tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Särkijärvi (Ikaalinen, Luhalahti)

Särkijärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Luhalahdessa ja osittain Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Särkijärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on lähes kolme kilometriä, leveys 400 metriä ja sen pinta-ala on 56 hehtaaria. Se sijaitsee Luhalahden kaakkoispuolella mäkisessä ja avokallioisessa metsämaastossa. Järven yli työntyy idästä lähes järven pituinen niemi, joka jakaa järven kahtia ja tekee siitä U-kirjaimen muotoisen. Järvellä on kolme noin 60 metrin kapeikkoa ja yksi noin 20 metrin kapeikko. Salmien vuoksi voidaan puhua pohjoisesta, läntisestä ja eteläisestä järvialtaasta. Eteläinen allas on 1,2 kilometriä pitkä ja siinä on useita lahtia sekä yksi 120-metrinen autio saari. Monet sen rannoista viettävät jyrkkivä suoraan veteen ja siihen laskee vain kolme lyhyttä metsäojaa. Vapaa-ajan asuntoja on täällä alle 15. Läntinen allas yhtyy eteläiseen altaaseen 20-metrisen kapeikon välityksellä ja pohjoiseen altaaseen sen yhdistää pohjoisessa Kouvonsalmi. Läntisen altaan pituus on alle 800 metriä. Sen rannat ovat loivat ja siinä on vain kaksi pientä luotoa. Tähän osaan laske yksi suo-oja ja pari lyhyttä metsäojaa. Vapaa-ajan asuntoja on myös täällä alle 15. Pohjoisen altaan pituus on yli 800 metriä, se on saareton ja siihen laskee vain kolme metsäojaa. Vapaa-ajan asuntoja on täällä 15. Järven laskuoja lähtee pohjoisen altaan pohjoispäässä olevasta lahdesta. Laskuoja laskee 2,3 kilometriä pohjoisessa olevaan Ohistonlampeen. Rantaviivan pituus on 10,1 kilometriä. Järven ympäristössä on vain yksi maatila. Järvelle johtaa tiet yhdysteiltä 13285 ja 2763. Ylöjärven ja Ikaalisten välinen raja ylittää eteläisen järvialtaan itäpään suuremman lahden.
Historiaa.
Vuonna 1955 painetussa peruskartassa järven rannoilla ei ole yhtään vapaa-ajan asuntoa eikä sinne johda yhtään tietä. Vain Koivistonkylään johtava tie kulki järven lounaisrannan läheltä ohi. Järven sisälle työntyvän niemen etelärannassa lukee ”Viinakoppelinvuori”.
Raimo Kulli

Raimo Kulli (s. 29. marraskuuta 1981 Tallinna) on virolainen autourheilija. Kaudella 2016 hän kilpailee Suomen Porsche GT3 Cup Challengessa. Kulli aloitti uransa rallicrossin parissa vuonna 1997. 
Kulli voitti vuonna 2004 ensimmäisen mestaruutensa VW Golf Baltic -sarjassa. Hän on juhlinut mestaruutta myös Baltian vakioautosarjassa ja NEZ Championshipissä vuonna 2006, Viron BMW 325 Cupissa vuosina 2011–2013 ja Viron Formula Scandic -luokassa vuonna 2014.
Kulli on voittanut uransa kilpailuista lähes 36 prosenttia ja ollut palkintokorokkeella lähes 65 prosentissa kilpailuistaan.
Qinzhou

Qinzhou (, ) on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen eteläosassa. Kaupungin pinta-ala on 10 728 neliökilometriä ja väkiluku 3,08 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 100 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista eteläkaakkoon.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu kahteen kaupunkipiiriin ja kahteen piirikuntaan.
Nukkatammi

Nukkatammi ("Quercus pubescens") on pyökkikasveihin kuuluva puu. Se on saanut nimensä silmuja ja nuoria lehtiä peittävästä valkoisesta, pehmeästä nukasta.
Nukkatammi kasvaa 20 metrin korkuiseksi. Puulla on erikseen hede- ja emikukat, ja niiden pölyttämisestä huolehtii tuuli.
Ariel Motor Company

Ariel Motor Company Ltd. on brittiläinen autonvalmistaja. Yrityksen kotipaikka on Englannin Crewkernessä. Yritys työllistää 19 henkilöä.
Atom perustettiin vuonna 1991 Simon Saundersin toimesta nimellä Solocrest Ltd. Nimeksi vaihtui nykyiseen muotoon vuonna 1999. Alkuperäinen Ariel Motors säilyi Ariel Motorcyclesin alaisena tuotemerkkinä. Ariel on yksi Britannian pienimmistä autonvalmistajista, työllistäen ainoastaan 19 työntekijää ja valmistaen noin 100 autoa vuodessa.
Ariel on julkaissut kolme mallia: Atom, moottoripyörän Ace sekä Nomad. Atom on äärimmäisen kevyt, korkean suorituskyvyn auto. Auton moottori ja vaihdelaatikko ovat Hondan Civic Type-R:stä. Atomissa ei ole varsinaista koria eikä kattoa, vaan se muodostuu tukikaarista. Auto painaa alle 500 kilogrammaa ja uusimman mallin, Atom 3.5. superchargedin, teho-painosuhde on peräti 700 hevosvoimaa per tonni. Acessa on myös Hondan moottori ja vaihteisto (1237cc V4 moottori). Moottoripyörän valmistus aloitettiin 2015 ja sitä valmistetaan samoja määriä autojen kanssa. Nomad on mönkijätyylinen auto, joka esiteltiin tammikuussa 2015.
Megyn Kelly

Megyn Kelly (s. 18. marraskuuta 1970 Syracuse, New York) yhdysvaltalainen toimittaja, entinen uutisankkuri ja nykyinen radiojuontaja. Hän työskenteli Fox-uutiskanavalle vuodesta 2004 lähtien. Vuonna 2017 hän siirtyi NBC:lle, josta lähti 2019. Nykyään Kelly työskentelee SiriusFM-radiokanavalla. Yhdysvaltalainen "Time"-lehti listasi Megyn Kellyn vuonna 2014 yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisemmasta ihmisestä.
Koulutus ja ura.
Megyn Kelly suoritti oikeustieteen tutkinnon Albany Law Schoolissa vuonna 1995. Toimittajan työt hän aloitti vuonna 2003: hän työskenteli ensimmäisen vuoden ABC:lle, kunnes siirtyi Fox News -kanavalle seuraavana vuonna. Poliittiset vastustajat pitivät siitä, että Kelly oli vähemmän puolueuskollinen ja uskalsi poiketa välillä konservatiivisesta puoluelinjasta ajatellen itsenäisesti. Tammikuussa 2017 Kelly jätti Foxin ja siirtyi samana vuonna NBC:lle, jossa alettiin esittää hänen juontamaansa aamupäivän keskusteluohjelmaa syyskuussa 2017.
Jules Ancion

Julius Theodoor ”Jules” Ancion (21. elokuuta 1924 Palembang, Alankomaiden Itä-Intia – 30. marraskuuta 2011 Haag) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Ancion kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952.
Ancion kuoli Haagissa 87-vuotiaana 30. marraskuuta 2011.
Harry Derckx

Henri Jean Joseph ”Harry” Derckx (19. maaliskuuta 1918 Saint-Pierre-lès-Nemours, Ranska – 12. heinäkuuta 1983 Rucphen) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Derckx kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Dick Esser

Rius Theo ”Dick” Esser (9. heinäkuuta 1918 Makassar, Alankomaiden Itä-Intia – 8. maaliskuuta 1979 Leiden) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Esser kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Legends of Tomorrow

Legends of Tomorrow on yhdysvaltalainen supersankariaiheinen televisiosarja, jonka ovat luoneet tuottajat Phil Klemmer, Andrew Kreisberg, Greg Berlanti ja Marc Guggenheim. Sarjan esittäminen aloitettiin Yhdysvalloissa The CW -kanavalla 21. tammikuuta 2016. Suomessa sarjaa esittää Netflix. "Legends of Tomorrow" on DC Comicsin hahmoihin perustuvien televisiosarjojen "Arrow" ja "The Flash" spin-off, ja se sijoittuu samaan fiktiiviseen universumiin, Arrowverseen.
The CW -kanava ilmoitti tilanneensa 16:n jakson pituisen toisen tuotantokauden maaliskuussa 2016. Myöhemmin saman vuoden marraskuussa toisen kauden jaksojen määrää nostettiin neljällä. The CW kertoi tilanneensa kolmannen tuotantokauden tammikuussa 2017.
Juoni.
Sarjassa aikaherra Rip Hunter (Arthur Darvill) matkustaa ajassa vuoteen 2016 ja kokoaa joukon sankareita ja roistoja estämään kuolematonta vihollista Vandal Savagea (Casper Crump) tuhoamasta maailmaa sekä itse aikaa.
Tuotanto.
Helmikuussa 2015 The CW tiedotti suunnittelevansa sisarsarjaa sarjoille "Arrow" ja "The Flash".
Toukokuussa 2015 Garber kertoi sarjan kuvaamisen alkavan heti kesän jälkeen elokuussa. Myöhemmin yksi sarjan kehittäjistä, Marc Guggenheim kertoi Twitterissä kuvauksien alkavan vasta 8. syyskuuta.
Roepie Kruize

Jan Hendrik ”Roepie” Kruize (18. tammikuuta 1925 Heemstede – 14. helmikuuta 1992 Haag) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Kruize kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948. Kruize kuului kuuluisaan maahockeysukuun: hänen Gerrit-veljensä ja poikansa Hans, Hidde (olympiapronssimitalisti 1988) ja Ties pelasivat kaikki kesäolympialaisissa.
Dick Loggere

Hermanus Pieter ”Dick” Loggere (6. toukokuuta 1921 Amsterdam – 30. joulukuuta 2014 Hilversum) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Loggere kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Loggere kuoli Hilversumissa 93-vuotiaana 30. joulukuuta 2014.
Lau Mulder

Laurens Siebrand ”Lau” Mulder (7. heinäkuuta 1927 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. tammikuuta 2006 Uithoorn) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Mulder kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952.
Eddy Tiel

Eduard Herbert ”Eddy” Tiel (29. joulukuuta 1926 Haag – 21. helmikuuta 1993 Emst) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Tiel kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Wim van Heel

Willem ”Wim” van Heel (27. syyskuuta 1922 Haag – 3. lokakuuta 1972 Middelburg) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Van Heel kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952 ja olympiapronssijoukkueeseen Lontoossa 1948.
Leonard Wery

Leonard Hugo ”Leo” Wery (27. maaliskuuta 1926 Haag – 29. elokuuta 2019 Wassenaar) oli alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Wery kuului Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän teki olympiaturnauksessa yhden maalin, jolla Alankomaat voitti Pakistanin 1–0. Wery kuoli Wassenaarissa 93-vuotiaana 29. elokuuta 2019. Hän oli viimeinen elossa ollut hopeajoukkueensa jäsen.
Vähäjärvi (Ylöjärvi, Väinänperä)

Vähäjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Väinänperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Vähäjärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se sijaitsee Sipsiöjärvestä 2,5 kilometriä kaakkoon. Se on rannoiltaan voimakkaasti soistunut ja keskeltä ruohottunut lampimainen järvi. Siihen laskee Isojärven laskuoja kaakkoisrantaan ja sen oma laskuoja Jorrinoja lähtee järven luoteispäästä. Jorrinoja on 2,6 kilometriä pitkä ja se laskee alajuoksullaan syvää painannetta myöten Sipsiöjärven Väinänlahteen. Ylöjärven ja Ikaalisten välinen raja seuraa Jorrinojaa vajaa kahden kilometrin matkalla. Rantaviivan pituus on 500 metriä. Rantaan ei ole rakennettu asuntoja, mutta järven lähistöllä on kolme maatilaa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13285, joka seuraa hetken Tampere-Seinäjoki-junarataa noin 150 metrin päässä rannasta. Myös radan lähellä on asutusta.
Historiaa.
Vuoden 1955 painetussa peruskartassa pohjoisrannassa on ruohottumista merkitsevä karttamerkki. Nykykartoissa kaikki rannat ovat ruohottuneet ja soistuneet.
Isojärvi (Ylöjärvi)

Isojärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Väinänperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Isojärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa.
Järven pituus on 700 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 10 hehtaaria. Se sijaitsee Väinänperällä viljeluaukean etelärenalla ja sen itärantaan laskevat Kotavuoren rinteet. Järveen laskee viisi pelto- tai metsäojaa. Sen laskuoja lähtee järven länsirannalta, alittaa aluksi Tampere-Seinäjoki-radan ja laskee 450 metrin jälkeen Vähäjärveen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 106 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Etelärantojen rinteet ovat metsämaata ja pohjoisrinteet peltoa tai niittyä. Luoteisrannat ovat soistuneet ja ovat kaikoin avosuota. Järven pohjoispää on tämän lisäksi ruohottunutta. Järven lähiympäristössä on pari maatilaa ja rannoille on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13285. Junarata ohittaa järven lounaispään alle 40 metrin etäisyydeltä. Radan vieressä sijaitsee myös uimaranta, joka ei ole kaupungin ylläpitämä .
Vedenlaatu.
Isojärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1965 ja 2000. Vesi on ruskean väristä, sisältää runsaasti humusta ja hapanta. Talvella 2000 järven päällysvedessä pH oli humusjärvien normaalitasolla, mutta alusvedessä sen arvo oli laskenut. Happamoitumisvaaraa ei kuitenkaan ole. Veden ravinteiden määrä vedessä ei mittausvuosien välillä ole muuttunut merkittävästi. Fosforiravinteiden pitoisuuksien mukaan järvi on lievästi rehevöitynyt, mutta olivat tavella 2000 lähellä rehevien järvien tasoa. Samaa voidaan todeta typpiravinteiden osalta. Järven happitilanne oli tavella 2000 tyydyttävä. Alusveden happi oli talven aikana kulunut lähes loppuun. Tämä vapauttaa pohjan sedimenttien ravinteita takaisin veteen. Esimerkiksi alusveden fosforipitoisuudet olivat talvella 2000 kolminkertaiset päällysveteen verrattuna. Samalla alusveden rautapitoisuus kasvoi ja vesi sameni.
Historiaa.
Vuoden 1955 painetussa peruskartassa luoteisranta on selväpiirteisempi ja järvi siitä kohdasta leveämpi kuin nykyisessä kartassa. Vaikuttaa sitlä, että rannat ovat ruohottumassa umpeen ja rantaviiva siirtyy kaakkonpän.
Noljasjärvi

Noljasjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Vahon kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Noljasjärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa.
Järven on 1,4 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee Vahojärven eteläpuolella ja järviä erottaa 100 metriä leveä kannas. Siihen laskee kuusi metsä-, suo- tai pelto-ojaa. Laskuoja sijaitsee järven pohjoispäässä, missä noin 100 metriä pitkä kanavamainen oja virtaa Vahojärven Ojalahteen. Järvessä on neljä saarta tai luotoa, joista suurin Kaiturinsaari on 60 metriä pitkä. Varsinkin etelärantojen rinteet viettävät jyrkästi rantaan ja etelässä sijaitsee myös ainoa soinen ranta. Rantaviiva on noin viisi kilometriä pitkä. Ranta on enimmäkseen metsämaata, mutta pohjoispäässä pellot ulottuvat rantaan saakka. Järven ympäristössä on neljä maatilaa ja rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13284 haarautuvalta kylätieltä.
Virkistys.
Vuonna 2016 kyläläisten aloitteesta kaupunki päätti rakentaa järven pohjoisrannalle yleisen uimarannan. Uimaranta valmistui vuonna 2017. Uimarannan varustukseen kuuluvat uimakopin lisäksi pöytäryhmä, nuotiopaikka, sekä kaksi puistonpenkkiä. Ranta avautuu lämpimään etelään, minkä vuoksi se soveltuu mainiosti myös auringonottajille.
Finn-Lassie

Finn-Lassie Oy (nimi vuoteen 1976 Lasten Pukutehdas Oy) oli Kokkolassa vuosina 1949–1988 toiminut vaatetusteollisuusyritys, joka oli erikoistunut lähinnä Suomen markkinoille Lassie-tuotemerkillä myytyihin lasten- ja urheiluvaatteisiin. Se työllisti suurimmillaan noin 250 ihmistä.
Yritys sai alkunsa, kun Aimo ja Ulla-Stina Vallila ryhtyivät vuonna 1949 valmistamaan lapsille käytännöllisiä ulkoiluvaatteita Kokkolan Mesilässä. Välittömänä syynä oli Aimo Vallilan mukaan se, että hänen oli keksittävä keino estää morsiamensa lähtö toiselle paikkakunnalle opiskelemaan. 1950-luvulla yrityksen tuotevalikoimaan otettiin myös nuorten ja aikuisten verryttelypuvut. Myös tehdasta laajennettiin, ja vuonna 1963 Aimo Vallilan veli lähti johtamaan yrityksen Mikkeliin perustettua toista tehdasta, joka toimi omana yhtiönään nimeltä Ulkovaate Oy vuoteen 1991 ja käytti myös vaatteissaan Lassie-tuotemerkkiä.
Tehtaan toiminnot koottiin yhteiseen uuteen rakennukseen 1972. Vuonna 1976 yrityksen nimeksi otettiin Finn-Lassie, koska Lassiesta oli tullut yksi tunnetuimmista vaatemerkeistä Suomessa. Vuonna 1983 Vallilat myivät yrityksen, ja sen toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1988.
1980-luvun lopulla kankaanpääläinen Reima osti Lassie-tuotemerkin itselleen ja jatkoi Lassie-vaatteiden tuotantoa keskittyen yksinomaan lasten ulkoiluvaatteisiin.
Rurik (nimi)

Rurik on miehen etunimi. Se on ruotsalainen muoto saksalaisesta nimestä "Roderick", muinais­germaaninen kantamuoto on "Hrodridc". Nimen alkuosa "hrood" merkitsee "mainetta", loppuosa "rich" mahtavaa tai valtiasta. Nimen muinaisskandinaavinen muoto oli "Rørik". Samaa alkuperää ovat englannin Roderick sekä espanjan ja portugalin Rodrigo. Nimen on tehnyt tunnetuksi ennen kaikkia legendaarinen viikinki­päällikkö, varjagi Rurik, joka perimätiedon mukaan perusti Novgorodin. Hänen vaikutuksestaan nimi tuli käyttöön myös Venäjällä.
Suomessa nimi Rurik on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2025 mennessä 735 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Rurikin nimipäivä on 30. toukokuuta.
Rik Smits

Rik Smits (s. 20. kesäkuuta 1966 Eindhoven) on alankomaalainen uransa lopettanut koripalloilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri.
Smits on Alankomaiden kaikkien aikojen menestynein koripalloilija, sekä maan yksi parhaiten ansainneista urheilijoista.
Ammattilaisura.
Indiana Pacers varasi Smitsin vuoden toisena pelaajana. Hän pelasi seurassa 12 kauden aikana vuosina 1988–2000 yhteensä 867 runkosarjaottelua sekä 104 pudotuspeliottelua. Vuonna 1998 hänet valittiin un.
Jalkavaivoista kärsinyt Smits lopetti ammattilaisuransa kauden 1999–2000 jälkeen.
Laibin

Laibin (, ) on prefektuuritason kaupunki Etelä-Kiinan Guangxin zhuangien autonomisen alueen keskiosassa. Kaupungin pinta-ala on 13 449 neliökilometriä ja väkiluku 2,1 miljoonaa (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 140 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Nanningista koilliseen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu yhteen kaupunkipiiriin, yhteen piirikuntatason kaupunkiin, kolmeen piirikuntaan ja yhteen autonomiseen piirikuntaan.
Vain elämää (5. tuotantokausi)

"Vain elämää" -sarjan viides tuotantokausi esitettiin Nelosella 16. syyskuuta 2016 alkaen. Viidennen tuotantokauden artistit olivat Chisu, Mikael Gabriel, Hector, Mikko Kuustonen, Anna Puu, Suvi Teräsniska ja Lauri Tähkä.
Aiemmista kausista poiketen viidennen kauden päätteeksi esitettiin jakso, jossa oli mukana kaikki kaudella esitetyt kappaleet, duettopäivän esityksiä lukuun ottamatta.
Alan Pulido

Alan Pulido Izaguirre (s. 8. maaliskuuta 1991 Ciudad Victoria) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakosia. Vasenjalkainen Pulido on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Pulido on Tigres UANL:in kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa Liga MX:ssä kaudella 2009–2010. Vuonna 2011 hän voitti Liga MX:n Aperturan ja vuonna 2014 Copa MX:n Clausuran. Yhteensä Pulido pelasi UANL:n paidassa 105 ottelua onnistuen maalinteossa 25 kertaa. Tammikuussa 2015 Pulido siirtyi Kreikan Superliigan Levadiakosiin. Hän pelasi seuran paidassa loppukauden aikana kuusi ottelua tehden yhden maalin.
Levadiakosin pudottua sarjasta Pulido siirtyi saman sarjan Olympiakosiin. Hän pelasi seuran paidassa kaudella 2015–2016 kahdeksan ottelua onnistuen maalinteossa viisi kertaa. Pulido debytoi kauden aikana myös Eurooppa-liigassa. Kauden päätteeksi hän juhli Superliigan mestaruutta.
Maajoukkueura.
Pulido on edustanut Meksikoa nuorten maajoukkuetasolla. Vuonna 2011 hän oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joista Meksiko saavutti pronssia. Pulido pelasi turnauksessa viidessä ottelussa.
Meksikon jalkapallomaajoukkueessa Pulido teki debyyttinsä tammikuussa 2014 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän teki tuossa ottelussa hattutempun. Pulido kuului Meksikon joukkueeseen myös saman vuoden MM-kilpailuissa, joissa hän ei ollut kentällä yhdessäkään ottelussa.
Kidnappaus.
Pulido kidnapattiin toukokuussa 2016, kun hän oli autossa tyttöystävänsä kanssa. Tyttöystävä vapautettiin lähes saman tien, mutta Pulido vapautettiin vasta seuraavana päivänä Meksikon turvallisuusjoukkojen toimesta.
Saavutukset.
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Archelon

Archelon ischyros on sukupuuttoon kuollut merikilpikonnalaji, joka eli Pohjois-Amerikkaa ympäröivissä vesissä noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Se oli yksi suurimmista koskaan eläneistä kilpikonnista. 
Ulkonäkö ja koko.
"Archelon" muistutti biologialtaan nykyisiä kilpikonnia, mutta oli paljon suurempi. Sen pituus oli 4,5 metriä ja evien kärkiväli 4,9 metriä. Toisin kuin nykyisten kilpikonnien, "Archelonin" kuori ei ollut kiinteä. Nahkamainen "kuori" pingottui useiden rinnakaisten luiden päälle, jolloin se ei muodostunut liian painavaksi. 
Ravinto.
"Archelon" saalisti pintavesissä eläneitä ammoniittejä, äyriäisiä, meduusoja sekä kaloja. Se pystyi rikkomaan koviakin kuoria sen terävällä nokalla.
Luettelo Brysselin metron asemista

Tämä on luettelo Brysselin metron asemista. Mukana ovat myös raitiovaunujen () asemat reiteiltä, joilla ne kulkevat maan alla ja metron kaltaisilla vuoroväleillä.
Asemat.
Linjat 1, 2, 5 ja 6 ovat metrolinjoja, ja linjoilla 3, 4, 7 ja 25 kulkee "prémétro".
Kinoliinikeltainen

Kinoliinikeltainen tai kinoliinikeltainen WS (C18H9S2NO8Na2) on kinoftalonirakenteinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena kankaiden ja paperin painatuksessa, kosmetiikassa ja elintarvikkeissa. Yhdisteestä käytetään kaupallisia nimityksiä Acid Yellow 3 ja D&amp;C Yellow 10.
Ominaisuudet.
Kinoliinikeltainen on huoneenlämpötilassa kiteistä vihertävänkeltaista ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja happoliuoksiin sekä hieman etanoliin. Kinoliinikeltainen on usein seos mono-, di- ja trisulfonaatteja, joista disulfonaatti on yleisin. Yhdisteen absorptiomaksimi vesiliuoksessa on 411 nm. Yhdiste on suhteellisen stabiili korkeille lämpötiloille ja happamille olosuhteille.
Valmistus ja käyttö.
Kinaldiini ja ftaalianhydridi reagoivat muodostaen kinoftalonia eli kinoliinikeltainen SS:ää. Tästä saadaan kinoliinikeltaista sulfonoimalla rikkihapon avulla.
Kinoliinikeltaista voidaan käyttää väriaineena painomusteissa, tekstiilien kuten silkin ja villan värjäykseen, kosmetiikassa ja lääkkeissä. Euroopan unionin alueella aineena käyttö on sallittu makeisiin tuotteisiin kuten juomiin, jälkiruokiin ja makeisiin. Sen E-koodi on E104. Yhdysvalloissa ja Kanadassa aineen käyttöä elintarvikkeissa ei sallita. Yhdisteen on eräissä tutkimuksissa epäilty aiheuttavan lapsissa rauhattomuutta ja hyperaktiivisuutta, mutta tulokset ovat osittain ristiriitaisia. EU:ssa elintarvikekäytössä vaaditaan pakkausmerkintä "voi vaikuttaa haitallisesti lasten aktiivisuustasoon ja heikentää tarkkaavaisuutta”.
Linja 1 (Brysselin metro)

Linja 1 on Brysselin metron itä-länsisuuntainen linja, joka kulkee Gare de l’Ouestin rautatieasemalta Stockeliin. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2004, jolloin linjan 1B junat lakkasivat kulkemasta Gare de l’Ouestia idemmäs.
Linjan ensimmäiset osuudet rakennettiin 1960-luvun lopussa, jolloin niitä käyttivät raitiovaunut. Ensimmäinen metrojuna otettiin käyttöön 20. syyskuuta 1976.
Linja 2 (Brysselin metro)

Linja 2 on Brysselin metron kehälinja. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2009, jolloin linjan viimeinen osa valmistui.
Linjan ensimmäiset asemat avattiin vuonna 1970, jolloin niitä käyttivät raitiovaunut. Ensimmäinen metrojuna otettiin käyttöön kuitenkin vasta vuonna 1988.
Raittilanlampi

Raittilanlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Raittilanlampi on osa Sipsiönjärven–Vahojärven aluetta.
Maantietoa.
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 3,3 hehtaaria. Se sijaitsee peltojen keskellä loivien mäkien välisessä painaumassa. Siihen laskee yksi pelto-oja ja laskuoja lähtee lammen länsipäästä. Oja kulkee Tampere-Seinäjoki-junaradan alitse ja laskee 1,8 kilometrin jälkeen Sipsiöjärven pohjoispäähän samaan lahteen Vahojoen kanssa. Samaan laskuojaan yhtyy Markkolanlammen laskuoja. Rantaviivan pituus on 800 metriä. Itä- ja länsirantoja reunustavat metsämaat, mutta muualla taas peltomaat. Ympäristössä sijaitseekin kolme maatilaa ja rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2764. Junarata ohittaa lammen 40 metrin etäisyydeltä.
Dráman arkeologinen museo

Dráman arkeologinen museo () on arkeologinen museo Dráman kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähiympäristöstä löydettyä arkeologista aineistoa.
Museo avautui vuonna 1999. Museorakennuksen rakennutti Dráman kunta, jonka jälkeen se lahjoitettiin Kreikan valtiolle.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta jälkibysanttilaiselle ajalle ja aina siihen saakka, kun Dráma liitettiin Kreikkaan vuonna 1913. Varhaisimmat löydöt ovat Angítis-joen luolasta noin ajalta 50000 eaa. Esihistoriallisen ajan kokoelmiin kuuluu myös keramiikkaa, työkaluja, aseita ja koruja neoliittiselta kaudelta Sitagroín ja Arkadikóksen asutuksista ajalta 6000–4000 eaa.; pronssikaudelta mm. Potámista ja Exochísta; sekä varhaiselta rautakaudelta.
Antiikin ajalta museon kokoelmiin kuuluu muun muassa attikalaista keramiikkaa 500- ja 400-luvuilta eaa.; veistoksia, mukaan lukien marmorinen Dionysoksen rintakuva, joka on varhaisin osoitus kyseisestä kultista alueella; sekä roomalaisen ajan löytöjä pääosin Filippoin kaupungista sekä muun muassa Gramménista, josta on löydetty suurikokoinen Tiberius Claudius Maximuksen hautakivi. Kokoelmiin kuuluu myös varhaiskristillisen ajan keramiikkaa, jalokiviä ja rahoja; osmanivallan aikaisia ikoneita ja rahoja; jälkibysanttilaisen ajan kirkkojen osia; sekä valokuvia Dráman kaupungista 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta.
Kreetan historiallinen museo

Kreetan historiallinen museo () on museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee saaren historiaa varhaiskristilliseltä ja -bysanttilaiselta ajalta nykyaikaan.
Museo on perustettu vuonna 1953. Se toimii Iraklionin keskustassa vuonna 1903 rakennetussa kolmikerroksisessa uusklassisessa huvilassa. Rakennusta on laajennettu moderneilla lisäyksillä. Museossa on 22 huonetta ja näyttelyn kokonaispinta-ala on 1 500 neliömetriä. Museo on Iraklionin merkittävin minolaiseen ja antiikin aikaan keskittyneen Iraklionin arkeologisen museon ohella.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu historiallista, kansatieteellistä ja arkeologista aineistoa. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja rakennusten koristeosia; ikoneita, freskoja ja muita maalauksia, mukaan lukien kaksi El Grecon maalausta, "Kristuksen kaste" (1567) ja "Siinain vuori" (1570–1572); käsikirjoituksia ja rahoja; kreetalaisen kirjailija ja filosofi Níkos Kazantzákiksen jäämistöä; sekä perinteistä kreetalaista elämää esitteleviä esineitä. Museossa on myös 1600-luvun Iraklionia esittävä pienoismalli.
Náfplion arkeologinen museo

Náfplion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Náfplion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Argoliin alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1926. Se sai alkunsa sen jälkeen, kun Ruotsin Ateenan-instituutti oli suorittanut kaivauksia Asinessa ja Dendrássa. Museo toimii toisen venetsialaisvallan aikana vuonna 1713 rakennetussa Venetsian laivaston käytössä olleessa rakennuksessa. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja sen näyttelytilojen pinta-ala on 580 neliömetriä. Rakennusta pidetään yhtenä parhaiten säilyneistä venetsialaisista rakennuksista koko Kreikassa. Museorakennus sijaitsee aivan Náfplion keskustassa Sýntagma-aukion länsilaidalla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta kivikaudelta antiikin ajan lopulle. Museoesineet ovat peräisin kaivauksista muun muassa seuraavista paikoista eri puolilta Argolista: Fránchtin luola, Kefalárin luola, Asine, Dendrá, Epidauros, Halieis, Hermione, Kazárma, Mideia, Náfplio, Prósymna (Bermpáti) ja Tiryns. Argoliin alueen löydöistä Argoksen löydöt ovat sen sijaan Árgoksen arkeologisessa museossa, Epidauroksen Asklepieionin löydöt Epidauroksen arkeologisessa museossa ja Mykenen löydöt Mykenen arkeologisessa museossa.
Varhaisimmat löydöt ovat noin ajalta 32000–21000 eaa., mukaan lukien kiviset ja luiset käyttö- ja kulttiesineet ja simpukankuorista tehdyt korut. Museon kokoelmiin kuuluu merkittäviä löytöjä erityisesti helladiselta ja mykeneläiseltä ajalta 3000–1000-luvuilta eaa., mukaan lukien keramiikka, korut ja lineaari-B-kirjoitusta sisältävät savitaulut. Merkittävin löytö on mykeneläisestä haudasta löydetty kokonainen niin kutsuttu Dendrán haarniska 1400-luvun lopulta eaa. Antiikin ajan löytöihin lukeutuvat muun muassa alueen Heran, Athenen, Artemiin ja Apollonin kultteihin liittyvät löydöt, kuros-patsaat, mytologisin aihein koristeltu keramiikka, lasiesineet sekä maanviljelykseen, kuten viininvalmistukseen, littyvät esineet.
Ólynthoksen arkeologinen museo

Ólynthoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ólynthoksen kylässä Polýgyroksen kunnassa Kreikassa. Se toimii antiikin Olynthoksen kaupungin arkeologisen alueen yhteydessä. Museo avautui vuonna 1998.
Kokoelmat.
Museossa on esillä lähinnä audiovisuaalista aineistoa, koska Olynthoksen arkeologiset löydökset ovat Polýgyroksen arkeologisessa museossa. Aineisto esittelee muun muassa Olynthoksen kaupunkisuunnittelua, joka perustui Hippodamokselle ominaiseen asemakaavaan, jossa oli kaksi leveää pääkatua, ruutukaava sekä viemäröinnit. Rakennukset olivat kaksikerroksisia ja avautuivat sisäpihalle. Museo esittelee myös Olynthoksen kaivauksia, jotka suoritettiin vuosina 1928, 1990 ja 1992.
Palaiópolin arkeologinen museo (Ándros)

Palaiópolin arkeologinen museo () eli "Palaiópolin arkeologinen kokoelma" (Αρχαιολογική Συλλογή Παλαιόπολης, "Archaiologikí Syllogí Palaiópolis") on arkeologinen museo Palaiópolin kylässä Ándroksen saarella Kreikassa. Se esittelee kylästä antiikin Androksen kaupungin alueelta tehtyjä pääosin antiikin aikaisia löytöjä.
Museo on perustettu vuonna 2003 Goulandrísten säätiön tuella ja se toimii vuonna 1981 rakennetussa rakennuksessa Palaiópolin kylän laidalla. Ándroksella toimii myös Ándroksen arkeologinen museo, joka sijaitsee Ándroksen kaupungissa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Palaiópolista sekä muun muassa sen lähellä olevan Agía Eleoúsan antiikin aikaiselta hautausmaalta. Esineisiin kuuluu muun muassa veistoksia, reliefejä, rakennusten koristeosia ja piirtokirjoituksia klassiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa Pegasos-hevosta ja Bellerofonia esittävä veistos 500/400-luvulta eaa.; luonnollisen kokoinen leijonapatsas noin vuodelta 320 eaa.; Artemiin patsaan osa 200-luvulta eaa.; sekä Isikselle omistetun hymnin sisältävä piirtokirjoitus ensimmäiseltä vuosisadalta eaa.
Palaiópolin arkeologinen museo (Korfu)

Palaiópolin arkeologinen museo () on arkeologinen museo, joka toimii Mon Repón palatsissa Korfun saarella Kreikassa. Se esittelee Palaiópolin alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1999 sen jälkeen, kun palatsi tuli Korfun kunnan omistukseen vuonna 1991 ja avattiin yleisölle. Kunta luovutti sen kulttuuriministeriön käyttöön museotoimintaa varten. Museoesineet ovat pääosin peräisin Palaiópolin eli antiikin Korkyran kaupungin paikan arkeologisista kaivauksista. Arkeologinen alue sijaitsee palatsin ympärillä. Aiemmin suuri osa museon esineistä oli Korfun arkeologisessa museossa tai sen varastoissa. Esineet siirrettiin Mon Repóhon vuosina 2000–2001.
Kokoelmat.
Museon esineet ajoittuvat pääosin arkaaiselta kaudelta 700-luvultta eaa. roomalaiselle kaudelle ja varhaiskristilliselle ajalle 400-luvulle jaa. Museo esittelee antiikin Korkyran julkista ja yksityistä elämää sekä muun muassa kauppaa ja uskontoa. Näyttelyitä on kaikissa palatsin kolmessa kerroksessa. Museossa esitellään myös palatsin alkuperäistä käyttöä brittivallan ajalla 1800-luvulla.
Pároksen arkeologinen museo

Pároksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Paroikián kaupungissa Pároksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta ja sen ympäristöstä löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu 1950-luvulla. Museota on laajennettu vuosien varrella, ja sinne on koottu Pároksella sekä muun muassa Antíparoksella ja Despotikólla tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa löydettyä esineistöä. Museo sijaitsee Paroikián keskustan itäpuolella lähellä Panagía Ekatontapylianín kirkkoa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka erityisesti antiikin Paroksen kaupungista ja sen vallassa olleelta alueelta. Esineisiin kuuluu veistoksia, jotka on tehty tunnetusta paikallisesta paroslaisesta marmorista, sekä muun muassa keramiikkaa, lasiesineitä, lattiamosaiikkeja, rakennusten koristeosia ja sarkofageja.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa neoliittisen ajan naisfiguriini; Apollonin temppelin löydöt Despotikón saarelta; marmorinen gorgo 500-luvulta eaa.; Arkhilokheionin eli runoilija Arkhilokhoksen heroonin marmoriset reliefilaatat samoin 500-luvulta eaa.; marmoriset Artemiin patsaat Delionin Apollonin ja Artemiin pyhäköstä 400- ja 300-luvuilta eaa.; marmorinen Niken patsas noin vuodelta 470 eaa.; valtaistuimella istuvaa jumalatarta esittävä patsas; sekä niin kutsutun Paroslaisen kronikan osan sisältävä stele ("Marmor Parium") 200-luvulta eaa.
Péllan arkeologinen museo

Péllan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Péllan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee antiikin aikaisen Pellan kaupungin alueelta tehtyjä löytöjä.
Museo on rakennettu vuosina 2006–2009. Museorakennus sijaitsee Pellan arkeologisen alueen yhteydessä nykyisen Péllan kaupungin länsilaidalla. Museon arkkitehtuuri jäljittelee antiikin Pellan rakennusten pohjakaavaa, jossa on keskellä peristyylipiha.
Kokoelmat.
Museo esittelee antiikin aikaisen Makedonian valtakunnan pääkaupungin Pellan arkeologisissa kaivauksissa tehtyjä löytöjä sekä kaupungin historiaa, kehitystä ja elämää. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pääosin pronssikaudelta hellenistiselle kaudelle. Monet merkittävimmät löydöt ajoittuvat Makedonian huippukaudelle 300-luvulle eaa. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, terrakottapatsaita, keramiikkaa, hautakiviä, rakennusten osia, lattiamosaiikkeja, seinämaalauksia, metalliesineitä, rahoja ja piirtokirjoituksia.
Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa veistetty Aleksanteri Suuren pää sekä Aleksanteria Pan-jumalana esittävä veistos; niin kutsuttujen Dionysoksen ja Helenan talojen lattiamosaiikit, joista eräs esittää Aleksanteria surmaamassa leijonan ja toinen Dionysosta ratsastamassa gepardilla; sekä doorilaisella kreikalla kirjoitettu Pellan kiroustaulu ("katadesmos").
Polýgyroksen arkeologinen museo

Polýgyroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Polýgyroksen kaupungissa Makedoniassa Kreikassa. Se esittelee Chalkidikín niemimaan alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo avattiin vuonna 1970. Museorakennus sijaitsee kaupungin länsilaidalla. Pääsalin lisäksi sen näyttelyitä on erillisessä Lampropoúloksen kokoelman salissa sekä vestibyylissä ja ulkotiloissa. Museota kunnostettiin ja laajennettiin vuonna 2013. Polygýroksen kunnassa toimii myös Ólynthoksen arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä eri puolilta Chalkidikín niemimaata, mukaan lukien antiikin Olynthos, Stratonike ja Torone; Androksen antiikin aikaiset siirtokunnat Akanthos, Sane ja Stageira; Zeus Ammonin pyhäkkö; sekä Ierissós ja Polýgyroksen antiikin aikainen hautausmaa. Museoesineet ajoittuvat esihistorialliselta ajalta antiikin ajan lopulle ja varhaisbysanttilaiselle ajalle. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja savisia figuriineja, pronssiastioita, hautakiviä ja sarkofageja, kulta- ja hopeakoruja, arkipäiväisiä esineitä ja työkaluja, aseita, piirtokirjoituksia sekä rahoja.
Ródoksen arkeologinen museo

Ródoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ródoksen kaupungissa Ródoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Museo on perustettu vuonna 1914 Ródoksen italialaisvallan aikana. Se toimii keskiaikaisessa Johanniittain ritarikunnan hospitaalissa, joka sijaitsee Ródoksen vanhassakaupungissa lähellä Suurmestarin palatsia ja satamaa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1440 ja se valmistui vuonna 1489. Museo vaurioitui toisessa maailmansodassa ja korjattiin sen jälkeen.
Museorakennus edustaa goottilaista tyyliä, ja siinä on piirteitä myös renessanssiarkkitehtuurista. Rakennus on kaksikerroksinen ja sen keskellä on sisäpiha ja puutarha, joissa on myös museoesineitä.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle keskiajalle. Löydökset ovat peräisin kaivauksista eri puolilta Ródoksen saarta, muun muassa antiikin Rhodoksen kaupungista sekä Ialysoksen ja Kameiroksen antiikin aikaisilta hautausmailta; sekä muilta Dodekanesian saarilta, kuten Kárpathokselta ja Nísyrokselta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa mykeneläisaikaisia esineitä, kuten koruja; geometrisen, arkaaisen, klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, hautakiviä ja piirtokirjoituksia; rhodoslaisia leimattuja amforoita; rahoja; sekä kansatieteellistä aineistoa. 
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Kameiroksesta löydetyt arkaaiset kuros-patsaat ajalta 550–530 eaa.; lakonialainen hydria, jonka kuvitus esittää kahta taistelevaa heerosta, 500-luvulta eaa.; Vroulián tyyppiä edustava kyliks ja Fikélluran tyyppiä edustava pyksis samoin 500-luvulta eaa.; kylpevää Afroditea esittävä niin kutsuttu "Rhodoksen Afrodite" ("Rhodoksen Venus"), joka on ensimmäisellä vuosisadalla eaa. valmistettu marmorinen kopio alkuperäisestä veistoksesta 200-luvulta eaa.; Helios-jumalan marmorinen pää 100-luvulta eaa.; Kritonin ja Timaristan hautastele ajalta 420–410 eaa.; sekä Kalliaristan hautastele noin vuodelta 350 eaa.
Sámoksen arkeologinen museo

Sámoksen arkeologinen museo (myös "Vathýn arkeologinen museo"; ) on arkeologinen museo Sámoksen kaupungissa Sámoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii kahdessa rakennuksessa Sámoksen kaupungin keskustassa lähellä Sámoksen kunnantaloa ja Pyhän Spyridonin kirkkoa. Vanhempi museorakennus, joka tunnetaan nimellä "Pascháleio Archeiofylakeío", on valmistunut vuonna 1912. Sitä vastapäätä sijaitseva uudempi rakennus, jossa ovat nykyisin merkittävimmät veistoslöydöt, valmistui vuonna 1987. Sámoksella toimii myös Pythagóreion arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä antiikin Samoksen kaupungin kaivauksilta ja erityisesti Heraionista, jonka vaiheiden kautta saaren historiaa pääosin esitellään. Löytöjä on myös muista paikoista eri puolelta saarta. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa suuri määrä Heraioniin lahjoitettuja arkaaisen kauden veistoksia, sekä hauta- ja votiivireliefejä, pienoispatsaita, keramiikkaa, käyttöesineitä, aseita ja piirtokirjoituksia. Myöhäisimmät esineet ovat varhaiselta bysanttilaiselta kaudelta.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa suurikokoinen Samoksen kuros eli 5,5 metriä korkea, Heraioniin johtaneelta pyhältä tieltä löydetty kuros-patsas noin ajalta 580–560 eaa.; Heraionista löydetty niin kutsuttu Geneleos-ryhmä, johon on alun perin kuulunut kuusi hahmoa, ajalta 560–540 eaa.; lakonialainen norsunluinen reliefi, joka esittää Perseusta ja Medusaa, 600-luvulta eaa.; naista esittävä marmoripatsas, joka on Kheramyeen votiivilahja Heralle, ajalta 570–560 eaa.; puinen alastonta naista esittävä figuriini noin 600–500-luvulta eaa.; ratsastajaa esittävä pronssiveistos ajalta 530–520 eaa.; hevosen pronssinen rintapanssari, jonka kuvitus esittää Heraklesta ja Kerberosta; sekä Chórasta löydetty alastonta nuorukaista esittävä reliefi 400-luvulta eaa.
Sérresin arkeologinen museo

Sérresin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Sérresin kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähialueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1970. Se toimii 1400-luvulla rakennetussa bedestenissä eli osmanivallan aikaisessa eräänlaisessa katetussa kauppiaiden ja käsityöläisten rakennuksessa Sérresin keskustassa. Rakennus on yksi lajissaan harvoja säilyneitä Kreikassa ja suojeltu.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaisella ajalle. Löydökset ovat peräisin arkeologisista kohteista eri puolilta Sérresin alueyksikön aluetta, mukaan lukien Promachónaksen myöhäisen neoliittisen kauden asutuksesta ajalta 5200–4500 eaa. sekä antiikin ajan kaupungeista Sirris (nykyinen Sérres), Berge (nykyinen Néos Skopós), Argilos, Terpne ja Trailos (Tragilos). Museossa on myös joitakin löytöjä Amfipoliista, mutta suurin osa sen löydöistä on Amfípolin arkeologisessa museossa. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, hautakiviä, votiivistelejä, piirtokirjoituksia, reliefejä, keramiikkaa, rahoja ja koruja. Bysanttilaiselta ajalta kokoelmiin kuuluu muun muassa marmorisia ikoneita.
Sífnoksen arkeologinen museo

Sífnoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kástron kylässä Sífnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo aloitti toimintansa vuonna 1986. Se toimii 1980-luvun alussa kunnostetussa kaksikerroksisessa rakennuksessa, joka on osa Sífnoksen venetsialaisaikaista linnoitusta eli Kástroa. Sífnoksella toimii myös toinen arkeologinen museo, Ágios Andréaksen arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta aina antiikin ajan loppuun ja roomalaisajalle. Pääosin esineet ajoittuvat geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle. Esineet olivat alun perin pääosin löytöjä Kástrosta, joka oli saaren antiikin aikaisen kaupungin paikka, sekä sen ympäristöstä. Myöhemmin museoon on asetettu näytille myös Ágios Andréaksen mykeneläisaikaisen asutuksen löydöt. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa ja rahoja.
Tínoksen arkeologinen museo

Tínoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Tínoksen kaupungissa Tínoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu 1960-luvun alkupuolella. Museorakennus sijaitsee Tínoksen kaupungin pohjoisosissa lähellä Panagía Evangelístrian kirkkoa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä mykeneläiseltä ajalta hellenistiselle ja roomalaisajalle. Löydökset ovat peräisin eri puolilta saarta, muun muassa Poseidonin ja Amfitriten temppelin alueelta Kióniasta sekä Demeterin pyhäköltä Exómvourgo-vuorelta. Esineisiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia, hautastelejä, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, piirtokirjoituksia ja rahoja sekä Andronikos Kyrrhoslaisen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. suunnittelema aurinkokello Poseidonin ja Amfitriten temppeliltä.
Vóloksen arkeologinen museo

Vóloksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Vóloksen kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Thessalian alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu vuonna 1909. Se suljettiin sodan ajaksi vuonna 1940, jolloin museoesineet kätkettiin turvalliseen paikkaan, ja avattiin uudelleen 1955–1956. Museota laajennettiin merkittävästi vuonna 2004. Museo toimii uusklassisessa rakennuksessa Vóloksen etelälaidalla. Museorakennuksessa on seitsemän näyttelysalia ja sen pinta-ala on 870 neliömetriä.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä paleoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta roomalaisaikaan ja antiikin ajan lopulle saakka. Löydöt ovat peräisin eri puolilta Magnesiaa ja muuta Thessaliaa. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, hautakiviä ja -lahjoja, kultakoruja ja rahoja. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa neoliittisen kauden terrakottafiguriinit noin ajalta 6500–4500 eaa.; samoin neoliittisen kauden maalattu keramiikka noin ajalta 5800–5300 eaa.; mykeneläinen keramiikka, korut ja pienoisesineet 1500–1200-luvuilta eaa.; protogeometrisen kauden hautalöydöt ajalta 1050–900 eaa.; Soróksesta löydetty panateenalainen amfora 300-luvulta eaa.; hellenistisen kauden maalatut hautakivet antiikin Demetriaan kaupungista 200-luvulta eaa.; sekä Omóliosta ja Pelinnaíosta löydetyt kultakorut 200-100-luvuilta eaa.
Kalibangan

Kalibangān on jo raunioina oleva muinainen Indus-kulttuurin asutuskeskus nykyisen Intian alueella. Paikka oli asuttu noin 3500–1750 eaa. Se sijaitsee Chaggar-Hakra-joen rannalla, joka saattaa olla sama kuin Saraswati. 
Kalibangan tunnetaan vanhimmasta auratusta pellosta ja tulialttareista. 
Löytöjä.
Kalibangan jakautui ylimystön kaupunkiin ja alakaupunkiin. Molemmat oli ympäröity muurein. Talojen ovet veivät 2–3 tielle. Taloissa oli sisäpiha ja 6–7 huonetta sisäpihan kolmella puolella. Monessa talossa oli kaivo. Poltetut tiilet yleensä 30 × 15 × 7,5 cm. Tämän kokoisista tiilistä tehtiin myös linnakkeen muuria toisessa rakennusvaiheessa.
Tulialttarit?
Kalibanganista ei ole löydetty merkkejä muualla Indus-kulttuurissa yleisestä äitijumalattaren palvonnasta, mutta sieltä on löydetty mahdollisia tulialttareita. Nämä saattoivat kuulua dravidalaisen tulenjumalan, Murukanin palvontaan, mutta yhtä hyvin ne saattoivat olla keittopaikkoja tai savenpolttopaikkoja.
Tulialttarit olivat mutatiilistä tehtyjä korokkeita, joissa on soikeat tulikuopat. Pieniä tulialttareita löytyy myös alakaupungin taloista. Tulikuopista on löydetty hiiltä ja joistain eläinten luita. Tämä viittaa eläinpolttouhreihin.
Banawali

Banawali (Devanagari: बन्वालि) on muinainen, raunioitunut Indus-kulttuurin asutuskeskus. Paikka sijaitsee nykyisessä Intiassa, Haryanan osavaltiossa 16 km Fatehabadista. Paikka on kuivuneen Saraswati-joen varrella. Paikan ala on ainakin 10–16 ha. Kaupunki on jaettu muureille eliitin ja tavallisemman väen asuinalueisiin. Kaupunki muistuttaa paljon historialtaan Kalibangania. Kaupunki autioitui luultavasti melko äkkiä.
Baran kulttuuri

Baran kulttuuri oli pohjoisessa Intiassa ja Pakistanissa noin 2000 eaa. Indus-kulttuurin myöhäisvaiheessa noussut kulttuuri. Kulttuurin tärkeimmät löytöpaikat ovat Bara, Dher Majra ja Sanghol. Kulttuuri lienee kehittynyt Sothi-Siswalin ja Harappan kulttuureista.
Kulttuurin uskotaan kehittynene Sothi-Siswalin ja Harapan keramiikasta.
Useimmat saviastiat eroavat huomattavasti Indus-kulttuurin keramiikasta. Keramiikan maalaus muistuttaa Belutsistanin keramiikkaa, ja jotkut aiheet ovat esiharappalaisen tyyppisiä. Baran kulttuurin talot oli tehty säännöllisistä kankar-kivistä tai mutatiilistä, joiden mitat olivat 1:2:4. Baran kulttuuriin saattoi liittyä sitrushedelmien viljely, joka oli leviämässä alueelle Koillis-Intiasta, Etelä-Kiinasta ja Kaakkois-Asian pohjoisosista.
Esiharappalaisesta perinteestä Jamuna- ja Sutlej-jokien varsille syntynyt perinne ulottui Punjabiin, Haryanaan ja läntiseen Uttar Pradeshiin. Joillakin alueilla kulttuuri vallitsi yhtä aikaa Indus-kulttuurin kanssa, esimerkiksi Kotla Nihang Khanissa.
Aikajako.
Baran kulttuurin aikajako pääpiirteittäin
What’s the Pressure

What’s the Pressure () on belgialaislaulaja Laura Tesoron kappale, jolla hän edusti Belgiaa . Kappaleen ovat säveltäneet Sanne Putseys, Louis Favre ja Yannick Werther ja sanoittaneet Putseys ja Birsen Uçar.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksi 274 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 181 pistettä ja sijoittui kymmenenneksi.
Lähteet.