuusi remixversiota kappaleista "Pahempii ku Palpatine", "Hovinarri on summonoitu", "Kaikki on kujalla", "Sota on sairautta", "Kukkaislasten kalmanralli" ja "Liike". Vinyyliversio sisältää myös latauslipukkeen, jonka avulla albumin kappaleet voi ladata laillisesti internetistä.
Kappaleet.
Kappaleen "Vapaus &amp; totuus" kertosäkeellä ovat mukana Rytmihäiriö -yhtyeen Une ja Otto sekä Ratface -yhtyeen MC Respektor. "Muksut" -kappaleella taustalaulut laulaa puolestaan MC Muija.
Kaarlo Hildén (taidegraafikko)

Kaarlo Emerik Hildén (20. huhtikuuta 1886 Kymi – 5. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1917.
Hildén syntyi Kymissä ja eli nuoruusvuotensa Karjalan Kurkijoella ja Impilahdessa. Hänen isänsä oli lääninagronomi, ja perheen sukulaispiiriin kuuluivat muun muassa Järnefeltit, Liliukset ja Melartinit.
Hilden opiskeli 1900-luvun alussa lyhyen aikaa Taideteollisessa keskuskoulussa sekä myöhemmin A. W. Finchin oppilaana. Työskennellessään Lilius &amp; Hertzbergin kirjapainossa hän teki opinto- ja työmatkoja Englantiin, Pohjoismaihin, Ranskaan, Espanjaan ja Sveitsiin.
Hildénin taidegrafiikka oli pääosin metalligrafiikkaa ja esitystavaltaan realistista. Hänen teoksensa olivat aiheiltaan ja tyyliltään enimmäkseen perinteisiä maisemia ja kaupunkikuvia, joissa hänellä oli taipumusta romantiikkaan. Grafiikan lisäksi Hildén maalasi runsaasti akvarelleja, joita hän ei kuitenkaan juuri asettanut näytteille. Hän käytti vesiväreillä tehtyä luonnosta usein grafiikan töittensä pohjana. Hildénin tuottelian kausi sijoittui 1940-luvulle, jolloin hän teki runsaasti Helsinki-aiheisia kaupunkikuvia ja näkymiä. Helsinkiä kuvaavista grafiikan töistä suuri osa on Punavuoresta, jossa Hildén myös asui. Hildénin töiden kohteena olivat toisaalta myös asetelmat.
Hildénillä oli hänen teostensa sovinnaisuudesta huolimatta huomattava merkitys suomalaiselle taidegrafiikalle, sillä hän hankki ja välitti grafiikan tekemiseen liittyviä tietoja ja taitoja muille suomalaisille taiteilijoille. Monet aloittelevat graafikot saivat teknistä oppia Hildénin työhuoneessa, jota kutsuttiin "Hildénin akatemiaksi". Aikana, jolloin alan opetusta oli vielä niukasti, Hildénin yksityisellä opetustoiminnalla oli suuri merkitys suomalaisen taidegrafiikan kehitykseen. Hänet palkittiin vuonna 1956 Pro Finlandia -mitalilla juuri elämäntyöstään taidegrafiikan edistäjänä. Vuonna 1960 hän sai valtion taiteilijaeläkkeen.
Torre Latinoamericana

Torre Latinoamericana () on pilvenpiirtäjä Méxicon kaupungissa Meksikossa. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1948, ja se valmistui vuonna 1956. Torre Latinoamericanan kattokorkeus on 139 metriä ja korkeus antennin kanssa 181 metriä. Rakennuksessa on 44 kerrosta ja kahdeksan hissiä. Se on toimistokäytössä, ja sen arkkitehtina toimi Augusto H. Alvarez. Torre Latinoamericana oli valmistuessaan Latinalaisen Amerikan korkein rakennus. Vuonna 1982 Torre Ejecutiva Pemexistä tuli kaupungin korkein rakennus, kun se ohitti Torre Latinoamericanan 33 metrillä.
Nagoyan kaupungintalo

Nagoyan kaupungintalo () on kaupungintalo Nagoyan kaupungissa Japanissa. Siinä yhdistyvät moderni ja perinteinen japanilainen rakennustyyli. Taloa alettiin rakentaa vuonna 1931.
Nagoyan kaupunginarkkitehtien suunnittelemassa, vuonna 1933 valmistuneessa rakennuksessa toistuu japanilaisen arkkitehdin Hitoshi Watanaben suunnittelemassa Keisarillisessa museossa käyttämä tyyli, joka oli hyvin yleinen julkisissa rakennuksissa 1930-luvulla. Tyyli heijastaa aikakauden japanilaisessa arkkitehtuurissa ilmenevää nationalismia ja konservatiivisuutta.
Australopithecus anamensis

Australopithecus anamensis (myös: "Praeanthropus anamensis") oli noin neljä miljoonaa vuotta sitten Afrikassa elänyt "Australopithecus"-suvun ihmisapinalaji. Ensimmäiset lajin fossiilit löysi Harvardin yliopiston tutkijaryhmä vuonna 1965 Turkanajärven alueelta. Sittemmin Keniasta ja Etiopiasta on löydetty yli sata lajin fossiilia, jotka edustavat yli 20:tä yksilöä.
"Australopithecus anamensiksesta" voidaan tieteellisin perustein sanoa, että se oli ensimmäinen kahdella jalalla liikkunut hominini.
Aichin prefektuurin hallintorakennus

Aichin prefektuurin hallintorakennus () sijaitsee Japanissa, Aichin prefektuurin Nagoyan kaupungissa. Se valmistui maaliskuussa 1938, ja se on kuuden kerroksen korkuinen (+ yksi maanalainen kerros). Rakennuksen suunnittelivat Yoshitoki Nishimura ja Jin Watanabe.
Rakennuksen ulkoasu heijastelee sotaa edeltävää yhteiskunnallista ilmapiiriä, jossa haluttiin toteuttaa jälleen perinteisempää japanilaista arkkitehtuuria. Jokseenkin tavanomaiseen toimistorakennukseen yhdistyy linnamainen katto. Siihen vaikutti voimakkaasti myös Tokion Gunjin kaikan -rakennus, joka oli suunnitteilla samaan aikaan. Se haluttiin myös sovittaa ulkoasultaan läheiseen Nagoyan linnaan ja aiemmin valmistuneeseen Nagoyan kaupungintaloon.
Aichin prefektuurin hallintorakennus on nimetty tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi vuonna 1998.
Valko-Venäjän asema

Valko-Venäjän asema () on Moskovassa sijaitseva, erityisesti länteen suuntautuvaa henkilöliikennettä palveleva Venäjän rautateiden rautatieasema.
Rautatieasema sijaitsee Moskovan ydinkeskustan luoteispuolella (eli 3,5 kilometriä Punaiselta torilta luoteeseen). Käynti Belorusskajan metroasemalle löytyy rautatieaseman edustalta ja kuuluu sekä vihreän linjan (metrolinja 2) että ruskean metrolinjan (rengaslinja 5) reitistöön. 
Asemalta liikennöi kaukojunia Smolenskin alueelle, Liettuaan, Kaliningradin alueelle, Valko-Venäjälle ja Keski-Eurooppaan. Lisäksi aseman kautta ajetaan ainakin kausiluonteisesti joitain pitkän linjan vuoroja (kuten Arkangelista Moskovan kautta Krimille). Lähi- ja taajamajunaliikenteessä asemasta käytetään myös nimitystä Moskovan Smolenskin matkustaja-asema (). 
Valko-Venäjän asemalta on säännöllinen Aeroexpress-junayhteys Šeremetjevon kansainvälinen lentoasemalle, joka on Aeroflotin kotikenttä ja jonne esimerkiksi Finnair lentää.
Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi

Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi eli G6PD on entsyymi, joka katalysoi pentoosifosfaattireitin ensimmäistä vaihetta. Entsyymi hapettaa glukoosi-6-fosfaatin 6-fosfoglukono-δ-laktoniksi ja käyttää koentsyyminään NADP+-molekyyliä. Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.1.1.49 ja CAS-numero 9001-40-5.
Toiminta.
Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin katalysoima reaktio on palautumaton. Ensimmäisessä vaiheessa NADP+-molekyylin pyrimidiinirengas ottaa vastaan glukoosi-6-fosfaatin C1-asemassa olevalta hiiliatomilta protonin ja pelkistyy NADH-molekyyliksi. Entsyymin aktiivisen kohdan asparagiinihappo- ja histidiiniaminohapot ottavat vastaan protonin samaan hiiliatomiin liittyneeltä hydroksyyliryhmältä, jolloin se hapettuu.
Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi on pentoosifosfaattireitin tärkein säätelykohta, ja sen muodostama NADPH on sen inhibiittori. Entsyymin aktiivisuus määräytyykin pääasiassa NADP+:n ja NADH:n suhteesta solussa. Kun NADH:ta on paljon, on entsyymi inaktiivinen, kun sen tarve lisääntyy esimerkiksi rasvahappojen synteesin yhteydessä, glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi aktivoituu. Entsyymiä aktivoivat myös kalsiumin ja magnesiumin ionit.
Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi tuottaa 6-fosfoglukono-δ-laktonia, joka on muiden biologisesti tärkeiden molekyylien lähtöaine. Reaktiossa muodostuva NADPH on tärkeässä osassa solujen suojelemisessa happiradikaaleja vastaan. Pentoosifosfaattireitti ja sitä kautta glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi on tärkein NADPH:n lähde. NADPH:ta elimistö tarvitsee glutationireduktaasin, joka pelkistää hapettuneen glutationin, toimintaan.
Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin puutos aiheuttaa hemolyyttisen anemian. Puutos on Suomessa melko harvinainen.
Pertsa ja Kilu (vuoden 2000 televisiosarja)

Pertsa ja Kilu on vuonna 2000 esitetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Taavi Vartia. Väinö Riikkilän "Pertsa ja Kilu" -nuortenkirjojen hahmoihin perustuva sarja kuvattiin Kotkassa. Sarjassa kuvattu "Harjun kartano" on todellisuudessa Lohjalla sijaitseva Ahtialan kartano. Sarjasta on julkaistu DVD, johon on koostettu jaksoista kaksi yhtenäistä tarinaa ("Meren salaisuus" ja "Operaatio ilmavalvonta").
John Cade

John Frederick Joseph Cade (8. tammikuuta 1912 – 16. marraskuuta 1980) oli australialainen psykiatri, jonka suurin saavutus oli litiumin innovointi. Cade aloitti tutkimuksensa ruiskuttamalla maanisten potilaiden virtsaa kaniineihin. Tohtori Cade keksi ruiskuttaa kaniineihin yksinomaan litiumia, mikä teki ne uneliaiksi sekä passiivisiksi.
Cade epäili manian puhkeamisen johtuvan toksisessa määrin tapahtuvasta elimistön hormonitoiminnasta. Maailmanlaajuiseen keksinnön läpilyöntiin vaikutti vuonna 1952 tanskalainen psykiatri Mogens Schou, tutkija Århusin sairaalasta. John Caden tutkimustyön tuloksia ei ollut vielä julkistettu kovin laajalti.
Cade oli 37-vuotias keksiessään litiumin käytön maniasta kärsivien potilaiden hoidossa. Tutkimustyönsä hän teki Bundooran psykiatrisessa sairaalassa, jonka ylilääkäri hän oli. Sairaala kuntoutti toisen saailmansodan veteraaneja. Cade oli itse ollut japanilaisten sotavankina peräti kolme vuotta ja sai kestää ilmeisesti hyvin kovaa kohtelua näiltä. Tohtori Cade testasi litiumia itseensä ottamalla sitä ruiskeina.
Potilaille tehdyt lääkekokeilut toteutettiin litiumin sitraattina, ja ne annettiin rakeisessa muodossa suun kautta. Kokeilut aloitettiin 1949, jolloin myös ensimmäiset hoidolliset tutkimustulokset valmistuivat. Osa kokeiluhoidon alaisista potilaista oli depressiopotilaita sekä skitsofreenikkoja, joihin litium ei näyttänyt vaikuttaneen juurikaan.
ZooMumba

ZooMumba on Bigpointin tekemä virtuaalieläintarhapeli, jossa hoidetaan eläimiä. Pelissä voi tilata oikealla rahalla Zoo-dollareita. Zoomumbassa on erilaisia eläimiä, joita hoidetaan ruokkimalla, juottamalla ja muuten hoivaamalla. Lisäksi pelissä on erilaisia kioskeja ja somisteita. Kioskeista saa tietyin väliajoin myös pupupennejä, joilla voit ostaa erilaisia tavaroita kaupasta.
Eläimet.
Eläimiä on monenlaista fasaanista mangustiin. Eläimiä voit voittaa onnenpyörästä, tai ostaa niitä. Eläimiä on saatavilla pupupenneillä, ja harvinaisemmat ja tuottoisammat eläimet ovat ostettavissa zoodollareilla.
Tapahtumat.
ZooMumbassa on säännöllisin väliajoin tapahtumia, joista voit voittaa eläimiä, kioskeja, pupupennejä, zoodollareja sekä muita hienouksia.
Safari.
ZooMumbassa on myös safari, jossa voit voittaa vettä, eläinten ruokaa, koristeita, eläimiä sekä muita asioita. Safariin tarvitset bensaa, jota saat zoodollareilla, tai kun 24 tuntia on mennyt.
Olavi Nyberg

Albert Olavi Nyberg (28. heinäkuuta 1901 Sortavala – 3. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja laulupedagogi. Hän oli äänialaltaan baritoni.
Nybergin on sanottu laulaneen ihmiset ihastuksiin jo nuorena poikana Viipurissa. Myöhemmin hänestä tuli arvostettu konserttilaulaja ja laulupedagogi. Hänen välitön ja kujeilevaksikin luonnehdittu mielenlaatunsa toi uudenlaista iloisuutta muutoin usein niin totiseksi koettuun laulunopetukseen.
Nyberg toimi vuodesta 1926 lähtien laulunopettajana Viipurin musiikkiopistossa, ensin Viipurissa ja talvisodan jälkeen Lahdessa opiston siirryttyä sinne. Hänen oppilaisiinsa kuului 1930-luvulla esimerkiksi tähtilaulaja Olavi Virta. Muita hänen opettamiaan tunnettuja laulajia olivat Donna Arima, Maaria Eira, Erkki Junkkarinen, Jorma Huttunen, Ilona Koivisto, Kalevi Korpi, Seija Lampila, Pekka Nuotio, Kari Nurmela, Arttu Suuntala, Rauni Terämaa, Matti Tuloisela, Veikko Tuomi, Veikko Tyrväinen ja Eero Väre. Erään edellä mainitun laulajan elämäkerrassa kerrotaan tämän lopettaneen laulutunnit Nybergin luona opettajan ihastuessa väärällä tavalla miespuoliseen oppilaaseensa. Nyberg piti oman jäähyväiskonserttinsa jo vuonna 1943, jonka jälkeen hän keskittyi opettamiseen.
Yksityisten laulajien ohella Nybergin harjoitti kuoroja, muun muassa Ylioppilaskunnan laulajia ja Porin Mies-Laulu -kuoroa, ja myöhemmin hän antoi opetusta myös kuoronjohtamisessa. Nyberg perusti 1950-luvun lopulla opetusstudion myös Wieniin, jossa hän harjoitti Wienin oopperan laulajia.
Nyberg teki vajaat kymmenen iskelmälevytystä yhdellä levytysmatkalla Tukholmaan joulukuussa vuonna 1933. Kappaleista kaksi — ”Keittiöhaaveita” ja ”Kiljusen serenaadi” — oli Georg Malmstén säveltänyt Risto Orkon elokuvaan "Herrat täysihoidossa". Elokuvassa Malmstén itse sekä hänen sisarensa Greta Pitkänen yhdessä Saimi Tuovisen kanssa esittivät kappaleet, mutta tekijänoikeussyistä Malmsténin sisarukset eivät voineet niitä levyttää.
Nyberg kirjoitti myös huvinäytelmän "Kaikkein tärkein", ja vuonna 1960 hän julkaisi kaskukokoelman "Musiikkihymyä". Nybergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1959.
Donna Arima

Donna Ramona Orvokki Arima (o.s. Vainikainen, 2. kesäkuuta 1934 Helsinki – 31. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmä- ja jazz-laulaja.
Ariman vanhemmat olivat sirkustaiteilijoita, ja myös Donna esiintyi nuorena vanhempiensa kanssa sirkuksessa ja tivoleissa. Arima opiskeli laulua 1950- ja 1960-luvuilla Eero Wäreen, Olavi Nybergin ja Martta Tigerin johdolla. Vuonna 1957 hän osallistui Koiton iskelmälaulukilpailuun, jonka päätuomarina toimi Georg Malmstén. Arima voitti kilpailun sekä tuomariston että yleisön äänestyksellä. Vuonna 1958 Arima voitti myös Helsingissä järjestetyn kupletti- ja iskelmälaulukilpailun ulkomaisen sarjan Suomen mestaruuden.
Ammattimaisen laulajanuran Arima aloitti Olavi Stillmanin orkesterissa ja sen jälkeen solistina Ossi Aallon orkesterissa. Hän esiintyi 1960-luvulla myös Saksassa Mario Weberin johtaman orkesterin kiertueella. Suomen televisiossa Arima esiintyi Tesvision "Laiva on lastattu" -ohjelmassa.
Arima levytti uransa aikana parikymmentä laulua, joista suosituimpiin kuuluivat muun muassa Kauko Käyhkön säveltämä "Tunturisatu" ja Ossi Aallon orkesterin kanssa levytetty "Kuun lumoissa".
Birgitta Odén

Birgitta Odén (11. elokuuta 1921 Uppsala – 5. toukokuuta 2016 Lund) oli ruotsalainen historiantutkija. Hän oli Lundin yliopiston historian professori vuosina 1965–1987. 
Vuonna 1965 hän oli Lundin ensimmäinen naispuolinen professori. Eläkkeelle jäätyään hän jatkoi aktiivisesti tutkimustyötään, ja julkaisi useita kirjoja.
Hänet valittiin Suomen akatemian ulkomaalaiseksi akateemikoksi vuonna 1990. Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.
Sipoonkorven kansallispuisto

Sipoonkorven kansallispuisto perustettiin vuonna 2011 ja oli perustettaessa Suomen 36. kansallispuisto. Se on laajuudeltaan 24 km² ja sijaitsee Helsingin, Vantaan ja Sipoon alueilla.
Sipoonkorven metsä on viimeisiä rakentamattomia ympäristöjä Suomen pääkaupunkiseudulla Nuuksion järviylängön ohella. Kansallispuiston alueella on erilaisia metsiä, soita ja kulttuurimaisemia. Maasto on alueella vaihtelevaa ja korkeuserot suuria. Metsät ovat monin paikoin kuusivaltaisia, ja lisäksi tuoreita lehtomaisia kankaita ja kalliometsiä on paljon. Sipoonkorven halki virtaa Sipoonjoen sivujoki Byabäcken, jonka varrella, varsinkin lehtipuustoisilla alueilla, on runsas lintukanta. Sipoonkorven kansallispuiston vesialueisiin kuuluvia järviä ovat Bakunkärrsträsket, Fallträsk, Gumböle träsk, Jöusjärv ja Storträsk.
Suomen luonnonsuojeluliitto ja Natur och Miljö -järjestö teki ehdotuksen kansallispuiston perustamisesta Sipoonkorpeen vuonna 2006. Maaliskuussa 2011 eduskunta hyväksyi lain kansallispuiston perustamisesta, ja laki tuli voimaan 1. toukokuuta 2011. Virallisesti se avattiin 27. elokuuta 2011.
Kävijämäärät.
Sipoonkorpi on ollut pitkään lähiseudun asukkaille tärkeä virkistäytymisalue, ja vuonna 2010 alueella kävi 51 000 vierailijaa. Kansallispuiston perustamisvuonna 2011 kävijöitä oli 75 500. Vuonna 2017 kävijöitä oli 91 400 ja vuonna 2019 peräti 110 000. Loppuvuodesta 2019 avattiin Sipoonkorpeen kulkua helpottava Sudentassu-silta, jonka uskottiin kasvattavan kävijämääriä entisestään. Vuoden 2020 kävijämääräksi ilmoitettiin 204 000. Lähes tuplaantuneen kävijämäärän syyksi nostettiin luonnossa virkistäytymisen suosio koronaviruspandemian aikana. Metsähallitus vastasi kysyntään lisäämällä Sipoonkorpeen katoksia, telttailupaikkoja ja pysäköintipaikkoja. Vuonna 2021 kävijämäärä oli 146 400. Tammi- ja heinäkuun 2023 välillä Sipoonkorvessa vieraili ennätykselliset 101 000 ihmistä.
Retkeilymahdollisuudet.
Sipoonkorvessa on kuusi luontopolkua. Byabäckenin luontopolku on 1,4 kilometriä pitkä, Bakunkärrin kierros 2 kilometriä, Knutersin kierros 3,8 kilometriä, Fiskträskin kierros 4,7 kilometriä ja Kalkinpolttajanpolku 4,8 kilometriä. Lisäksi Storträskille johtaa kilometrin pituinen esteetön reitti.
Egyptin kirjallisuus

Egyptin kirjallisuuden juuret juontavat muinaiseen Eyptiin ja siihen kuuluu joitakin vanhimmista tunnetuista teoksista. Egyptiläiset olivat ensimmäisiä, jotka ryhtyivät kehittämään kirjallisuutta kirjojen muodossa.
Muinaisen Egyptin kirjallisuus.
Muinaisessa Egyptissä kirjallisuutta laadittiin muun muassa papyrukselle, seiniin, hautoihin, pyramideihin ja obeliskeihin. Ehkä parhaiten tunnettu muinaisen Egyptin teos on Sinuhen tarina. Muita kuuluisia teoksia ovat Westcarin ja Ebersin papyrukset sekä Kuolleiden kirja. Pääosa kirjallisuudesta oli lukijan opastamiseksi laadittua tietokirjallisuutta, mutta kirjailijat laativat myös puhtaasti viihteellistä kirjallisuutta muun muassa myyteistä, tarinoista ja elämäkerroista. Omaelämäkertaa on kutsuttu Egyptin kirjallisuuden vanhimmaksi muodoksi.
Niilillä oli huomattava vaikutus muinaisiin egyptiläisiin. Aleksandrian kirjaston kokoelmin tutustumaan saapui runsaasti merkittäviä henkilöitä eri puolilta antiikin maailmaa.
Kristityn Egyptin kirjallisuus.
Aleksandriasta kehittyi varhaisen kristinusko merkittävä keskus. Koptinkieliset teokset olivat merkittävä lisä ajan kristillisen kirjallisuuden joukkoon ja Nag Hammadin kirjasto auttoi säilyttämään teoksia, jotka muuten olisivat tuhoutuneet.
Islamilainen kirjallisuus.
800-vuosisadalle mennessä islaminuskoiset arabit olivat valloittaneet Egyptin. Kirjallisuus ja kirjastot kukoistivat keskiaikaisessa Egyptissä. Kankaasta valmistettu paperi korvasi papyruksen ja kirjoitusjärjestelmäksi vakiintui kalligrafia. Teokset käsittelivät lähes yksinomaan islamia. Ensimmäinen Egyptissä kirjoitettu romaani oli Ibn al-Nasidin "Theologus Autodidactus", joka on myös ensimmäinen tieteisromaani ja teologinen romaani.
Useat "Tuhat ja yksi yötä" -satukokoelman kertomuksista voidaan jäljittää keskiaikaisen Egyptin tarinankerrontatraditioon. Kertomukset ovat todennäköisesti kiertäneet suullisesti tai yksittäisinä tarinoina kirjallisessa muodossa ennen kuin ne koottiin yhdeksi kokoelmaksi ja ne muodostavat yhden kokoelman kolmesta kerrostumasta.
Nykyisen Egyptin kirjallisuus.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa arabimaailma koki renessanssimaisen heräämisen, joka kosketti lähes kaikkia elämänalueita, kirjallisuus mukaan lukien. Yksi merkittävimmistä henkilöistä oli Nobelin kirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä egyptiläisenä voittanut Naguib Mahfouz. Vuonna 1914 Muhammad Husayn Haykal kirjoitti modernin Egyptin ensimmäisenä romaanina pidetyn Zaynabin.
Jorge Adolfo Carlos Livieres Banks

Jorge Adolfo Carlos Livieres Banks (22. helmikuuta 1929 Asunción – 17. joulukuuta 2018) oli paraguaylainen katolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Asunciónin vihkipiispaksi sekä Utimmiran titulaaripiispaksi 12. lokakuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi saman vuoden marraskuun 25. päivänä. Pääkonsekraattorina toimi Ismael Blas Rolón Silvero, jota avustivat Felipe Santiago Benitez Avalos ja Jorge Carlos Carreras. 
Livieres Banks sai 24. heinäkuuta 1987 nimityksen Encarnaciónin prelaatiksi ja 19. huhtikuuta 1990 piispaksi. Livieres Banks erosi tehtävistään 5. heinäkuuta 2003.
Yhdystie 2551

Yhdystie 2551 on tie joka johtaa Yhdystieltä 2442 Ulvilan Friitalasta Valtatielle 11 Porissa. Tien pituus on 5 kilometriä.
Tien osoitenimenä on Ulvilassa "Satakunnantie" ja Porissa "Ulvilantie".