tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haidingerin lyhde

Haidingerin lyhde on ihmisen silmässä tapahtuva valoilmiö polarisoitunutta valoa katsottaessa. Ilmiön kuvaili ensimmäisenä itävaltalainen mineralogi Wilhelm Karl Ritter von Haidinger vuonna 1844. Haidingerin lyhteen synnyttää verkkokalvon keltaisen täplän kahtaistaittavuus.
Haidingerin lyhde näkyy näkökentän keskellä, ja siinä on keltainen töyhtö tai viuhka, jonka molemmin puolin on sininen pilveke. Keltainen osa näkyy aina kohtisuorassa valon värähtelysuuntaa vastaan. Kyseessä on vain pieni kontrastiero, joten sen havaitseminen voi olla vaikeaa. Mitä voimakkaammin valo on polarisoitunut, sitä selvempi kuvio on. Sen visuaalinen koko on noin 3 astetta, mikä vastaa n. paria sormenleveyttä ojennetun käden päässä. Kaikki eivät näe kuviota samanlaisena. Jotkut eivät näe kuvion sinistä osaa, ja jotkut näkevät sinisen osan yhtenäisenä, toiset keltaisen.
Haidingerin lyhteen voi havaita esimerkiksi nestekidenäytöissä, joiden valo on voimakkaasti polarisoitunutta, usein diagonaalisesti. Se näkyy helpoiten tasaisella vaalealla pinnalla. Kuvio katoaa näkyvistä muutamassa sekunnissa. Se ilmestyy uudelleen näkyviin, kun katsetta liikuttaa. Jotkut näkevät kuvion parhaiten kallistelemalla päätään puolelta toiselle.
Sinisellä taivaalla lyhteen näkeminen on vaikeampaa, ja onnistuu parhaiten 90 asteen päässä Auringosta, jossa taivaan polarisaatio on voimakkainta. Taivaalla horisontin lähellä kuvio näyttää noin kaksi kertaa niin suurelta kuin korkealla taivaalla, samaan tapaan kuin Kuu, Aurinko ja tähdistöt.
Haidingerin lyhteen voi nähdä paljon selvemmin, jos silmien edessä pitää vihreää tai sinistä lasia, tai polarisoivaa suodinta sopivassa asennossa. Punaisen tai keltaisen lasin läpi katsottuna kuvio katoaa.
Sauer

Sauer () on 172 kilometriä pitkä Moselin sivujoki Belgiassa, Luxemburgissa ja Saksassa.
Sauer alkaa Ardenneilta, Belgian Luxembourgin provinssista. Se virtaa itään Luxemburgin läpi, on alajuoksulla Luxemburgin ja Saksan rajajokena, ja laskee Moseliin Wasserbilligissä Trierin lähellä. Alin noin 64 kilometrin osuus Dikrechin jälkeen on liikennöintikelpoista.
Blackrain

Blackrain on Ranskassa vuonna 2002 perustettu Glam metal/Sleaze rock -yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kitaristi Swan Hellion, kitaristi Max 2, basisti Matthew H. ja rumpali Frank F.
Yhtye on julkaissut neljä albumia: "Blackrain" (2005), "Licence to thrill" (2009), "Lethal doze of..." (2011) ja "It begins (2013)". Yhtyeessä on ollut ennen Frankiä kaksi rumpalia: Kennedy "Big Ball" Snake ja Ian Lewis. Vuonna 2012 yhtye osallistui Incroyable talentiin, jossa he sijoittuivat kuudenneksi.
Thetisjärven hirviö

Thetisjärven hirviö on liskoihminen, jonka jotkut ovat väittäneet nähneensä Kanadan länsiosassa sijaitsevalla Thetisjärvellä. Hirviö on nähty vain muutamia kertoja. Sillä väitetään olevan koukkukynnet, viiltävän terävät evät ja sekä kidukset että keuhkot. Hirviöllä sanotaan olevan myös räpylät käsissään ja jaloissaan, hopeanhohtoinen suomupeite ja pitkät torahampaat.
Ensimmäinen havainto olennosta tehtiin 19. syyskuuta 1972. Kaksi teini-ikäistä poikaa väitti olennon nousseen vedestä ja ajaneen heitä takaa metsän läpi. Hahmo tavoittikin toisen pojista ja pisti häntä käteen päänsä piikkisillä evillä. Neljä päivää myöhemmin kaksi muuta poikaa kohtasi samannäköisen hirviön toisessa osassa järveä. Kanadan kuninkaallinen ratsupoliisi suoritti asiasta tutkimuksen, mutta minkäänlaista todistusaineistoa ei saatu.
Yksi alkuperäinen todistaja Russell Van Nice on sanonut, että "se oli vain valetta", ja että hänen ystävänsä Mike Gold "yritti saada huomiota". Van Nicen mukaan hänen ystävänsä oli tunnettu siitä, että hän valehteli usein.
Sulfoksidit

Sulfoksidit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät funktionaalisen ryhmän R2S=O. Tässä R on joko alifaattinen tai aromaattinen orgaaninen ryhmä.
Ominaisuudet.
Sulfoksideilla on kaksi resonanssimuotoa ja yhdisteessä rikillä voidaan katsoa olevan positiivinen osittaisvaraus ja hapella negatiivinen osittaisvaraus ja rikillä on tällöin vapaa elektronipari. Molekyylimassaltaan pienet sulfoksidit ovat huoneenlämpötilassa nesteitä, suuremmat kiinteitä aineita. Yhdisteiden kiehumispisteet ovat tyypillisesti korkeita. Varsinkin molekyylimassaltaan pienet sulfoksidit liukenevat hyvin polaarisiin proottisiin liuottimiin, kuten veteen.
Jos sulfoksidien kaksi orgaanista ryhmää ovat keskenään erilaisia sisältävät kiraalisen rikkiatomin ja ovat optisesti aktiivisia. Kiraalisia sulfoksideja hyödynnetään asymmetrisissä synteeseissä kiraalisina apuaineina sekä enantiomeerin erottamisessa toisistaan resoluutiolla. Eräitä kiraalisia sulfoksideja, kuten esomepratsolia käytetään lääkeaineina.
Sulfoksidit muodostavat kompleksiyhdisteitä useiden metalli-ionien kanssa.
Valmistus ja reaktioita.
Tyypillisin sulfoksidien valmistustapa on sulfidien hapetus käyttäen vetyperoksidia tai jotain muuta vahvaa hapetinta. Hapetinylimäärän käyttö johtaa sulfoneihin. Valmistettaessa kiraalisia sulfoksideja, reaktion selektiivisyyttä parannetaan käyttämällä kiraalisia apuaineita esimerkiksi titaani-isopropoksidin ja dietyylitartraatin avulla.
Sulfoksideja voidaan valmistaa myös usealla muulla tavalla. Grignardin reagenssit reagoivat sulfinaattiesterien kanssa stereospesifisesti sulfoksideja, aromaattiset yhdisteet reagoivat tionyylikloridin kanssa trifluorimetaanisulfonihapon läsnä ollessa muodostaen diaryylisulfoksideja ja tyydyttymättömiä sulfoksideja valmistetaan alkyynien ja sulfeenihappojen välisellä reaktiolla.
Joseph Lescrauwaet

Joseph Frans Lescrauwaet (19. kesäkuuta 1923 Amsterdam – 19. marraskuuta 2013 Tilburg) oli alankomaalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen Pyhän Sydämen lähetyssaarnaajien papiksi 12. syyskuuta 1948 ja nimitettiin Haarlemin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Turres Concordiaen titulaaripiispaksi 19. lokakuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. tammikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi Hendrik Joseph Alois Bomers, jota avustivat Hubertus Cornelis Antonius Ernst ja Johannes Antonius de Kok.
Lescrauwaet erosi tehtävistään vihkipiispana 22. maaliskuuta 1995.
Ignacio Noguer Carmona

Ignacio Noguer Carmona (13. tammikuuta 1931 Sevilla – 3. lokakuuta 2019) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Guadixin hiippakunnan johtoon 10. syyskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José María Bueno y Monreal, jota avustivat Emilio Benavent Escuín ja Gabino Díaz Merchán.
Noguer Carmona sai 19. lokakuuta 1990 nimityksen Huelvan koadjuuttoripiispaksi, ja 27. lokakuuta 1993 hänestä tuli sen piispa. Hän jäi eläkkeelle 17. heinäkuuta 2006.
Ihmistiikeri

Ihmistiikeri on tarun mukaan ihminen joka muuttuu öisin ihmistiikeriksi. Se kuuluu intialaiseen tarustoon mutta on sittemmin levinnyt ympäri Aasiaa. Ihmistiikerin sanotaan olevan vahva kuin tiikeri ja älykäs kuin ihminen. Tuntomerkkeinä on pitkät terävät hampaat, teräväkyntiset käpälät ja tiikerin ruumis ilman häntää. Ihmistiikeriä esiintyy samoilla seuduilla kuin tiikereitä Aasiassa.
Ihmistiikeri eroaa ihmissudesta siten että ihminen voi itse päättää haluaako hän ihmistiikeriksi toisin kuten ihmissusi joka muuttuu tahtomattaan ihmissuden pureman vuoksi.
Tarun mukaan ihminen pystyy muuttumaan ihmistiikeriksi monin eri keinoin. Tapa vaihtelee riippuen mistä osasta Aasiaa tarina tulee. Malesiassa vain noidat omaavat tiedon ihmisen muuttamiseksi hirviöksi ja he veloittavat palveluksesta melkoisesti. Jaavalla riittää, että ihminen lausuu loitsun sanat tiikerin turkki tai vastaava vaate päällään. Balilla rituaali on kaikkein vastenmielisin ja henkisesti sairain: ihmisen on anastettava vainajan suolet, keitettävä ne ja juotava kammottava liemi. 
Tarun mukaan ihmistiikerin voi päivällä tunnistaa alaselän tummasta laikusta. Täplän ajatellaan syntyneen paikalle, josta häntä on palanut.
Paikoin uskotaan, että vain vainajat voivat muuttua ihmistiikereiksi. Mikäli paha ihminen rukoilee kuolemansa hetkellä anteeksiantoa, hän voi herätä henkiin ja hitaasti muuttua tiikeriksi.
Arnold Orowae

Arnold Orowae (15. kesäkuuta 1955 – 27. joulukuuta 2024) oli papuauusiguinealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Wabagin hiippakuntaan 14. joulukuuta 1983 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gisipan titulaaripiispa 14. joulukuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Hermann Raich, jota avustivat Michael Meier ja Stephen Joseph Reichert. 
Orowae sai 19. lokakuuta 2004 nimityksen Wabagin koadjuuttoripiispaksi, ja 30. kesäkuuta 2008 hänestä tuli sen piispa.
NHL-kausi 1920–1921

NHL-kausi 1920–1921 oli National Hockey Leaguen historian neljäs kausi. Sen aikana neljä joukkuetta pelasi kukin 24 runkosarjaottelua. Kausi oli jaettu kahteen osaan, joista ensimmäiseen kuului 10 ja toiseen 14 ottelua. Puoliskojen voittajat etenivät loppuotteluun. NHL-seuroista Quebec Bulldogs vaihtoi paikkakuntaa, ja siitä tuli Hamilton Tigers. Kaksi peliä käsittäneessä liigan loppuottelusarjassa alkuperäinen Ottawa Senators kukisti Toronto Saint Patricksin yhteismaalein 7–0 ja sai O’Brien Trophyn, joka oli tuolloin NHL:n mestarijoukkueelle kuuluva palkinto. Stanley Cup -finaaleissa Ottawa Senators voitti PCHA:n mestarin Vancouver Millionairesin otteluvoitoin 3–2.
NHL:n runkosarjan pistepörssin ykkönen oli Montreal Canadiensia edustanut Newsy Lalonde. Hän teki pelaamissaan 24 ottelussa yhteensä 43 tehopistettä, joista 33 oli maaleja ja 10 syöttöpisteitä. Maalipörssin puolestaan voitti Babe Dye 35 osumallaan. Dye pelasi kauden aikana Hamilton Tigersissa ja Toronto Saint Patricksissa.
Runkosarja.
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Loppuottelut.
Ottawa Senators voitti NHL:n mestaruuden ja eteni Stanley cupin loppuotteluihin PCHA:n mestaria vastaan.
Paul Dennis Etienne

Paul Dennis Etienne (s. 15. kesäkuuta 1959 Tell City, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Indianapolisin arkkihiippakuntaan 27. kesäkuuta 1992 ja nimitettiin Cheyennen hiippakunnan johtoon Wyomingiin 19. lokakuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Charles Joseph Chaput, jota avustivat Daniel Mark Buechlein ja David Laurin Ricken.
Gogmagog (yhtye)

Gogmagog oli brittiläinen NWOBHM-yhtye, joka perustettiin vuonna 1984 ja hajosi vuonna 1986.
Historia.
Yhtye solmii levytyssopimuksen EMI:n kanssa vuonna 1985, jolloin alettiin tehdä yhtyeen ensimmäistä levytystä nimeltään "I Will Be There". Kolme raitaa sisältävä "I Will Be There" -ep julkaistiin samana vuonna.
Kokoonpano.
Christopher Cardone

Christopher Cardone (s. 20. joulukuuta 1957 Long Island) on Salomonsaarilla toimiva yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi dominikaaneihin 15. elokuuta 1981 ja sai pappisvihkimyksensä 30. toukokuuta 1986. Hänet nimitettiin Gizon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thuburnican titulaaripiispaksi 27. maaliskuuta 2001, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Cyril O'Grady, jota avustivat Brian James Barnes ja Eusebius John Crawford.
Cardone sai 19. lokakuuta 2004 nimityksen Aukin piispaksi.
Gaularfjellet

Gaularfjellet on Norjassa Gaularin, Førden ja Balestrandin kuntien rajoilla sijaitseva vuoristoalue.
Kansallinen turistitie Riksvei 13 kulkee vuoriston ohi. Tie on suljettuna talvisin.
Arnäsvall

Arnäsvall on Örnsköldsvikin kunnassa, Ruotsissa sijaitseva taajama. Vuonna 2010 siellä oli 341 asukasta.
Arnäsin kirkko sijaitsee Arnäsvallissa.
Gogmagog (taruolento)

Gogmagog on brittein kansanperinteessä esiintyvä taruolento.
Tarun mukaan Britteinsaaria hallitsi ennen hurjien jättien joukko. Britanniaa kutsuttiin siihen aikaan Albioniksi. Gogmagog oli näistä jäteistä kaikkein voimakkain ja eli muita pidempään. Näillä olennoilla kerrottiin olevan runsaan parinkymmenen miehen voimat. Gogmagog ja muut rodun edustajat kasvoivat jopa nelimetrisiksi jäteiksi. Gogmagog näytti inhottavan rumalta ja pelottavalta. Albionin kalsean ilmaston vuoksi hän oli verhoutunut eläimen taljaan.
Gogmagogin väkivaltaisuus selittyi perinnöllisillä tekijöillä. Diocletianuksella, Rooman keisarilla, oli 33 tytärtä. He olivat kaikki villejä ja aiheuttivat kaikenlaista harmia. Naiset pakotettiin avioliittoon, mutta tapettuaan miehensä heidät karkotettiin tuuliajolle laivaan. Alus rantautui muinaisen Britannian rannikolle. Naiset tekivät sopimuksen paholaisen kanssa ja synnyttivät jättiläisten suvun. Olennot surmasivat saaren muut asukkaat ja hallitsivat paikkaa siihen asti, kunnes troijalaiset puuttuivat tilanteeseen.
Tarun mukaan troijalaiset maahanmuuttajat tunkeutuivat Albioniin ja joutuivat yhteenottoihin jättien kanssa. Vaikka jätit olivat voimiltaan mahtavampia kuin troijalaiset, niin troijalaiset kukistivat jätit sotataitonsa ja ylivoimansa turvin.
Gogmagog oli rotunsa viimeinen edustaja. Gogmagog ja troijalainen soturi Corineus kävivät kaksintaistelun. Raa'an ottelun päätteeksi Corineus heitti Gogmagogin alas jyrkänteeltä kiviin ja mereen.
Augusto Carvalho

Augusto Carvalho (26. toukokuuta 1917 – 8. elokuuta 1997) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1943 ja nimitettiin Caruarun hiippakunnan johtoon 8. elokuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Severino Mariano de Aguiar, jota avustivat Adelmo Cavalcante Machado ja João José da Mota e Albuquerque. 
Carvalho osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 27. lokakuuta 1993.
Idänkirjolepinkäinen

Idänkirjolepinkäinen ("Chlorophoneus nigrifrons") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Idänkirjolepinkäistä tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Fridolin Ambongo Besungu

Fridolin Ambongo Besungu (s. 24. tammikuuta 1960) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu kapusiineihin. Hänet vihittiin papiksi 14. elokuuta 1988 ja nimitettiin Bokungu-Ikelan hiippakunnan johtoon 22. marraskuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. maaliskuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Kumuondala Mbimba, jota avustivat Giovanni d'Aniello ja Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi.
Ambongo Besungu sai 30. lokakuuta 2008 lisäksi nimityksen apostoliseksi hallitsijaksi Kolen hiippakuntaan.
Varhainen elämä ja koulutus.
Fridolin Ambongo Besungu syntyi 24. tammikuuta 1960 Botossa, Belgian Kongossa, katoliseen suurperheeseen. Ambongo opiskeli filosofiaa Bwamandan pappisseminaarissa ja teologiaa Saint-Eugène-de-Mazenodin instituutissa ennen liittymistään kapusiiniveljeskuntaan vuonna 1981.
Pappisura.
Akateeminen ura.
Ambongo Besungu vihittiin papiksi 14. elokuuta 1988. Vihkimyksen jälkeen hänestä tuli Kongon katolisen yliopisto professori. Hän opiskeli moraaliteologiaa Roomassa ja puolusti väitöskirjaansa "Ihmisen kuntoutus todellisen kehityksen perustana Zairessa" vuonna 1995. Ambongo Besungu opetti moraaliteologiaa Mazenod-instituutissa vuosina 1995–2005.
Piispa.
Paavi Johannes Paavali II nimitti hänet Bokungu-Ikelan piispaksi vuonna 2004. Vuonna 2016 hänestä tuli Mbandaka-Bikoron arkkipiispa ja vuonna 2018 Kinshasan arkkipiispa.
Paavi Franciscus nimitti hänet kardinaaliksi lokakuussa 2019 ja kardinaalien neuvoston jäseneksi seuraavana vuonna. Vuodesta 2023 lähtien hän on toiminut Afrikan ja Madagaskarin piispainkokousten symposiumin (SECAM) puheenjohtajana.
Näkemykset.
Ambongo Besungu osallistuu aktiivisesti politiikkaan Kongossa, missä häntä pidetään merkittävänä oppositiohahmona presidentti Tshisekedin hallitukselle. Hän arvostelee avoimesti hallitusta, mikä on johtanut jopa syytöksiin "kapinallisesta käyttäytymisestä".
Ambongo Besungu puolustaa sosiaalisen oikeudenmukaisuuden kysymyksiä, vastustaen uuskolonialismia, luonnonvarojen hyväksikäyttöä, eriarvoisuutta ja korruptiota. Hän puolustaa myös perhettä ja kirkon moraalista opetusta. Ambongo Besungu vastusti muiden afrikkalaisten piispojen kanssa Fiducia Supplicans -julistusta.
Ambongo Besungu uskoo vahvasti Afrikan merkitykseen kirkon tulevaisuudelle ja kannattaa inkulturaatiota sekä zairelaista riittiä.
Stanislas Lukumwena Lumbala

Stanislas Lukumwena Lumbala (s. 24. heinäkuuta 1949 Tshikapa) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 31. maaliskuuta 1979 ja nimitettiin Kolen hiippakunnan johtoon 14. helmikuuta 1998. Pispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Faustino Sainz Muñoz, jota avustivat Faustin Ngabu ja Godefroid Mukeng'a Kalond. 
Lukumwena Lumbala erosi tehtävistään Kolen piispana 30. lokakuuta 2008, jolloin hiippakuntaan nimitettiin apostoliseksi hallitsijaksi Fridolin Ambongo Besungu.
Marcel Madila Basanguka

Marcel Madila Basanguka (s. 17. toukokuuta 1955 Ndola, Sambia) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Kanangan arkkihiippakuntaan Martin-Léonard Bakole wa Ilunga 30. elokuuta 1981. Hänet nimitettiin Kanangan vihkipiispaksi sekä Gigthin titulaaripiispaksi 27. helmikuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Godefroid Mukeng'a Kalond, jota avustivat Gérard Mulumba Kalemba ja Giovanni d'Aniello. 
Madila Basanguka sai 9. joulukuuta 2006 nimityksen Kanangan arkkipiispaksi.
Bernard Emmanuel Kasanda Mulenga

Bernard Emmanuel Kasanda Mulenga (s. 25. joulukuuta 1954 Kananga) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. elokuuta 1981 ja nimitettiin Mbujimayin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Utimmiran titulaaripiispaksi 14. helmikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tharcisse Tshibangu Tshishiku, jota avustivat Godefroid Mukeng'a Kalond ja Valentin Masengo Mkinda. 
Kasanda Mulenga sai 1. elokuuta 2009 nimityksen Mbujimayin piispaksi.
NHL-kausi 1919–1920

NHL-kausi 1919–1920 oli National Hockey Leaguen historian kolmas kausi. Sen aikana neljä joukkuetta pelasi kukin 24 runkosarjaottelua. Kausi oli jaettu kahteen osaan, joista kumpikin käsitti 12 ottelua. Liiga sai uuden joukkueen Quebec Bulldogsin aloittaessa toimintansa NHL:ssä. Lisäksi edellisellä kaudella liigasta talousongelmien vuoksi vetäytynyt Toronto Arenas sai uudet omistajat ja alkoi toimia nimellä Toronto Saint Patricks. Uuden nimen tarkoituksena oli houkutella kaupungin suuren irlantilaisväestön jäseniä käymään joukkueen kotipeleissä.
Ottawa Senators voitti kauden molemmat puoliskot, joten NHL:n loppuottelusarjaa ei pelattu. Stanley Cup -finaalit sen sijaan pelattiin, ja niissä Ottawa Senators kukisti PCHA:n mestarin Seattle Metropolitansin otteluvoitoin 3–2.
NHL:n runkosarjan piste- ja maalipörssin voittaja oli Quebec Bulldogsia edustanut Joe Malone. Hän teki pelaamissaan 24 ottelussa yhteensä 49 tehopistettä, joista 39 oli maaleja ja 10 maaliin johtaneita syöttöjä.
Runkosarja.
Runkosarjan pistepörssi.
"Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit"
Giovanni d’Aniello

Giovanni d'Aniello (s. 5. tammikuuta 1955 Aversa) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Aversan hiippakuntaan Antonio Cece 8. joulukuuta 1978. Hänet nimitettiin Peston titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Kongon demokraattiseen tasavaltaan 15. joulukuuta 2001, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Leonardo Sandri ja Robert Sarah. 
D'Aniello sai 22. syyskuuta 2010 nimityksen nuntiukseksi Thaimaahan ja Kambodžaan sekä apostoliseksi delegaatiksi Myanmariin ja Laosiin. 10. helmikuuta 2012 hän sai nimityksen nuntiukseksi Brasiliaan.
Joseph Wirth

Joseph Wirth (6. syyskuuta 1879 Freiburg im Breisgau – 3. tammikuuta 1956 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan valtakunnankanslerina vuosina 1921–1922.
Wirth opiskeli Freiburgin yliopistossa ja toimi vuodesta 1908 lukion taloustieteenopettajana Freiburgissa. Hänet valittiin 1913 Badenin maapäiville. Hän kuului katolisen Keskustapuolueen (Zentrum) vasempaan siipeen. Wirth valittiin valtiopäiväedustajaksi täytevaalissa vuonna 1914 ja marraskuussa 1918 hänestä tuli Badenin väliaikaisen osavaltiohallituksen valtiovarainministeri. Hänet valittiin myös Weimarin kansalliskokoukseen. Vielä verraten tuntematon Wirth nimitettiin maaliskuussa 1920 Saksan valtiovarainministeriksi ja seuraavan vuoden toukokuussa kansleriksi. Edellinen, Konstantin Fehrenbachin johtama hallitus oli eronnut protestina Versaillesin sopimuksessa Saksan maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten suuruudelle ja sodan voittajavaltioiden uhattua Saksaa Ruhrin alueen miehityksellä. Wirth kokosi Keskustapuolueen, sosiaalidemokraattien ja demokraattisen puolueen yhteishallituksen. Hän oli lokakuuhun 1921 saakka myös valtiovarainministerinä sekä lokakuusta 1921 tammikuuhun 1922 ja uudelleen kesäkuusta marraskuuhun 1922 myös ulkoministerinä.
Saksalaisen militarismin vastustajana esiintynyt Wirth kannatti Versaillesin rauhansopimuksen ehtojen täyttämistä ja sotakorvausten maksamista täysimääräisinä. Hän erosi lokakuussa 1921, kun Saksa oli joutunut luovuttamaan suuren osan Ylä-Sleesiaa Puolalle, mutta muodosti jo neljän päivän kuluttua uuden hallituksen ja jatkoi kanslerina. Lopullisesti Wirth erosi marraskuussa 1922 sotakorvauskysymyksen noustua uudelleen esille. Tärkeimpänä ulkopoliittisena saavutuksenaan Wirth ja ulkoministeri Walther Rathenau neuvottelivat Neuvostoliiton kanssa 16. huhtikuuta 1922 solmitun Rapallon sopimuksen. Wirthin kanslerikautena äärioikeiston väkivaltaisuudet, kuten Matthias Erzbergerin murha elokuussa 1921 ja ulkoministeri Rathenaun murha kesäkuussa 1922, aiheuttivat Saksassa levottomuutta. Lisäksi Baijerin hallitus asettui useasti vastustamaan keskushallintoa. Wirth vastasi tähän säädättämällä ääritoimintaa rajoittaneita lakeja ja painostamalla Baijerin ministeripresidentti Gustav von Kahrin eroamaan syyskuussa 1921.
Wirth jatkoi merkittävänä poliitikkona myös kanslerikautensa jälkeen. Hän toimi miehitettyjen alueiden ministerinä vuosina 1929–1930 sekä sisäministerinä Heinrich Brüningin hallituksessa 1930–1931. Adolf Hitlerin noustua valtaan tammikuussa 1933 Wirth joutui lähtemään maanpakoon. Hän asettui ensin Pariisiin ja sittemmin Sveitsiin, kunnes palasi Saksaan vuonna 1948. Wirth vastusti avoimesti Länsi-Saksan uudelleenvarustautumista ja Nato-jäsenyyttä toivoen jaetun Saksan yhdistyvän puolueettomana valtiona. Tämän ansiosta Neuvostoliitto myönsi hänelle Stalinin kansainvälisen rauhanpalkinnon vuonna 1955.
Valkokurkkulepinkäinen

Valkokurkkulepinkäinen ("Chlorophoneus kupeensis") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokurkkulepinkäistä tavataan kotoperäisenä Kamerunissa. Lajista tunnetaan kolme esiintymää ja sen kannaksi arvioidaan 70–400 yksilöä. Valkokurkkulkepinkäinen on luokiteltu erittäin uhanlaiseksi, koska sen levinneisyysalue ja kanta ovat hyvin pienet.
Lännenkirjolepinkäinen

Lännenkirjolepinkäinen ("Chlorophoneus multicolor") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lännenkirjolepinkäistä tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harri Piitulainen

Harri Piitulainen (s. 30. toukokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen nyrkkeilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1966–1971. Nyrkkeilyuransa jälkeen hän on toiminut ravintoloitsijana ja kuntonyrkkeilykeskuksen vetäjänä.
Nyrkkeilijä Yrjö Piitulaisen poika Harri kilpaili isänsä valmentamana kolmetoistavuotiaana ikäluokkansa mestariksi. Miesten Suomen-mestaruuden 60 kg sarjassa hän saavutti 17-vuotiaana 1965 ja uudelleen seuraavana vuonna. 
Piitulainen nyrkkeili ammattilaisena marraskuusta 1966 lokakuuhun 1971. Ammattilaisuraan mahtui 22 ottelua. Niistä Piitulainen voitti 18, joista kaksi tyrmäyksellä. Kun ammattilaisura päättyi, Piitulainen oli vasta 23-vuotias.
Nyrkkeilyuransa jälkeen Piitulainen toimi muun muassa ravintoloitsijana ja kuntonyrkkeilysaliyrittäjänä. Hän oli 1970-luvulla naimisissa iskelmälaulaja Anita Hirvosen kanssa. Vuosina 1973–1978 he pitivät Castréninkadulla Helsingin Kalliossa ruokaravintolaa nimeltä Anita &amp; Harri. Muita Piitulaisen ravintoloita olivat ainakin Ravintola Messenius, Harrin Boksi ja Ringside.
Piitulainen avioitui vuonna 1981 hyvinkääläisen Raija Kauton kanssa, ja heillä on kaksi lasta.
Vuonna 2001 Rasalas julkaisi Piitulaisen jo 1970-luvulla kirjoittaman kirjan "Nyrkkeilijän unelma" ().
Oliiviloistolepinkäinen

Oliiviloistolepinkäinen ("Chlorophoneus olivaceus") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Oliiviloistolepinkäistä tavataan laajalla alueella Malawissa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa ja Zimbabwessa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kultakurkkulepinkäinen

Kultakurkkulepinkäinen ("Chlorophoneus sulfureopectus") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kultakurkkulepinkäistä tavataan suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen tai ei-harvinainen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Arvi Liimatainen

Arvi Liimatainen (31. elokuuta 1949 Jyväskylä – 19. toukokuuta 2018 Vancouver) oli kanadansuomalainen, myös Yhdysvalloissa työskennellyt tv- ja elokuva-tuottaja. Hän on tuottanut muun muassa elokuvan "Bye Bye Blues" vuonna 1989.
Loistolepinkäinen

Loistolepinkäinen ("Telophorus viridis") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Loistolepinkäistä tavataan Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa ja Sambiassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punaotsalepinkäinen

Punaotsalepinkäinen ("Telophorus dohertyi") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punaotsalepinkäistä tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajin on kuvattu olevan harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja koska sen kannankehitys on vakaa.
Matthias A. Chimole

Matthias A. Chimole (1916 Nakhwala – 18. marraskuuta 2005) oli malawilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. syyskuuta 1947 ja nimitettiin Zomban hiippakunnan johtoon 21. syyskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Chiona, jota avustivat Jean-Louis Jobidon ja Eugen Joseph Frans Vroemen. 
Chimole sai 20. joulukuuta 1979 nimityksen Lilongwen piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 11. marraskuuta 1994.
Liro Vendelino Meurer

Liro Vendelino Meurer (s. 13. heinäkuuta 1954 Salvador do Sul) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan João Cláudio Colling 12. joulukuuta 1981. Hänet nimitettiin Passo Fundon vihkipiispaksi sekä Thucca in Numidian titulaaripiispaksi 14. tammikuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Pedro Ercílio Simon ja José Mário Stroeher. 
Meurer sai 24. huhtikuuta 2013 nimityksen Santo Ângelon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. kesäkuuta.
Rimi

Rimi oli norjalainen, Stein Erik Hagenin vuonna 1977 perustama päivittäistavarakauppaketju. Aluksi ketjun nimi oli "Rimi 500", mikä johtui ketjun 500 tuotteen valikoimasta, jota on myöhemmin laajennettu. Rimin toimintaperiaatteena oli myydä suosituimpia peruselintarvikkeita pysyvästi halvoilla hinnoilla. Vuonna 2004 Hagen myi ketjun ruotsalaiselle ICA-ketjulle, joka alkoi vuodesta 2005 alkaen käyttää Rimi-sanaa "Rimi Baltic" -ketjun myymälöissä Virossa, Latviassa ja Liettuassa. ICA pyöritti edelleen Norjassa kauppoja Rimi-nimellä vuoteen 2015 asti, jolloin se myi loppuvuosinaan tappiota tehneet Rimit ja muut Norjan ruokakaupat Coop Norgelle.
Rimi Suomessa.
Keskon tytäryhtiö Ruokakesko pyöritti vuosina 1994–2003 Rimi-kauppoja Suomessa. Rimit olivat myyntipinta-alaltaan noin 250–400 neliömetrin laajuisia lähikauppoja, jotka sijoittuivat lähinnä kaupunkien lähiöihin. Kaupat keskittyivät tuotevalikoimassaan suosituimpiin ja hintakilpailukyvyltään parhaisiin tuotemerkkeihin. Ketjun logo poikkesi muiden K-ruokakauppojen logoista. Kuten kaikissa muissakin K-ruokakaupoissa, myös Rimissä liiketoiminnasta vastasi itsenäinen K-kauppias. Myös Rimeistä sai K-plussa pisteitä.
Vuodesta 2003 alkaen Rimit ja K-lähikaupat muutettiin K-marketeiksi, K-pikkoloiksi ja K-extroiksi; nykyisin näistä ketjuista on jäljellä vain K-Market.
Östen Elfving (nuorempi)

Östen Nils Oskar Elfving (14. syyskuuta 1914 Oulu – 26. tammikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen juristi, lainsäädäntöneuvos, korkeimman oikeuden jäsen. Elfving oli oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos 1957–1962, lainsäädäntöosaston päällikkö 1962–1964 ja korkeimman oikeuden jäsen 1964–1978.
Elfving suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1939 ja sai varatuomarin arvon 1942.
Elfvingin isä oli maatalouspoliitikko, asutushallituksen ylijohtaja Östen Elfving.
Lähteet.
Sfingolipidi

Sfingolipidit ovat eläinten solukalvoilla ja munanruskuaisessa esiintyviä lipideitä, jotka sisältävät sfingosiinia (C18H37NO2). Sfingolipideitä ovat muun muassa sfingomyeliinit, gangliosidit, serebrosidit ja keramidit.
Sfingolipidit löydettiin 1870-luvulla ja nimettiin mytologisen Sfinksin mukaan.
Phil Baltisberger

Phil Baltisberger (s. 13. marraskuuta 1995 Zofingen) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NLA-joukkue ZSC Lionsissa.
Isokokoinen Baltisberger on edustanut maataan nuorten arvokisoissa useaan otteeseen.
Johannes Antonius de Kok

Johannes Antonius de Kok (s. 28. elokuuta 1930 Haag) on alankomaalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 11. maaliskuuta 1956 ja nimitettiin Utrechtin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Trevicon titulaaripiispaksi 15. tammikuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seuerasi 6. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Johannes Gerardus Maria Willebrands, jota avustivat Bernard Jan Alfrink, Johann Bernard Wilhelm Maria Möller ja Rudolf Joseph Manfred Staverman. 
De Kok jäi eläkkeelle 27. elokuuta 2005.
Vaasalinna

Vaasalinnoiksi (, "Vasaborg") kutsutaan niitä linnoja, jotka Kustaa Vaasa tai hänen poikansa Eerik XIV, Juhana III ja Kaarle IX rakennuttivat tai uudistivat pääasiassa 1500-luvulla.
Linnat rakennettiin renessanssityyliin ja ne olivat usein linnoituksen ja palatsin sekoitus. Muita ajalle tyypillisiä piirteitä ovat tykkien vuoksi puolustustarkoituksessa pyöreiksi muotoillut tornit. Kaikissa Vaasalinnoissa tätä piirrettä ei kuitenkaan ole. Aikaisempien keskiaikaisten linnojen ympärille rakennettiin uusia vallituksia ja vahvoja muureja, koska linnat olivat käyneet vanhanaikaisiksi tykkien käytön yleistyttyä.
Luettelo Vaasalinnoista.
Ruotsissa:
Suomessa:
Venäjällä:
Osório Bebber

Osório Bebber (11. kesäkuuta 1929 Flores da Cunha – 13. elokuuta 2021 Caxias do Sul) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 13. helmikuuta 1955 ja nimitettiin Tubarãon hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 30. marraskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. maaliskuuta 1980. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Benedito Zorzi ja Anselmo Pietrulla. 
Bebberistä tuli 17. syyskuuta 1981 Tubarãon piispa. 18. tammikuuta 1992 hän sai nimityksen Coximin prelaatiksi ja 17. maaliskuuta 1999 Joaçaban piispaksi, jonka tehtävistä hän erosi 9. huhtikuuta 2003.
Paul Ponen Kubi

Paul Ponen Kubi (s. 29. kesäkuuta 1956) on bangladeshilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu Pyhän Ristin kongregaatioon. Hänet vihki papiksi paavi Johannes Paavali II 19. marraskuuta 1986. Hänet nimitettiin Mymensinghin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Turris Tamallenin titulaaripiispaksi 24. joulukuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Francis Anthony Gomes, jota avustivat Michael Rozario ja Michael Atul D'Rozario. 
Kubi sai 15. heinäkuuta 2006 nimityksen Mymensinghin piispaksi.
Sovintovaara

Sovintovaara on noin 320 m korkea vaara Inarin kunnan Koppelon kylässä Ukonjärven etelärannalla noin 10 km Ivalosta pohjoiseen.
Vaaran laella sijaitsee vuonna 1985 rakennettu, vuoteen 2016 asti kesäisin auki ollut näköalakahvila sekä Inarijärven elämästä kertonut ulko- ja sisänäyttely. Kahvion terassilta avautui näkymät Inarijärvelle sekä Suomen että Venäjän tuntureille. Kahvila ja näyttely suljettiin 15.7.2016 vähäisen kävijämäärän vuoksi. Alue on siirtynyt yksityiskäyttöön.
Lisäksi alueen parkkipaikalla on nähtävänä vanha rynnäkkötykki Ps. 531-25 "Kyllikki", ilmatorjuntatykki 8,8 cm Flak 18 sekä Muddusjärvestä nostettu Junkers Ju 52 pyrstö, jotka kuuluvat Lapin Sotahistorialliselle Seuralle. 
Paikalle on kilometrin mittainen alppimainen tie, joka on suljettu puomilla.
Sovintovaara on vanha käräjäpäikka ja siitä juontuu vaaran nimi. Täyssinän rauhan (1595) raja on kulkenut Sovintovaaran kautta. Vaaran laella sijaitsee myös useamman operaattorin gsm-tukiasema.
Roberto Lago

Roberto Lago Soto (s. 30. elokuuta 1985 Vigo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti Espanjan kahdella ylimmällä sarjatasolla Celta Vigoa ja Getafea ja lopetti pelaajauransa Kyproksella. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Lago on kotikaupunkinsa jalkapalloseura Celta de Vigon kasvatti. Seuran edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2007–2008, jonka aikana hän pelasi lopulta yhteensä 33 sarjaottelua.
Kesällä 2013 Lago siirtyi madridilaisseura Getafeen.
International Professional Hockey League

International Professional Hockey League (IPHL, käytetään myös nimeä "International Hockey League") oli ensimmäinen jääkiekon ammattilaisliiga. IPHL:n perusti yhdysvaltalainen hammaslääkäri J. L. Gibson, ja se oli toiminnassa kolmen kauden ajan vuosina 1904–1907. IPHL:ään kuului viisi joukkuetta, joiden kotipaikat sijaitsivat Kanadan rajan tuntumassa Yhdysvalloissa sekä Ontariossa.
Liigan syntymiseen johtanut kehityskulku sai alkunsa, kun Gibson hankki michiganilaiseen Portage Laken joukkueeseensa huipputason pelaajat, jolloin myös muiden seurojen täytyi ryhtyä pelaajahankintoihin pystyäkseen haastamaan Gibsonin joukkueen. Kaudella 1903–1904 Portage Lake nimittäin voitti 24 ottelua ja hävisi ainoastaan kaksi kertaa. Lisäksi se teki kauden aikana peräti 273 maalia ja päästi 48. Yksi joukkueelle hävinneistä seuroista oli Montreal Wanderers, jonka Portage Lake voitti Houghtonissa maalein 8–4 ja 9–2.
IPHL-seuroista yksi oli kotoisin Sault Ste. Mariesta, yksi Pittsburghista ja kolme Michiganin osavaltiosta. Vuosina 1905 ja 1906 Portage Laken IPHL-joukkue esitti haasteet Ottawa Silver Sevenille ja Montreal Wanderersille päästääkseen pelaamaan Stanley Cupista, mutta tuohon aikaan vain amatöörijoukkueille annettiin mahdollisuus Stanley Cupin tavoitteluun. Kauden 1906–1907 jälkeen IPHL ajautui ongelmiin, kun osa liigan joukkueista ei enää halunnut pelata siinä. Esimerkiksi Pittsburgh halusi siirtyä pelaamaan toiseen liigaan. Ongelmat johtivat lopulta siihen, että IPHL päätti pitää välivuoden, vaikka sillä oli ollut suunnitelmissa laajentaa toimintaansa Torontoon, Clevelandiin ja Duluthiin. Liiga ei kuitenkaan koskaan tehnyt paluuta, ja kausi 1906–1907 jäi sen viimeiseksi.
Lyhyeksi jääneestä historiastaan huolimatta IPHL antoi esimerkin, joka myötävaikutti ammattilaisjääkiekon yleistymiseen Kanadassa.
Ulises Antonio Gutiérrez Reyes

Ulises Antonio Gutiérrez Reyes O. de M. (s. 29. huhtikuuta 1951 Pedregal) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 27. joulukuuta 1977 ja nimitettiin Caroran hiippakunnan johtoon 5. joulukuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Roberto Lückert León, jota avustivat Mario del Valle Moronta Rodríguez ja Eduardo Herrera Riera. Gutiérrez Reyes asetettiin virkaansa 6. maaliskuuta. 
Gutiérrez Reyes sai 27. elokuuta 2011 nimityksen Ciudad Bolívarin arkkipiispaksi.
Jorge Iván Castaño Rubio

Jorge Iván Castaño Rubio CMF (25. marraskuuta 1935 Montebello – 1. toukokuuta 2025) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. elokuuta 1961 ja nimitettiin Quibdón apostoliseksi vikaariksi sekä Edistianan titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Alfonso López Trujillo ja Darío Castrillón Hoyos. 
Quibdón apostolisesta vikariaatista tehtiin hiippakunta ja Castaño Rubio sai 30. huhtikuuta 1990 nimityksen sen piispaksi. 16. helmikuuta 2001 hänet nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Stagnumin titulaaripiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotispäivänään 25. marraskuuta 2010.
Homelin teknillinen valtionyliopisto

Homelin Pavel Suhoin tekninen valtionyliopisto (, ) on tekniikan korkeakoulu Valko-Venäjän kaakkoisosassa sijaitsevassa Homelissa (eli Gomelissa).
Teknillinen yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1968, kun Homelissa toimivan maatalouskoneita valmistavan suuryrityksen Gomselmašin koulutustarpeita varten yrityksen yhteyteen perustettiin iltaopetusta antava insinööritieteiden tiedekunta, joka oli osa Minskissä sijaitsevaa Valko-Venäjän valtiollista polyteknistä instituuttia. Ensimmäisellä vuosikurssilla aloitti 200 opiskelijaa.
Vuonna 1973 tiedekunta kasvatettiin polyteknisen instituutin Gomelin haaraosastoksi. Vuonna 1981 Homelin toimipiste irroitettiin Gomselmašista koko Homelin alueen (Gomelin alueen) kasvaneiden tekniikan alan koulutustarpeiden vuoksi omaksi Homelin polytekniseksi instituutiksi, joka nimettiin vuonna 1995 lentokonesuunnittelija Pavel Suhoin mukaan. Tässä korkeakoulussa oli jo viisi tiedekuntaa. Tämän instituutin pohjalta muodostettiin vuonna 1998 Homelin Pavel Suhoin tekninen valtionyliopisto.
Yliopistossa toimii seitsemän (7) tiedekuntaa.
Lawrence Eugene Brandt

Lawrence Eugene Brandt (27. maaliskuuta 1939 Charleston, Länsi-Virginia – 8. kesäkuuta 2025) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Erien hiippakuntaan James Aloysius Hickey 19. joulukuuta 1969. Hänet nimitettiin Greensburgin hiippakunnan johtoon 2. tammikuuta 2004, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Justin Francis Rigali, jota avustivat Anthony Gerard Bosco ja Donald Walter Trautman.
William John McNaughton

William John McNaughton (7. joulukuuta 1926 Lawrence, Massachusetts – 3. helmikuuta 2020) oli Etelä-Koreassa toiminut yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Catholic Foreign Mission Society of American papiksi 13. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Incheonin/Inch'onin apostoliseksi vikaariksi sekä Thuburbo Minuksen titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Richard James Cushing, jota avustivat John William Comber ja Petrus Canisius Jean van Lierde. 
McNaughton sai 10. maaliskuuta 1962 nimityksen Incheonin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. huhtikuuta 2002. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Luca Brandolini

Luca Brandolini (s. 25. joulukuuta 1933 Monte Compatri) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi lasaristeihin 18. lokakuuta 1955 ja sai pappisvihkimyksensä 24. huhtikuuta 1960. Hänet nimitettiin Rooman hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Urusin titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 7. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ugo Poletti, jota avustivat Ennio Appignanesi ja Plinio Pascoli. 
Brandolini sai 2. syyskuuta 1993 nimityksen Sora-Aquino-Pontecorvon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. kesäkuuta 2009.
Vincent Cadieux

Vincent Cadieux OMI (s. 16. helmikuuta 1940 Alfred) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1966 ja nimitettiin Moosoneen hiippakunnan johtoon 26. marraskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. maaliskuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Jules Leguerrier, jota avustivat Gérard Drainville ja Peter Alfred Sutton. 
Cadieux sai 18. heinäkuuta 2006 nimityksen Hearstin apostoliseksi hallitsijaksi ja 25. heinäkuuta 2007 sen piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 28. syyskuuta. Hän on siitä lähtien toiminut sekä Moosoneen että Hearstin hiippakuntien johdossa.
André Vallée

André Vallée (31. heinäkuuta 1930 Sainte-Anne-de-Pérade – 28. helmikuuta 2015) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Société des Missions-Étrangères’n papiksi 24. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Kanadan sotilaspiispaksi sekä Sufasarin titulaaripiispaksi 28. lokakuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi James Martin Hayes, jota avustivat Joseph Gilles Napoléon Ouellet ja Francis John Spence. 
Vallée sai 19. elokuuta 1996 nimityksen Hearstin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. marraskuuta 2005.
Peter Henry Emerson

Peter Henry Emerson (13. toukokuuta 1856 Kuuba – 12. toukokuuta 1936 Falmouth, Englanti) oli merkittävä brittiläinen valokuvaaja. Kirjoittamillaan teoksilla "Naturalistic Photography" (1889) ja "Death of Naturalistic Photography" (1891) hän uudisti valokuvaustaidetta.
Wendy Lawson

Tohtori Wenn (Wendy) Lawson (s. 1952) on australialainen autismiin erikoistunut psykologi, tietokirjailija ja luennoitsija. 
Lawson on itse lievästi autistinen, mutta sai oikean diagnoosin vasta 42-vuotiaana. Kun Lawson oli lapsi, lääkärit diagnosoivat hänet kehitysvammaiseksi. Lawson oppi puhumaan vasta neljävuotiaana, mutta suoritti oppivelvollisuuden normaalisti ja meni sen jälkeen lukioon. Seuraava virhediagnoosi annettiin Lawsonin ollessa 17-vuotias, jolloin hänelle annettiin skitsofreniadiagnoosi, vietiin pakkohoitoon ja määrättiin loppuiäksi antipsykoottinen lääkitys. Antipsykootit syvensivät kuitenkin Lawsonin autistisia piirteitä ja aiheuttivat lisäksi muun muassa väsymystä, näköhäiriöitä ja pakkoliikkeitä. Lawson sai oikean diagnoosin vasta vuonna 1996, minkä jälkeen psykoosilääkitys purettiin, mutta se oli ehtinyt jo vaurioittaa hänen hermostoaan niin pahoin, että satunnaiset pakkoliikkeet jäivät pysyvästi muistuttamaan häntä väärästä hoidosta.
Lawson oli jo viisissäkymmenissä, kun hän aloitti kirjailijanuransa. Lawsonilta on julkaistu tähän mennessä yksitoista autismia käsittelevää teosta.
Yksityiselämä.
Lawson solmi 20-vuotiaana avioliiton ja sai neljä lasta. Hän huomasi kuitenkin keski-iässä olevansa kiinnostunut naisista, erosi miehestään ja on elänyt sen jälkeen yli neljännesvuosisadan avovaimonsa kanssa. Lawson joutui jättämään 1980-luvulla paikkansa kirkkoneuvostossa seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi.
Face Raiders

Face Raiders on kolmiulotteinen lisättyyn todellisuuteen pohjautuva peli, jonka kehitti HAL Laboratory. Se on esiasennettu kaikissa Nintendo 3DS -järjestelmissä. Pelissä pelaajan pitää ensin ottaa omista kasvoistaan kuva, jonka jälkeen varsinaisen pelin alettua kuvan kaltaisia kasvoja hyökkää kohti pelaajaa, ja hänen täytyy ampua ne sekä lisätä omiin tuloksiinsa. Pelin taustakuva riippuu siitä, mihin pelaaja osoittaa kameralla.
Ferrari F138

Ferrari F138 (alun perin nimellä Ferrari F2013) on Italialaisen Ferrari -tallin käyttämä auto Formula 1 -kaudella 2013. Autolla kilpailivat kaksinkertainen maailmanmestari Fernando Alonso ja Felipe Massa. Testikuljettajina toimi Davide Rigon, Marc Gené ja Pedro de la Rosa.
Ferrari kehitti F138:n rinnalla myös kauden 2014 autoa.
Kausi 2013.
Kuten talvitesteissä oli huomattu, F138 oli parempi kuin Ferrarin edellinen auto F2012. Kauden avauskilpailussa Australiassa Alonso ja Massa sijoittuivat toiseksi ja neljänneksi. Malesiassa Massa ajoi aika-ajoissa eturiviin ja oli kisan viides. Alonso lähti kolmannesta ruudusta ja keskeytti avauskierroksen jälkeen.
Aiheesta muualla.
Risto Nurisalo

Risto ”Rike” Nurisalo (s. 13. maaliskuuta 1941 Tampere) on suomalainen graafikko, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija.
Nurisalo toimi lähes 40 vuoden ajan Yleisradion TV2:n palveluksessa graafikkona ja on nykyisin eläkkeellä. Hän on tehnyt vuodesta 1965 lähtien "Hymy"-lehdessä julkaistua "Puutaheinää"-sarjakuvaa yhdessä freelance-toimittaja Jyrki Paavolan kanssa ("Jykä &amp; Rike"). Nurisalo piirtää sarjakuvan ja Paavola vastaa tekstityksestä. Puutaheinää-sarjakuva sai Suomen Sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon 1992. Jykä ja Rike ovat tehneet myös "Runteli"-nimistä sarjakuvaa joka ilmestyi "Tamperelainen"-lehdessä, "VIP"-lehdessä ja "Hymyssä" aina 1980-luvun alkuun saakka. "Runteli"-sarjakuvasta ilmestyi 1974 koottu albumi "Runteli heittää vesilintua". Muita heidän tekemiään sarjakuvia ovat olleet muun muassa "Etsivätoimisto Hämäläinen &amp; Savolainen" ja "Niemiset".
Nurisalo julkaisi vuonna 2010 Suomen sisällissotaan sijoittuvan romaanin "August". Romaanin päähenkilönä on 17-vuotias tamperelaispoika August Friman, joka liittyi valkoisten joukkoihin ja osallistuu sodan taisteluihin Kokkolassa, Vilppulassa, Orivedellä, Tampereella ja Viipurissa.
Jyrki Paavola

Jyrki ”Jykä” Paavola (s. 1944) on suomalainen Tampereella asuva freelance-toimittaja, muusikko, sarjakuvien tekstittäjä ja ravintolayrittäjä.
Paavola on tehnyt vuodesta 1965 lähtien "Hymy"-lehdessä julkaistua "Puutaheinää"-sarjakuvaa yhdessä graafikko Risto Nurisalon kanssa ("Jykä &amp; Rike"). Nurisalo piirtää sarjakuvan ja Paavola vastaa tekstityksestä. "Puutaheinää"-sarjakuva sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon 1992. Jykä ja Rike ovat tehneet myös "Runteli"-nimistä sarjakuvaa, joka ilmestyi "Tamperelainen"-lehdessä, "VIP"-lehdessä ja "Hymyssä" aina 1980-luvun alkuun saakka. "Runteli"-sarjakuvasta ilmestyi 1974 koottu albumi "Runteli heittää vesilintua". Muita heidän tekemiään sarjakuvia ovat olleet muun muassa "Etsivätoimisto Hämäläinen &amp; Savolainen" ja "Niämiset". Paavola teki lisäksi yhdessä Veli-Pekka Alaren kanssa "Suosikki"-lehdessä vuosina 1975–1979 julkaistua "Kutri-Helena"-sarjakuvaa.
Vuoden 1979 Syksyn sävel -kilpailuun osallistui yhtye nimeltä Tohtori Tornado kappaleella ”Sairas vääns”. Kappaleen sävellys ja sanoitus olivat Jyrki Paavolan käsialaa. Kappale sijoittui kilpailussa kuudenneksi.
Paavola piti vuosina 2004–2012 Tampereen Kalevassa sijaitsevaa Huurupiilo-ravintolaa.
Derevan viidennes

Derevan viidennes () oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1400-luvun lopulta lähtien aina 1700-luvun alkuun saakka. Se rajoittui lännessä Lovatjokeen ja Ilmajärveen sekä pohjoisessa ja koillisessa Mstajokeen.
Viidennes mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1495 verokirjassa, mutta nimitys "Dereva" tunnetaan jo huomattavasti aikaisemmin. Historioitsija Konstantin Nevolin olettaa sen perustuvan alueen metsäiseen luontoon. Vuonna 1495 Derevan viidenneksessä oli 67 pogostaa ja kolme kaupunkia: Holm, Deman ja Kursk (nykyinen Selejevon kunnan Kursko). 1500-luvun loppupuolella viidennes jakautui pohjoiseen ja eteläiseen puoliskoon.
Usko Laukkanen

Usko Laukkanen (27. helmikuuta 1930 Helsinki – 5. tammikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen mainosgraafikko, kirjankuvittaja, animaattori ja sarjakuvapiirtäjä.
Laukkanen aloitti sarjakuvien piirtämisen jo 15-vuotiaana ja hänen ensimmäinen sarjakuvansa "Masa ja Pena" ilmestyi "Seura"-lehdessä. Vuonna 1948 Laukkanen voitti kotimaisen karsinnan kansainvälisessä nuorten matkailujulistekilpailussa ja hän sai vielä kunniamaininnan varsinaisessa loppukilpailussa.
Usko Laukkanen oli monipuolinen kuvittaja ja sarjakuvantekijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kuvituksistaan moniin lastenkirjoihin ja oppikirjoihin. Kokonaisen sukupolven käsissä kuluivat aikoinaan muun muassa "Lasten oma aapinen" ja "Lasten oma lukukirja" (1958) jatko-osineen, samoin muut Otavalle ja Valistukselle tehdyt koulukirjat.
Huomiota herätti myös Laukkasen kirjoittama ja kuvittama "Laulumaja" (1956), joka sijoittui kolmanneksi pohjoismaisessa kuvakirjakilpailussa ja julkaistiin Tammen Kultaisissa kirjoissa sarjan ainoana kotimaisena teoksena sekä käännöksinä useissa eri maissa.
Myöhemmin Laukkanen työskenteli myös mainoskuvittajana (mm. Liikenneturva, Postipankki) ja -animaattorina (mm. Esson Tiikeri tankkiin -mainos 1960-luvulla). Uransa loppupuolella hänen näkyvin työnantajansa oli tamperelainen Satukustannus, jolle syntyi kymmeniä kuvakirjoja 1970–1990-luvuilla ja joita käännettiin jonkin verran myös venäjäksi ja ruotsiksi. Hän teki myös mainoksia, lehtien kansikuvia ja äänilevyjen kansia sekä postikortteja.
Laukkanen sai 1953 piirtämästään "Masto &amp; Märssy" -sarjakuvasta Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon 1988. Sarjakuvien teon ohella hän kuvitti lukuisia lasten- ja nuortenkirjoja sekä suunnitteli kirjankansia.
Laukkanen sai vuonna 1991 valtion taiteilijaeläkkeen.