tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Agrippan odeion

Agrippan odeion oli antiikin aikainen odeion eli musiikki- ja lauluteatteri, joka rakennettiin roomalaisella ajalla Ateenan antiikin aikaisen Agoran keskelle.
Historia.
Odeion rakennettiin ensimmäisen vuosisadan lopulla eaa., suurin piirtein vuoden 15 eaa. tienoilla, toisin sanoen roomalaisvallan alkuaikoina. Tuolloin kaupunkiin rakennettiin uusi agora, Roomalainen agora, jolle vanhan agoran kaupalliset toiminnot pitkälti siirtyivät. Samaan aikaan vanhan agoran keskelle rakennettiin kaksi uutta rakennusta, joista toinen oli odeion ja toinen Areen temppeli. Odeionin lahjoitti Marcus Vipsanius Agrippa, jonka mukaan se on nimetty.
Odeionissa pidettiin erilaisia laulu- ja musiikkiesityksiä. Rakennuksen katto romahti noin vuonna 150. Tämän jälkeen se muutettiin luentosaliksi. Samalla rakennuksen pohjoispuolelle rakennettiin uusi julkisivu. Odeionin menetys vaikutti mahdollisesti siihen, että Herodes Atticus rakennutti kaupunkiin pian tämän jälkeen uuden niin kutsutun Herodes Atticuksen odeionin.
Odeion tuhoutui herulien hyökkäyksessä vuonna 267. Se rakennettiin uudestaan myöhäisroomalaisella ajalla 400-luvulla. Tuolloin se tuli osaksi suurta rakennuskompleksia, mahdollisesti jonkinlaista palatsia, jossa oli lukuisia huoneita ja pylväspihoja sekä kylpylä.
Rakennus.
Odeion oli kaksikerroksinen suurikokoinen rakennus, joka hallitsi agoraa valmistumisensa jälkeen. Se pituus oli 51,4 metriä ja leveys 43,2 metriä. Odeion oli tehty marmorista ja kalkkikivestä ja rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Rakennuksen ympärillä oli kolmella sivulla "cryptoporticus" oli puoliksi maanalainen pylväikköhalli, jonka yläpuolella oli stoat. Rakennuksessa oli kaksi sisäänkäyntiä. Toinen oli alemmalla tasolla pohjoispäädyssä ja toinen ylempänä eteläpäädyssä lähellä Keskistoaa. 
Rakennuksen julkisivussa oli korinttilaiset pylväät. Myöhemmän vaiheen uutta pohjoisen puoleista julkisivua koristivat suuret gigantteja ja tritoneita esittäneet patsaat.
Odeionin auditorio oli 25 metriä leveä. Tämä oli poikkeuksellisen suuri leveys keskeltä tukemattomalle katolle, mikä lienee vaikuttanut sen romahtamiseen. Auditoriossa oli 19 penkkiriviä ja alun perin tilaa noin tuhannelle katsojalle. Luentosaliksi muuttamisen yhteydessä rakennuksen keskelle rakennettiin uusi kattoa tukeva seinä. Tämän jälkeen siinä oli tilaa noin 500 kuulijalle. Odeionin "orkhestra" oli päällystetty marmorilla.
Odeionista on säilynyt sen perustukset sekä osa ylemmistä rakenteista, kuten gigantti- ja triton-patsaat. Alueelta on löydetty myös filosofien patsaita, jotka ovat ajalta, jolloin se toimi luentosalina.
Luts

Luts on seuraavien virolaisten henkilöiden sukunimi:
Eumeneen stoa

Eumeneen stoa () oli stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan Akropoliin eteläpuolella. Sen arkeologisen kohteen länsipuolella sijaitsee Herodes Atticuksen odeion ja itäpuolella Dionysoksen teatteri.
Stoan lahjoitti Ateenalle Pergamonin kuningas Eumenes II, ja se rakennettiin hänen aikanaan vuosien 197 eaa. ja 159 eaa. välillä. Rakennusta ei ollut tarkoitettu monen muun stoan tavoin liiketilaksi vaan lähinnä kävelytilaksi niille, jotka vierailivat esimerkiksi alueen temppeleissä ja teatterissa.
Stoa rakennettiin Akropoliin etelärinnettä vasten. Sen pituus oli 163 metriä ja leveys 17,65 metriä. Siinä oli kaksi kerrosta. Alakerroksen julkisivun puolella oli 64 doorilaista pylvästä ja sisäpuolella 32 joonialaista pylvästä. Yläkerroksessa oli vastaavasti samat määrät joonialaisia ja pergamonlaisia pylväitä.
Bysanttilaisena aikana vuonna 1060 stoan jäännökset muutettiin osaksi kaupunginmuuria, joka koostui myös muun muassa Herodes Atticuksen odeionin julkisivusta. Merkittävin säilynyt osa stoasta on tämän seurauksena sen pohjoisseinä.
Hadrianuksen kaari

Hadrianuksen kaari () eli Hadrianuksen portti (Πύλη του Αδριανού, "Pýli tou Adrianoú") on keisari Hadrianuksen kunniaksi rakennutettu kaari Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee nykyisin Vasilíssis Amalías -kadun varrella Olympoksen Zeuksen temppelin arkeologisen alueen luoteiskulmassa.
Kaari on rakennettu todennäköisesti hieman ennen vuotta 131 tai 132, jolloin Hadrianus vieraili Ateenassa. Sillä haluttiin kunnioittaa keisaria, joka oli monella tavalla kaupungin hyväntekijä. Kaari rakennettiin kadulle, joka kulki Akropoliin ja Agoran alueelta läheiselle Olympoksen Zeuksen temppelille ja kaupungin eteläosiin. Se ei ole kuitenkaan ollut tuolloin portti missään muurissa. 1700-luvulla kaaresta tuli yksi osmanien rakennuttaman kaupunginmuurin porteista.
Kaari on 18 metriä korkea, 12,5 metriä leveä ja 2,3 metriä paksu. Se on tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Kaaren pylväät edustavat korinttilaista tyyliä.
Kaaressa on kaksi piirtokirjoitusta. Sen länsipuolella eli Akropoliin puolella lukee ”Tämä on Ateena, Theseuksen vanha kaupunki” ja itäpuolella ”Tämä on Hadrianuksen, ei Theseuksen kaupunki”. Tämä tarkoittaa mahdollisesti sitä, että kaari seisoi vanhan Ateenan ja uuden kaupunginosan eli niin kutsutun Hadrianoupoliksen rajalla. Toisen tulkinnan mukaan teksti haluaa antaa Hadrianukselle kunnian kokonaisen ”uuden Ateenan” perustamisesta.
Kaari juhlavalaistiin sini-valkoiseksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.
Teekanne

Teekanne, täydellisemmin "Teekanne GmbH &amp; Co. KG" on vuonna 1882 perustettu, aiemmin nimellä R. Seeling &amp; Hills tunnettu, erityisesti teehen ja siihen liittyviin tuotteisiin keskittyvä saksalainen, vuodesta 1898 lähtien Anders- ja Nissle-sukujen hallinnassa ollut perheyritys. Yrityksen kotipaikka on Düsseldorf. 
Teekanne on yksi Euroopan suurimpia teetaloja. Teekanne-konsernilla on noin 1 500 työntekijää, joista 800 työskentelee Düsseldorfissa. Konsernin liikevaihto on 420 miljoonaa euroa (2013/214), ja se on esimerkiksi Itävallan suurin teemyyjä (2012/2013). Saksan teemarkkinoilla yritys on joidenkin arvioiden mukaan suurin tai alan toiseksi suurin, kilpaillen kärkipaikasta "Ostfriesische Tee Gesellschaftin (OTG)" kanssa. 
Teekanne kehitti 1. maailmansodan aikana saksalaissotilaille puuvillakankaasta teepommeiksi-kutsutut teepussit. Yleisölle teepussit tuotiin vuonna 1929. Teekannen edeltäjän tytäryrityksessä työskennellyt insinööri "Adolf Rambold" (1900-1996) kehitti vuonna 1948 sittemmin yleistyneen kaksikammioisen, suodatinpaperisen teepussimallin. Nykyisin Teekanne valmistaa hedelmä- ja yrttiteetä, pussiteetä, terveysteetä, vihreää teetä ja erilaisia jälkiruokasekoituksia. Aiempi tennistähti Steffi Graf on esiintynyt yhtiön markkinoinnissa. Teekannen tuotteita myydään myös joissain suomalaisissa vähittäismyymälöissä. 
Ainakin osassa ympäristövastuullisuuden arvioinnesta yritys on pärjännyt huonosti. Esimerkiksi Goodguide-sivuston arvioinnissa vuonna 2012 Teekanne luokiteltiin heikoimpaan 15 prosenttiin kuuluvaksi.
Luukko

Luukko on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi.
Hadrianuksen kirjasto

Hadrianuksen kirjasto () oli keisari Hadrianuksen rakennuttama kirjasto ja julkinen rakennus Ateenassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Roomalaisen agoran pohjoispuolella lähellä Monastiráki-aukiota.
Historia.
Keisari Hadrianus oli kreikkalaisen kulttuurin ystävä ja vieraili usein Ateenassa. Hän halusi tehdä Ateenasta Rooman valtakunnan kulttuurisen keskuksen ja rakennutti kaupunkiin useita julkisia rakennuksia.
Hadrianuksen kirjaston rakentaminen alkoi vuonna 125 ja se valmistui vuonna 132. Vaikka rakennusta kutsutaan kirjastoksi, se oli itse asiassa yleiskäyttöisempi julkinen tila, aukio ja kulttuurikeskus. Sellaisena se muistutti Rooman keisariforumien rakennuksia. Rakennus on lähes saman kokoinen kuin koko Roomalainen agora.
Rakennus vaurioitui pahasti herulien hyökkäyksessä vuonna 267. 400-luvulla paikalle rakennettiin uusi rakennus ja 1000-luvulla kirkko. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvulla ja niiden yhteydessä alueen uudemmat rakennukset purettiin vaiheittain. Kaivaukset suoritti Ateenan arkeologinen seura.
Rakennus.
Kirjastorakennus oli lähes suorakulmainen ja sen pituus oli 120 metriä ja leveys 78 metriä. Rakennuksen sisäänkäynti oli länsipäässä. Sen länsiseinä oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista ja muut seinät kalkkikivestä. Länsiseinällä sisäänkäynnin kummallakin puolella oli rivi marmorisia korinttilaisia pylväitä.
Rakennuksen keskellä oli piha, jossa oli puutarha ja vesiallas. Piha oli marmoristen pylväiden ympäröimä ja siellä oli lukuisia patsaita, muun muassa Athenen sekä Hadrianuksen itsensä patsaat. Rakennuksen itäpäässä oli huoneita, joissa oli varsinainen kirjastotila kirjojen säilytyspaikkoineen ("Bibliostasio") sekä luku- ja luentosaleineen. Kirjastoon mahtui 16 800 kirjakääröä. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein.
Olympoksen Zeuksen temppeli

Olympoksen Zeuksen temppeli eli Olympieion () on antiikin aikainen Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Ateenassa Kreikassa. Temppeli oli yksi antiikin suurimmista, mutta se on nykyisin raunioina. Sen arkeologinen alue sijaitsee Ateenan keskustassa Akropoliin kaakkoispuolella.
Historia.
Temppelin rakentaminen alkoi alun perin vuonna 515 eaa. tyranni Peisistratoksen käskystä. Rakennuspaikka oli Ilissos-joen rannalla. Rakentaminen kuitenkin keskeytyi vuonna 510 eaa., kun Peisistratoksen poika Hippias syöstiin vallasta. Demokratian aikana ateenalaiset mahdollisesti pitivät niin suurikokoista rakennushanketta epädemokraattisena. Muun muassa Aristoteles mainitsee temppelin eräänä esimerkkinä siitä, kuinka tyrannit käyttävät suuria rakennushankkeita kansan työllistämiseen, niin etteivät nämä ehdi kapinoimaan.
Temppelin rakentamista jatkettiin 100-luvulla eaa. Antiokhos IV:n rahoituksella. Tämä antoi roomalaisen arkkitehti Cossutiuksen tehtäväksi suunnitella koko maailman suurimman temppelin. Työ kuitenkin keskeytyi jälleen vuonna 164 eaa. Antiokhoksen kuoltua.
Vuonna 86 eaa. Ateenan jäätyä Rooman vallan alle kaupungin vallannut kenraali Sulla vei temppelistä kaksi pylvästä Roomaan osaksi Juppiter Optimus Maximuksen temppeliä. Keisari Augustus suunnitteli temppelin rakentamista loppuun, mutta hanke ei edennyt. Temppelin rakentamista jatkettiin uudestaan 100-luvulla keisari Hadrianuksen aikana ja se valmistui lopulta noin vuonna 129–131. Temppeli oli osa Ateenan uutta kaupunginosaa Hadrianupolista (Hadrianoupolista), jonka rakennuksiin kuului myös Hadrianuksen kaari. Roomalaiset kutsuivat temppeliä Juppiter Olympiuksen temppeliksi.
Temppeli paloi vuonna 267 herulien hyökkäyksessä. Se vaurioitui myös maanjäristyksessä keskiajalla. Sen kiviä käytettiin muiden rakennusten osina. 1400-luvulla temppelin pylväistä oli pystyssä 21 kappaletta ja 1700-luvulle tultaessa 17 kappaletta. Vuonna 1759 yksi jäljellä olevista pylväistä kaadettiin ja käytettiin kalkkina Tzistarákiksen moskeijan rakentamiseen. Yksi pylväistä kaatui myrskyssä vuonna 1852 ja makaa edelleen siinä mihin jäi.
Kun Ateenan antiikin muinaisjäänteitä alettiin tutkia, temppelin jäänteitä kutsuttiin aluksi Hadrianuksen pylväiksi, sillä tutkijat eivät tienneet, mistä rakennuksesta oli kyse. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1880-luvulla. Samalla temppeli tunnistettiin suureksi Zeuksen temppeliksi.
Rakennus.
Temppeli edustaa korinttilaista tyyliä. Se on rakennettu Pentelikon-vuoren marmorista. Temppeli on ollut 96 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Temppelissä oli 104 korinttilaista pylvästä, joista kukin oli 17 metriä korkea. Pylväistä 56 oli uloimmassa rivissä ja 48 sisäosassa temppelin päätykolmioiden alla. Leveyssuunnassa pylväitä oli 10 ja pituussuunnassa 20. Temppelin pylväistä on nykyisin pystyssä 15. Niistä 13 muodostaa arkkitraavin tukeman ryhmän ja kaksi seisoo erillään.
Temppelin cellassa on ollut suurikokoinen kullasta ja norsunluusta valmistettu Zeuksen patsas sekä samankokoinen keisari Hadrianuksen patsas.
Alkuperäinen Peisistratoksen aikana aloitettu temppeli edusti doorilaista tyyliä.
Pitkät muurit

Pitkät muurit () olivat antiikin aikana Ateenan kaupungista Pireukseen ulottuneet muurit. Muurien tarkoitus oli suojata kaupungille elintärkeää yhteyttä merelle. Näin pyrittiin estämään se, että kaupunki voitaisiin saartaa pelkästään maitse.
Muurien rakentamista ehdotti alun perin Themistokles. Niiden rakentaminen alkoi vuonna 461 eaa. sen jälkeen, kun Ateenan ja Spartan välille oli syttynyt niin kutsuttu ensimmäinen peloponnesolaissota. Tuolloin vanhan suunnitelman muurien rakentamisesta otti esille Kimon. Muurit valmistuivat vuonna 457 eaa.
Varsinaisia pitkiä muureja oli kaksi, pohjoinen ja eteläinen pitkä muuri. Ne kulkivat koillis-lounaissuunnassa ja muodostivat yhdessä läntisen muurin, jonka pituus oli noin kuusi kilometriä (40 stadionia). Muurien välinen etäisyys oli noin 200 metriä. Niiden väliin jäi Ateenasta Pireukseen kulkenut Pireuksen tie. Nykyisin muurien paikalla kulkevat suurin piirtein Peiraiós-katu sekä Pireukseen kulkeva Ateenan metron Linja 1. Muurit yhdistyivät koillispäässä Ateenan kaupunginmuuriin eli Themistokleen muuriin ja lounaispäässä Pireusta ympäröineeseen muuriin.
Muureihin luetaan joskus myös kolmas Faleronin muuri eli itäinen muuri, joka kulki Ateenasta Faleronin satamaan. Sen pituus oli noin 5,5 kilometriä (35 stadionia). Muurit oli rakennettu pääosin kalkkikivestä ja niissä oli torneja määrävälein. Läntisen ja itäisen muurin väliin jäi suuri kolmionmuotoinen alue, jota voitiin käyttää maanviljelykseen.
Peloponnesolaissodan aikana muurit mahdollistivat sen, että ateenalaiset saattoivat vetäytyä Attikan maaseudulta ja antaa spartalaisten vallata sen, sillä he pystyivät elämään kaupungissa meriyhteyden taatessa ruokahuollon. Kun Ateenan laivasto hävisi Aigospotamoin taistelun, Ateena joutui kuitenkin antautumaan Spartalle. Muurit purettiin spartalaisten käskystä vuonna 403 eaa.
Korintin sodan alettua Spartaa vastaan vuonna 395 eaa. ateenalaiset rakennuttivat muurit uudelleen Kononin johdolla. Vuonna 86 eaa. roomalainen kenraali Sulla piiritti Ateenaa osana ensimmäistä Mithridateen sotaa. Roomalaiset tuhosivat muurit ja tämän jälkeen sekä Ateenan että Pireuksen oli antauduttava.
Roomalainen agora

Roomalainen agora () oli antiikin aikaisen Ateenan toinen agora (tai forum), joka rakennettiin roomalaisena aikana alkuperäisen klassisen ja hellenistisen ajan Agoran itäpuolelle ja Akropoliin pohjoispuolelle. Sen arkeologinen alue sijaitsee Akropoliin pohjoispuolella nykyisessä Aérideen kaupunginosassa, joka on osa Plákan vanhaa kaupunkia.
Historia.
Roomalaiselle ajalle tultaessa Ateenan klassisen ajan Agora oli muuttunut epäkäytännölliseksi alkuperäistä tarkoitustaan eli kaupankäyntiä varten osin siksi, että se oli paljolti rakennettu umpeen. Siksi kaupunkiin päätettiin rakentaa uusi agora. Niin kutsuttu Roomalainen agora rakennettiin vanhan itäpuolelle vuosina 19–11 eaa. Julius Caesarin ja keisari Augustuksen tekemien lahjoitusten avulla. Sitä paranneltiin edelleen keisari Hadrianuksen aikana 100-luvulla jaa. samalla kun sen pohjoispuolelle rakennettiin Hadrianuksen kirjasto.
Herulien hyökkäyksen vuonna 267 jälkeen koko kaupungin hallinto siirrettiin vanhalta Agoralta Roomalaiselle agoralle ja se toimi näin kaupungin keskuksena. Hyökkäyksen jälkeen rakennettiin myös uusi kaupunginmuuri, joka sulki sisäänsä Akropoliin ympäristön ja Roomalaisen agoran, kun taas vanhempi Agora jäi muurin ulkopuolelle.
Bysanttilaisena ja osmanivallan aikana Roomalaisen agoran alue oli kaupungin asuinkorttelien peittämänä. Alueella oli lukuisia kirkkoja. Osmaniajalla 1600-luvulla agoralle rakennettiin Fetihién moskeija, joka on edelleen jäljellä. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1837, ja ne ovat jatkuneet 1990-luvulle saakka. Kaivausten yhteydessä alueen uudemmat rakennukset on purettu vaiheittain. Kaivauksia ovat suorittaneet kreikkalaiset (Ateenan arkeologinen seura) ja italialaiset arkeologit.
Rakennukset ja rakennelmat.
Roomalaisen agoran pituus on noin 112 metriä ja leveys noin 98 metriä. Se oli jokaiselta neljältä sivultaan pylväikköjen ympäröimä. Pylväät edustivat joonialaista tyyliä. Alueen sekä länsi- että itäpäässä oli propylon eli portti. Itäpään portti edusti joonialaista ja länsipään Athene Arkhegetiin porttina tunnettu portti doorilaista tyyliä.
Alueen merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Themistokleen muuri

Themistokleen muuri oli Ateenan antiikin aikainen kaupunginmuuri, joka kiersi koko kaupungin. Se rakennettiin alun perin vuonna 479 eaa. ja uudelleen vuonna 394 eaa.
Historia.
Muuri rakennettiin Ateenan suojaksi Themistokleen johdolla vuonna 479 eaa. välittömästi persialaissotien jälkeen. Sodassa persialaiset olivat tuhonneet koko kaupungin. Muuri rakennettiin kiireellä ja sen rakentamiseen käytettiin jopa Kerameikoksen hautausmaan hautakiviä sekä keskeneräisen Olympieionin temppelin osia. Myöhemmin muurin yhteyteen rakennettiin niin kutsutut Pitkät muurit, jotka johtivat Pireuksen ja Faleronin satamiin ja suojasivat kaupungille elintärkeää yhteyttä merelle.
Ateenalaiset joutuivat purkamaan muurin hävittyään peloponnesolaissodan spartalaisia vastaan vuonna 403 eaa. Muurit rakennettiin kuitenkin uudelleen Kononin johdolla vuonna 394 eaa. Vuonna 338 eaa. ateenalaiset rakensivat makedonialaisten hyökkäyksen pelossa muurin eteen noin 10 metrin päähän pienemmän suojamuurin ("proteikhisma") kaikkialle sinne, missä maa oli tasainen. Demetrios I Poliorketes rakensi Muusien kukkulalle muurin ja Pitkien muurien risteyskohtaan linnoituksen vuonna 295 eaa.
Vuonna 86 eaa. Sullan johdolla hyökänneet roomalaiset mursivat muurin Kerameikoksen kohdalla ja valtasivat Ateenan. Myöhemmin muurit joutuivat rappiolle. Ne eivät estäneet esimerkiksi heruleita hävittämästä kaupunkia vuonna 267. Hyökkäyksen jälkeen kaupungin ydinalueen ympärille rakennettiin uusi, pienempi muuri.
Themistokleen muurista on säilynyt osia pääasiassa Kerameikoksen alueella. Siellä sijainneen Dipylonin portin lähellä oli hautausmaa, johon haudattiin ansioituneita kaupunkilaisia. Alueelta on löytynyt suurikokoisia geometriseen tyyliin koristeltuja vaaseja, joita nimitetään Dipylon-vaaseiksi. Lisäksi on löydetty muun muassa Akharnikai-portin jäänteitä.
Rakenne.
Muurien pituus oli noin 6,5 kilometriä, halkaisija noin 1,5 kilometriä, korkeus 8 metriä ja paksuus 3 metriä. Muuri yhtyi Pitkiin muureihin kaupungin lounaisosassa.
Portit.
Ateenan kaupunginmuurissa oli 15 porttia. Ne olivat:
Lateralus (kappale)

Lateralus on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Toolin kappale ja albumin "Lateraluksen" nimikkokappale.
Rakenne.
Kappale on 9 minuuttia ja 24 sekuntia pitkä ja koostuu monista eri osista. Yksi keskeinen asia Lateraluksessa on lyriikoiden rytmitys Fibonaccin lukujonon mukaan. Alkupuolen säkeistöissä tavujen määrä kasvaa summaten kaksi edellistä määrää tavuja, ja palaa takaisin alkuun.
Merkitys.
Kappaleen keskeisenä teemana on eri olotilojen ja satunnaisuuden hyväksyminen avoin mielin. Tämä kuvataan kappaleessa spiraalina, joka jatkuu loputtomasti ulospäin murtaen liiallisen ylianalysoinnin asettamia rajoja.
"We'll ride the spiral to the end
and may just go where no one's been"
Suom: "Kuljemme spiraalin loppuun saakka, ja saatamme päätyä johonkin missä kukaan ei ole ollut".
Polkupyöräpallo

Polkupyöräpallo (tai pyöräpallo) on pallopeli, jossa yritetään saada polkupyörän satulassa istuen palloa maaliin. Peli on hieman samanlaista kuin futsal, sillä sitä pelataan sisällä. 
Polkupyöräpallo on suosittua muun muassa Itävallassa, Belgiassa, Tšekissä, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Japanissa, Venäjällä ja Sveitsissä.
Peli.
Polkupyöräpallojoukkueisiin kuuluu kaksi pelaajaa, jotka yrittävät saada 600-grammaisen pallon vastustajan maaliin käyttäen polkupyörän renkaita tai omaa päätä. Toinen pelaajista on maalivahti, toinen kenttäpelaaja. Puolustaessa maalivahti saa käyttää käsiä. Ottelu koostuu kahdesta seitsemän minuutin erästä. Pelaajien jalat eivät saa koskettaa missään vaiheessa maata. Jos näin käy, vastustaja saa vapaapotkun. Pelikentän pituus on kymmenestä 14 metriin. 
Historiaa.
Polkupyöräpallon kehitti vuonna 1893 amerikkalais-saksalainen Nicholas Edward Kaufmann. Pelistä tuli hiljalleen suosittu Euroopassa ja lajin ensimmäiset MM-kilpailut käytiin vuonna 1929. Polkupyöräpalloa on vuotuisten MM-kilpailuiden lisäksi käyty mm. työläisolympialaisissa Asian Indoor Gamesissa. 
Pyörä.
Polkupyöräpallon pyörä on hyvin erilainen kuin normaali polkupyörä. Se on paljon painavampi kuin peruspolkupyörä. Lisäksi siinä on vain yksi vaihde ja ei ollenkaan jarruja. Sen satula on sijoitettu takapyörän keskiötä taaemmas, ja pyörällä on helppo mennä taaksepäin. Pyörä maksaa suurin piirtein kaksituhatta euroa.
Patrick Schnetzer

Patrick Schnetzer (s. 15. marraskuuta 1993 Hohenems) on itävaltalainen polkupyöräpalloilija. Hän edustaa RC Höchst -seuraa. Schnetzer on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kilogrammaa. Pelipaikaltaan Schnetzer on maalivahti. 
Ura.
Schnetzer on voittanut kolme MM-kultaa, vuosina 2011, 2013 ja 2014. Hänellä on myös yksi MM-hopea vuodelta 2012 ja yksi MM-pronssi vuodelta 2010. Mitaleista yksi kulta sekä hopea ja pronssi ovat tulleet Dietmar Schneiderin kanssa, loput Markus Bröllin kanssa. Maailmancupin kokonaiskilpailun Schnetzer on voittanut vuosina 2012, Schneiderin kanssa, ja 2014, Bröllin kanssa.
Schnetzer pitää esikuvinaan polkupyöräpallon 20-kertaisia maailmanmestareita, Pospíšilin veljeksiä.
Olli Lyytikäinen (lehdenkustantaja)

Olli Antero Lyytikäinen (8. helmikuuta 1932 Tampere – 29. marraskuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen lehdenkustantaja. Hän oli johtokunnan puheenjohtaja Apu-yhtiöt Oy:ssä 1976–1978, Kustannusosakeyhtiö Apulehdessä 1967–1976, Ropakonnokka Oy:ssä 1969–1978 ja Oy Schröder Ab:ssä 1977–1978.
Lyytikäinen toimi perheyhtiössä levikkipäällikkönä 1950-luvun puolivälissä ja hoiti muutenkin yrityksen markkinointia ja taloutta. Hän nousi isänsä Yrjö Lyytikäisen kuoleman 1956 jälkeen Kustannusyhtiö Apulehden toimitusjohtajaksi. Vuosina 1965–1967 Olli Lyytikäinen toimi Apu-lehden päätoimittajana.
Amakihi

Amakihi ("Chlorodrepanis virens") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Amakihia tavataan Havaijisaariin kuuluvilla Havaijin, Molokain ja Mauin saarilla. Lanain saarelta se on hävinnyt. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Yane Marques

Yane Marques (s. 7. tammikuuta 1984 Afogados da Ingazeira) on brasilialainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti. 166 senttimetriä pitkä ja 51 kiloa painava Marques edustaa FUNTEC-seuraa.
Ura.
Marques saavutti olympiapronssia vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, jossa hän oli 18:s. MM-kilpailuista Marquesilla on yksi hopea vuodelta 2013 ja Pan-Amerikan kisoista yksi kulta vuodelta 2007 ja yksi hopea vuodelta 2011.
Långö (Kokkola)

Långö on Kokkolan kylä ja entinen saari Perämerellä. Långö, Kåtö ja Eugmo ovat kasvaneet yhteen maankohoamisen myötä ja ne muodostavat nykyään Öjan saaren.
Kylä kuului Öjan kuntaan vuoden 1968 loppuun asti. Tämän jälkeen se oli osa Kaarlelaa vuosina 1969-1976. Vuoden 1977 kuntaliitoksen jälkeen kylä on ollut osa Kokkolaa.
Kauainamakihi

Kauainamakihi ("Chlorodrepanis stejnegeri") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kauainamakihia tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Kauain saarella. Lajin populaation on arvioitu olevan noin 7 000 yksilöä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni. Vaikka sen alkuperäisiä elinympäristöjä on tuhoutunut, on laji ilmeisesti hyötynyt saarelle tuodusta "Passiflora tarminiana" -passiolajista, ja se pystyy elämään monenlaisissa ympäristöissä.
Elintavat.
Kauainamakihi elää yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Se käyttää ravinnokseen hyönteisiä, joita se kerää puiden rungoilta ja kukista. Se syö myös kukkien mettä, ja hakkaa puiden kuorta etsiäkseen kuoren alla eläviä niveljalkaisia.
Anianiau

Anianiau ("Magumma parva") on Havaijilla Kauain saarella tavattava peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Anianau on enimmäkseen keltainen. Koiraan värisävy vivahtaa oranssinruskeaan ja naaraan vihreään. Nokka on hieman alaspäinkaartuva.
Levinneisyys.
Anianiauta tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Kauain saarella. Lajin populaatioksi arvioitiin vuonna 2023 noin 3 000–5 400 täysikasvuista yksilöä. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja sitä uhkaavat vieraslajit.
Elintavat.
Anianiau elää pääasiassa yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji selviää myös häirityissä elinympäristöissä, mutta silloin sen populaatio ei ole yhtä tiheä kuin luonnontilaisissa ympäristöissä. Se käyttää ravinnokseen mettä ja niveljalkaisia, erityisesti perhostoukkia ja hämähäkkejä. Anianiau pesii "Metrosideros polymorpha" -puissa.
Robin Knoche

Robin Knoche (s. 22. toukokuuta 1992 Braunschweig) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Nürnbergiä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Knochen kasvattajaseura on VfL Wolfsburg, jota hän on edustanut vuodesta 2005 aina kesään 2020 saakka. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2010–2013 yhteensä 68 ottelua tehden kaksi maalia. Debyytti seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa tapahtui elokuussa 2011 Borussia Mönchengladbachia vastaan. Uran ensimmäinen bundesliigamaali syntyi elokuussa 2013 FC Schalke 04:ää vastaan. Knoche oli pitkään yksi Wolfsburgin avainpelaajista. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 183 bundesliigaottelua ja teki niissä 12 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ja Eurooppa-liigassa 19 ottelua. Hän voitti Saksan Cupin kaudella 2014–2015 mutta ei pelannut välierässä eikä loppuottelussa.
Knoche siirtyi kesällä 2020 Union Berliniin. Vuoden 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 111 bundesliigaottelua ja tehnyt kolme maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut kolme ottelua. Eurooppa-liigassa hän on tehnyt neljä maalia pelaamissaan kymmenessä ottelussa.
Maajoukkueura.
Knoche on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuosina 2013–2015 hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kymmenen ottelua ja teki niissä yhden maalin. Alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 hän pelasi vain ensimmäisen alkulohko-ottelun. Saksan miesten maajoukkueeseen Knoche kutsuttiin marraskuussa 2014 ystävyysotteluun Espanjaa vastaan. Hän ei kuitenkaan päässyt tuossa ottelussa pelaamaan.
Akiapolaau

Akiapolaau ("Hemignathus wilsoni") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Akiapolaaukoiras on päästään ja selästään vihreä ja vatsastaan keltainen. Naaras on vihreämpi. Nokka on kookas ja koukkupäinen. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät. Akiapolaaun ravintoa ovat hyönteisten toukat.
Levinneisyys.
Akiapolaauta tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Havaijin saarella. Vuosien 1990–1995 tutkimuksissa lajin populaatioksi arvioitiin 1 163 yksilöä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja sen populaatio on pienenemässä. Lajia uhkaavat erityisesti vieraslajit.
Niklas Räsänen

Niklas Räsänen (s. 27. syyskuuta 1986 Kotka) on suomalainen ammattilaisnyrkkeilijä. 183 senttimetriä pitkä Räsänen kilpailee ylemmässä keskisarjassa. Räsänen toimii myös valmentajana että yrittäjänä ja käy puhumassa esimerkiksi yritysten teemapäivissä.
Ura.
Räsäsen voitti ammattilaisuransa ensimmäisessä ottelussa elokuussa 2013 Savonlinnassa bulgarialaisen Ilien Tzvetozarin. Räsänen on voittanut ammattilaisurallaan 13 ottelua, seitsemän niistä tyrmäyksellä. Tappioita hänellä on kaksi. 
Räsänen hävisi Dominikaanisessa tasavallassa syntyneelle, nykyään espanjalaiselle Mariano Hilariolle toiseksi viimeisessä erässä tyrmäyksellä 12-eräiseksi suunnitellussa EU:n mestaruusottelussa 17. joulukuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenassa.
Räsänen hävisi Kuubassa syntyneelle, nykyään Suomessa asuvalle Dayron Lesterille viimeisessä erässä tuomarin keskeytyksellä 8-eräiseksi suunnitellussa ottelussa 6. huhtikuuta 2018 Helsingin Kulttuuritalolla.
Räsänen hävisi Kosovon Armend Xhoxhaj'lle Saksan Chemnitzissä 22. marraskuuta 2025. Ottelu, jossa panoksena oli WBC-liiton alemman raskaansarjan International Silver -vyö, päättyi tekniseen tyrmäykseen kuudennessa erässä.
Yksityiselämä.
Räsänen asuu perheensä kanssa Porvoon Tolkkisissa. Räsänen avioitui nyrkkeilijä Eva Wahlströmin kanssa syyskuussa 2016 ja he saivat helmikuussa 2021 lapsen. Räsäsellä on yksi poika aiemmasta liitostaan. Räsänen tunnetaan lempinimellä ”Drummer Boy”, koska hän harrastaa rumpujensoittoa.
Räsänen oli kristillisdemokraattien ehdokas vuoden 2023 eduskuntavaaleissa, sai 141 ääntä, mutta ei tullut valituksi. Hän on nostanut esille erityisesti nuorten ja poikien hyvinvointiin liittyviä kysymyksiä.
Isoamakihi

Isoamakihi ("Viridonia sagittirostris") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Isoamakihia tavattiin Havaijisaariin kuuluvalla Havaijin saarella. Sitä löydettiin vain Wailuku-joen varrelta. Laji löydettiin vuonna 1892, ja viimeisen kerran se havaittiin vuonna 1901. Lajin elinympäristöjä hakattiin maatalouskäyttöön, mikä todennäköisesti aiheutti sen häviämisen.
Pikkuakialoa

Pikkuakialoa ("Akialoa obscura") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkuakialoaa tavattiin Havaijisaariin kuuluvalla Havaijin saarella. Se väheni nopeasti vuoden 1895 jälkeen, ja viimeinen havainto siitä tehtiin vuonna 1940. Laji hävisi todennäköisesti metsien hakkuiden ja vieraiden tautien takia.
Oahunakialoa

Oahunakialoa ("Akialoa ellisiana") eli aiemmalta nimeltään kauainakialoa on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Oahunakialoaa tavattiin Havaijisaarilla. Se eli metsissä yli 200 metrin korkeudella merenpinnasta ja käytti ravinnokseen mettä ja hyönteisiä.
Ragnar Ekberg

Ragnar Konstantin Ekberg (16. helmikuuta 1895 Karjalohja – 29. syyskuuta 1957) oli suomalainen autokaupan alalla työskennellyt toimitusjohtaja ja suurlahjoittaja.
Ekberg kävi kolme vuotta kansakoulua ja yksivuotisen kauppakoulun. Hän oli eri yritysten palveluksessa muun muassa Viipurissa ja Tampereella. Helsinkiin siirryttyään Ekberg oli pari vuotta puutavara-alalla ennen kuin hän siirtyi autoalalle myyntitehtäviin. Ekberg tuli 1930-luvun alussa vuonna 1919 perustetun Oy Voimavaunu Ab:n palvelukseen. Hän oli ensin yhtiön prokuristina ja vastasi taloushallinnosta. Vuonna 1938 hänestä tuli yhtiön osakas ja johtaja ja hän oli yhtiön hallituksen puheenjohtajana 1944–1950. Ekberg oli Voimavaunun johdossa aina syksyllä 1957 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Oy Voimavaunu Ab toi Suomeen englantilaisia henkilöautoja muun muassa MG-, Morris-, Riley- ja Wolseley-merkkejä. Ennen sotia Voimavaunu toi Suomeen myös Ajax-, Nash-, Overland- ja Diamond T-merkkejä.
Ekberg perusti 1936 "Ragnar Ekbergin säätiön" turvattomien leskien ja isättömien lasten avustamista varten. Hän lahjoitti säätiölle 100 000 markkaa peruspääomaksi ja vuoden 1938 lopulla hän lahjoitti säätiölle vielä 996 Voimavaunun 1000:sta osakkeesta. Säätiö oli Oy Voimavaunu Ab:n omistajana vuoteen 1971 saakka jolloin se myi osakkeet Suomen Autoteollisuus Oy:lle. Säätiön omaisuus koostuu nykyisin Helsingissä sijaitsevista kiinteistöistä ja pörssiosakkeista. Säätiö myöntää vuosittain avustuksia ahdingossa eläville vanhuksille, lapsille ja lapsiperheille.
Theo Parrish

Theo Parrish (s. 1972) on yhdysvaltalainen muusikko ja DJ, joka tunnetaan erityisesti deep house -tyylisestä musiikistaan sekä tyylilajien suhteen monipuolisena DJ:nä.
Parrish syntyi Washingtonissa, mutta kasvoi Chicagossa. Hän sai nuorena paljon vaikutteita muun muassa Miles Davisilta, Jimi Hendrixiltä, Nina Simonelta, George Gershwiniltä ja Bob Marleylta sekä sedältään, jazzmuusikko Dexter Simsiltä.
Le Vernet (Alpes-de-Haute-Provence)

Le Vernet on kunta Ranskan kaakkoisosassa Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueen Alpes-de-Haute-Provencen departementissa. 
Vuoristoinen ja valtaosin asumaton 123 asukkaan kunta Ranskan Alpeilla nousi uutisiin 24. maaliskuuta 2015 Germanwingsin lento 9525:n turmapaikkana.
Le Vernet’n kunnan asutus keskittyy Bès-joen laaksoon noin 1 200 metrin korkeudelle merenpinnasta. Asutus jakaantuu ylempänä sijaitsevaan Haut-Vernet’n ja alempana sijaitsevan Bas-Vernet’n kyliin. Vakituisia asukkaita on satakunta, mutta talvisin asukasmäärä kaksinkertaistuu hiihtoturismin myötä. Läheisiä hiihtokeskuksia ovat Le Grand-Puy, Saint-Jean-Montclar ja Chabanon.
Ayande

Ayande () on kunta Asturiassa Pohjois-Espanjassa. Vuonna 2021 kunnan asukasluku oli 1 620. Ayande sijaitsee Asturian länsiosassa, jossa puhutaan asturian kielen ja galegon välimuotoa.
Ayer

Ayer () on kunta Asturiassa Pohjois-Espanjassa. Vuonna 2021 kunnan asukasluku oli 10 346.
Ochotona iliensis

Ochotona iliensis on jäniseläin, joka kuuluu piiskujänisten heimoon. Lajia tavataan Tienšanin vuoristoalueella Kiinan Xinjiangissa. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin suomenkieliseksi nimeksi tienšaninpika.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Ochotona iliensis" havaittiin Kiinan Xinjiangin Ilin alueella ensimmäisen kerran vuonna 1983, ja kolme vuotta myöhemmin se määriteltiin omaksi lajikseen. Lajin edustaja on kuvattu keväällä 2015 ensimmäisen kerran 20 vuoteen. Laji elää Tienšanin ylängön kivikoiden koloissa alueella, jonka keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 2 800–4 000 metriä.
Ulkonäkö ja elintavat.
"Ochotona iliensisillä" on muiden piiskujänisten tapaan pienet raajat ja pyöreät korvat. Päässään ja niskassaan sillä on kolme ruskeaa raitaa. Ravintonaan se käyttää paikallisia kasveja. Laji on päiväaktiivinen, mutta se liikkuu joskus myös öisin. Laji tekee yhdestä kahteen poikuetta vuosittain, mutta niiden koko ei ole tiedossa. Pituudeltaan laji on 20,3–20,4 senttiä.
Uhat ja suojelu.
Lajin edustajia on jäljellä arviolta alle 1 000. 1990-luvun alussa lajin kannaksi oli arvioitu noin 2 000 yksilöä. IUCN on määritellyt lajin erittäin uhanalaiseksi. Vuosina 2002 ja 2003 tehtyjen tutkimusten aikana lajia ei enää havaittu 57 % paikoista, joilla lajia oli havaittu 20 vuotta aiemmin. Kannan harvenemisen tarkemmat syyt ovat epäselviä, mutta siihen arvellaan vaikuttaneen karjanpaimennuksen lisääntyminen ja ilmastonmuutos. Lajin suojelemiseksi ei kuitenkaan IUCN:n mukaan ole tehty merkittäviä toimenpiteitä.
Alien (yhtye)

Alien on ruotsalainen hard rock -yhtye.
Historia.
Alienin perustivat vuonna 1986 laulaja Jim Jidhed, kitaristi Tony Borg, basisti Ken Sandin, rumpali Toby Tarrach ja kosketinsoittaja Jimmy Wandroph. Ensimmäinen single tulevalta debyyttialbumilta oli "Only One Woman", The Marbles -yhtyeen alkuperäinen kappale vuodelta 1968. Alien teki tästä kyseisestä kappaleesta coverin ja se oli suuri menestys yhtyeen kotimaassa Ruotsissa vuonna 1988. "Only One Woman" pysyi Ruotsin virallisen singlelistan paikalla 1. kuusi viikkoa. Debyyttialbumi "Alien" julkaistiin samana vuonna Virgin Recordsin kautta. Albumi myi todella hyvin ja singlet "Brave New Love" ja "Tears Don't Put Out the Fire" saivat paljon radiosoittoa. Jidhed jätti Alienin samana vuonna keskittyäkseen soolouraansa. Hänet korvasi uusi laulaja Pete Sandberg, jonka kanssa Alien julkaisi vuonna 1989 debyyttialbumin kansainvälisen version.
Vuonna 1990 rumpali Imre Duan ja kosketinsoittaja Bert Andersson korvasivat Tarrachin ja Wandrophin. Alien julkaisi toisen studioalbumin "Shiftin' Gear" uudella kokoonpanolla. Mutta albumi ei ollut menestys ja kokoonpano muutoksia seurasi. Uudet jäsenet, rumpali Stefan Ridderstrale ja kosketinsoittaja Richard Andre tulivat yhtyeeseen. Sandinin korvasi Conny Payne vuonna 1993. Lopulta Sandberg lähti ja hänen tilalleen valittiin Daniel Borch. Alien julkaisi kolmannen studioalbuminsa, taas nimeltään "Alien" vuonna 1993. Ridderstrale ei osallistunut nauhoituksiin, joten rummut albumille nauhoitti Michael Wilkman. Staffan Scharrin otettiin yhtyeeseen pysyväksi jäseneksi ja neljäs studioalbumi "Crash" julkaistiin vuonna 1995. Albumi esitteli raskaampaa materiaalia mitä Alien oli aikaisemmin julkaissut.
"Dark Eyes" -albumi vuonna 2005 toi alkuperäisen laulajan, Jim Jidhedin takaisin Alieniin. "Dark Eyes" esitteli uuden kokoonpanon, Jidhed ja Borg, joka oli ainoa alkuperäisjäsen soittaen kaikilla albumeilla, basisti Berndt Ek, rumpali Jan Lundberg ja kosketinsoittaja Mats Landborgh. Vuonna 2010 yhtye ilmoitti palaavansa alkuperäisellä kokoonpanolla ja julkaisi singlen "Ready to Fly". Ensimmäinen albumi alkuperäisellä kokoonpanolla 26 vuoteen, "Eternity" julkaistiin vuonna 2014.
Claus Jensen

Claus Jensen (s. 29. huhtikuuta 1977 Nykøbing Falster) on entinen tanskalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Jensen nousi Tanskan Superliigaan kaudella 1995–1996 Næstvedin joukkueessa, jossa hän pelasi kauden aikana neljä ottelua. Seuraavat kaksi kautta hän edusti samassa sarjassa pelaavaa Lyngbytä 62 sarjaottelun verran. Kesällä 1998 Jensen siirtyi Englannin 1. divisioonaa pelaavaan Bolton Wanderersiin. Siellä hän pelasi kaksi kautta ja yhteensä 86 sarjaottelua, kunnes siirtyi kesällä 2000 Valioliigassa pelaavaan Charlton Athleticiin. Jensen pelasi Charltonissa neljä kautta ja 122 liigaottelua ja siirtyi sen jälkeen jatkamaan Valioliiga-uraansa Fulhamissa. Fulhamia hän edusti kolmen kauden ajan pelaten 35 sarjaottelua. Jensenin peliura päättyi kauteen 2006–2007. Yhteensä hän pelasi urallaan 66 ottelua Tanskan Superliigassa, 86 ottelua Englannin 1. divisioonassa ja 157 ottelua Englannin Valioliigassa.
Tanskan maajoukkueessa Jensen pelasi 47 ottelua ja teki kahdeksan maalia vuosina 2000–2007. Alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi yhden ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 18 ottelua. Aikuisten arvokisoissa Jensen oli mukana kahdesti – MM-kilpailuissa 2002 ja EM-kilpailuissa 2004.
Veikko M. Hämäläinen

Veikko Matias (Matti) Hämäläinen (13. syyskuuta 1926 Siilinjärvi – 6. marraskuuta 2021 Kouvola) oli suomalainen lakimies, joka toimi urallaan muun muassa Kouvolan hovioikeuden presidenttinä, oikeusneuvoksena sekä tuomarina valtakunnanoikeudessa.
Lokalahden kirkko

Lokalahden kirkko on Uudenkaupungin Lokalahdella sijaitseva Johan Höckertin suunnittelema 1763 valmistunut puinen torniton pitkäkirkko. Kirkossa on kolmisärmäinen aumattu kuori ja pitkillä sivuilla runkohuonetta matalammat ja kapeammat kylkiäiset. Pohjoispäädyssä on sakasti ja eteläpäädyssä asehuone, sisäänkäynti on länsipuolelta asehuoneen kautta. Kirkkosali on yksilaivainen, sisäkatto on laudoitettu tynnyriholvi, jonka alla on vanhempi lautaholvaus. Kirkon pinta-ala on 280 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 400 hengelle. Kirkkoa on korjattu 1859-1869 Georg Theodor Chiewitzin suunnitelman mukaan, samoin kuin 1894 ja 1925. Se restauroitiin Totti Soran johdolla 1950-luvulla.
Kirkon alttarilla oleva krusifiksi on vuodelta 1835, kirkossa on lisäksi useita keskiaikaisia puuveistoksia.
Erillinen kellotapuli valmistui 1630-luvulla valmistuneen kirkon tapuliksi, sitä uusittiin 1655 ja nykyinen muoto on peräisin vuodelta 1728 eli nykyistä kirkkoa edeltäneeltä ajalta. Pohjaltaan nelikulmaisen ylöspäin kapenevan tapulin harjalla on pyramidikatto, kellot ovat vuosilta 1691 ja 1866.
Kirkon viereisen hautausmaan sankaripatsaan on veistänyt Jussi Vikainen. Hautausmaalla on lisäksi Suomen sisällissodassa kaatuneiden muistopatsas. Suomen sodan 17.-18. syyskuuta 1808 käydyssä Lokalahden taistelussa kaatuneiden haudat ovat kirkkoa vastapäätä tien toisella puolella. Ministeri Ilkka Kanervan muistomerkki paljastettiin kirkon edustalla vuonna 2024. "Kohtaaminen"-nimisen kivestä ja teräksestä valmistetun muistomerkin on suunnitellut vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth.
Lopen kirkko

Lopen kirkko on Lopella sijaitseva Konstantin Kiseleffin ja Elia Heikelin suunnittelema tyyliltään uusgotiikkaa edustava, vuosina 1885–1888 punatiilestä rakennettu päätytornillinen, tasavartinen ja sisäviisteinen ristikirkko. Alttaripäädyssä on särmikäs sakasti. Runkohuonetta kapeampi torni on kolmikerroksinen ja sen kellot ovat vuosilta 1926 ja 1958. Kirkon seinillä on goottilaistyyliset pilasterit, ikkunat ovat pyörökaariset. Kirkon päädyissä on ristikomerot, joissa on pyöröikkunat. Ulkokatteena ovat satulakatot, sisällä taas tiilipilarien kannattelema tasakatto. Kirkko paloi vuonna 1914 ja sen sisätilat uusittiin Ilmari Launiksen johdolla vuosina 1920–1921, peruskorjaus tehtiin vuosina 1949–1950. Kirkon pinta-ala on 840 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 800 hengelle. Alttaritaulun "Vuorisaarna" maalasi taiteilija Kaapo Wirtanen vuonna 1929 tai 1928, ja vanha Felix Frangin maalaama alttaritaulu vuodelta 1901 on kirkon musiikkisalissa. Kirkon ensimmäiset 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1926, joka uudisti ne 19-äänikertaisiksi vuonna 1959. Nykyiset 29-äänikertaiset urut vuodelta 1988 ovat tanskalaisen Christensen &amp; Sønnerin valmistamat. Lopen kirkko toimii kesäisin tiekirkkona.
Outi Merisalo

Outi Kaija Olivia Merisalo (s. 9. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen kielentutkija, joka toimii romaanisen filologian professorina Jyväskylän yliopistossa (1994–). Hän on erikoistunut keskiajalla tehtyjen käsikirjoitusten tutkimiseen.
Merisalo kävi Vuosaaren yhteiskoulun ja alkoi 1977 opiskella Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, latinan kieltä ja Rooman kirjallisuutta, kreikan kieltä ja kirjallisuutta sekä englantilaista filologiaa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1982, lisensiaatiksi 1982, ja tohtoriksi 1988. Hänen väitöskirjansa "La Langue et les scribes" (1988) käsitteli 1200-luvun poitoulaisia kansankielisiä asiakirjoja, niiden kirjurien käsialoja, heidän käyttämiään kirjoitusasuja ja asiakirjojen materiaalisia piirteitä. Vuosina 1987–1991 Merisalo tutki italialaista renessanssia Poggio Bracciolinin (1380–1459) innoittamana.
Jyväskylän yliopiston professuurin lisäksi Merisalolla on dosentuuri Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa.
Merisalo on ollut Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen vuodesta 2001 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003. Vuonna 2015 Merisalo sai Saksan liittotasavallan ansioristin nauhan kera ansioistaan Saksan ja Suomen välisten tiedeyhteyksien rakentajana. Erityisen merkittävänä nähtiin hänen panoksensa suomalaisten Humboldt-stipendiaattien alumnijärjestön, Suomen Alexander von Humboldt -klubin toimintaan sen puheenjohtajana vuodesta 2006.
Gudbrandsdalslågen

Gudbrandsdalslågen eli Lågen on 204 kilometriä pitkä joki Norjassa.
Gudbrandsdalslågen alkaa Lesjaskogsvatnet-järvestä ja päättyy Mjøsaan Lillehammerissa.
Ilojärvi (Tammela)

Ilojärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 500 metriä. Siihen laskee luoteesta Liesjärven ja Verikkään yhteinen laskujoki Liesjärvenoja ja koillisesta Pitkäjärvestä Latoniitunoja. Ilojärvi on lähes kokonaan soiden ympäröimä ja siihen laskevat monet suo-ojat. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 9,4 kilometriä pitkä Susikkaanjoki, joka laskee Vaihijokena Pehkijärveen.
Järven rantaviiva on 2,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin ojitettua suomaastoa, mutta kolmessa kohdassa on moreenipohjaista metsämaastoa. Länsipuolen suo on nimeltään Leenanportaansuo. Koillisrannalla on kolme loma-asuntoa ja itärannalla loma-asuntoja ja maatila. Näille kohteille johtaa tiet Susikkaan kylästä ja seututieltä 283.
Teurajärvi (Tammela)

Teurajärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja sen pituus on 1000 metriä ja leveys 450 metriä. Siihen laskee vain suo- ja metsäojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa kaksi kilometriä pitkä Teurajärvenoja, joka yhtyy Susikkaanjokeen.
Järven rantaviiva on 3,7 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itä- ja länsirannalla on rantaan päättyvää suota. Järvessä on kuusi saarta, joita ovat Pitkäsaari, Isosaari ja Perunasaari. Rannoilla on runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet seutitieltä 283 ja Susikkaalta tulevalta yhdystieltä 2843.
Luonnontila.
Teurajärvi on ollut mukana Tammelassa käynnistetyissä järvien tutkimus ja kunnostustoimien hankkeissa. Teurajärvi on lievästi rehevöitynyt sillä perusteella, että esimerkiksi sen näkösyvyys latvajärvenä on vain 0,5 metriä ja sen veden happipitoisuus on syvemmällä alentunut.
Kaitalammi (Tammelan Susikas)

Kaitalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 5,8 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 130 metriä. Järven rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itäpuolella on noin 40 metriä korkeampi Kaitalamminvuori. Järveen ei laske ojia, mutta pohjoispään suo-oja johtavat liikaveden Susikkaanjokeen, joka virtaa Leenanportaansuon eteläosassa.
Itärannalla sijaitsee neljä loma-asuntoa ja vastarannalla viides. Länsirannalla on Tammelan seurakunnan leirikeskus.
Liesjärvi (Tammelan Susikas)

Liesjärvi eli Pikku-Liesjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 89 hehtaaria ja sen pituus on 1,9 kilometriä ja leveys 900 metriä. Siihen laskee luokuisia suo- ja metsäojia. Yksi niistä tuo suolapareesta vettä Letonpään lahteen. Järven pohjoisosat vaikuttavat umpeenkasvun muotoilemilta. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,1 kilometriä pitkä Liesjärvenoja, joka laskee Ilojärveen.
Järven rantaviiva on 5,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Etenkin pohjoisosan rannat ovat soistuneita, mutta suota esiintyy myös lounais- ja länsirannoilla. Järvi muuten saareton, mutta eteläosassa sijaitsee ainakin kolme pientä luontaista saarta. Rannoilla on runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet seututieltä 283.
Geologia.
Järven eteläpään alueita on vallattu geologisia tutkimuksia silmällä pitäen. Kalliossa on kultaa ja arseenia kohonneina pitoisuuksina.
Verikäs (Tammelan Susikas)

Verikäs on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Tammelassa on toinenkin Verikäs Ojajärven länsipuolella.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 10 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee muutama suo-oja, joista yksi tuo Kenkälammin vesiä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,4 metriä pitkä ja suoraksi kaivettu Verikkäänoja, joka yhtyy Liesjärvenojaan ennen laskemistaan Ilojärveen.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi suomaata. Järveä rajaa pohjoistesta pitkä ja kapea harjujakso, jonka toiselle puolelle jää Lunkinjärvi. Eteläpuolelta sen ohittaa läheltä seututie 283. Rannoille ja etenkin harjulle on rakennettu lukuisia loma-asuntoja.
Luonnontila.
Verikäs on ollut mukana Tammelassa käynnistetyissä järvien tutkimus ja kunnostustoimien hankkeissa.
Historia.
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wierikäs järvi".
Kenkälammi

Kenkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 150 metriä ja se on muodoltaan kuin "käyrä makkara". Siihen laskee pari suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 700 metriä pitkä suo-oja Verikkääseen.
Järven rantaviiva on 0,51 kilometriä pitkä ja sen ranta on moreenipohjaista metsämaaston ympäröimää suota. Pitkä ja kapea harjujakso sivuaa sitä pohjoisesta ja erottaa sen Lunkinjärvestä. Rantojen läheisyyteen on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille pääsee seututieltä 283.