tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ituvarstasammal

Ituvarstasammal ("Pohlia camptotrachela") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa, etenkin lauhkealla vyöhykkeellä. Suomen alueella lajia esiintyy paikoitellen maan eteläosassa, sitä on löydetty Satakuntaan ja Etelä-Savoon asti.
Ituvarstasammal muistuttaa varstasammallajeista eniten jyväsvarstasammalta ("Pohlia annotina"). Niiden tuntomerkki on lukuisat pienet itusilmut ylemmissä lehtihangoissa. Samankaltaisia itusilmuja on myös monilla hiirensammalten ("Bryum") lajeilla, joihin ituvarstasammalen erona ovat lehdet, jotka ovat tyypillisesti kapeammat kuin hiirensammalilla ja hienosti hampaalliset yläpuolelta. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itujyväset ovat tavallisia.
Ituvarstasammal kasvaa avoimilla paikoilla kostealla soralla ja hiekalla, joskus savella.
Kiiltolehväsammal

Kiiltolehväsammal ("Pseudobryum cinclidioides") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon viileät alueet.
Kiiltolehväsammal kasvaa melko kookkaaksi, yleensä viidestä kahteentoista senttimetriä pitkäksi ja muodostaa löyhiä kasvustoja. Varsi on tummanruskea tai melkein musta ja usein melkein latvaan täynnä ruskeita juurtumahapsia. Lehdet ovat pitkänomaiset, hyvin leveät ja pyöreäkärkiset. Ne ovat voimakkaasti kiiltäviä, erityisesti kosteina. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itiöt ovat isokokoisia.
Kiiltolehväsammal on Suomen alueella yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy ihan koko maassa. Se kasvaa ainakin märissä korvissa, vähintään keskiravinteisilla soilla, lähteiköissä ja rehevillä tulvarannoilla.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Hetevarstasammal

Hetevarstasammal ("Pohlia wahlenbergii") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysalue on koko maailma.
Hetevarstasammal kasvaa pystysti ja on kooltaan pienehköstä keskikokoiseen, yleensä yhdestä kymmeneen senttimetriä korkea. Se muodostaa löyhiä mättäitä. Varsi on hento, varsinkin tyveltä punainen. Lehdet ovat himmeän sinivihreitä, melko leveitä mutta teräväkärkisiä. Itiöpesäkkeiden kasvaminen on harvinaista, itujyväsiä syntyy toisinaan. Hetevarstasammal on lajina monimuotoinen. Muunnoksia ovat "Pohlia wahlenbergii" var. "calcarea" ja "Pohlia wahlenbergii" var. "glacialis" . Jälkimmäistä esiintyy tuntureilla.
Hetevarstasammal kasvaa lähteiköissä, lähdepuroissa, lähdeojissa, joenrannoilla, järvenrannoilla, pelto-ojissa ja tieojissa märällä savisella maalla. Se viihtyy erityisesti tunturipurojen varsilla.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Isovarstasammal

Isovarstasammal ("Pohlia longicolla") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla ja Keski-Afrikassa, etenkin vuoristoissa.
Suomen alueella isovarstasammalen levinneisyys on pohjoinen, lajia esiintyy Kainuun ja Oulun Pohjanmaan korkeudelta pohjoisimpaan Lappiin. Se on melko yleinen ja uhanalaisluokituksessa elinvoimainen (LC). Isovarstasammal kasvaa keskiravinteisilla kallioseinämillä, louhikoissa ja pahdoilla, tuntureilla alapaljakan korkeudelle asti.
Marjan rakkaus

Marjan rakkaus ("L’amore di Marja") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Anne Riitta Cicconen ohjaama italialainen draamaelokuva, jonka pääosia esittävät Laura Malmivaara (Marja) ja Vincenzo Peluso (Fortunato). Lapsinäyttelijöinä ovat italialais-suomalaiset Lepistön sisarukset. Elokuva perustuu italiansuomalaisen Cicconen kymmenen vuotta aiemmin kirjoittamaan näytelmään.
Juoni.
Elokuvan tarina kerrotaan osittain Marjan kahdesta lapsesta vanhemman, Alicen näkökulmasta. Se on kertomus suomalaisesta Marjasta ja tämän italialaisesta miehestä Fortunatosta, jotka elävät nuoruuttaan kommuunissa 1970-luvun Suomessa. Heidän muutettuaan sisilialaiseen pikkukylään mies mukautuu lapsuutensa yhteisöön, kun taas Marja ei siihen kykene vaan eristäytyy lastensa kanssa täydellisesti ja lopulta murtuu henkisesti.
Vastaanotto.
"Marjan rakkaus" sai ensi-iltansa Italiassa 6. maaliskuuta 2004 ja keräsi sinä vuonna siellä 120 000 katsojaa 12 kopiolla. Se palkittiin Annecyn, Montpellier’n ja Villeruptin filmifestivaaleilla.
"Helsingin Sanomien" Leena Virtaselle elokuvasta jäi hyvä mieli, vaikka hän kritisoi ohjaajan liian pientä etäisyyttä aiheeseen, kertojan sekavaa vaihtumista ja Marjan hahmon jäämistä etäiseksi. Laura Malmivaaran hän kirjoitti erottuvan vähemmän taitavista muista näyttelijöistä. "Kirkko ja kaupunki" -lehden Janne Villa piti "Marjan rakkautta" yhtenä vuoden 2005 elokuvatapauksena, jossa äidin ja aikuistuvien tyttöjen (Veronica Visentin, Sara Filizzola Hartmann) suhteen kuvaus on tehty taitavasti. Tampereen ylioppilaslehden "Aviisin" Antti Kivimäki suhtautui tylymmin: ”Mutta kuka haluaa lisätä eksistentiaaliahdistustaan puolitoistatuntisella paasauksella naisen alistamisesta 1970-luvun Sisiliassa?”
Rusovarstasammal

Rusovarstasammal ("Pohlia melanodon") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkea ja viileä vyöhyke.
Suomen alueella rusovarstasammal on harvinainen ja levinneisyydeltään eteläinen. Sitä esiintyy Ahvenanmaalla, Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä ja Etelä-Pohjanmaalla. Uhanalaisluokituksessa laji on silmälläpidettävä (NT).
Hohtovarstasammal

Hohtovarstasammal ("Pohlia cruda") on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa ("Mniaceae"). Sitä esiintyy Maan pohjoisella ja eteläisellä puoliskolla lauhkealta vyöhykkeeltä tundralle.
Hohtovarstasammal on pystykasvuinen ja pienikokoinen, yleensä kahdesta kolmeen senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdet ovat melko leveät, teräväkärkiset ja selvästi keskisuonelliset. Lehtien väri on kalpean sinivihreä ja metallinhohtoinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan. Laji ei tee itujyväsiä, kuten useat varstasammalet.
Hohtovarstasammal on Suomen alueella yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy koko maassa. Se kasvaa varjoisilla paikoilla kuten kalliojyrkänteiden raoissa ja onkaloissa, tuulen kaatamien puiden juuripaakkujen suojassa.
Aiheesta muualla.
Kuvalinkit:
Sandy Island

Sandy Island () on joissakin kartoissa Australian ja Uuden-Kaledonian välissä sijaitsevaksi merkitty saari. Se esiintyy myös nimellä "Sable Island".
Saari on ollut kartoissa ainakin 1800-luvulta lähtien. Se näkyi esimerkiksi Googlen karttapalveluissa. Sandy Islandin ”olemattomuuden” havaitsivat ilmeisesti ensimmäisenä paikalla marraskuussa 2012 käyneet australialaiset tutkijat. Mikäli kyseisellä paikalla olisi saari, kuuluisi se Ranskan merentakaisiin alueisiin.
Merilapiosammal

Merilapiosammal ("Hennediella heimii") on lehtisammallaji toukosammalten heimossa ("Pottiaceae"). Sen levinneisyysaluetta ovat rannikot Maan pohjoisen ja eteläisen puoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Merilapiosammal on pienikokoinen ja muodostaa 2,5 millimetriä korkeaa kellertävänvihreää tai ruskeaa kasvustoa. Itiöpesäkkeen perä on kiertynyt ja suhteellisesti erikoisen pitkä, enimmillään yli yhden senttimetrin. Itiöpesäkkeessä on pitkä ja viisto kansi, jonka pesäkkeen jäykkä keskipylväs nostaa itiöiden kypsyessä ylemmäs jolloin se muistuttaa velhon hattua.
Merilapiosammal kasvaa merenrannoilla kostealla ja suolaisella paljaalla maalla. Suomen alueella lajia esiintyy lounaisrannikolla paikoitellen, Perämerellä on ollut erillisesiintymä.
Anne Riitta Ciccone

Anne Riitta Ciccone (s. 19. heinäkuuta 1967 Helsinki) on italialais-suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Sisilialaisen isän ja suomalaisen äidin tyttärenä syntynyt Ciccone asui aluksi Suomessa, kunnes lapsena muutti perheineen isän kotiseudulle Sisiliaan. Lukion jälkeen hän lähti Roomaan opiskelemaan ja suoritti filosofian tutkinnon yliopistossa ja valmistui dramaturgiksi Radiotelevisione Italianan (RAI) käsikirjoittajakoulusta. Ennen omaa elokuvauraansa hän työskenteli vuosina 1984–1996 monien italialaisohjaajien, kuten Nanni Loyn ja Angelo Longonin, tuotannoissa.
Filmografia.
Lähde:
Tikkurilan Soittokunta

Tikkurilan Soittokunta (tunnetaan myös nimellä TixiBand) on vantaalainen puhallinorkesteri. Orkesteri on vanhin Vantaalla edelleen toimiva orkesteri. Toiminta alkoi vuonna 1945 ja rekisteröitiin yhdistyksenä kahta vuotta myöhemmin nimellä Tikkurilan Musiikkiyhdistys ry. Nimeksi muutettiin Tikkurilan Soittokunta ry vuonna 1972. Viime vuosina tapahtuneiden ohjelmistolinjausten myötä orkesteri käyttää nimeä TixiBand®.
Vuonna 2022 kapellimestarina on aloittanut Markku Renko.
Toiminta.
Orkesteri järjestää vuosittain kaksi omaa konserttia. Pääkonsertti järjestetään keväisin itäisellä Vantaalla, Tikkurilassa, ja rakentuu erityisen teeman ja siihen sopivan solistin ympärille. Konsertissa on vierailevina solisteina olleet mm. Erkki Liikanen, Martti Suosalo, Mikael Konttinen ja Kari Fall. Joulukonsertti järjestetään Malmilla, Malmitalossa. Omien konserttien lisäksi orkesteri soittaa useissa tilaustapahtumissa. Näistä on jo vuosittaiseksi perinteeksi muodostunut Laurin Elojuhlat Helsingin pitäjän kirkolla, missä soittokertoja on kertynyt jo 20 (2012). TixiBand on myös toiminut Tikkurilan lukion vanhojen tanssien orkesterina nykyisen koulun perustamisesta lähtien (2001). Konserttitanssiaiset järjestetään Tikkurilan jäähallissa ja on Suomen suurin yksittäisen koulun järjestämä tämänkaltainen tapahtuma.
MicroMedia

MicroMedia Oy on suomalainen yritysten väliseen markkinointiin erikoistunut toimisto, joka perustettiin vuonna 1978. Ruotsalainen Anderson &amp; Lembke perusti MicroMedia Ab:n Ruotsiin vuonna 1975 ja Suomen MicroMedia aloitti kolme vuotta myöhemmin. 
MicroMedian palvelut kattavat nykyisin strategisen suunnittelun, markkinoinnin suunnittelun, kampanjasuunnittelun ja konseptit, segmentoinnin ja kohderyhmät, telemarkkinoinnin, sekä markkinointiteknologioiden hyödyntämiset. Yrityksessä työskenteli 47 henkilöä vuonna 2023, ja sen liikevaihto vuonna 2023 oli 4,2 miljoonaa euroa. MicroMedian kotipaikka on Helsinki.
MicroMedia Oy toimii Suomessa ja sen omistavat yrityksen avainhenkilöt. Toimitusjohtajana työskentelee Timo Häkkinen ja hallituksen puheenjohtajana toimii Esko Reinonpoika Alanko. Yrityksen aikaisempia omistajia ovat olleet Anderson &amp; Lembke Ab, Abak Justitia Ab (Intrum), Esselte Info Ab ja DDB-mainostoimistoketju.
Yorkin linna

Yorkin linna on Yorkin kaupungissa sijaitseva keskiaikainen linnoitus. Se rakennettiin vuonna 1068 Vilhelm Valloittajan käskystä.
Linna paloi maan tasalle vuonna 1190 tapahtuneessa pogromissa, jossa kuoli 150 paikallista juutalaista. Richard de Malbis, joka oli velkaa juutalaiselle rahanlainaajalle, käytti hyväkseen tulipaloa kiihottaakseen kansanjoukon juutalaisia vastaan, jotka pakenivat linnan suojiin. Henrik III rakennutti linnan uudestaan puusta.
Linnasta tuli vankila vuonna 1825 ja uudemmat vankilarakennukset purettiin vuonna 1935.
Historia.
Kuningas Henrik III määräsi vuonna 1245, että linna oli jälleenrakennettava täydellisesti. Seuraavien parin vuosikymmenen aikana rakennettiin kehämuuri torneilla ja kahdella portilla, sekä päälinna kokonaan kivestä.
Nykytila.
Vuonna 1978 Clifford's Towerin juurella paljastettiin muistolaatta juutalaisvainon uhreille. Tätä ennen keskiaikaista joukkomurhaa, jonka 800-vuotismuistojuhlaa vietettiin vuonna 1990, ei tunnettu juuri ollenkaan. Keskustorniin kului kaikkiaan noin 2 600 puntaa.
Keskiyön juhla

Keskiyön juhla () on Justin Hardy ohjaama brittiläinen komediaelokuva. Ohjaaja Hardy myös käsikirjoitti elokuvan Yoshi Nishion kanssa. Nishio tuotti elokuvan.
Komedian pääosissa ovat Christopher Lee, Robert Hardy ja Edward Fox. "Keskiyön juhla" sai ensimmäisen ensi-iltansa marraskuussa vuonna 1994 Lontoon elokuvajuhlilla. Elokuva julkaistiin 26. maaliskuuta vuonna 1995.
Volmar

Volmar tai Wolmar, Suomessa myös Volmari, on miehen etunimi. Nimi on lyhentymä Valdemar-nimen saksalaisesta vastineesta "Voldemar", mutta Saksassa se on käsitetty myös muunnokseksi nimestä "Wolkmar", joka on muodostettu "kansaa" ja "kuuluisaa" tarkoittavista saksan kielen sanoista.
Suomessa nimi Volmar on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 501 henkilölle. Muodossa" Volmari" nimi on annettu 228 henkilölle, muodossa "Wolmar" 76 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Volmarin nimipäivä on 18. huhtikuuta.
Etiproducts

Ab Etiproducts Oy on Turkin valtion omistaman Eti Maden IGM:n tytäryhtiö, joka aikaisemmin tunnettiin nimellä Eti Holding AS tai Etibank. Ab Etiproducts Oy perustettiin 1982 Helsingissä, Suomessa. 
Emoyhtiö, joka ilmoittaa olevansa Turkin suurin ja vanhin kaivosyhtiö, toimii pääasiassa kaivosalalla, metallien valmistuksessa ja jalostuksessa sekä kemianteollisuuden alalla. Yhtiön omat kaivokset sijaitsevat kaikki Turkissa. Yhtiö on monien erilaisten mineraalien sekä metalli- ja kemianteollisuuden raaka-aineiden valmistaja ja kertoo olevansa maailman suurin boorin tuottaja.
Historia.
Vuonna 1982, Etibank ja Suomalainen kaivos- ja metalliteollisuuden yhtiö Outokumpu perustivat yhteisyrityksen Ab Etiproducts Oy:n markkinoidakseen Etibank -yhtiön tuotteita Pohjoismaiden markkinoilla. Vuonna 1993 Outokummun osakkeet siirrettiin Etimine SA -yhtiölle, Ab Etiproducts Oy:n sisaryhtiölle, vastuullaan turkkilaisten boorituotteiden markkinointi Länsi-Euroopassa. 
Yhtiöllä on markkinointiyksinoikeus turkkilaisiin boorituotteisiin Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Islannissa, Puolassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Venäjällä, Ukrainassa, Valko-Venäjällä, Kazakstanissaja muissa C.I.S. maissa.
Venäjän markkinoille Ab Etiproducts Oy perusti oman tytäryhtiön, Etiproducts Llc:n vuonna 2005.
Toiminta.
Ab Etiproducts Oy:llä on yksinoikeus toimia Eti Mine Works –yhtiön boorituotteiden myyjänä ja jakelijana pohjoismaissa, Puolassa, Baltian maissa and CIS-maissa. Ab Etiproducts Oy:llä on useita varastoja Itämeren alueella (Ruotsissa, Suomessa, Puolassa ja Latviassa). Ab Etiproducts Oy:llä on tytäryhtiö Venäjällä, Etiproducts Llc, joka vastaa Venäjän markkinoista. Etiproducts Llc:llä on varasto Mustanmeren rannalla (Azovissa). Ab Etiproducts Oy hallinnoi Helsingin pääkonttorista boorituotteiden myyntiä ja jakelua.
Kamarikuoro Dimus

Kamarikuoro Dimus on suomalainen kuoro. Se on perustettu nimellä Demenante vuonna 1994 Espoossa kamarikuoro Dominanten seniori-kuoroksi. Toiminnan eriydyttyä alkuperäisestä tarkoituksestaan kuoro muutti 2006 nimensä Dimukseksi. Tosin kuoro edelleenkin koostuu pääosin Dominanten ja Polyteknikkojen kuoron kokeneista laulajista ('DImus').
Kuoro on esiintynyt Suomen lisäksi myös muun muassa Unkarissa, Virossa, Irlannissa, Latviassa ja Espanjassa sekä osallistunut menestyksekkäästi Italiassa C. A. Seghizzi -kuorokilpailuun.
DME-kaari

DME-kaari on ilmailussa mittarilähestymis- tai lähtömenetelmän osa, jonka ilma-alus suorittaa kentällä olevan VOR-majakan ja koneessa olevan VOR- ja DME-laitteen avulla. Kaaren säde on julkaistu kyseessä olevan kentän lähestymis- tai vakiolähtöreittikartassa. Usein käytetään 12–14 DME-mailin mittaista kaarta. Tällöin ilma-alus lähestyy loppulähestymisrastia tai muuta määräävää pistettä ympyränkaaren muotoista rataa määrätyn etäisyyden päässä majakasta. DME-kaaret alkoivat yleistyä 1980-luvun alussa, vuoden 1982 ICAO PANS OPS-laitoksen sallitua DME:n käytön pakollisena osana mittarilähestymismenetelmää erikseen määritellyin ehdoin.
Oletetaan seuraavat perustiedot menetelmästä (esimerkkinä DME-kaari osana mittarilähestymismenetelmää):
Koneen ollessa sisäänlentosuunnassa (180 − 030 = 150 astetta) sekä noin 14 merimailin etäisyydellä majakasta aloittaa ohjaaja lähestymisen kaartamalla 90 astetta kaarta vastaan. Eli ohjaaja kaartaa suuntaan 150 − 90 = 060. Kaarto tehdään mittarikaartona, joten kaarron lopussa ohjaajan pitäisi olla noin 11,5 merimailin etäisyydellä majakasta ja lentää viistosti siitä poispäin. Seuraavaksi ohjaaja säätää VOR1-neulan 10 astetta (tässä tapauksessa) eteenpäin suuntaan 070 ja odottaa, kunnes neula leikkaa keskikohdan. Seuraavaksi neulaa siirretään taas 10 astetta eteenpäin, sekä koneella kaarretaan 10 astetta oikealle. Tätä jatketaan, kunnes ollaan kartassa merkityssä pisteessä, josta kaarretaan loppulähestymislinjalle tai lähtömenetelmän seuraavalle osalle. Loppupiste on yleensä määritelty kaarta rajoittavan, nk. johtoradiaalin avulla. DME-kaaret yksinkertaistivat erityisesti lähestymismenetelmien suunnittelua merkittävästi, sillä aiemmin kaarevan lentoradan saavuttamiseen tarvittiin väistämättä useampia suunnistuslaitteita. Puhtaasti GPS-pohjaisista menetelmistä DME-kaarta vastaa ns. RF-lentosegmentti ("RF leg"), jossa niin ikään lennetään ympyrän kaarta, tosin GPS:n avulla. 
Menetelmän lentäminen on hiukan haastavaa pelkällä VHF-suunnistusradion ja DME-vastaanottimen yhdistelmällä, joten aina kun koneesta löytyy joko RNAV (käytännössä GPS)- tai HSI-varustus, on niiden avulla lähestyminen edellisessä tapauksessa hyvin yksinkertaista ja jälkimmäisessäkin oleellisesti helpompaa.
Täplähietakyyhky

Täplähietakyyhky ("Pterocles senegallus") on hietakyyhkylaji.
Tuntomerkit.
Täplähietakyyhky on 29-33 senttimetriä pitkä, jonka lisäksi sillä on 3-6 senttimetriä pitkä, ohut pyrstöjouhi. Täplähietakyyhky on väritykseltään vaalean kellanbeige. Siiven alapinnan kyynärsulat ovat räikeän mustat ja käsisulat epäselvärajaisesti vaaleammat. Vatsan keskellä on musta pitkittäisjuova. Koiraalla on vaalean siniharmaa päälaki, niska ja rinta sekä oranssit kurkku, kaulansivut ja posket. Naaras on pohjaväriltään vaaleanbeige ja sillä on selässä, rinnassa ja päälaella heikkoa täplitystä.
Täplähietakyyhkyn lentoääni on terävä "kjutt-o", jota edeltää joskus yksitavuinen "kvi"-ääni.
Levinneisyys.
Täplähietakyyhkyjä elää Pohjois-Afrikan länsiosista Länsi-Intiaan ulottuvalla alueella.
Elinympäristö.
Täplähietakyyhky pesii alangoilla aavikkomaisilla ja kivikkoisilla alueilla. Täplähietakyyhkyt käyvät aamuisin juomapaikoilla usein suurina parvina.
Lempiäinen

Lempiäinen on tai on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Erkki Määttänen

Erkki Määttänen on suomalainen televisio-ohjaaja ja tuottaja. Hän työskentelee toimittajana Yleisradiossa ja on tehnyt televisioon dokumentteja yli 30 vuoden ajan. Määttänen on työskennellyt ohjaajana Yleisradion monikameratuotannoissa Suomessa ja Venäjällä sekä toiminut tuottajana television dokumenttitoimituksessa. 
Määttänen on käsikirjoittanut, kuvannut ja äänittänyt yli 80 kappaletta 30–60 minuutin pituisia dokumenttielokuvia sekä Yleisradion että tuotantoyhtiönsä Videomagnumin kautta. Näistä 20 käsittelee muun muassa amerikansuomalaisten elämää Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Lisäksi Määttänen on valmistanut televisioon kymmeniä lyhytelokuvia. Vuosien varrella Määttänen on kuvannut ja äänittänyt dokumenttielokuvia myös muille suomalaisille dokumentaristeille ja pitänyt Suomessa, Virossa ja Yhdysvalloissa elokuva-alan luentoja eri oppilaitoksissa. Määttäsen tuotannolle ominaista on ihmisläheisyys: hän usein tutustuu läheisesti dokumenttielokuvan aiheena olevaan ihmiseen ja kuvaa ja äänittää elokuvansa itse.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2012

Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2012 16. kertaa. Kilpailut pidettiin Ranskan Chartres’ssa 22.–25. marraskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Kilpailuissa kilpailtiin yksittäisellä matkalla alkuerissä, välierissä ja loppukilpailussa poikkeuksena naisten 800 metrin ja miesten 1 500 metrin vapaauinnit, joissa uitiin pelkät erät.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Suomen joukkue.
Suomen Uimaliitto valitsi Chartresiin yhteensä 17 kilpailijaa, joista kahdeksan oli naisia ja yhdeksän miehiä.
Miehet
Naiset
Alon Day

Alon Day (; s. 4. marraskuuta 1991 Ashdod) on israelilainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2009 Day voitti Aasian Formula Renault Challenge -sarjan mestaruuden. Vuosina 2010–2011 Day kilpaili Saksan Formula 3 -sarjassa sijoittuen jälkimmäisellä kerralla sarjan neljänneksi. Hän ajoi myös muutaman kilpailun Formula 3 Euroseries- ja Itävallan F3 -sarjoissa. Vuonna 2012 Day kilpaili Indy Lights -sarjassa sijoittuen 12:nneksi. Hän jatkoi myös Saksan F3-sarjassa sijoittuen sarjan 11:nneksi. Day on ensimmäinen israelilainen, joka on kilpaillut IndyCar-tasolla. Vuonna 2017 Daystä tuli ensimmäinen israelilainen NASCAR-kuljettaja.
Ken Park

Ken Park ("Ken Park") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Larry Clarkin ohjaama draamaelokuva.
Juoni.
Larry Clarkin omiin päiväkirjoihin ja muistiinpanoihin perustuva elokuva alkaa teinipoika Ken Parkin itsemurhalla paikallisessa skeittipuistossa. Neljä tämän ystävystä – Shawn, Tate, Peaches ja Claude – jatkavat elämäänsä perheidensä kanssa tai niitä kaveriporukan avulla vältellen. Tarina käsittelee nuorten itsemurhien lisäksi muitakin mielipiteitä jakavia aiheita kuten seksikokeiluja, insestiä ja päihteitä.
Windows RT

Windows RT (aikaisemmin Windows ARM) on Windows 8 -käyttöjärjestelmän versio, joka on tarkoitettu laitteisiin, jotka käyttävät 32-bittisiä ARM-pohjaisia suorittimia. Käyttöjärjestelmä julkaistiin 26. lokakuuta 2012, samaan aikaan Windows 8:n kanssa.
Windows RT:n sovellukset hankitaan Windows Store -sovelluskaupasta, joka on ainoa tapa hankkia laitteeseen kolmannen osapuolen sisältöä.
Microsoft on ilmoittanut, että Windows RT-laitteisiin ei voi päivittää ilmaista Windows 10 -päivitystä, joka tuli saataville Windows 7 ja Windows 8 -käyttöjärjestelmille. Järjestelmän voi kuitenkin päivittää Windows RT 8.1 versioon.
Ominaisuudet.
Lähde:""
Windows RT 8.1 -järjestelmästä puuttuvia ominaisuuksia.
Lähde:""
Radosław Kawęcki

 
Radosław Kawęcki (s. 16. elokuuta 1991 Głogów) on puolalainen uimari. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa neljänneksi ja vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa kuudenneksi. Hän voitti saman lajin lyhyen radan maailmanmestaruuden Istanbulissa 2012 ajalla 1.48,48, Dohassa 2014 ajalla 1.47,38, Windsorissa 2016 ajalla 1.47,63 ja Abu Dhabissa 2021 ajalla 1.48,68. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän sai 200 metrin selkäuinnissa hopeaa Barcelonassa 2013 ajalla 1.54,24 ja Kazanissa 2015 ajalla 1.54,55. Kawęcki on voittanut urallaan yksitoista kultamitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Hän on erikoistunut selkäuintiin.
Andrei Gubin

Andrei Viktorovitš Gubin (; oik. Валерьевич Клементьев, Valerjevitš Klementjev) (s. 30. huhtikuuta 1974, Ufa, Neuvostoliitto) on venäläinen poplaulaja, tuottaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka oli aktiivinen vuosina 1989-2010. Hän esitti venäläistä popmusiikia ja viihdemusiikkia. Hän tuli tunnetuksi 1990-luvulla.
Hänen esikoisalbuminsa "Мальчик-бродяга" julkaistiin Venäjällä 1995 ja Euroopassa 1996. Albumi nauhoitettiin vuonna 1994, mutta sen julkaisu viivästyi.
Andrei Gubinin toinen albumi "Только ты", julkaistiin vuonna 1998. Se on ollut hänen myydyin albuminsa. Se nauhoitettiin vuosina 1995-1998.
Gubin on kirjoittanut myös muille kuuluisille venäläisille artisteille sanoituksia, esim. Žanna Frisken laulun "Ла-ла-ла". Kyseisen kappaleen sanoituksessa oli apuna myös Filipp Kirkorov. Laulun "Мама Мария" Gubin lauloi vuonna 2004 singlejulkaisuna ja julkaisi sen kokoelma-albumissa vuonna 2005, ennen Frisken vuoden 2006 hittiä "Мама Мария", mistä tuli isompi menestys. Gubinin viimeisin kappale "Нежность" julkaistiin vuonna 2009. Se ei menestynyt hyvin ja jäi yksittäiseksi kappalejulkaisuksi. Sen lisäksi Gubin on työstännyt lauluja esim. "Я и ты" ja "Солнышко", jotka ovat myös yksittäisiä kappalejulkaisuja. Tunnetuimmat hitit ovat: "Милая моя далеко", "Зима-холода", "Мальчик-бродяга", "Девушки, как звёзды", "Ночь", "Танцы", "Лиза" ja "Облака", mitkä pääsivät Venäjän radiolistoille. Gubin on tuottanut omat kappaleensa kokonaan itse, paitsi "День и ночь" ja "Он тебя не любит", jotka hän tuotti ja sanoitti muiden lauluntekijöiden kanssa. Hänen esikoissingle "Лиза" julkaistiin vuonna 1994 ja esikoisalbumissa 1995. "Ночь" ja "Мальчик-бродяга" kappaleet hän on laulanut ensimmäistä kertaa vuonna 1994 ensin livenä toisten esikoisalbumin kappaleiden kanssa ja nauhoitti ne, sen jälkeen hän on julkaissut kappaleet singlejulkaisuna vuosina 1995 ja 1996 musiikkivideoineen, silloin kuin hänen esikoisalbuminsa julkaistiin. "Дай мне слово" -kappaleen piti alun perin julkaista esikoisalbumille, mutta kappale päätyikin lopulta toiselle studioalbumille. Yhden kappaleen Andrei Gubin on tehnyt Vladimir Putinista.
Bulgarian kreikkalaiset

Bulgarian kreikkalaiset ovat Bulgariassa asuvia kreikkalaisia. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan maassa asui 3 408 kreikkalaista, mutta heidän määränsä on historiallisesti ollut paljon suurempi. Bulgariassa myös asuvat sarakatsanit ja kariotit puhuvat kreikan kieltä, mutta heitä ei lueta osaksi kreikkalaisia erilaisen taustan takia.
Historia.
Kreikkalaisia on asunut Balkanilla antiikin ajoista lähtien. 500- ja 400-luvuilla eaa. kreikkalaiset perustivat useita siirtokuntia Mustanmeren rannikolle nykyisen Bulgarian alueelle. Kreikkalaissiirtokuntia olivat esimerkiksi "Bizone" (Kavarna), "Dionysoupolis" (Baltšik), "Odessos" (Varna), "Naulochos" (Obzor), "Mesambria" (Nesebûr), "Anchialos" (Pomorie) ja "Appolonia" (Sozopol). Muita kreikkalaiskeskittymiä oli esimerkiksi Plovdivin ja Asenovgradin alueilla, sekä Elhovossa, Melnikissä ja Sandanskissa lähellä nykyistä Kreikan vastaista rajaa. Varsinaiset bulgaarit saapuivat Bulgariaan vasta kreikkalaisten jälkeen. Kreikkalaisvaikutus oli voimakas etenkin ensimmäisessä Bulgarian valtakunnassa Bysantin valtakunnan läheisyyden takia.
1700- ja 1800-luvuilla bulgarialainen yläluokka kreikkalaistui kreikkalaisten kauppiaiden ja kirkkomiesten vaikutuksesta. Tuolloin kreikkalaiset tavat ja kreikan kieli olivat pikemminkin yhteiskuntaluokan erottaja, kuin ero etnisten ryhmien välillä. Bulgarialaisten kansallinen nousu 1800-luvun loppupuolella kuitenkin bulgarialaisti yläluokan uudestaan. Bulgarian itsenäistyttyä vuonna 1878 kreikkalaisista tuli vähemmistö. Vuonna 1906 heitä vastaan suunnattiin väkivaltaisuuksia, joiden taustalla olivat samanlaiset tapaukset bulgarialaisia vastaan Kreikan Makedoniassa. Väkivaltaisuuksien aikana esimerkiksi Pomorien kaupunki kärsi pahoja tuhoja. 1920-luvulta lähtien kreikkalaisia kannustettiin muuttamaan maasta, jonka takia heidän määränsä laski noin 1%:ta koko väestöstä vain 0,1%:n. Jäljelle jääneisiinkin kohdistettiin bulgarialaistamistoimia. Kreikan sisällissodan myötä Bulgariaan pakeni joitakin kommunistien puolella taistelleita, mutta suurin osa heistä palasi kreikkaan 1980-luvulla. Nykyisin kreikan kieli Bulgariassa on säilynyt lähinnä vain Asenovgardissa asuvien vanhempien kreikkalaisten keskuudessa.
Laura Kurki

Laura Kurki (s. 21. huhtikuuta 1994) on suomalainen uimari. Hän edustaa Helsingfors Simsällskapia.
Marraskuussa 2012 Kurki oli Suomen hopeaa voittaneessa 4 × 50 metrin vapaauinnin viestijoukkueessa uinnin lyhyen radan EM-kilpailuissa Chartresissa. Samoissa kisoissa hän saavutti pronssia 4 × 50 m vapaauinnin sekaviestissä.
Friedrich Delitzsch

Friedrich Delitzsch (3. syyskuuta 1850 Erlangen – 19. joulukuuta 1922 Langenschwalbach) oli saksalainen assyriologi, tieteenalansa pioneereja. Delitzsch toimi professorina Leipzigissa Breslaussa ja Berliinissä, ja hänen lukuisien oppilaidensa joukossa oli myös Knut Tallqvist.
Delitzschin isä oli hebraisti ja teologi, Erlangenissa ja Leipzigissa professorina toiminut Franz Delitzsch. Friedrich Delitzsch opiskeli aluksi vertailevaa kielitiedettä, mutta siirtyi 1873 Eberhard Schraderin johdolla assyriologian alalle. Hän valmistui 1874 Leipzigissa ja toimi siellä ensin ylimääräisenä professorina ja vuodesta 1885 vakinaisena professorina. 1893 hän siirtyi Breslauhun ylimääräiseksi professoriksi, mikä virka vakinaistettiin vielä samana vuonna. 1899 hän aloitti opettajansa Schraderin jälkeen Berliinissä professorina. Samana vuonna hän tuli johtajaksi Kuninkaallisten museoiden ("Königliche Museen") Lähi-idän osastoon, missä virassa hän jatkoi vuoteen 1919.
Vuonna 1881 hän alkoi oppilaansa Paul Hauptin kanssa julkaista aikakauslehteä Assyriologische Bibliothek ja 1889 sarjaa Beiträge zur Assyriologie. 1902 ja 1905 Delitzsch matkusti Assyriaan ja Babyloniaan ja vieraili merkittävillä rauniopaikoilla.
Ladykillers

Ladykillers ("The Ladykillers") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Joel ja Ethan Coenin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Se on uusintaversio Alexander Mackendrickin vuonna 1955 ohjaamasta brittiläisestä Ealing-komediasta "Naisentappajat". Pääosaa esittää Tom Hanks.
Juoni.
Elokuvassa alkuperäinen tarina on siirretty Englannista Yhdysvaltojen Etelävaltioihin. Sivistyneen oloinen ”professori” (Hanks) vuokraa vanhalta tummaihoiselta, uskovaiselta naiselta talon kellarikerroksen muka renessanssimusiikkia soittavan kvartettinsa harjoitustilaksi. Todellisuudessa nelikko on rosvojoukko, joka alkaa kaivaa kellarista maanalaista käytävää läheisen kasinon kellarissa sijaitsevaan pankkiholviin. Kertyvä savi kuljetetaan säännöllisesti ulos talosta ja pudotetaan Mississippi-joen ylittävältä sillalta sen ali lipuvaan jäteproomuun. Mieskvartetille alkaa kuitenkin tulla mutkia matkaan, ja vanha rouva pääsee vähitellen selville heidän arveluttavista puuhistaan. Naisesta on siis päästävä eroon, mikä ei ole hentomielisille herrasmiesvarkaille aivan ongelmatonta. He riitaantuvat ja alkavat eliminoida toinen toisiaan, ja jäteproomu saa uudenlaista täytettä. Lopulta rouva löytää rahasaaliin tyhjentyneestä kellaristaan ja yrittää palauttaa sen poliisille. He eivät usko vanhan naisen tarinaa, ja tämä päättää lahjoittaa rahat uskonnolliselle Bob Jonesin yliopistolle ja jatkaa rauhallista elämäänsä.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti Coenin veljesten ottaneen Mackendrickin "Naisentappajat" täysin uuteen käsittelyyn ja siirtäneen painotuksia selvemmin farssin suuntaan. Tapahtumapaikka on vaihtunut veljesten suosikkimiljööseen, uneliaaseen Yhdysvaltojen Etelävaltioiden pikkukaupunkiin, jossa kumma kyllä toimii vilkas peliluola, jonka rahoja muusikoiksi tekeytynyt miesryhmä havittelee. Maskula harmittelee, että Tom Hanksin esittämää ”professoria” lukuun ottamatta muut hahmot jäävät kovin ohuiksi, eivätkä isompiin puitteisiin tottuneet Coenit hänen mielestään onnistu kovin hyvin pelkkiin sisätiloihin rajatussa ”kamarielokuvassa”.
The Skulls

Skulls ("The Skulls") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Rob Cohenin ohjaama psykologinen jännityselokuva, jonka juoni perustuu joihinkin Yalen yliopiston "Skull and Bones" -opiskelijayhdistystä ympäröiviin salaliittoteorioihin.
Elämäni ilman minua

Elämäni ilman minua ("My Life Without Me") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut katalonialaisen Isabel Coixetin ohjaama englanninkielinen draamaelokuva.
Juoni.
Elokuva kertoo nuoresta kahden lapsen äidistä, joka on kuolemansairas. Hän selvittää välinsä lähipiiriinsä, kokeilee uskottomuutta ja ryhtyy suorasanaisemmaksi kuin ennen. Hän ei kuitenkaan kerro sairaudestaan kenellekään.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtonen kritisoi elokuvaa pinnallisuudesta, mutta piti sitä kuitenkin jotenkin kiehtovana: ”Sen maailma on eheä, rytmikin omanlaisensa, ja mukana on myös reilua kokeilua, joka tosin jää vielä tyylillisen epävarmuuden alle.”
Petra Chocová

Petra Chocová (s. 16. elokuuta 1986 Česká Lípa) on tšekkiläinen uimari. Hän kilpaili Lontoon olympialaisissa 2012.
Chocová voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa toukokuussa 2012 pitkän radan EM-kilpailuissa Debrecenissä ajalla 31,25. Marraskuussa 2012 hän voitti kultaa 50 metrin rintauinnissa uinnin lyhyen radan EM-kilpailuissa Chartresissa ajalla 30,02. Hän sai lisäksi hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. 
Chocová saavutti nuorten EM-kilpailuissa Linzissä 2002 hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja pronssia 50 metrin rintauinnissa.
Kalenteritytöt

Kalenteritytöt ("Calendar Girls") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Nigel Colen ohjaama brittiläinen elokuva. Tositapahtumiin perustuva tarina kertoo yorkshirelaisesta naisporukasta, jotka päättävät tehdä alastonkalenterin kerätäkseen rahaa leukemian tutkimukseen. Pääosia esittävät Helen Mirren, Julie Walters, Linda Bassett, Annette Crosbie, Celia Imrie ja Penelope Wilton.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä tositapahtumiin perustuva tarina muistuttaa alkuasetelmaltaan miehistä kertovaa elokuvaa "Housut pois!" (1997). Se pysyy hänestä mukavasti todenmakuisena pikkukomediana Hollywoodiin sijoittuvaa loppuratkaisua lukuun ottamatta, jota vaivaa pateettinen paisuttelu.
Mora

Mora on samannimisen Moran kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Taalainmaan läänissä ja Taalainmaan historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 10 896 asukasta.
Mora oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala. Vuosina 1908–1958 kauppalan nimi oli "Morastrand".
Rakastaa...ei rakasta

Rakastaa...ei rakasta ("À la folie... pas du tout") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Laetitia Colombanin ohjaama ranskalainen psykologinen jännityselokuva, jonka pääosassa nähdään Audrey Tautou.
Juoni.
Nuori taideopiskelija (Tautou) on rakastunut naimisissa olevaan sydänlääkäriin, joka on tahollaan tulossa juuri isäksi. Elokuvan puolivälissä tarina aloitetaan uudestaan lääkärimiehen näkökulmasta, jolloin jopa opiskelijatytön näyttelijä vaihtuu. Lopussa molemmat tarinat viedään loppuun.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä ohjaaja Colombanilla kävi tuuri, kun sai Tautoun esikoiselokuvaansa heti "Amélien" (2001) kuvausten jälkeen, ennen kuin sen elokuvan noste olisi ehtinyt tehdä Tautousta nirsomman. Maskula sanoo Colombanin elokuvan näkökulmaidean aiheuttavan, että kohtaukset toistuvat hänestä hieman liian samanlaisina siitä huolimatta, että myös päähenkilön esittäjä vaihtuu. Henkilöhahmojen hän sanoo jäävän kioskiviihteen kaltaisiksi karikatyyreiksi.
Avesta (taajama)

Avesta on samannimisen Avestan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Taalainmaan läänissä ja Taalainmaan historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 14 506 asukasta.
Avesta oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Avestassa sijaitsee vanha "Koppardalen", jonne alettiin rakentaa kupariteollisuutta jo 1636. Tästä kuparitehtaasta kehittyi yksi aikansa Euroopan suurimmista kuparitehtaista. Teollistuminen jatkui rautatehtaan rakentamisella 1874. Koppardalenissa alettiin valmistaa ruostumatonta terästäkin jo 1920-luvulla lähes ensimmäisenä maailmassa. Ruostumattomasta teräksestä kehittyi myöhemmin koko Ruotsin käyntikortti maailmalle Avesta Ab:n ansiosta. Myöhemmin Avestasta muodostettiin AvestaSheffield yrityskauppojen seurauksena sekä edelleen AvestaPolarit. Myöhemmin Outokumpu Oyj osti yrityksen kokonaan. Koppardalenissa on edelleen ruostumattomia teräksiä valmistava tehdas ja Outokumpu Oyj:n toinen tutkimuskeskus. 
Avestan kunta on säilyttänyt vanhan Koppardalenin osia sekä asuinrakennusmiljöötä, joka toimii turistikohteena. Nähtävyyksinä on myös muita historiallisia kohteita ja mm. rahamuseo. Avestassa on myös maailman suurin taalainmaanhevonen, joka on 13 metriä korkea ja 67 tonnin painoinen.
Media.
Paikallislehti Avesta Tidning ilmestyy kolmesti viikossa.
Nora (taajama)

Nora on samannimisen Noran kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Örebron läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 6 526 asukasta.
Nora oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Törmäysvoitto

Törmäysvoitto on eräs ilmataisteluissa käytetty taktiikka. Sitä käyttivät laajemmassa mittakaavassa ainakin neuvostoliittolaiset taistelulentäjät toisessa maailmansodassa. Näin toimittiin myöskin Suomen vastaisella rintamalla, joskaan ei kovin usein.
Törmäysvoiton venäläinen nimitys on "taran" - ven. Таран (воздушный), engl. "aerial ramming".
Törmäysvoiton velvoite perustui lentäjille osoitettuun Josif Stalinin päiväkäskyyn, jossa pulassa oleva eli vihollisen ahdistama lentäjätoveri täytyy pelastaa tarvittaessa ahdingosta, vaikka törmäämällä päin vastustajan lentokonetta.
Pääasialliset törmäysmenetelmät olivat: joko rikkoa potkurin taikka ulkosiipien (siiven ulkopinta, taikka kärki) avulla vihollisen lentokoneen ohjainpinnat, kuten peräsimen osia. Näin menetellen saadaan tämä lentokone ohjauskyvyttömään tilaan.
Monissa maissa yksittäiset lentäjät pudottivat vihollisen lentokoneen siten, että törmäsivät näihin tarkoituksella ja kuolivat itse tässä tehtävässään. Tällä tavoin kävi mm. japanilaiselle hävittäjä-ässälle ylikersantti Masuaki Endolle.
Eräs merkittävä syy tarkoituksella tehtyyn ilmassa törmäämiseen on saattanut olla ammusten loppuminen ampuma-aseista.
Kiiruna (taajama)

Kiiruna (, pohjoissaameksi "Giron") on samannimisen Kiirunan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Norrbottenin läänissä ja Norrbottenin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 18 148 asukasta.
Ennen Ruotsin 1970-luvun kuntauudistusta, jossa kaupunki lakkasi olemasta kuntamuoto, koko Kiirunan kunnan alue (Kaaresuvanto oli tuolloin oma kuntansa) laskettiin kaupungiksi ja Kiiruna oli "maailman suurin kaupunki."
Rautamalmin louhinta on alueen pääteollisuutta ja taajama onkin erittäin riippuvainen kaivosyhtiö LKABista. Kiirunan nykyinen keskustaajama syntyikin 1900-luvun alussa kaivosten ympärille.
Koska Kiiruna sijaitsee 145 kilometriä pohjoiseen napapiiriltä, kaupungissa on kaamosaika 13. joulukuuta – 5. tammikuuta. Kesällä yötön yö on välillä 30. toukokuuta ja 15. heinäkuuta.
Keskustan siirtäminen.
Vuonna 2004 tehtiin päätös, että Kiirunan nykyinen keskusta siirretään kolmen kilometrin verran itään, koordinaatteihin , koska on vaara, että keskusta vajoaa rautamalmin louhimisen takia. Siirtämisen todettiin olevan edullisempaa kuin louhoksen hylkääminen. Siirtäminen tehdään vähitellen 2010-luvun aikana. Prosessi kestää vuosikymmeniä. Keskusta on syrjässä pääväylistä, ja se tullaan siirtämään niiden varrelle. Erikoista siirtämisessä on se, että siinä siirretään suuriakin rakennuksia, kuten kaupungintalon torni ja kirkko.
Avaruustutkimus ja teollisuus.
Kiiruna on yksi Pohjoismaiden merkittävimmistä avaruustutkimuksen keskuksista. Yliopistotasoista koulutusta tarjotaan Ruotsin avaruusfysiikan instituutin yhteydessä Luulajan teknillisen yliopiston avaruustieteiden kampuksella sekä vuonna 2007 alkaneessa Uumajan yliopiston avaruustekniikan koulutusohjelmassa. Lisäksi Kiirunassa toimii avaruuslukio.
Kiirunassa on Swedish Space Corporationin omistama, Pohjoismaiden aktiivisin avaruuskeskus Esrange. Esrangesta laukaistaan säähavaintopalloja ja luotaussraketteja sekä pidetään yhteyttä naparadalla oleviin satelliitteihin. Esrangen yhteydessä on myös Euroopan avaruusjärjestön maa-asema.
Kiirunassa sijaitsee myös EISCAT-yhteisön tutka-asema, jota käytetään muun muassa ionosfäärin ja magnetosfäärin tutkimiseen samaan tapaan kuin HAARP-projektissa.
Kiirunaan on suunniteltu kaupallisia avaruuslentoja tarjoavan Virgin Galactic -yhtiön Euroopan laukaisukeskusta.
Boden (taajama)

Boden (joskus suom. "Puuti") on samannimisen Bodenin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Norrbottenin läänissä ja Norrbottenin historiallisessa maakunnassa Pohjois-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 18 277 asukasta.
Boden oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Boden on merkittävä varuskuntakaupunki sekä runkoradan ja malmiradan risteysasema. Bodenin keskusrautatieasemalla risteävät rataosat , ja . Bodenin kunnan alueella on myös Svedjebergin linnoitus ja varuskuntamuseo.
Oppikirja

Oppikirja on oppilaitoksissa oppilaiden käyttämä kirja, jonka avulla opitaan tietoa. Oppikirjat ovat yksi "oppimateriaalien" tyyppi. Oppikirjoja on nykyisin saatavina myös sähkökirjoina.
Suomen lainsäädäntö ei nykymuodossaan ota kantaa oppikirjojen sisältöön tai käyttöön. Sen sijaan lainsäädännössä määrätään oppikirjojen maksuttomuudesta perusopetuksessa. Opetushallituksen edeltäjä, Kouluhallitus, tarkasti oppikirjat vuoteen 1992 saakka, jonka jälkeen virallisesta tarkastuksesta on luovuttu.
Oppikirjoja kuten muitakin kirjoja voi päällystää kontaktimuovilla, jolloin ne kestävät paremmin kosteutta ja kulutusta.
Ekeby

Ekeby voi viitata esimerkiksi seuraaviin paikkoihin:
Ruotsin taajamat:
Ruotsin pientaajamat:
Nelmin Nos

Nelmin Nos tai Nelmin-Nos () on taajama ja Malozemelskin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä.
Taajama sijaitsee Petšoran alajuoksun jokisuiston vasemmalla eli läntisessä rantapenkereellä, runsas 30 kilometriä joen laskukohdasta Barentsinmeren Petšoranlahteen. Taajaman länsipuolella aukeaa laaja tundra. Polttopuut Nelim Nosiin tuodaan etelästä Komin tasavallasta. Taajaman eteläpuolella runsaan 3 kilometrin päässä sijaitsee Nenetsian suurin järvi, noin 40 kilometrin pituinen Ozero Golodnaja Guba. 
Vesiyhteys taajamasta Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on runsas 50 kilometrin mittainen. Laiva Narjan-Mariin kulkee kesällä kolmesti viikossa, talvella paikkakuntia yhdistää jäätie ja moottorikelkkareitit.
Nelmin Nos perustettiin vuonna 1937 "Nenetsian Ensimmäisen Poronhoitokolhoosin" sijaintipaikaksi; taustalla oli porotokkien yhdistäminen (kansallistaminen) ja poronhoidon mukana liikkuneiden nenetsiperheiden ohjaaminen kiinteämmin neuvostoyhteiskuntaan. 
Malozemelskin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 916 ihmistä (2010 väestönlaskennan mukaan). Nelmin-Nosin taajama on maalaiskunnan ainoa asutuskeskus. Väestö koostuu 95 prosenttisesti piirikunnan alkuperäisistä asukkaista eli nenetseistä; Nelmin-Nos on yhä leimallisesti nenetsien porotaloustaajama.
Nelmin Nosissa on muun muassa päiväkoti, koulu, terveysasema, porokolhoosi, leipomo, yleinen sauna (banja) ja kulttuuritalo, jossa toimii poronhoitomuseo, kirjasto ja käsityökeskus sekä laulu- ja tanssiyhtye "Maimbava" (nenetsiä: "Ilo").
Joutsijoki

Joutsijoki voi tarkoittaa seuraavia:
Joutsijoki on myös seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tukholma (taajama)

Tukholman taajama () on Ruotsin ja koko Pohjoismaiden suurin taajama. Se sijaitsee kokonaan Tukholman läänin alueella, mutta jakautuu kahden historiallisen maakunnan alueelle. Eteläosa taajamasta sijaitsee Södermanlandissa ja pohjoisosa Uplannissa. Ruotsin suurin kaupunki ja pääkaupunki Tukholma sisältyy käytännössä kokonaan taajaman alueeseen. Taajamaan kuuluu kokonaan tai suurelta osin myös useimpien Tukholman naapurikuntien väestö. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli yhteensä 1 372 565 asukasta ja sen maapinta-ala oli 381,63 km². Taajaman väestötiheys oli siten 3 596,6 asukasta maaneliökilometriä kohti.
Väestö kunnittain.
Seuraavassa taulukossa on ilmoitettu ne kunnat, joiden alueelle Tukholman taajama ulottuu, kuntien kokonaisväkiluku ja Tukholman taajama-alueeseen kuuluvilla alueilla asuvien määrä. Tiedot ovat vuoden 2010 lopusta. Viimeiseen sarakkeeseen on laskettu Tukholman taajamassa asuvien osuus kunnan väestöstä. Tiedot on järjestetty Tukholman taajamassa asuvan väestömäärän mukaan laskevaan järjestykseen.
Tukholman kunnassa asui näiden tietojen perusteella 61,7 % koko Tukholman taajaman väestöstä.
Tukholman taajama kuntien keskustaajamana.
Tukholman, Huddingen, Solnan, Järfällan, Täbyn, Haningen, Tyresön, Sundbybergin, Nackan ja Danderydin kuntien keskuspaikat (ruots. "centralort") eivät muodosta omia keskustaajamiaan useimpien muiden Ruotsin kuntien tapaan, vaan ne ovat kaikki osa kuntarajat ylittävää Tukholman taajamaa. Sen sijaan Botkyrkan kunnan keskustaajama Tumba ei ole osa Tukholman taajamaa, vaan muodostaa oman taajamansa.
Taajaman kasvu.
Tukholman taajamaan on vuosien mittaan sulautunut useita lähitaajamia:
Danderyd

Danderyd on entinen kauppala ja nykyinen kunnanosa samannimisessä Danderydin kunnassa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee Tukholman läänissä ja Uplannin maakunnassa. Danderyd ei muodosta omaa taajamaa, vaan alueen asukkaat kuuluvat Tukholman taajamaan. Enebybergin alue kuuluu kuitenkin Täbyn taajamaan.
Danderydin maalaiskunnasta erotettiin vuonna 1901 osa Djursholmin kauppalaksi (vuodesta 1914 kaupunki) ja vuonna 1910 osa Stocksundin kauppalaksi. Kunnan jäljellä ollut länsi- ja pohjoisosa muutettiin Danderydin kauppalaksi vuonna 1946. Tähän kauppalaan kuului myös Enebyberg, joka nykyään muodostaa oman kunnanosansa ja oli ollut taajaväkinen yhdyskunta jo vuodesta 1914.
Stocksund yhdistettiin ensin Djursholmin kaupunkiin, joka vuonna 1971 yhdistettiin Danderydin kauppalan kanssa nykyiseksi Danderydin kunnaksi. Danderyd antoi nimensä uudelle kunnalle, koska uusi kunta oli alueeltaan sama kuin jakamattomana pysynyt Danderydin seurakunta ja aiempi Danderydin pitäjä. Uuden kunnan vaakunaksi otettiin Djursholmin vaakuna, mutta myös Danderydin kauppalalla oli oma vaakuna.
Huddinge

Huddinge on samannimisen Huddingen kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Tukholman läänissä ja Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Huddingen kunnan taajama-asutus ei tarkkaan ottaen muodosta omaa taajamaansa, vaan se lasketaan osaksi kuntarajat ylittävää Tukholman taajamaa.
Huddingen maalaiskunnassa oli aikaisemmin viisi taajaväkistä yhdyskuntaa:
Fullersta, Huddinge, Hörningsnäs villastad, Snättringe ja Stuvsta yhdistettiin vuonna 1947 Huddinge-nimiseksi taajaväkiseksi yhdyskunnaksi, joka lakkautettiin vuoden 1952 lopussa. Huddinge oli niin sanottu hallinnollinen taajama (ruots. "administrativ tätort"). Kun nykyaikainen taajamakäsite määriteltiin vuonna 1950, niin Huddinge oli jo tuolloin kasvanut yhteen Tukholman taajaman kanssa.
Elina Lappalainen

Elina Lappalainen (s. 1984) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. 
Ura toimittajana.
Lappalainen opiskeli journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa. Hänen vuonna 2010 valmistunut pro gradu -tutkielmansa ”Naisia toimituksen äijäkerrokseen – sukupuolidiskurssin rakentuminen naispäälliköiden käsityksissä sanomalehtien naispäätoimittajien puuttumisesta” pureutuu siihen, miksi sanomalehtien päätoimittajuus on ollut miesten linnake.
Lappalainen on työskennellyt muun muassa Suomen Lehdistössä, Savon Sanomissa, Keskisuomalaisessa sekä Helsingin Sanomien taloustoimittajana.
Lokakuuhun 2020 asti hän työskenteli Talouselämä-lehdessä, jossa hän seurasi erityisesti kasvuyrityksiä, peliteollisuutta ja teknologia-aiheita. Alkuvuonna 2021 Lappalainen aloitti toimittajana Helsingin Sanomien talouteen keskittyvässä HS Visiossa.
Ura kirjailijana.
Vuonna 2012 ilmestyi Lappalaisen esikoisteos "Syötäväksi kasvatetut".
Vuonna 2015 Lappalaiselta ilmestyi kaksi tietokirjaa. "Pelien valtakunta" kertoo suomalaisen peliteollisuuden noususta ja lastenkirja "Nakki lautasella – Mistä ruoka tulee?" modernista suomalaisesta eläintuotannosta. 
Yksityiselämä.
Lappalaisen isoisosetä Eero Lappalainen oli Savon Sanomien päätoimittaja ja hänen isoisoisosetänsä valtiopäivämies Paavo Kasurinen.
Toivelauluja (elokuva)

Toivelauluja on Ville Salmisen ohjaama musiikkielokuva vuodelta 1961.
Elokuvan juonen ytimessä on "Toivelauluja"-vihkonen, jonka lauluja kuvitetaan eri tilanteissa kuljettamassa juonta eteenpäin. Juoni – jonka punainen lanka on Martti Savon (Modest Savtschenko) mukaan "kiitettävän ohut" – kertoo Pirkosta ja hänen sulhasestaan Pekasta, jotka tanssien päätyttyä eroavat. Eri vaiheiden jälkeen he saavat lopussa toisensa uudestaan.
Nes (Nenetsia)

Nes () on kylä ja Kaninin niemimaan lounaisosassa sijaitsevan Kaninin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Pohjois-Venäjällä.
Kylä sijaitsee Nesjoen alajuoksulla, kymmenkunta kilometriä ylävirtaan joen laskukohdasta Vienanmeren Mezeninlahteen. Nenetsian autonomisen piirikunnan länsilaidalla sijaitsevaan Nesin kylään ei ole ympärivuotisia tieyhteyksiä. Erityisesti linnuntietä noin 380 kilometrin päässä idässä sijaitseva Nenetsian pääkaupunki Narjan-Mariin on pitkän taipaleen päässä. Lähin kaupunki on Arkangelin alueen pieni Mezen noin 85 kilometriä etelälounaaseen.
Historiaa.
Nesin perustivat venäläiset uudisasukkaat 1700-luvun jälkipuoliskolla; tätä ennen alueella asui nenetsejä. Venäläiset käyttivät nenetsejä poropaimeninaan. 1830-luvulla kylässä oli 7 pihakuntaa. Kylään rakennettiin kirkko 1831, erityisesti alkuperäisasukkaiden käännyttämiseksi kristinuskoon. Rakennustyötä johti paikallinen venäläinen kauppiasperhe. Nesin ensimmäinen kirkko kuitenkin paloi 1857, mutta sen tilalle rakennettiin pian uusi.
Kaninin niemimaan kylät ja väestö.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kaninin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 487 henkeä. Nesin kylä on maalaiskunnan suurin asutuskeskus ja kylän väestöstä noin puolet on piirikunnan alkuperäisväestöä. Maalaiskunnan muita kyliä ovat pohjoisempi Tšiža sekä Nesistä lounaaseen sijaitseva Verhnjaja Mgla.
Kaninin niemimaan pohjoisimmat kylät Šoina ja Kija muodostavat erillisen Šoinan kyläneuvoston maalaiskunnan (363 asukasta). Nesin itäpuolella sijaitseva Vižas on puolestaan osa Oman kyläneuvoston maalaiskuntaa (937 as.).