tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rosny-sous-Bois

Rosny-sous-Bois ([ʁonisubwɑ] ) on Ranskan kunta Pariisin pohjoispuolen esikaupunkialueella noin 15 kilometriä Pariisin keskustasta itään. Noin 42 000 asukkaan kaupunki kuuluu Seine-Saint-Denis’nin departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella. 
Rosny-sous-Bois’ssa sijaitsee Pariisin itäisen esikaupunkivyöhykkeen toiseksi suurin ostoskeskus "Rosny 2", jossa on suuri Carrefour-hypermarket ja Galeries Lafayette -tavaratalo.
Kunnassa on kaksi RER-junalinjan E asemaa, "Rosny–Bois-Perrier" ja "Rosny-sous-Bois".
Rosny-sous-Bois’n naapurikunnat ovat pohjoisessa Bondy, koillisessa Villemomble, idässä Neuilly-Plaisance, etelässä Fontenay-sous-Bois, lännessä Montreuil ja luoteessa Noisy-le-Sec.
Chalon-sur-Saône

Chalon-sur-Saône ([ʃalɔ̃ syʁ soːn], ) on Ranskan kunta Burgundin hallintoalueen Saône-et-Loiren departementissa. Noin 44 500 asukkaallaan se on departementtinsa suurin ja Burgundin alueen toiseksi suurin kunta Dijonin jälkeen. Se on osa vuonna 2004 muodostettua 38 kunnan yhteenliittymää "Communauté d'agglomération Le Grand Chalon", jonka yhteinen asukasluku on noin 110 000.
Nimensä mukaisesti Saône-joen varrelle rakentunut kaupunki sijaitsee 341 kilometriä Pariisista kaakkoon, 202 kilometriä Genevestä koilliseen ja 127 kilometriä Lyonista pohjoiseen. Chalonin naapurikunnat ovat pohjoisessa Fragnes, koillisessa Crissey, idässä Châtenoy-en-Bresse ja Saint-Marcel, etelässä Lux, lounaassa Saint-Rémy, lännessä Châtenoy-le-Royal ja luoteessa Champforgeuil.
Sundbybergin kirkko

Sundbybergin kirkko on Ruotsissa Sundbybergin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1909, kun aikaisemmin samana vuonna oli saatu tieto, että Sundbybergiin saadaan perustaa oma seurakunta. Kirkko vihittiin käyttöön 4. kesäkuuta 1911. 
Kirkko on arkkitehti Axel Sjögrenin suunnittelema. Kirkkosali on kolmilaivainen. Kuori ja muu kirkko ovat Filip Månssonin koristelemia, alttarin päällä oleva lasimaalaus on Olle Hjortzbergin tekemä ja kirkkosalin maalaukset ovat Jose Samsonin tekemiä.
Urut.
Uudet modernit ja digitaalisesti ohjelmoitavat urut asennettiin kirkkoon vuonna 2007. Vuodelta 1960 peräisin olleet vanhat urut lahjoitettiin latvialaiselle ystävyyskunnalle. Urkuparvi on rakennettu uudestaan, mutta näyttää samalta kuin alkuperäisessä muodossaan 1911.
Saint-Herblain

Saint-Herblain on Ranskan kunta ja Nantesin läntinen esikaupunki Pays de la Loiren hallintoalueen Loire-Atlantiquen departementissa. Vuoden 2012 väestölaskennassa siellä asui 43 287 ihmistä, mikä tekee siitä departementtinsa kolmanneksi suurimman kaupungin Nantesin ja Saint-Nazairen jälkeen.
Kaupunki sijaitsee hieman Loirejoen pohjoispuolella heti Nantesin länsipuolella. Nantesin keskustaan on matkaa noin 7 kilometriä. Muut naapurikunnat ovat Indre, Couëron, Sautron ja Orvault.
Rautatieasemalta "Gare de Basse–Indre–Saint-Herblain" pääsee Nantesiin ja Saint-Nazaireen.
Duvbon kirkko

Duvbon kirkko on Ruotsissa Sundbybergissä sijaitseva kirkkorakennus. Se on vihitty käyttöön ensimmäisenä adventtisunnuntaina 1904. Suunnitelmat teki arkkitehti David Jansson yksinkertaistettuun uusgoottilaiseen tyyliin. Julkisivut on kalkittu vaaleankeltaiseksi ja peltikatto on maalattu punaiseksi.
Sisätilat ovat enemmänkin jugendia kuin uusgotiikkaa. Lehterin alla olevat kolme lasimaalausta on tehnyt José Samson 1966 ja ne esittävät joulua, pääsiäistä ja helluntaita. Kuorin alkuperäiset maalaukset on kalkittu piiloon ja uudet maalaukset teki Erik Stenholm vuonna 1955.
Mmm Fingers

Mmm Fingers on Noodlecake Gamesin joulukuussa 2014 julkaisema videopeli. Peli on saatavilla iOS:ille ja Androidille.
Mmm Fingersin ideana on väistellä sormella erilaisia piikikkäitä liikkuvia monstereita. Mikäli pelaajan sormi törmää johonkin monstereista, pelin joutuu aloittamaan alusta. Monstereita on oransseja, vihreitä, punaisia ja sinisiä. Pelin joutuu aloittamaan alusta myös, jos irrottaa sormensa näytöstä edes pienen hetken ajaksi.
Heinz Drewes

Heinz Drewes (24. lokakuuta 1903 Gelsenkirchen – 16. kesäkuuta 1980 Nürnberg) oli saksalainen orkesterinjohtaja ja vuosina 1937–1944 Kansanvalistus- ja propagandaministeriön musiikkiosaston Reichsmusikprüfstellen pääintendentti. Hänen vaikutusvaltansa oli suurimpia Saksan silloisessa musiikkimaailmassa. Natsioikeudenkäynneissä vapautettu Drewes työskenteli sodan jälkeen Nürnbergin konservatoriossa.
Toiminta.
Drewes työskenteli jonkin aikaa Weimarin kansallisteatterin (Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimar) korrepetiittorina ja orkesterinjohtajana. Vuonna 1930 hänestä tuli Altenburgissa sijaitsevan Landestheaterin (Theater &amp; Philharmonie Thüringen) orkesterinjohtaja. Hän perusti sinne KfdK:n (Kampfbund für deutsche Kultur) paikallisosaston, liittyi samana vuonna NSDAP:iin ja kirjoitti artikkeleita "NS-Zeitungiin" ja "Völkischer Beobachteriin".. 
Drewes toimi pääintendenttinä samaan aikaan kun Reichsmusikkameria johti Peter Raabe. Tämä oli tullut johtajaksi Richard Straussin erottamisen jälkeen vuodesta 1935.. Drewes ja Raabe kilpailivat siitä, kumpi oikein johti valtakunnan musiikkia. Joseph Goebbels käytti tilannetta aseena kumpaakin vastaan.
Myöhemmin on paljastunut, että Drewes käytti propagandaministeriön aikanaan salanimeä johtaessaan orkestereita, ja hän johti lähinnä radio-orkestereita. Hänen vallassaan olivat orkesterinjohtajien palkkaamiset ja irtisanomiset. Hän saattoi johtaa nimellä Hermann Desser Berliinin sinfonikoita nauhoitettaessa Felix Draeseken sävellystä "Symphonia Tragica", joka julkaistiin 1955 Urania-levymerkillä. Tämän näkemyksen on esittänyt Alan Krueck, joka perustelee asiaa muun muassa sillä, että Hermann Desser -nimistä kapellimestaria ei ole olemassa, ja musiikin ja äänityksen laatu sopii hyvin kolmannen valtakunnan musiikkimakuun ja on toisaalta verrattavissa sodanaikaisten äänitysten tasoon. Myös Christoph Schlüren on esittänyt saman ajatuksen.
Suhteet säveltäjiin.
Drewes arvosti Jean Sibeliusta ja oli Saksan Sibelius-seuran (Deutsche Sibelius Gesellschaft) puheenjohtaja. Hän kirjoitti saatesanat Ernst Tanzbergerin väitökirjaan "Die symphonischen Dichtungen, von Jean Sibelius, eine inhalts- und formanalytische Studie" (K. Triltsch, 1943). Tommi Mäkelä kirjoittaa Sibelius-elämäkerrassaan, että teos oli ilmiselvästi tarkoitettu tervehdykseksi suomalaisille ystäville ja asetovereille. Eräässä yhteydessä Drewes kirjoitti, että Sibeliuksen sinfoniset sadut todistavat, että ”vaikka Suomen kansa kuuluu rodullisesti suomalais-ugrilaisiin,” se on vuosisatojen kuluessa ”kääntynyt saksalaisen maailman suuntaan”.
Drewes oli Richard Straussin ystävä, joka turvautui Drewesiin pyytääkseen suojelusta libretonkirjoittajalleen Joseph Gregorille. Strauss kääntyi 1939 Drewesin puoleen myös pyytäessään suojelusta ei-arjalaiselle miniälleen ja lapsenlapsilleen.
Ruotsalainen säveltäjä Kurt Atterberg kääntyi Drewesin puoleen ollessaan huolissaan saksalaisen orkesterinjohtajan Helmuth Thierfelderin mahdollisuuksista johtaa hänen sävellyksiään ja tulla vierailemaan Ruotsiin.
Jorge Enríquez

Jorge ”Chaton” Enríquez García (s. 8. tammikuuta 1991 Mexicali) on meksikolainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa CD Guadalajaraa. Vasenjalkainen Enríquez on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut myös Meksikon jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura.
Enríquez on edustanut koko uransa CD Guadalajaraa. Hän debytoi seuran paidassa toukokuussa 2010 Monarcas Moreliaa vastaan Liguilla Clausuran puolivälieräottelussa. Tuossa ottelussa hän onnistui myös maalinteossa. Guadalajaran paidassa Enríquez on pelannut myös Copa Libertadoresissa ja CONCACAF Champions Leaguessa.
Maajoukkueura.
Enríquez pelasi vuonna 2011 Meksikon alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa 12 ottelua, joissa hän onnistui kerran maalinteossa. Vuonna 2011 hän voitti alle 20-vuotiaiden kanssa maanosan mestaruuden, kultaa Pan-Amerikan kisoissa ja sijoittui pronssille maailmanmestaruuskilpailuissa Kolumbiassa. MM-kilpailuissa Enríquez valittiin kilpailuiden kolmanneksi parhaimmaksi pelaajaksi eli hänet palkittiin Bronze Ballilla. Hän onnistui kisoissa kerran maalinteossa.
Enríquez kuului Meksikon joukkueeseen myös vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän teki turnauksessa yhden maalin ja oli tärkeä pelaaja, kun Meksiko saavutti olympiakultaa kaadettuaan finaalissa Brasilian 2-1.
Meksikon jalkapallomaajoukkueessa Enríquez debytoi jo vuonna 2011. Hän on pelannut maajoukkueessa kahdeksan ottelua viimeistelemättä maalia.
Muuta.
Vuoden 2015 alussa Enríquez nousi otsikoihin, sillä hän oli julkaissut eroottisen kuvan internetiin itsestään ja tyttöystävästään. Hänellä on uskottu olevan aiemmin myös suhde erääseen playboy-malliin.
Harald Lemmerer

Harald Lemmerer (s. 30. joulukuuta 1991) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Hän on 194 senttimetriä pitkä ja 79 kilogrammaa painava. Lemmerer edustaa WSC Bad Mitterndorf-Steiermarkia.
Lemmerer debytoi yhdistetyn maailmancupissa Ramsaussa joulukuussa 2010 sijoittuen normaalimäen ja kymmenen kilometrin hiihdon kilpailussa sijalle 50. Ensimmäisen maailmancupin pisteensä Lemmerer saavutti joulukuussa 2011 Seefeldistä sijoituttuaan sijalle 30 normaalimäen ja kymmenen kilometrin hiihdon kilpailussa. Lemmererin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 14. sija, jonka hän on saavuttanut kahdesti, tammikuussa 2014 Tšaikovskista ja tammikuussa 2015 Val di Fiemmestä. 
Lemmerer on osallistunut kaksiin nuorten MM-kilpailuihin. Continental Cupissa hän on saavuttanut viisi osakilpailuvoittoa tammikuuhun 2018 mennessä.
Lemmerer lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2017.
Linus Straßer

Linus Straßer (s. 6. marraskuuta 1992 München) on saksalainen alppihiihtäjä. Seuratasolla hän edustaa TSV 1860 Müncheniä. Straßer kilpailee pääosin pujottelussa ja suurpujottelussa.
Straßer debytoi alppihiihdon maailmancupissa lokakuussa 2013 Söldenin suurpujottelussa. Tuolloin hän ei päässyt toiselle kierrokselle asti. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 Zagrebin pujottelussa sijoituttuaan 20:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Schladmingin pujottelussa tammikuussa 2015. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti paripujottelussa Tukholmassa 31. tammikuuta 2017. Kaudella 2017–2018 hän oli kolmas Oslon ja Tukholman kaupunkitapahtumassa. Kaudella 2020-2021 Straßer voitti Zagrebin pujottelun ja sijoittui Adelbodenissa toiseksi. Kaudella 2021-2022 hän sijoittui Adelbodenin pujottelussa kolmanneksi ja voitti Schladmingin pujottelun. Garmisch-Partenkirchenin toisessa pujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Pujottelucupissa hän oli viides. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Madonna di Campiglion pujottelussa kolmanneksi. Adelbodenin pujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2023–2024 hän voitti Kitzbühelin pujottelun. Hän voitti Schladmingin pujottelun. Hän sijoittui kolmanneksi Palisades Tahoen pujottelussa. Hän sijoittui toiseksi Aspenin pujottelussa. Hän sijoittui kolmanneksi Saalbach-H8nterglammin pujottelussa. Pujottelucupissa hän oli toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksäs.
Straßer on osallistunut kolmiin nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli pujottelussa kymmenes, Sankt Moritzissa 2017 suurpujottelussa kahdestoista ja Åressa 2019 joukkuekilpailussa neljäs ja alppiyhdistetyssä viides. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui parisuurpujottelussa seitsemänneksi ja pujottelussa 15:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa yhdeksäs ja parisuurpujottelussa neljästoista. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia pujottelussa.
The Blasters

The Blasters on yhdysvaltalainen rock and roll-yhtye, jonka perustivat veljekset Phil ja Dave Alvin Downeyssa, Kaliforniassa vuonna 1979. Yhtye ammensi oppinsa suoraan vanhoilta mestareilta (Big Joe Turner, Lee Allen), jotka ottivat bändin siipiensä alle. The Blasters oli tärkeä osa 1980-luvun traditionaalisen rockabillyn nousua, sillä se avasi portteja muillekin. Yhtye on kuvailelug musiikkiaan termillä "American music", jossa on vaikutteita eri tyylilajeista: blues, rockabilly, rock and roll, punk rock, rhythm and blues, Folk ja country. 
Dave Alvin lähti yhtyeestä 1980-luvun puolivälissä. Hän oli lyhyen aikaa X-yhtyeessä. 
Yleisradio välitti Blastersin esiintymisen Pihtiputaan Saapasjalkarockissa suorana radiossa ja televisiossa 4.7.1987.
Silva (etunimi)

Silva on naisen etunimi. Nimi on muunnelma latinalaisperäisen Sylvia-nimen italialaisesta vastineesta Silvia, kun taas nimi Sylvia johtuu latinan "metsää" tarkoittavasta sanasta "silva".
Suomessa nimi Silva on 1900-luvun alusta elokuuhun 2025 mennessä annettu noin 830 naiselle ja noin 140 miehelle. Nimi on ollut käytössä varsinkin Pohjanmaalla. Almanakkaan nimi otettiin vuonna 1973, ja Silvan nimipäivä on 8. elokuuta. 
Silva on varsinkin espanjan- ja portugalinkielisissä maissa myös yleinen sukunimi, joka esiintyy myös muodossa "da Silva".
Siinain levottomuudet

Siinain levottomuudet ovat väkivaltaisten yhteenottojen sarja Egyptin hallinnon ja islamistikapinallisten välillä Siinain niemimaalla. Väkivaltaisuudet alkoivat vuonna 2011 kun Egyptin presidentti Hosni Mubarak syrjäytettiin, ja ne ovat kiihtyneet vuoden 2013 armeijan vallankaappauksen jälkeen. Kapinalliset ovat iskeneet myös Israelia vastaan.
Historia.
Egyptin vallankumous vuonna 2011 heikensi keskushallinnon valtaa Siinailla, ja muun muassa poliisit poistuvat alueen maakunnista. Vallankumousta seuranneissa levottomuuksissa menehtyi kymmeniä ihmistä Siinailla.
Keskushallinnolla oli vaikeuksia saada Siinai takaisin hallintaansa. Entuudestaan hallinnon kanssa kiistelleet beduiinit jatkoivat uuden hallinnon vastustamista, ja ottivat turistien sieppaamiset tavaksi saada vaatimuksiaan läpi.
Vuonna 2011 Siinailla perustettiin islamistiryhmä Ansar Beit al-Maqdis. Ryhmä herätti huomiota vuonna 2012 kun se hyökkäsi useita kertoja Israelia vastaan. Ansar Beit al-Maqdis räjäytti heinäkuussa Israeliin vievän kaasuputken ja ampui raketteja Eilatiin. Syyskuussa ryhmä teki iskun Israelin raja-asemalle.
Vuoden 2013 armeijan vallankaappauksessa syrjäytettiin presidentti Mohammed Mursi ja muslimiveljeskunta, minkä jälkeen Ansar Beit al-Maqdis on kohdistanut iskuja keskushallintoa vastaan. Syyskuussa 2013 ryhmä yritti murhata maan sisäministerin autopommilla Kairossa. Vuonna 2014 ryhmän iskut kiihtyivät ja se hyökkäsi myös armeijaa vastaan. Lokakuussa 2014 ryhmä sanoi liittyvänsä Isiksen puolelle.
Tammikuussa 2015 27 ihmistä kuoli, kun kapinalliset iskivät turistibussiin Siinailla. Marraskuussa 2015 kuoli 224 ihmistä kun Isis piilotti pommin Kolavian matkustajalentokoneeseen, joka räjähti pian nousun jälkeen Siinailla.
Bas Dost

Bas Dost (s. 31. toukokuuta 1989 Deventer) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka seuratasolla edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia. Oikeajalkainen Dost on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut myös Alankomaiden maajoukkueessa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Dost aloitti uransa vuonna 2007 Alankomaiden toiseksi korkeimman sarjatason FC Emmenissä, jota hän edusti vuodet 2007–2008 pelaten 23 ottelua, joissa syntyi kuusi maalia. Yhdessä vaiheessa Dost oli siirtymässä Veikkausliigan RoPS:iin, jossa oli valmentajana Emmenissäkin toiminut Tom Saintfiet. Siirto kuitenkin kaatui siihen, ettei RoPS halunnut pelaajaa.
Heinäkuussa 2008 Dost siirtyi Eredivisien Heracles Almeloon. Hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2008 Feyenoordia vastaan ja avausmaali syntyi jo seuraavassa kuussa SC Heerenveenin verkkoon. Dost pelasi Heraclesin paidassa kahden kauden aikana 63 ottelua, joissa hän löysi maaliverkon 18 kertaa.
Kesän 2010 siirtoikkunassa Dost siirtyi SC Heerenveeniin, joka sekin pelasi maan korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä. Debyytti Heerenveenin paidassa tapahtui elokuussa 2010 PSV Eindhovenia vastaan ja avausmaali tuli vielä samassa kuussa NAC Bredaa vastaan. Tuossa ottelussa Dost onnistui kahdesti. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 32 pelissä 13 maalia ollen seuran kauden paras maalintekijä. Seuraava kausi eli kausi 2011–2012 oli Dostin uran paras. Hän teki 34 ottelussa 32 maalia ja voitti näin ollen Eredivisien maalikuninkuuden. Dost teki kolmessa ottelussa kauden aikana kolme maalia tai enemmän ja joulukuussa 2011 hän viimeisteli joukkueensa kaikki maalit 0-5-voitossa SBV Excelsioria vastaan.
Kesän 2012 siirtoikkunassa Dost vaihtoi seuraa. Hän siirtyi Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburgiin. Debyytti Bundesliigassa tapahtui elokuussa 2012 VfB Stuttgartia vastaan. Tuossa ottelussa Dost iski myös avausmaalinsa Bundesliigassa. Ensimmäisellä kaudellaan Dost teki 28 ottelussa kahdeksan osumaa. Toisella kaudellaan eli kaudella 2013–2014 Dost pelasi vain 13 ottelua onnistuen maalinteossa neljästi. Tammikuussa 2015 Dostista tuli ensimmäinen pelaaja yli 100 otteluun, joka onnistui kahdesti Bayern Müncheniä vastaan, kun Wolfsburg voitti hallitsevan mestarin peräti 4-1. Saman vuoden helmikuussa Dost teki neljä osumaa Wolfsburgin voitettua Bayer Leverkusenin 5-4. Dostin ura Wolfsburgissa päättyi vuonna 2016.
Elokuussa 2016 Dost siirtyi Sporting Lissaboniin. Hän oli 34 maalillaan Portugalin liigan paras maalintekijä kaudella 2016–2017. Hän voitti Portugalin cupin vuonna 2019.
Maajoukkueura.
Dost on pelannut sekä Alankomaiden alle 20- että alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 20-vuotiaissa hän pelasi vuonna 2009 neljä ottelua tekemättä maaleja ja alle 21-vuotiaissa vuosina 2009–2011 kymmenen ottelua tehden viisi maalia. Elokuussa 2012 Alankomaiden jalkapallomaajoukkueen silloinen päävalmentaja Louis van Gaal kutsui Dostin mukaan harjoitusotteluun Belgiaa vastaan. Dost ei kuitenkaan debytoinut ottelussa. Hän debytoi maajoukkueessa maaliskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Turkkia vastaan.
Martti J. Mustakallio

Martti Joeli Mustakallio (13. heinäkuuta 1891 Pori – 16. joulukuuta 1968 Teneriffa) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston anatomian apulaisprofessori.
Mustakallion vanhemmat olivat lääninrovasti ja runoilija Jooseppi Mustakallio, aik. Schwartzberg ja Agnes Selma Helena Lampén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912, filosofian maisteriksi 1914, lääketieteen kandidaatiksi 1917, lääketieteen lisensiaatiksi 1925 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1944.
Sisällissodan aikana 1918 Mustakallio toimi Hannilan ja Ahvolan ambulanssin johtajana, sittemmin Markovillan sotavankisairaalan alilääkärinä. Mustakallio toimi yksityislääkärinä Helsingissä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli Helsingin yleisen sairaalan kliinillis-propedeuttisen osaston avustavana lääkärinä 1926–1928 ja Lappeenrannan Kylpylän ylilääkärinä vuodesta 1932. Mustakallio oli Helsingin yliopistossa anatomian dosenttina 1946–1948 ja anatomian apulaisprofessorina 1948–1960.
Mustakallio oli perustamassa 1924 Itsenäisyyden liittoa ja toimi järjestön puheenjohtajana 1934–1941. Hän oli myös perustamassa Lapin sivistysseuraa 1933 ja toimi vuodesta 1923 Duodecimin kirjastonhoitajana. Mustakallio toimi myös Lappeenrantaan vuonna 1955 perustetun Etelä-Karjalan kesäyliopiston rehtorina 1956–1965.
Mustakallio oli naimisissa vuodesta 1919 Heddi Magnhild Sjöbergin kanssa, joka oli Euroopan ensimmäisen tohtoriksi väitelleen naiseläinlääkärin Agnes Sjöbergin sisar. Professori, ylilääkäri Kimmo Mustakallio oli heidän poikansa.
Fiktiossa.
Kirjailija Mauri Sariola käyttää Martti Mustakalliota eräänä avainhahmona lääkäriromaanissaan "Ei loitsu eikä rukous". Kirjassa professori esiintyy nimellä "Mustonen".
Juhani Tolvanen

Juhani Tolvanen (s. 1956) on suomalainen toimittaja ja sarjakuvien suomentaja. Hänet tunnetaan Tove ja Lars Janssonin "Muumipeikko"-sarjakuvien ja Charles M. Schulzin "Tenavien" pitkäaikaisena suomentajana sekä useiden sarjakuva-aiheisten teosten kirjoittajana.
Tolvanen toimi "Ilta-Sanomien" sarjakuvatoimittajana vuosina 1979–2019, jolloin hän valitsi lehdessä julkaistut sarjakuvat. Hän pyrki tuomaan lehdessä esiin suomalaisia sarjakuvia, ja hänen aloitteestaan "Ilta-Sanomien" sarjakuvasivuille perustettiin vuonna 1986 ”Kuukauden kotimainen” -osio, jossa julkaistiin kuukausittain vaihtuvia vähän tunnettujen suomalaisten piirtäjien sarjakuvia. Tolvanen toimitti Kuukauden kotimaista vielä eläkkeelle jäätyään vuoden 2020 loppuun, jolloin "Ilta-Sanomat" päätti lakkauttaa sen. Tolvanen julkaisi vuonna 1983 yhdessä Heikki Jokisen kanssa ensimmäisen suomalaisen sarjakuvan antologian "Ruututarha". 
Tolvanen suomensi yhdessä puolisonsa Anita Salmivuoren kanssa kaikki Tove ja Lars Janssonin "Muumipeikko"-stripit WSOY:n vuosina 1990–1996 julkaisemaan kokoelmasarjaan. Hän on kirjoittanut myös Janssoneista ja "Muumipeikko"-sarjakuvasta kirjan "Muumisisarukset" (2000). Tolvanen on ollut "Tenavien" pääasiallinen suomentaja vuodesta 1979. Hän on kääntänyt sarjaa sekä "Ilta-Sanomiin" että kokoelmakirjoihin. Lisäksi Tolvanen on suomentanut monia muita sarjakuvia, muun muassa Benoît Sokalin "Tarkastaja Ankardoa", "Blueberryn" sivusarjoja, Winsor McCayn "Pikku Nemo Höyhensaarilla" -kokoelmat, useita Disney-sarjakuvia sekä Enki Bilalin, Milo Manaran ja Hunt Emersonin tuotantoa.
Tolvanen on toiminut Suomen sarjakuvaseuran hallituksessa ja oli seuran julkaiseman "Sarjainfo"-lehden päätoimittajana vuosina 1977–1982. Seura myönsi hänelle sarjakuvaneuvoksen arvonimen vuonna 1991. Vuonna 2023 Helsingin Sanomain Säätiö myönsi Tolvaselle 40 000 euron apurahan Sanomain sarjakuvien vaiheiden kartoittamiseen vuodesta 1927 nykypäivään.
Pekka – Inside the Mind of a School Shooter

Pekka – Inside the Mind of a School Shooter on hollantilaisen Alexander Oeyn ohjaama dokumenttielokuva Pekka-Eric Auvisesta, joka surmasi kahdeksan ihmistä ja itsensä Jokelan koulukeskuksessa vuonna 2007. 
Oey hyödynsi dokumentissa muun muassa koulusurmista selvinneen Alviina Alametsän keräämää aineistoa, joka koostui tutkijoiden, mielenterveysalan asiantuntijoiden, Auvisen läheisten, opettajien ja oppilaiden haastatteluista. Alametsä toimi dokumentin tutkimuskonsulttina. Haastateltavaksi kameran eteen Oey sai kolme tapahtumahetkellä koulussa ollutta oppilasta ja kaksi opettajaa, useita asiantuntijoita, ala-asteen opettajan sekä läheisen nettiystävän. Auvisen vanhemmat eivät ole mukana dokumentissa.
Elokuva esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran DocPoint-elokuvafestivaaleilla 28. tammikuuta 2015.
Josie Loren

Josie Loren Lopez (s. 19. maaliskuuta 1987 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Kaylie Cruzin roolissa televisiosarjassa "Näytön paikka", jota esitettiin vuosina 2009–2012, ja myös muun muassa "Veronica Marsissa", "Castlessa" ja "Näkijässä".
Lorenin sukujuuret ovat Kuubasta. Hän kävi lukion New World School of the Artsissa, jossa opiskeli draamaa ja näyttämötaidetta. Sen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Kalifornian yliopistoon. Lukioaikana Loren oli cheerleader miamilaisessa cheerleading-joukkueessa. Lorenilla on yksi vanhempi sisko ja kaksi veljeä. Vuonna 2010 "OK!"-lehti listasi hänet 50 seksikkäimmän sinkun joukkoon.
Loren aloitti uransa Disney Channelilla sarjoissa "Hannah Montana", "Drake &amp; Josh" ja "Coryn koukerot". Hän näytellyt myös elokuvissa "17 Again" ja Vuonna 2009 Loren näytteli elokuvassa "Pete lainahöyhenissä". Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut vakituisessa roolissa televisiosarjassa "Mentalist".
Salon-de-Provence

Salon-de-Provence on kunta Etelä-Ranskan Provencessa. Kunnan väkiluku on 43 771 (2012), ja se kuuluu Bouches-du-Rhônen departementtiin Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella. 
Salon-de-Provence oli antiikin ajan linnavuori ja sitten oppidum, joka muodostui suolakauppareitin varteen. 500-luvulla eaa. se oli fokaialaisten vallassa. 900-luvulla jaa. se tunnettiin nimellä Villa Salone ja oli Arlesin arkkipiispojen hallinnassa. Nykyisin Salon-de-Provence tunnetaan erityisesti Nostradamuksen viimeisten vuosien asuinpaikkana, jonne hänet on myös haudattu. Hänen talonsa toimii museona, ja joka kesä kaupungissa järjestetään Nostradamus-aiheinen festivaali.
Kaupungin vanhaa osaa kiertää yhä muuri, ja sinne kuljetaan 1600-luvulta peräisin olevien porttien "Porte de l’Horloge" ja "Port Bourg Neuf" kautta. Arlesin piispojen asuinpaikkana ollut ja kaupungin symboliksi muodostunut Château de l’Emperi on myös muurien sisällä.
Matti Sulamaa

Matti Veikko Sulamaa () oli suomalainen kirurgi, joka sai professorin arvonimen. 
Sulamaan vanhemmat olivat laamanni Eemeli Bernhard Sulamaa (aiemmin Sohlman) ja Hellin Lahja Maaria Nyman. Ylioppilaaksi Sulamaa pääsi Normaalilyseosta 1928, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1935. Valmistuttuaan Sulamaa työskenteli vuodesta 1936 Suomen Punaisen Ristin sairaalassa ja kävi harjoittamaan jatko-opintoja. Ne viivästyivät, kun sairaala muutettiin sotasairaalaksi, mutta toisaalta Sulamaa kehitti sodan aikana polikliinisen kirurgian ohella myös sotakirurgiaa. 
Sulamaa, joka oli aikanaan kutsunnoissa julistettu palveluskelvottomaksi lievän kampurajalan johdosta, ylennettiin talvisodan ansioistaan lääkintäkapteeniksi (1940) ja jatkosodan lopulla lääkintämajuriksi (1944). Molemmissa sodissa hän toimi kenttä- ja sotasairaalan lääkärinä, osallistuen mm. kesän 1944 Viipurin taistelun lääkintähuoltoon 53. Kenttäsairaalaosaston päällikkölääkärinä. Jatkosodan alkuvaiheessa Sulamaa toimi 11. Kenttäsairaalan A-osaston päällikkönä ja samalla II Armeijakunnan kirurgisena tarkastajana. 
Kirurgisten tautien erikoislääkärin oikeudet Sulamaa sai 1941 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1942. Arvo Ylppö pyysi hänet sotien jälkeen Lastenklinikalle perustetun kirurgisen osaston lääkäriksi. Sulamaa perehtyi lastenkirurgiaan tehden useita opintomatkoja Eurooppaan 1946–1965 ja Yhdysvaltoihin 1950. Tarvittavien välineiden hankinnan ja käytön opettelun ohella vaadittiin muuan muassa nukutusaineiden ja -menetelmien kehittämistä. 
Sulamaa toimi tunnettuna lastenkirurgien opettajana ja aloitti lasten sydänleikkaukset Suomessa, 1961 Lastenklinikalle hankittiin sydänkeuhkokone. 1960-luvulla Sulamaa kehitti menetelmän talidomidilasten kirurgiseksi hoitamiseksi, jota hän esitteli ja opetti ympäri maailmaa. Häntä pyydettiin myös tekemään leikkauksia tällä menetelmällä ulkomailla ja siitä tehtiin opetuselokuva. Sulamaa, joka oli Helsingin yliopiston dosentti, sai professorin arvon 1965. Hänet tunnettiin myös alansa kotimaisten ja kansainvälisten järjestöjen aktiivijäsenenä. Tieteellisten julkaisujen ohella hän julkaisi muistelmansa "Veitsellä ja sydämellä" (1971). 
Sulamaa sai ensimmäisenä Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinnon 1981. Suomen Lastenlääkäriyhdistyksen kunniajäseneksi hänet kutsuttiin kymmenentenä henkilönä 1978, ensimmäinen kunniajäsen oli Arvo Ylppö 1947.
Sulamaan puoliso vuodesta 1935 oli Lea Kaarina Mannila, perheeseen syntyi neljä poikaa.
Sergio Mattarella

Sergio Mattarella (s. 23. heinäkuuta 1941 Palermo) on italialainen poliitikko ja Italian kahdestoista presidentti. Hänen virkakautensa alkoi 3. helmikuuta 2015. Aiemmin Mattarella on toiminut perustuslakituomioistuimen tuomarina sekä Italian opetus- ja puolustusministerinä.
Mattarella äänestettiin Italian presidentiksi tammikuussa 2015 sen jälkeen, kun häntä aiemmin virassa ollut Giorgio Napolitano erosi. Hänet valittiin uudestaan virkaan 29. tammikuuta 2022.
Mattarella oli naimisissa Marisa Chiazzesen kanssa vuoteen 2012 saakka kunnes jäi leskeksi. Parilla on kolme lasta. Mattarellan tytär Laura Mattarella on edustanut leskimiesisänsä rinnalla Italian "ensimmäisenä naisena".
Himantandraceae

Himantandraceae on kasviheimo koppisiemenisten Magnoliales-lahkossa. Heimossa on vain yksi suku: "Galbulimima".
Tuntomerkit.
Suvun kaksi lajia ovat puuvartiskasveja, joiden lehdet ovat kahdessa rivissä, hyvin aromaattisia ja korvakkeettomia. Kasvi on kilpikarvojen peittämä. Kukissa on paljon kehälehtiä. Hedelmä on enemmän tai vähemmän yhdislehtinen synkarppi, jossa on sivuilta litistyneitä siemeniä.
Aineenvaihdunta tuottaa eräitä alkaloideja. Kehälehdet ovat kahtena kiehkurana ja kukassa on 3–23 joutoheteistä muodostunutta terälehteä. Sikiäin muodostuu 6–30 emilehdestä, kussakin tavallisesti kaksi riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on luumarjamainen; kustakin emilehdestä kehittyy yksi luumarja ja ne kasvavat vaihtelevissa määrin yhteen; luumarja on monikivinen.
Levinneisyys.
"Galbulimima"-suku kasvaa Sulawesin saarella, Uudessa-Guineassa ja Koillis-Australiassa.
Johan Sundsten

Johan Sundsten (1743 – 8. huhtikuuta 1813 Turku) oli suomalainen muurarimestari, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina. 
Sundstenin vanhemmista ei ole tietoa. Hänen tiedetään toimineen tykkimiehenä, mutta 26-vuotiaana hänet mainitaan muurarin oppirenkinä ja 1772 kisällinä. Mestarinnäytteensä Sundsten antoi 1775, se oli muunnelma jo 20 vuotta aiemmin julkaistuista piirustuksista. Kokemäen kirkon muurarimestariksi Sundstenin mainitaan tulleen keväällä 1784. Vuonna 1793 hän piirsi kaksi porttia Turun tuomiokirkon kehämuuriin ja teki korjauksia kirkossa. Paraisten kirkossa hän työskenteli 1797 ja vuosisadan lopulla hän pidensi Halikon kirkkoa. Sundstenin esitykset Eurajoen ja Liperin kirkoiksi ja Hämeenlinnan kirkon torniksi hylättiin, mutta 1807 hän laati piirustukset Turun hovioikeuden uutta rakennusta varten. Samana vuonna hän alkoi rakentaa Carlos Bassin piirustusten pohjalta Wiurilan kartanon päärakennusta Halikossa, se valmistui 1811. Sundsten piirsi 1808 Laitilan kirkon kellotapulin, joka rakennettiin 1814 ja purettiin 1840-luvulla. Muurarimestareiden ammattikunnan oltermanniksi hänet valittiin 1809. Seuraavana vuonna hän rakensi Kiskon kirkon Tukholmassa laadittujen piirustusten mukaisesti. 
Sundstenin ensimmäinen puoliso oli Ulrica Oudar (1755–1809) ja toinen vuodesta 1811 Lovisa Cajalin (s. 1774).
Intialais-kreikkalainen kuningaskunta

Intialais-kreikkalainen kuningaskunta oli entisen Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan alueelta Pohjois-Intiaan ulottunut kuningaskunta noin vuosina 190–10 eaa. Valtakunnan alueella oli suurta vaikutusta Yuezhi-heimolla, joka valloitti kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan noin 130 eaa. muodostaen Kušana-valtakunnan. Intialais-kreikkalainen kuningaskunta irtaantui vähän ajan kuluttua tästä valtakunnasta. Jotkut Kreikkalais-baktrialaisen valtakunnan hallitsijasuvut olivat vallassa myös kreikkalais-intialaisessa kuningaskunnassa. 
Hallitsijoita.
Noin 95 eaa. Intialais-kreikkalainen kuningaskunta joutui hajaannukseen ja valtakunnan eri osia hallitsivat eri hallitsijat:
Noin 70 eaa. Intialais-kreikkalainen kuningaskunta joutui Kušana-valtakunnan valtaamaksi. Intialais-kreikkalaisella kuningaskunnalla oli suurta vaikutusta myöhämpään Intialais-parthialaiseen kuningaskuntaan.
Nydrí

Nydrí (; myös "Nidrí"; ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lefkaksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Lefkaksen kuntaan, Lefkaksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Elloménoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Lefkaksen kunnan Elloménoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 971 (vuonna 2011).
Nydrí sijaitsee Lefkaksen saaren itärannikolla linnuntietä noin 14 kilometriä saaren pääkaupungista Lefkaksesta etelään. Kylä on suosittu turistikohde. Siitä tuli suosittu sen jälkeen, kun laivanvarustaja Aristoteles Onassis osti 1960-luvulla läheisen Skorpióksen saaren. Nykyisin saari kuuluu varakkaalle Rybolovlevin perheelle.
Nydrí muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Νυδρίου, "Dimotikí Koinótita Nydríou"), johon kuuluu varsinaisen Nydrín kylän lisäksi Ráchin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 218. Ráchi tunnetaan Dimosárin vesiputouksesta.
Nydrístä noin 1,5 kilometriä etelään sijaitsee Nydrín pronssikautisten hautojen arkeologinen kohde. Seudun toinen nähtävyys ovat Ráchin vesiputoukset. Kylästä on laivayhteys Meganísin saarelle. Nydríä lähin lentoasema on Prévezassa.
Léon Biaudet

Léon Jules Biaudet [bjo'de] (9. joulukuuta 1882 Helsinki – 4. helmikuuta 1968) oli suomalainen lääkäri, joka asui Loviisassa.
Biaudet’n vanhemmat olivat Helsingin yliopiston ranskan kielen lehtori Léon Gabriel Biaudet (1848–1898) ja Marie Louise Gerber (1844–1892). Hänen veljiään olivat historiantutkija Henry Biaudet ja lääkäri, muistelmakirjailija Teddy Biaudet. Biaudet oli naimisissa vuodesta 1922 kirjailija Ulla Bjernen kanssa. He testamenttasivat 1969 asuintalonsa Villa Biaudet’n Suomen ruotsalaiselle kirjailijaliitolle. Testamentin ehtojen mukaan talossa saa asua suomenruotsalainen kirjailija kolmen vuoden ajan ilmaiseksi.
Biaudet pääsi ylioppilaaksi 1902 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1905 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1910. Hän oli Helsingin diakonissalaitoksen kirurgisen osaston apulaislääkärinä 1910–1912, Porvoon kaupunginlääkärinä 1912–1914 sekä Loviisan yleisen sairaalan ylilääkärinä 1914–1954. Talvisodassa Biaudet toimi 8. Kenttäsairaalan johtavana kirurgina ja jatkosodan alkupuolella, 1941–1942, vastaavassa tehtävässä 40. Kenttäsairaalassa. Biaudet sai professorin arvonimen 1950.
Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa Biaudet oli suomalaisten teollisuuden harjoittajien Venäjän puolelle itärintamalle perustaman Varsovan kenttäsairaalan vanhempana apulaislääkärinä 1914–1915. Biaudet oli perustamassa 1917 Loviisan suojeluskuntaa ja kuului sen esikuntaan. Suomen sisällissodan aikana hän oli Loviisan suojeluskunnan esikuntapäällikkönä ja sitten komppanian päällikkönä Pellingin joukoissa. Vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen aikana Loviisan suojeluskunnan johtoon kuulunut Biaudet piti Loviisan suojeluskuntatalolla puheen, jossa hän kysyi:
Biaudet’n edustamat suojeluskunta-aktivistit olivat raivoissaan siitä että presidentti K. J. Ståhlberg oli nimittänyt suojeluskuntien ylipäälliköksi kenraali Gustaf Mannerheimin sijasta jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmbergin. Sotilasarvoltaan Biaudet oli reservin lääkintämajuri (1940).
Eupomatiaceae

Kauluskukkakasvit (Eupomatiaceae) on siemenkasviheimo koppisiemenisten Magnoliales-lahkossa. Heimossa on vain kauluskukkien ("Eupomatia") suku.
Tuntomerkit.
Kauluskukkakasvit ovat puuvartiskasveja, joilla on kaksirivinen lehtiasento. Lehdet ovat korvakkeettomia ja aromaattisia. Kukat ovat melko kookkaita, ja niiden verholehdet muodostavat paksun ja kivisoluja sisältävän lakkimaisen rakenteen (calyptra), joka karisee kukan avautuessa. Toimivat heteet ympäröivät litteitä ja rauhasellisia joutoheteitä, jotka kaartuvat emiön ylle. Kukkapohjus on kovera. Erilliset emilehdet ovat ahtautuneet tiukasti yhteen ja ovat vartalottomia; luottipinta on johteinen. Heteet ja joutoheteet karisevat kukasta yhdessä ja muodostavat kasvin ympärille pieniä merivuokkoja muistuttavaa kariketta. Kukin hedelmöitynyt emilehti kehittyy marjamaiseksi hedelmäksi.
Kasvit voivat olla juurakollisia ja paksutyvisiä tai juurimukulallisia. Nivelten sisärakenteessa on epätavallisen paljon lehtiaukkoja (tavallisesti seitsemän, joskus jopa 11) johtojännelieriössä, ja kustakin aukosta lähtee tavallisesti seitsemän (vaihteluväli 5–11) johtojännettä lehteen. Kasveissa on myös erityssoluja. Kukat sijaitsevat ryhminä. Kukkalehdet kiinnittyvät pohjukseen kierteisesti. Kukat ovat kehättömiä, joutoheteitä on vähintään 15 ja ne ovat terälehtimäisiä, tyvestä yhteen kasvaneita, ja niissä on paljon rauhasia. Rakkomaisia emejä on paljon, ne ovat vaihtelevasti yhteen kasvaneita; siemenaiheita on kussakin 2–11.
Levinneisyys.
Kauluskukkakasvit kasvavat Uudessa-Guineassa ja Itä-Australiassa.
Luokittelu.
Heimossa on kolme kauluskukkien sukuun kuuluvaa lajia, ja lähin sukulaisheimo on annoonakasvit (Annonaceae). Niiden kanssa kauluskukkakasvit muodostaa yhteisen kladin Magnoliales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksia ovat muun muassa: siiviläputkien plastideissa on myös monikulmaisia proteiinikiteitä; ydinsäteet ovat 8–15 solurivin muodostamia; ruodin johtojänteet ovat poikkileikkaukseltaan kaarimaisia; haaran ainoa esilehti on adaksiaalinen eli varrenpuoleinen; tietynlainen lehtilavan silmuasento (conduplicate); kukat ovat kukinnoissa; hedelmä on enemmän tai vähemmän marjamainen.
Kauluskukkien suvun lajit:
Schladming

Schladming on kaupunki Steiermarkin osavaltiossa Keski-Itävallassa. Schladmingissä asui vuoden 2014 alussa 4 402 asukasta, ja sen pinta-ala on 10,3 neliökilometriä. Asukastiheys on 430 asukasta neliökilometrillä. 
Schladming on aiemmin ollut kaivoskaupunki. Sillä on yhteensä kolme ystävyyskaupunkia Saksassa, Ranskassa ja Japanissa. Nykyisin Schladmingissa harrastetaan alppihiihtoa. Siellä on järjestetty lajin MM-kilpailut kahdesti, vuosina 1982 ja 2013, ja siellä käydään vuosittain myös alppihiihdon maailmancupin osakilpailu.
Corbeil-Essonnes

Corbeil-Essonnes [kɔʁbɛj esɔn] on Ranskan kunta Pariisin eteläpuolen esikaupunkialueella. 47 500 asukkaan kaupunki kuuluu Essonnen departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella ja sijaitsee Seinejoen varrella noin 29 kilometriä Pariisin keskustasta kaakkoon.
Corbeil-Essonnes syntyi vuonna 1951, kun Corbeil’n ja Essonnesin kunnat yhdistettiin. 1800-luvulla seutu tunnettiin jauhomyllyistään ja paperitehtaistaan. Nykyisin suurin työnantaja on elektroniikan komponentteja valmistava Altis Semiconductor.
Corbeil’hin pääsee RER-junalla D (asemat "Corbeil-Essonnes" ja "Moulin-Galant") sekä Transilien Paris–Lyon -junalla (asemat "Corbeil-Essonnes" ja "Essonnes-Robinson"). Kaupungin läpi kulkee EuroVelo 3 -pyöräilyreitti.
Jaakko Rantanen (jalkapalloilija)

Jaakko Rantanen (s. 10. syyskuuta 1992 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Rantanen oli keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Rantanen on syntynyt Tampereella, mutta aloitti jalkapallon Orimattilan Pedoissa. C-junioreissa hän siirtyi Lahden Reippaaseen. Vuonna 2011 hänet nostettiin Ykköseen pudonneen FC Lahden edustusjoukkueen rinkiin. Kaudella 2011 Rantanen pelasi Ykkösessä 18 ottelua tehden yhden maalin, kun Lahti palasi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2012 Rantanen ei pelannut yhtään peliä Veikkausliigassa, vaan lähes koko kausi kului Kakkosessa FC Kuusysissä.
Helmikuussa 2013 Rantanen siirtyi Ykkösessä pelanneeseen Tampereen Ilvekseen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 18 ottelua, joissa ei tullut maaleja. Toisella Ykkösen kaudellaan Rantanen pelasi vain 12 ottelua, mutta onnistui kerran maalinteossa. MyPan menetettyä veikkausliigalisenssin Ilves nousi Veikkausliigaan kaudeksi 2015 ja jatkosopimuksen tehnyt Rantanen teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2015. Kaudet 2016–2018 hän edusti Ykkösessä pelannutta Hakaa. Rantasen pelaajaura päättyi vuonna 2018, kun häneltä kiellettiin kilpaurheilu sydänvian vuoksi. Syksyllä 2018 hän alkoi opiskella röntgenhoitajaksi Tampereen ammattikorkeakoulussa.
Rantanen on pelannut Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Jaakko Rantasen isoveli Kaarlo Rantanen on jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa FC Lahtea ja Tampereen Ilvestä.
Indoparthialainen kuningaskunta

Indoparthialainen kuningaskunta oli alueita nykyisestä Pakistanista, Afganistanista ja Pohjois-Intiasta hallinnut parthialaistaustainen kuningaskunta ensimmäiseltä vuosisadalta toiselle vuosisadalle jälkeen ajanlaskun alun. Indoparthialainen kuningaskunta itsenäistyi parthialaisen satraappi Gondofareksen johdolla. Hänen seuraajansa hallitsivat noin sadan vuoden ajan, ennen kuin heidän alueensa liitettiin laajenevaan Kušan-valtakuntaan.
Indoparthialaiset tunnetaan historiallisista kirjallisista lähteistä vain huonosti ja tärkein yksittäinen tiedonlähde heistä on heidän hallitsijoidensa lyömät kolikot.
Historia.
Indoparthialaiset mainitaan suoraan vain muutamissa kirjallisissa historiallisissa lähteissä. Indoparthialaisten hallitsijoiden lyömät kolikot ovatkin olleet tärkein heistä kertova historiallinen lähde. Seleukideista irtautuneessa Parthiassa valtaan nousseet arsakidit olivat aloittaneet voimakkaan laajenemisen kuninkaansa Mithridateksen johdolla 160-luvulla eaa. ja lopulta parthialaiset ulottivat alueensa heitä edeltäneiden indoskyyttien hallitsemalle alueelle Pohjois-Intiassa ja Etelä-Afganistanissa. Uusien alueidensa hallitsemiseksi parthialaiset perustivat alaisiaan kuningaskuntia ja yksi näistä muodostettiin sittemmän Sistanin alueelle ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla. Alueita hallitsi satraappi Gondofares ja hän levitti edelleen alueitaan Sistanista Arakhosian ja Gandharan alueelle Pakistaniin ja Pohjois-Intiaan. Vuoden 20 jaa. paikkeilla Gondofares julistautui itsenäiseksi. Hänen pääkaupunkinsa oli Taksila nykyisen Keski-Pakistanin eteläosissa. Nimenä Gondofares on saattanut olla myös indoparthialaisen hallitsijasuvun dynastinen titteli.
Gondofareksen seuraajat hallitsivat alueitaan noin sadan vuoden ajan. Arsakidit pitivät lopulta yllä rauhanomaisia suhteita kapinoineeseen provinssiinsa, mahdollisesti koska heillä ei ollut varaa sitoa joukkoja valtakuntansa kaakkoisrajalle. Vain muutaman hallitsijasukupolven jälkeen indoparthialaisista pohjoiseen muodostui kuitenkin uusi voimatekijä. He joutuivat pian sotimaan levittäytyviä kušanoja vastaan. Ensimmäisen vuosisadan lopulla indoparthialaiset kärsivät useita tappioita kušanoille ja he menettivät Intian jokilaaksojen alueet. Indoparthialaiset hallitsivat vielä Kabulin laaksoa, joka sekin menetettiin toisen vuosisadan loppuun mennessä. Indoparthialaisten kukistumisen jälkeen Kušan-valtakunnalla ei ollut merkittäviä sotilaallisia uhkatekijöitä lähipiirissään.
Baotou

Baotou (, ) on Kiinan Sisä-Mongolian alueella sijaitseva prefektuuritason kaupunki. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 160 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Hohhotista länteen. Kaupungin pinta-ala on 27 768 neliökilometriä ja sen alueella asui vuonna 2010 yhteensä 2 650 364 henkilöä. Baotou on Sisä-Mongolian teollisuuden keskus.
Historia.
Baotussa on ollut kiinalainen varuskunta jo Tang-dynastian aikana, mutta sittemmin aluetta asuttivat mongolit, jotka käyttivät aluetta laidunalueena. Varsinainen kaupunki muodostui paikalle tulleiden kiinalaisten siirtolaisten myötä vuonna 1806. Shiguain hiilikaivokset perustettiin 1860-luvulla ja vuonna 1923 kaupunkiin rakennettiin rautatie. Vuonna 1925 kiinalaiset geologit löysivät alueelta malmiesiintymiä Bayan Oboosta. Kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan he alkoivat suunnitella Baotousta Neuvostoliiton tuella terästeollisuuden keskusta. Vuonna 1990 alue vastasikin kolmasosasta koko Sisä-Mongolian teollisesta tuotannosta.
Baotoun kaivokset sisältävät noin 80 % Kiinan harvinaisista maametalleista. Kiina vastaa nykyisin (2019) noin 97 % näiden raaka-aineiden tuotannosta.
Talous.
Baotou on Sisä-Mongolian suurin talousalue. Sen bruttokansantuote vuonna 2012 oli 340,95 miljardia renminbiä. Kaupungin viisi suurinta teollisuuden alaa ovat rauta- ja terästeollisuus, alumiinintuotanto, laiteteollisuus, sähköntuotanto ja maametallien tuotanto. Uudempia teollisuuden aloja ovat myös esimerkiksi ruostumattoman teräksen tuotanto ja tuulivoima. Vientiin meni tavaraa vuonna 2012 yhteensä 2,1 miljardin dollarin edestä. Suurin osa viennistä kohdistui Etelä-Koreaan ja Amerikkaan.
Ilmasto.
Baotoussa heinäkuu on vuoden lämpimin kuukausi, keskilämpötila on 17 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskilämpötila -17 astetta. Keskilämpötila on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun. Eniten sataa heinä- ja elokuussa, yli 80 mm kuukaudessa.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan yhdeksään osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Mad Catz

Mad Catz Global Limited (aiemmin Mad Catz Interactive, Inc.) on kiinalainen elektroniikkayhtiö, joka keskittyy pelialan tuotteisiin. Se valmistaa pelihiiriä, näppäimistöjä ja muita oheislaitteita.
Yhtiö perustettiin vuonna 1989. Sen pääkonttori sijaitsee Kowloonissa Hongkongissa. Vuonna 2014 sillä oli 227 työntekijää.
Vuonna 2007 Mad Catz osti JoyTechin Take-Twolta 3,7 miljoonalla dollarilla. Saman vuoden marraskuussa Mad Catz osti peliohjaimia ja muita oheislaitteita valmistavan eurooppalaisen Saitekin 30 miljoonalla dollarilla. Mad Catz myöhemmin myi Saitekin Logitechille syyskuussa 2016 13 miljoonalla dollarilla karsiakseen tuoteportfoliotaan kasvun optimoimiseksi.
Vuonna 2014 yhtiön liikevaihto oli 90 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria, edellisenä vuonna 123 miljoonaa.
30. maaliskuuta 2017 Mad Catz hakeutui konkurssiin.
4. tammikuuta 2018 Mad Catzin omistajaksi tuli yrityksen entisten tehdastyöntekijöiden perustama kiinalainen holdingyhtiö Mad Catz Global Limited, ja samalla uutisoitiin Mad Catzin paluusta. Tämän lisäksi Mad Catz julkisti uusia tuotteita, joita esiteltiin saman vuoden CES-messuilla. PR-henkilö Alex Verreyn mukaan Mad Catzin on tarkoitus keskittyä laatuun määrän sijaan, ja "epärealistisiksi" katsottuja tuotteita on tarkoitus julkistaa vähemmän.
Improbatur (lehti)

Improbatur oli suomalainen, pääosin lukiolaisille suunnattu aikakauslehti. Lehti perustettiin vuonna 1987 ja sitä kustansi Suomen Lukiolaisten Liitto.
Lehti ilmestyi vuoden 2021 loppuun saakka neljä kertaa vuodessa, ja se jaettiin jäsenetuna liiton jäsenille. Vuoden 2022 alusta lehti ilmestyi vain verkossa.
Vuonna 2024 Suomen Lukiolaisten Liitto päätti lakkauttaa lehden. Järjestön jäsenmaksutulot vähentyivät sen jälkeen, kun opiskelijat saivat mahdollisuuden hankkia opiskelijakortin myös muilta kuin Lukiolaisten Liitolta. Verkkomediaksi siirtyminen ei pienentänyt lehden kuluja ja ulkopuolista rahoitusta sen kustantamiselle ei löytynyt, joten liitto irtisanoi puolet työntekijöistään, mukaanluettuna lehden päätoimittajan, joka oli lehden ainoa työntekijä.
Haider (elokuva)

Haider on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Vishal Bhardwaj. Nimiroolia näyttelee Shahid Kapoor ja muita tärkeitä rooleja näyttelevät Tabu, Shraddha Kapoor ja Kay Kay Menon. Elokuva on nykyaikainen sovitus William Shakespearen tragediasta "Hamlet". Runoilija Haider palaa Kashmiriin konfliktin huipulla etsimään vastauksia kadonneesta isästään ja päätyy vedetyksi mukaan osavaltion politiikkaan.
"Haider" on kolmas osa Bhardwajin Shakespeare-trilogiassa "Maqboolin" (2003) ja "Omkaran" (2006) jälkeen. Elokuva sai ensi-iltansa 2. lokakuuta 2014. Se sai suurta ylistystä kriitikoilta ja paljon mediahuomiota kiistanalaisen aihepiirinsä vuoksi. Se voitti useita palkintoja, mukaan lukien yleisöpalkinto Rooman elokuvajuhlilla.
Mantes-la-Jolie

Mantes-la-Jolie ([mɑ̃t la ʒɔli], ) on Ranskan kunta Pariisin länsipuolen esikaupunkialueella noin 48 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Vajaan 45 000 asukkaan kaupunki kuuluu Yvelinesin departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella. 
Noin 30% Mantesin asukkaista on maahanmuuttajia, ja neljäsosalla ei ole Ranskan kansalaisuutta. Maahanmuuttajista noin 28 000 asuu 1960–1970-luvuilla rakennetulla Le Val-Fourrén kerrostaloalueella.
Historiaa.
Mantes sijaitsi aikoinaan Normandian herttuoiden pääkaupungin Rouenin ja Pariisin kuninkaitten valtaistuimen puolessavälissä. Niinpä se oli 1300–1400-lukujen satavuotisessa sodassa jatkuvien valtausten kohteena.
”Aurinkokuningas” Ludvig XIV määräsi Mantesin 1600-luvulla vaski- ja puupuhaltimien valmistuspaikaksi. Naapurikunnassa Mantes-la-Villessä toimii yhä tunnettu puupuhallinvalmistaja Buffet-Crampon. 1800-luvulla monet ulkoilmamaalarit, erityisesti Jean-Baptiste Camille Corot ikuistivat Mantesin näkymiä. Vuonna 1920 Sergei Prokofjev vietti Mantesissa kesää orkestroimassa balettiaan "Skazka pro šuta" (opus 21).
Mantesin virallinen nimi oli ennen "Mantes-sur-Seine". Kuntaliitos vuonna 1930 toi nimeksi "Mantes-Gassicourt", jolla se muistetaan kenraali George S. Pattonin johtamien Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijan sillanpääasemana Normandian maihinnousussa elokuussa 1944. Vuonna 1953 kunta sai nykyisen nimensä "Mantes-la-Jolie", ”kaunis Mantes”.
Liikenneyhteydet.
Mantesiin kulkevat Pariisista Transilien-junat Gare Saint-Lazare- ja Gare Montparnasse -asemilta. Mantesissa on kaksi rautatieasemaa, Mantes-Station ja Mantes-la-Jolie, joista jälkimmäisessä pysähtyvät myös supernopeat TGV-junat.
Jyrki Peltomaa

Jyrki Peltomaa (s. 1961) on Huittisten entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana vuodesta 1999 vuoteen 2022. Aikaisemmin hän on toiminut Sallan ja Pukkilan kunnanjohtajana. Peltomaa on Seutukaupunkiverkoston puheenjohtaja. Vuodesta 2025 Peltomaa on toiminut Huittisten kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Hänet valittiin valtuustoon kokoomuksen listalta.
Istres

Istres [istʁ] on kunta Etelä-Ranskassa Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella Bouches-du-Rhônen departementissa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Marseillesta luoteeseen. Istresin pinta-ala on 113,7 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli 44 577 vuonna 2021.
Kunta sijaitsee suuren Étang de Berre -laguunin luoteisrannalla, ja sen alueella sijaitsee pienempi Étang de l’Olivier -laguuni. Länsipuolella on Craun suistotasanko. Myös Miramasin autorata sijaitsee kunnan alueella.