tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Western Sydney Wanderers FC

Western Sydney Wanderers FC on vuonna 2012 perustettu jalkapalloseura Sydneyn kaupungista Australiasta. Se pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla A-Leaguessa. Western Sydney Wanderers FC voitti A-Leaguen runkosarjan seurahistoriansa ensimmäisellä kaudella 2012–13, mutta hävisi lopulta loppuottelussa Central Coast Marinersille 2-0. Runkosarjamestaruutensa ansiosta se ansaitsi paikan kauden 2014 AFC Champions Leaguessa. Seuran kotikenttänä toimii 21 500-paikkainen Parramatta Stadium Sydneyssä. Seuraa on valmentanut alusta asti australialainen Tony Popovic. Western Sydney Wanderersilla on myös joukkueet Australian naisten liigassa, eli W-Leaguessa sekä nuorten joukkue, joka pelaa Australian National Youth Leaguessa.
Kannattajat.
Seuran nuoresta iästä huolimatta Western Sydney Wanderers on saanut paljon kannattajia. Sillä oli ensimmäisellä kaudellaan 7 500 rekisteröitynyttä kannattajaa ja kaudella 2014 jo 16 000. Wanderersin kannattajayhdistys Red and Black Bloc (RBB) on ollut olemassa seuran syntymästä saakka. Keskimäärin Wanderersin kotiotteluissa käy 12 000 katsojaa, mikä on Australiassa keskitasoa. Kannattajat kantavat seuran virallisia värejä (musta, punainen, valkoinen), ja kannattajat ovat tunnettuja "Who do we sing for" -tunnussävelmästään, jota he laulavat seuran otteluissa. 
Paikallisvastustaja.
Western Sydney Wanderersin pahin vihollinen on paikallisvastustaja Sydney FC, joka pelaa Wanderersin tavoin Australian A-Leaguessa. Seurat ovat toistensa vastakohtia; Sydney FC:n tunnusvärit ovat sininen ja valkoinen, Wanderersin punainen ja musta sekä Sydney FC on Sydneyn itäisten lähiöiden seura, kun taas Wanderers enemmän läntisten. Seurojen ensimmäinen kohtaaminen oli 20. lokakuuta 2012, jolloin Sydney FC oli vahvempi 1–0. Joukkueet kohtasivat toisensa kolme kertaa ensimmäisellä yhteisellä kaudellaan. Molemmat voittivat kerran ja kerran pelattiin tasan.
Ennätykset.
Pelaajien ennätykset:
Joukkue-ennätykset:
Saavutukset.
Aasian Mestarien liiga
A-League: 
A-League-pudotuspelit:
Karl Alpiger

Karl Alpiger (s. 27. huhtikuuta 1961 Wildhaus) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1982–1990.
Alpiger sai MM-pronssia syöksylaskussa Crans-Montanassa 1987 ja Vailissa 1989. Syöksylaskun maailmancupissa hän oli kolmas kaudella 1984–1985 ja viides kaudella 1985–1986. Hän voitti viisi maailmancupin osakilpailua, sijoittui neljä kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.
Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa.
Lähde: FIS
Helmut Mayer

Helmut Mayer (s. 4. maaliskuuta 1966 Waiern, Kärnten) on itävaltalainen alppihiihtäjä, olympia- ja MM-mitalisti. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1986–1993.
Mayer saavutti Calgaryn olympialaisissa 1988 hopeaa supersuurpujottelussa 1,3 sekuntia Franck Piccardille hävinneenä. Suurpujottelussa hän sijoittui seitsemänneksi. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän sai suurpujottelussa hopeaa yli puolitoista sekuntia Rudolf Nierlichille hävinneenä.
Mayer sijoittui suurpujottelun maailmancupissa kolmanneksi kaudella 1987–1988. Hän voitti maailmancupin suurpujottelukilpailun Kranjska Gorassa 19. joulukuuta 1987 ja sijoittui samalla kaudella kolmanneksi Saas Feen ja Schladmingin suurpujotteluissa. Kaudella 1988–1989 hän oli kolmas Laaxin ja Aspenin supersuurpujotteluissa.
Helmut Mayerin vuonna 1990 syntynyt poika Matthias Mayer on alppihiihdon olympiavoittaja.
Karl-Erik Nilsson

Karl-Erik Nilsson (4. tammikuuta 1922 Stehag, Ekslöv – 14. joulukuuta 2017 Malmö) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
87 kilogramman painoluokassa kilpaillut Nilsson voitti olympiakultaa Lontoossa 1948 ja saavutti vielä pronssia Helsingissä 1952 sekä Melbournessa 1956. Hän saavutti lisäksi MM-pronssia Karlsruhessa 1955. Vuoden 1950 MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi.
More Than You Know

”More Than You Know” (vap. suom. "Enemmän kuin tiedätkään") on Vincent Youmansin säveltämä musiikkikappale vuoden 1929 Broadway-musikaalista "Great Day". Kappaleen sanoittivat Edward Eliscu ja Billy Rose ja sen lauloi musikaalissa Mayo Methot.
"Great Day" -näytelmä ei menestynyt Broadwaylla, mutta ”More Than You Know’sta” tuli suosittu näytelmän vaisusta vastaanotosta huolimatta. Ruth Etting nosti sen Yhdysvalloissa listoille vuonna 1930. Billie Holidayn ja Benny Carterin jazz-äänitykset vuonna 1939 nostivat sävellyksen uudelleen pinnalle ja kappale on muodostunut suosituksi jazzstandardiksi. Sen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Sonny Rollins, Coleman Hawkins, George Shearing, Sarah Vaughan, Dexter Gordon ja Teddy Wilson.
Elokuva.
”More Than You Know’ta” on käytetty useiden elokuvien musiikkiraidalla.
Just One of Those Things

”Just One of Those Things” (vap. suom. "Vain yksi niistä asioista") on Cole Porterin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuoden 1935 Broadway-musikaalista "Jubilee".
Richard Himberin orkesteri nauhoitti kappaleen alle kaksi kuukautta musikaalin ensi-illan jälkeen laulajanaan Stuart Allen. "Jubilee"-näytelmän musiikkiin kuului myös Porterin sävellys ”Begin the Beguine”, jonka saavuttama suosio jätti aluksi ”Just One of Those Thingsin” varjoonsa.
Jazzmusiikin piirissä kappaleesta on tullut usein soitettu standardi. Coleman Hawkins nauhoitti sen vuonna 1944, ja 1940-luvun loppupuolelta lähtien kappaleesta tehtiin jazzversioita enenevässä määrin. Django Reinhardt äänitti kappaleen vuonna 1947, ja omat instrumentaaliversionsa nauhoittivat myös muun muassa klarinetisti Sidney Bechet ja pianistit Bud Powell ja Art Tatum. Kapapaleen ovat äänittäneet myös lukuisat jazzlaulajat, mukaan lukien Billie Holiday, Sarah Vaughan, Nat King Cole, Diana Krall ja Ella Fitzgerald. Frank Sinatra lauloi kappaleen vuoden 1954 elokuvassa "Nuori mieleltään".
Begin the Beguine

”Begin the Beguine” (vap. suom. "Aloittakaa beguine") on Cole Porterin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1935. Kappale sai ensiesityksensä vaisun vastaanoton saaneessa Broadway-musikaalissa "Jubilee", mutta se tunnetaan paremmin Fred Astairen ja Eleanor Powellin tanssikohtauksesta vuoden 1939 elokuvassa "Steppaavaa rakkautta".
”Begin the Beguine” ei saanut osakseen merkittävää huomiota "Jubilee"-musikaalin ilmestyttyä, ja vasta Artie Shaw’n äänitettyä swing-sovituksen kappaleesta vuonna 1938 muutkin artistit alkoivat kiinnostua laulusta. 1940-luvulla sen äänittivät muun muassa Eddie Heywood, Frank Sinatra ja Django Reinhardt. Kappaleesta on useiden Porterin sävellysten tavoin tullut jazzstandardi.
Kappale on rakenteeltaan poikkeuksellisen pitkä. Kun normaali 1930-luvun populaarimusiikkikappale oli pituudeltaan 32 tahtia, ”Begin the Beguinen” kertosäe on 104 tahdin mittainen eikä laulussa ole lainkaan tavanomaista säkeistöä.
Suomeksi kappaleesta on ainakin kolme sanoitusta, tekijöinä Veikko Ahvenainen, Reino Helismaa ja Lauri Jauhiainen. Kaikki suomenkieliset versiotkin on julkaistu alkuperäisnimellä ”Begin the Beguine”, levyttäjinä muiden muassa Olavi Virta (1954) ja Laila Halme (1960).
Poritar

Poritar on Porissa kesäkuukausina liikennöivä katujuna. Se kiertää kesä–elokuussa noin seitsemän kilometrin pituista reittiä, joka lähtee kauppatorilta ja kulkee urheilukeskuksen kautta Kirjurinluotoon. Kiertoajelu kestää noin 50 minuuttia. Junassa on veturin lisäksi kolme vaunua.
Poritar on historiansa aikana liikennöinyt myös Porin ulkopuolella. Vuonna 2007 se kuljetti Helsingissä järjestettyjen Eurovision laulukilpailujen aikana lehdistöä Hartwall Arenan ja Messukeskuksen välillä. Kesällä 2012 Poritar oli kahden kuukauden ajan vuokrattuna Kouvolaan.
Reitti.
Kauppatori – Rautatieasema – Porttaalitunneli – Urheilukeskus – Kirjurinluoto – Kauppatori
Frank Wörndl

Frank-Christian Wörndl (s. 28. kesäkuuta 1959 Sonthofen, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksalainen alppihiihtäjä. Hän on maailmanmestari ja olympiamitalisti, ja kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1978–1988.
Wörndl sijoittui Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 pujottelussa 12:nneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 samassa lajissa kymmenenneksi. Hän voitti pujottelun maailmanmestaruuden Crans-Montanassa 1987 0,19 sekunnin erolla Günther Maderiin. Lisäksi hän oli suurpujottelussa seitsemäs. Hän sai olympiahopeaa pujottelussa Calgaryssa 1988 0,06 sekuntia Alberto Tomballe hävinneenä. Samojen kisojen suurpujottelussa hän oli kahdeksas.
Maailmancupin osakilpailussa Wörndl sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Åren pujottelussa maaliskuussa 1988.
Helli-liikelaitos

Helli-liikelaitos oli Keski-Karjalassa vuosina 2009–2012 toiminut sosiaali- ja terveyspalvelukeskus. 
Helli aloitti toimintansa vuonna 2009, jolloin siihen kuuluivat Kitee, Kesälahti, Tohmajärvi ja Rääkkylä. Rääkkylä irtisanoutui Hellistä 2011 ja hankki sen jälkeen sosiaali- ja terveyspalvelut yksityiseltä palveluntuottajalta. 
Alueella oli vuonna 2009 noin 19 000 asukasta, mutta Rääkkylän irtauduttua yhteistoiminta-alueesta väestöpohja putosi noin
17 000:een. Kun Kesälahti liittyi Kiteeseen vuoden 2013 alusta, Helli-liikelaitos ja Keski-Karjalan yhteistoiminta-alueen toiminta
lakkasivat.
Keski-Karjalan yhteistoiminta-alue oli vuosina 2009–2012 isäntäkunnan ja liikelaitoksen yhdistelmä. Se toimi isäntäkuntamallin mukaan, siten että järjestämisorganisaatio eli tilaajalautakuntana toiminut Keski-Karjalan sosiaali- ja terveyslautakunta oli Tohmajärven kunnan organisaatiossa ja palvelut tuotti Kiteen kaupungin organisaatioon sijoitettu liikelaitos Helli. Keski-Karjalan sosiaali- ja terveyslautakunta vastasi kuntien sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen järjestämisestä kaikkien kuntien asukkaille.
Korisliigan herrasmiessopimus

Korisliigan herrasmiessopimus on termi Korisliigassa kaudella 2007–2008 pelanneiden joukkueiden kesken sovitusta käytännöstä, jossa Korisliigan otteluiden kokoonpanossa joukkueiden ulkomaalaispelaajien määrä on rajoitettu maksimissaan neljään. Vuosina 2007–2015 määrä oli rajattu kolmeen.
Ulkomaalaispelaajien määrän nostamisesta neljään per joukkue päätettiin helmikuussa 2015 äänin 7–4. Päätöksen on kritisoitu näivettävän suomalaista pelaajatuotantoa, ja se suosinee joukkueita, joilla ei ole tarpeeksi tasokasta juniorituotantoa ja jotka ostavat pelaajansa muualta.
Herrasmiessopimus-käytäntöä on moitittu EU:n vapaan työvoiman liikkuvuuden periaatteen rajoittamisesta. Valtaosa sarjan ulkomaalaispelaajista tulee kuitenkin Yhdysvalloista, eikä ko. periaate koske heitä.
Herrasmiessopimuksissa suomalaisiksi rinnastetut ulkomaalaiset Korisliiga-pelaajat.
Rajoitus ei ole koskenut ulkomaalaispelaajia, jotka ovat pelanneet Suomen Koripalloliiton alaisissa juniorisarjoissa.
Englannin 1. divisioonan kausi 1898–1899

Englannin 1. divisioonan kausi 1898-1899 oli yhdestoista kausi, kun ratkottiin The Football Leaguen mestaruus. Mukana 1.divisioonassa oli 18 joukkuetta edellisten kausien 16 joukkueen sijasta. Sarjan voittaja oli liigan mestari, ja kaksi viimeistä putosivat suoraan 2. divisioonaan.
Uutena joukkueena 1. divisioonassa pelasivat 2. divisioonasta nousset FC Burnley ja Newcastle United. Kausi oli ensimmäinen, jolloin The Football Leaguen ylimmän divisioonan otteluiden katsojakeskiarvo ylitti 10.000 katsojan rajan.
Liigan mestaruuden voitti Aston Villa. Mestaruus oli seuran neljäs.
Sarjataulukko.
Kaksi viimeistä joukkuetta putosivat 2.divisioonan. Tilalle nousivat Glossop North End ja Manchester City.
Ottelut.
Alakurtin tie

 Alakurtin tie on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani. Alakurtin tie on julkaistu myös Veikko Honkasen lukemana äänikirjana.
Syksyllä 1943 luutnantti Männyn komppania määrätään tuhoamaan vihollisen tukikohta Alakurtista Kantalahteen päin. Tukikohdan tuhoaminen onnistuu, mutta paluumatkalla komppania joutuu useiden venäläishyökkäysten kohteesksi ja uhkaa joutua mottiin, josta murtaudutaan kersantti Kiven johdolla. Luutnantti Mänty haavoittuu kirjan lopussa.
Ruskokorvafasaani

Ruskokorvafasaani ("Crossoptilon mantchuricum") on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä Kiinassa.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskokorvafasaani on suurikokoinen lintu ja voi kasvaa 96–100 cm pitkäksi. Koiraat ovat tyypillisesti naaraita kookkaampia. Koiras on väriltään tummanruskea päälaeltaan, rinnastaan, selästään ja siivistään. Alaselkä on valkoinen. Pyrstö on viuhkamainen ja pyrstön pitkät sulat ovat valkoiset ja mustakärkiset. Naaman iho on höyhenistä paljas ja punainen. Silmien alla kulkee valkoinen juova. Nokka ja jalat ovat punertavat. Ruskokorvafasaaninaaras muistuttaa koirasta, mutta on pienikokoisempi.
Levinneisyys ja elintavat.
Ruskokorvafasaania tavataan keskisen Kiinan pohjoisosista. Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen havu- ja lehtipuita kasvavat sekametsät tyypillisesti noin 1 000–2 600 metrin korkeudesta. Tyypillisesti ruskokorvafasaanit liikkuvat 10–30 yksilön ryhminä. Linnun ravintoa ovat siemenet, kasvien sipulit ja juurakot sekä hyönteiset. Ruskokorvafasaanin lisääntymisaika kestää huhtikuulta kesäkuulle. Naaras munii tyypillisesti 5–8 vihreää munaa ja hautoo munia noin neljän viikon ajan. 
Ruskokorvafasaanikannan kooksi arvioidaan 5 000–15 000 täysikasvuista yksilöä.
Välimeren pakolaisvirta

Välimeren pakolaisvirta tai siirtolaisvirta on pakolaisten ja siirtolaisten yrityksiä siirtyä Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä Välimeren yli Euroopan unionin alueelle.
Afrikasta lyhyimmät merireitit kulkevat Tripolista ja Bengasista Sisiliaan, Maltalle ja Italialle kuuluvalle Lampedusan saarelle. Lähi-idästä reitti kulkee usein Turkin kautta Kreikan Egeanmeren saarille, joista monet sijaitsevat aivan Turkin rannikon edustalla; kauttakulkupaikkoina toimivat muun muassa Chíos, Kos, Lesbos ja Sámos. Pakolaiset muista maista hakeutuvat usein näiden reittien lähtöpisteisiin.
Pakolaiset lähtevät liikkeelle huonoillakin laivoilla. Vuosina 1988–2009 laskettiin ainakin 14 000 ihmisen kuolleen tällä matkalla.
Vuonna 2013 pakolaisongelma kasvoi entisestään. Tammikuun ja syyskuun välisenä aikana Maltaan ja Italiaan saapui yhteensä 13 000 ihmistä. Syyrian levottomuudet saivat aikaan pakolaisaallon naapurimaihin, ja monet pyrkivät jatkamaan matkaansa Eurooppaan. Syksyllä 2013 uutisoitiin useista pakolaisten laivoja kohdanneista onnettomuuksista.
Vuonna 2015 ongelma kasvoi erityisesti Turkin–Kreikan reitillä muun muassa Syyrian sisällissodan seurauksena, mikä johti niin kutsuttuun Euroopan pakolaiskriisiin. Vuonna 2015 Välimeren ylitti arviolta yli miljoona pakolaista. Vuonna 2016 noin 350 000 pakolaista ylitti Välimeren.
Välimerellä toimii useita pakolaisten pelastusoperaatioita. Vuonna 2016 noin 20 000 pakolaista pelastettiin merihädästä. Silti yli 5 000 pakolaisen uskotaan hukkuneen vuoden aikana.
Vuonna 2016 Keski-Välimeren reitin kautta tulleet henkilöt olivat pääosin Afrikasta: Nigeria (21 %), Eritrea (11 %), Guinea (7 %), Norsunluurannikko (7 %), Gambia (7 %), Senegal (6 %), Mali (6 %), Sudan (5 %) ja Somalia (4 %). European Political Strategy Centren julkaisun mukaan on oletettavaa, että suurin osa laittomista maahantulijoista eivät ole pakolaisia, koska 70 % heistä tulee maista joissa ei ole väkivaltaisia konflikteja.
2020-luvulla pakolaisvirta on siirtynyt Välimereltä Atlantilla sijaitseville Kanariansaarille, sillä Euroopan unioni on tiukentanut rajapolitiikkaansa Välimerellä.
Komponenttivideo

Komponenttivideo on videosignalointi, jossa kaikki värit (RGB: punainen, vihreä ja sininen) eivät ole koodattuina samassa signaalissa kuten komposiittivideossa. Värit R, G ja B voivat olla omissa johtimissaan tai koodattuina eri tavoin useampaan johtimeen. Tahdistussignaaleille voi olla omia johtimiaan.
"RGB-video" tarkoittaa varsinaisesti sitä, että kullekin värille on oma johtimensa. RGBS-videossa tahdistussignaalit ovat yhdessä johtimessa (S eli Sync) ja RGBHV-videossa sekä vaaka- että pystytahdistukselle on omat johtimensa. Myös koodausta YPBPR käytetään: Y sisältää luminanssin ja tahdistuksen, PB sinisen ja luminanssin erotuksen ja PR punaisen ja luminanssin erotuksen.
Liittiminä komponenttivideoliitynnässä käytetään usein RCA-liittimiä tai BNC-liittimiä.
Naisen valta

Naisen valta () on Vincent Shermanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1944. "Naisen vallan" pääosissa ovat Bette Davis ja Claude Rains. "Naisen valta" perustuu Elizabeth von Arnimin samannimiseen romaaniin "Mr. Skeffington" (1940), jonka pohjalta elokuvan tuottajinakin toimineet Julius J. Epstein ja Philip G. Epstein laativat käsikirjoituksen.
Juoni.
"Naisen valta" sijoittuu vuoteen 1914 ja ensimmäisen maailmansodan aattoon. Suositulla ja älykkäällä newyorkilaisten seurapiirien kaunottarella Fanny Trellis’illa (Bette Davis) on kosijoita joka sormelle. Fanny menee vihille iäkkäämmän juutalaisen, liikemies herra Skeffingtonin (Claude Rains), kanssa. Avioliitto on onneton, mutta Fanny teki valinnan järjen pohjalta. Näin Fanny saisi taloudellisesti huolettoman tulevaisuuden ja veljensä Trippyn (Richard Waring) työuran jatkumisen.
Tuotanto.
Tuotantoyhtiö Warner Brothersin ostettua oikeudet "Mr. Skeffington" -romaaniin vuonna 1940 Fanny Skeffingtonin rooliin harkittiin Tallulah Bankheadia, Gloria Swansonia, Norma Sheareria ja Irene Dunnea. James Stephenson palkattiin Job Skeffingtonin rooliin, mutta kuoli jo vuonna 1941. Fanny Skeffingtonin roolia tarjottiin Merle Oberonille ja sitten Hedy Lamarrille, jotka molemmat hylkäsivät roolin. Job Skeffingtonin rooliin harkittiin aluksi Paul Henreidia, Paul Lukasia ja John Loderia ennen kuin Claude Rains palkattiin rooliin. Richard Waringia testattiin myös miespääosaan, mutta hän sai lopulta Trippy Trellisin roolin. Elokuvan tuotannon alkuvaiheessa vuonna 1940 Fanny Skeffingtonin roolia oli tarjottu Bette Davisille, joka oli tällöin hylännyt roolin uskoen, että 32-vuotias nainen ei voisi vakuuttavasti näytellä 50-vuotiasta naista.
"Naisen vallan" tuotanto alkoi syyskuussa vuonna 1943. Kuvaukset alkoivat 11. lokakuuta ja kestivät aina tammikuuhun 1944 asti. Elokuvan tuotanto päättyi maaliskuussa 1944. "Naisen valta" kuvattiin Warner Brothersin studioilla Kalifornian Burbankissa.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Naisen valta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. toukokuuta 1944 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 12. elokuuta 1944. Suomessa elokuva julkaistiin 23. syyskuuta vuonna 1945. Warner Brothers toimi elokuvan levittäjänä.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 50 prosentin ”mätä” arvosana, joka perustuu kuuteen arvosteluun.
"Lux Radio Theater" lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 1. lokakuuta vuonna 1945, jolloin Bette Davis uusi elokuvaroolinsa.
Muut julkaisut.
Jotkut "Naisen vallan" kopioista ovat 127-minuuttisia. "Naisen valta" leikattiin alkuperäisestä 146 minuutin pituudestaan välittömästi New York -ensi-iltansa jälkeen vuonna 1944. Leikatun materiaalin uskottiin olevan kadonnut, kunnes vuoden 1988 videojulkaisuun elokuva palautettiin alkuperäiseen 146-minuuttiseen versioonsa.
"Naisen valta" on julkaistu myös DVD:lle.
Ragnar Fleege

Ragnar August Rafael Fleege (23. huhtikuuta 1884 Kirkkonummi – 7. heinäkuuta 1941) oli suomenruotsalainen toimittaja.
Fleegen vanhemmat olivat kirkkoherra Axel August Abraham Fleege ja Lydia Lovisa Rosenqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli sitten ensn Hannoverissa ja Turun ruotsalaisessa kauppaoppilaitoksessa ("Högre svenska handelsinstitutet i Åbo") vuoteen 1910 saakka.
Fleege oli avustajana useissa Suomessa ilmestyneissä ruotsinkielisissä lehdissä (Hufvudstadsbladet, Nya Pressen, Veckobladet, Lördagen, Fyren, Veckans Krönika ja Budkaflen) ja hän toimi Tammerfors Nyheter- ja Tammerfors Aftonblad-lehdissä ensin toimittajana ja sitten päätoimittajana 1911–1918.
Fleege muutti pysyvästi asumaan 1918 Göteborgiin Ruotsiin ja oli siellä toimittajana Riksföreningen för svenskhetens bevarande i utlandet-yhdistyksen äänenkannattajana toimineessa Allsvensk Samling-lehdessä. Fleege toimi myös yhdistyksen asiamiehenä. Fleege puolusti voimakkaasti ruotsin kielen aseman säilyttämistä Suomessa.
Ragnar Fleege oli naimisissa vuodesta 1913 Frida Viktoria Boqvistin kanssa.
2013 TV135

2013 TV135 on halkaisijaltaan noin 400-metrinen asteroidi. Heti sen löytymisen jälkeen asteroidin radan arveltiin mahdollistavan erittäin pienellä todennäköisyydellä törmäyksen maapalloon vuonna 2032 tai vielä pienemmällä todennäköisyydellä vuonna 2047.
Löytyminen.
Asteroidin löysivät ukrainalaiset Gennadi Borisov ja Timur Kryachko käyttäen Krimin astrofysikaalisen observatorion 0,2-metrin teleskooppia. Asteroidi havaittiin 12. lokakuuta 2013 kuvasarjasta, joka oli otettu Kirahvin tähdistön alueelta 8. lokakuuta alkaen. Asteroidi oli löytyessään ollut lähimpänä Aurinkoa 20. syyskuuta ja siten liikkui jo kohti aurinkokunnan ulompia osia. Maapallon se oli ohittanut jo 16. syyskuuta 0,45 AU:n etäisyydeltä.
Löytöhetkellään se oli yksi 10 332 tunnetusta Maan radan lähelle tulevasta asteroidista.
Törmäysriski.
Ensimmäisiin 32 havaintoon perustuvan alustavan ratalaskelman mukaan 2013 TV135 voisi törmätä maapalloon 26. elokuuta 2032 todennäköisyydellä 2,1 · 10−5 tai 27. elokuuta 2047 todennäköisyydellä 1,7 · 10−7. Tästä syystä se on aluksi merkitty luokkaan 1, joka on kosmisia törmäyksiä mittaavan kymmenportaisen Torinon asteikon alin. Palermon asteikolla se sai arvon −1,73. Mahdollisen törmäyksen sattuessa asteroidin törmäysnopeus maapallon suhteen olisi noin 14,93 km/s ja törmäyksessä vapautuisi energiaa arviolta 2,4 · 103 megatonnia.
Havaintojen määrän karttuessa asteroidin rata saadaan laskettua tarkemmin, mikä melko varmasti osoittaa törmäysriskin olemattomaksi.
Vaalijala

Vaalijala eli Vaalijalan osaamis- ja tukikeskus (entinen "Vaalijalan kuntoutuskeskus", alkujaan "Vaalijalan keskuslaitos") on 33 jäsenkunnalle erilaisia vajaakuntoisille ja vammaisille tarkoitettuja palveluja tarjoava Vaalijalan kuntayhtymän ylläpitämä laitos Pieksämäellä. Se vastaa kehitysvammahuollosta Etelä- ja Pohjois-Savossa "Savon erityishuoltopiirin" ominaisuudessa. Aiemmin kehitysvammaisten laitoshoitoon keskittyneen kuntayhtymän toimintaa suunnataan vähitellen muiden palvelujen tarjoamiseen.
Kuntayhtymän johtajana toimi vuosina 1981–2013 Erkki Paara. Hänen seuraajansa on kauppatieteen maisteri Ilkka Jokinen (s. 1961), joka on aiemmin ollut Rinnekoti-Säätiön kiinteistöjohtaja.
Historia.
Vaalijalan lähtökohtana pidetään vuonna 1907 perustettua Sortavalan vajaamielislaitosta, josta kehittyi myöhemmin Vaalijalan keskuslaitos. Laitoksen perusti alkujaan Suomen Kirkon Sisälähetysseura. Vaalijalan perustamisen käytännön toimista Sortavalaan perustettavan Diakonissalaitoksen yhteyteen vastasi kirkon puolesta pappi Otto Aarnisalo. Vaalijala kunnallistettiin vuonna 1975, jolloin siitä muodostettiin kuntainliitto. 
Rakennukset.
Sisälähetysseura joutui sodan jälkeen etsimään itselleen uuden toimipaikan, ja se löytyi Pieksämäeltä. Vaalijalan vajaamielishoitolan vastaanotto- ja keskuslaitos on rakennettu suunnittelukilpailun perusteella. Kilpailun voittanut arkkitehti Yrjö Lindegren sijoitti yleissuunnitelmassaan hoitorakennuksia keskuspihan ympärille niin sanotulla paviljonki-periaatteella ja yhdisti eri rakennukset lasikäytävillä. Keskuspihan keskellä on juhlasali ja kirkko. Asuinrakennukset ovat lähellä Pieksänjärven rantaa. Rakennuksia on kaikkiaan kolmisenkymmentä, niistä varhaisemmat ovat enimmäkseen Lindegrenin suunnittelemia. Hänen kuoltuaan vuonna 1952 suunnittelua jatkoi Lindegrenin alkuperäissuunnitelmaa kunnioittaen arkkitehti Aulis Blomstedt, jonka käsialaa on muun muassa Vaalijalan kirkko. Hoitolaitosta rakennettiin vuosina 1948–1966.
Vaaskivi-plaketti

Vaaskivi-plaketti on vuonna 1962 ensimmäisen kerran jaettu kriitikkopalkinto. Se on nimetty Tatu Vaaskiven mukaan.
Palkinnon myöntämisestä päättää lautakunta, johon kuuluvat Tampereen yliopiston kirjallisuusaineiden professorit ja opiskelijat, Suomen arvostelijain liitto, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen Näytelmäkirjailijaliitto ja Pirkkalaiskirjailijat.
Historiaa.
Aloitteen palkinnon jakamisesta teki Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjallisuushistorian professori ja runoilija Unto Kupiainen, joka toimi ajoittain myös kriitikkona. Hän kuitenkin kuoli ennen kuin palkinto ensimmäisen kerran jaettiin, ja palkintolautakuntaa johti ensimmäisillä kerroilla hänen tilalleen kirjallisuushistorian professoriksi tullut Kauko Kyyrö. 1970-luvulta lähtien lautakuntaa ovat johtaneet kotimaisen/Suomen kirjallisuuden professorit, kuten Eino Kauppinen, Maunu Niinistö, Yrjö Varpio ja Juhani Niemi.
Alkuperäisten sääntöjen mukaan palkinto myönnettiin kirjallisuus- tai teatterikriitikolle. Palkinto oli alun perin tarkoitus jakaa kahden vuoden välein, mutta 1960-luvun puolivälistä 1970-luvun puoliväliin sitä ei jaettu lainkaan. Vuodesta 1990 palkinto on jaettu säännöllisesti neljän vuoden välein.
Palkintoa rahoitti alun perin WSOY, joka kustansi sekä Vaaskiven että Kupiaisen teoksia. WSOY lahjoitti huhtikuussa 1960 miljoonaa markkaa (noin 20 000 euroa), josta ensimmäinen palkinnonsaaja sai 100 000 markkaa (noin 2 000 euroa). Palkintosummat ovat vaihdelleet resurssien mukaan eikä aina ole jaettu rahapalkintoa. Sittemmin palkintoa ovat rahoittaneet sanomalehtiyhtiöt "Aamulehti" ja "Kaleva", Tampereen kaupungin kulttuuritoimi ja Tampereen yliopiston taideaineiden laitos. Vuonna 2010 palkintosumma oli 3 000 euroa. Kaikki palkitut saavat kuitenkin Essi Renvallin suunnitteleman palkintoplaketin.
Palkinnon saajat.
Lähde
Valve Anti-Cheat

Valve Anti-Cheat (VAC) tai Valven huijauksenesto on Valven sisäiselle Steam-alustalleen kehittämä huijauksen esto-ohjelmisto, jolla pyritään ehkäisemään pelaajien huijaamista videopeleissä.
Ennen VAC-järjestelmää Valve hyödynsi kolmannen osapuolen huijauksen esto-ohjelmistoa PunkBuster. Vuonna 2002 Valve julkisti "Counter-Strike"-pelille oman huijauksen esto-ohjelmansa nimellä "Valve Anti-Cheat".
VAC2 toimii pelimoottoreilla GoldSrc, Source, Unreal 2 sekä IW enginen versioilla 3.0 ja 4.0 toimivissa peleissä. VAC2 sisältyy Source SDK:iin.
Valven mukaan VAC:issa ei ole ollut ongelmia, vaikka itse asiassa on ollut tapauksia, joissa jotkin tilit on merkitty kiellettyiksi, vaikka pelaaja ei olisikaan huijannut. Tämä ei ole johtunut VAC:in virheellisestä toiminnasta, vaan Valven palvelimien ongelmista. Valve on poistanut kiellot virheellisesti kielletyiltä tileiltä.
Josef Němec

Josef Němec (25. syyskuuta 1933 České Budějovice – 10. syyskuuta 2013 České Budějovice, Tšekki) oli Tšekkoslovakiaa edustanut nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Němec voitti sarjan yli 81 kg olympiapronssia Rooman kesäolympialaisissa 1960. Välierässään hän hävisi olympiavoiton vieneelle italialaiselle Francesco De Piccolille. Melbournessa 1956 hän sijoittui viidenneksi ja Tokiossa 1964 yhdeksänneksi. EM-kilpailuissa Němec ylsi ensin pronssille vuosina 1957 ja 1959 ja voitti lopulta Euroopan mestaruuden Moskovassa vuonna 1963.
Němec kuoli kahta viikkoa ennen 80. syntymäpäiväänsä 10. syyskuuta 2013.
Linda Sandblom

Linda Maria Sandblom (s. 18. lokakuuta 1989 Tammisaari) on suomalainen korkeushyppääjä, joka edustaa HIK Friidrottia. Vuoteen 2013 asti hän edusti Hangö IK:ta. Häntä valmentavat Matti Nieminen ja Leif Sandblom.
Sandblom karsiutui loppukilpailusta alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009, Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 sekä Belgradin EM-hallikilpailuissa ja Lontoon MM-kisoissa 2017.
Sandblom saavutti ensimmäisen mitalinsa Kalevan kisoissa voittaessaan Suomen-mestaruuden Oulussa 2016. Hän uusi mestaruutensa seuraavana vuonna Seinäjoen Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 2016, 2017 ja 2018, hopeaa vuosina 2009 ja 2014 sekä pronssia vuonna 2013 ja vuonna 2019. 
Sandblom hyppäsi 25. kesäkuuta 2016 Kuortaneen eliittikisoissa Suomen ennätyksen 193 cm ja rikkoi samalla Rion 2016 olympiakisojen karsintarajan. Sisäradoilla hän hyppäsi Suomen ennätyksen 191 cm Jyväskylässä 19. helmikuuta 2017 voittaessaan Suomen-mestaruuden. Molemmat ennätykset rikkoi Ella Junnila. Ulkoradoilla kesäkuussa 2019 ja hallissa helmikuussa 2021.
Dacrymycetales

Dacrymycetales, joissakin lähteissä hyytelösienet, on Dacrymycetes-luokkaan kuuluva sienilahko. Se sisältää heimot Cerinomycetaceae ja Dacrymycetaceae. Dacrymycetales-lahkoon kuuluvia lajeja on muun muassa keltasarvikka ("Calocera viscosa").
Port Moresbyn taistelu

Port Moresbyn taistelu oli liittoutuneiden ja Japanin välinen taistelu Port Moresbyn kaupungin hallinnasta Papua-Uudessa-Guineassa toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin pääosin ilmassa Japanin maa- ja merivoimien lentojoukkojen ja Australian kuninkaallisten ilmavoimien ja Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien välillä. Japanilaiset pommittivat kaupungin satamaa ensimmäisen kerran 3. helmikuuta 1942. Ensimmäinen japanilaisten suunnitelma kaupungin valtaamiseksi, Operaatio MO, joka toteutettiin toukokuussa 1942 meritse, epäonnistui Korallimeren taistelun päätyttyä ratkaisemattomana. Toinen yritys kaupungin valtaamiseksi maitse epäonnistui elokuussa 1942 liittoutuneiden torjuttua japanilaisten hyökkäyksen Kokodantien taisteluissa. Kaupungin viimeiset pommitukset tapahtuivat 17. elokuuta 1943 päättäen Port Moresbyn taistelun.
Bleeding Profusely

Bleeding Profusely on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Extremities Productions.
Albumi julkaistiin Ohio Deathfest -festivaalilla, missä Gorgasm oli yksi pääesiintyjistä.
Masticate to Dominate

Masticate to Dominate on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Gorgasm.
Orgy of Murder

Orgy of Murder on yhdysvaltalaisen brutaalin death metalin yhtyeen Gorgasmin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Brutal Bands.
Albumista julkaistiin myös 500:n kappaleen kuvavinyylipainos.
Cumchrist

Cumchrist on yhdysvaltalainen brutaalin death metalin yhtye. Se perustettiin Chicagossa, Illinoisissa vuonna 1999. Yhtyeen jäsenet koostuvat Gorgasmin, Cineraryn, Incestuousin, Evil Incarnaten ja Cianiden jäsenistä. Yhtyeen kappaleiden sanoitukset käsittelevät vihaa kristinuskoa kohtaan huumorin keinoin.
Yhtye on julkaissut yhden studioalbumin, "Cumpleten" vuonna 2002.
Caius Kajanti

Caius Filip Kajanti (17. tammikuuta 1915 Skuoritsa – 6. helmikuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen tietokirjailija, toimittaja, kääntäjä ja kustantaja.
Kajannin isä oli Lohjan kappalainen ja myöhemmin kirkkoherra Akseli Alfons Kajanti (1886–1970), vuoteen 1906 Kajander.
Caius Kajanti opiskeli historiaa, valtio-oppia ja teologiaa Helsingin, Turun ja Tukholman yliopistossa.
Mykle-prosessi.
Kajanti kustansi syyskuussa 1957 Suomessa ilmestyneen norjalaisen kirjailijan Agnar Myklen romaanin Laulu punaisesta rubiinista. OIkeuskansleri Olavi Honka määräsi kirjan epäsiveellisenä takavarikkoon ja raumalaisen kirjapainon varastossa olleet kirjat takavarikoitiin lokakuussa 1957. Kaksi vuotta jatkuneen oikeuskäsittelyn jälkeen korkein oikeus tuomitsi Kajannin kustantajana joko kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen tai maksamaan 50 000 markkaa sakkoja. Hän joutui myös maksamaan valtiolle 949 000 markkaa rikollisen toiminnan tuottamasta hyödystä.
Takavarkoidut 5 002 kirjaa poltettiin Rauma-Repolan höyryvoimalan pannuhuoneessa konepistoolein aseistettujen poliisien valvoessa polttamista. Kustantajan varastoon oli kuitenkin jäänyt 800 kirjaa. Sotainvalidien Veljesliiton toimihenkilöt ostivat ne vähitellen ja myivät kirjoja ovelta ovelle liiton toiminnan tukemiseksi. Vuonna 1970 presidentti Urho Kekkonen armahti Kajannin.
Alcides Lanza

Alcides Emigdio Lanza (2. kesäkuuta 1929 Rosario – 17. heinäkuuta 2024) oli argentiinalaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja pedagogi. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1976. Hänen opettajiensa joukossa olivat Alberto Ginastera, Olivier Messiaen, Aaron Copland, Bruno Maderna ja Yvonne Loriod. Lanza työskenteli vuosina 1959–65 Teatro Colónissa ja oleskeli vuosina 1965–1971 Yhdysvalloissa Guggenheim-stipendin turvin. Vuonna 1971 Lanza asettui Montrealiin, jossa hän opetti sävellystä McGill-yliopistossa. Vuonna 1974 hänestä tuli yliopiston elektronisen musiikin studion johtaja. 
Lanza johti SMCQ Ensemblea. Hän hyödynsi tuotannossaan perinteisiä soittimia, elektroniikkaa ja valoja. Hänen sävellyksiinsä lukeutuvat "Eidesis II", "Plectros IV" ja "Penetrations VII". Monet hänen teoksistaan ovat Boosey &amp; Hawkesin katalogissa, mutta säveltäjä omisti myös kustantamon (Shelan Editions). Hän levytti Henry Cowellin pianomusiikkia. Hän meni naimisiin näyttelijä-laulaja Meg Sheppardin kanssa.
Trimūrti

Trimūrti (, ”kolme muotoa”) tarkoittaa hindulaisuudessa kolmiyhteistä jumalaa, jonka muotoja ovat Brahmā, Vishnu ja Shiva. Jokainen jumala vastaa yhdestä luomisprosessin vaiheesta: Brahmā on luojajumala, Vishnu säilyttäjä ja Shiva tuhoaja. Vishnu ja Shiva ovat jumalista tärkeimmät, eikä Brahmāta juuri palvota, koska maailman luomisen jälkeen hänen ei uskota enää puuttuneen sen tapahtumiin.
Ajatus kolminaisuudesta lienee ollut alun perin yritys sovittaa jumaluuksien eri puolia toisiinsa ja perimmäisen totuuden käsitteeseen ("brahman"). Trimūrti-käsite voidaan esittää taiteessa yhtenä jumalhahmona, jolla on kolmet kasvot. Käsite esiintyy jo Kālidāsan kirjoittamassa eeppisessä "Kumārasambhava"-runossa.
Veli-Sakari Kukkonen

(Veli-)Sakari Kukkonen (pseudonyymi Alan Paine) (s. 1960 Kuusamo) on suomalainen rumpali, perkussionisti, säveltäjä, tuottaja.
Kukkonen on soittanut ainakin kokoonpanoissa Zero Nine (Kuusamo), Ramblers (Oulu), Nights of Iguana (Helsinki), U-Bayou. (Helsinki)
Sävellykset.
Kukkonen on säveltänyt seuraavat levytetyt kappaleet:
Armenialaisten kansalliskongressi (1917)

Armenialaisten kansalliskongressi tai Itä-armenialaisten kongressi oli poliittinen kongressi joka pidettiin Tbilisin taiteellisessa teatterissa lokakuussa 1917. Se aloitti työnsä 11. lokakuuta ja lopetti kokoontumisensa 26. lokakuuta 1917. 
Venäjän armenialaiset päättivät pitää vuonna 1917 kokouksen, jossa pohdittaisiin maaliskuun vallankumouksen jälkeistä poliittista tilannetta ja sen avaamia mahdollisuuksia kansallisille pyrkimyksille. Kokoukseen osallistui kaikkiaan 244 edustajaa kaikista muista puolueista paitsi bolševikeista. Edustajista seitsemän oli poliittisesti sitoutumattomia. Bolševikit eivät osallistuneet kongressiin, koska eivät hyväksyneet sen poliittisia päämääriä.
Kongressi päätti tukea Venäjää sen sotaponnisteluissa. Se vaati provinssien muodostamista kansalliselle pohjalle, koulutuksen haluttiin olevan maallista ja lukiokoulutus tuli muuttaa armenialaiseksi. Lisäksi päätettiin tukea sotapakolaisia taloudellisesti.
Karen Percy

Karen Lynne Percy-Lowe (s. 10. lokakuuta 1966 Edmonton) on kanadalainen alppihiihtäjä, olympia- ja MM-mitalisti. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1985–1990.
Percy sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 alppiyhdistetyssä 11:nneksi ja syöksylaskussa 13:nneksi. Crans-Montanan MM-rinteillä 1987 hän oli yhdistetyssä seitsemäs ja syöksylaskussa kymmenes.
Percy sai Calgaryn olympialaisissa 1988 kaksi pronssimitalia: syöksylaskussa hän hävisi hopeaa saaneelle Brigitte Oertlille yhden sadasosasekunnin, supersuurpujottelussa hän kukisti neljänneksi tulleen Regine Mösenlechnerin neljällä sadasosalla. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui neljänneksi. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän saavutti hopeaa syöksylaskussa, vain sadasosan Karin Dedleriä nopeampana. Supersuurpujottelussa hän oli kymmenes.
Percy sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi kaudella 1988–1989. Alppiyhdistetyn cupissa hän oli kolmas kaudella 1987–1988, neljäs kaudella 1988–1989 ja viides kaudella 1986–1987 sekä syöksylaskucupissa neljäs kaudella 1987–1988. Maailmancupin osakilpailuissa hän sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi.
Karen Percy on naimisissa entisen jääkiekkoilijan Kevin Lowen kanssa.
Parliament Act

Parliament Act tarkoittaa kahta Yhdistyneessä kuningaskunnassa säädettyä lakia, jotka yhdessä määrittelevät parlamentin ylähuoneen valtaoikeudet ja muodostavat siten osan maan valtiosääntöä. Ensimmäisellä lailla ylähuoneelta poistettiin absoluuttinen veto-oikeus lähes kaikkeen lainsäädäntöön ja jälkimmäisellä sen lykkäävääkin veto-oikeutta supistettiin.
Parliament Act -lakien mukaan ylähuoneen hylkäämät lait voivat tulla voimaan, mikäli alahuone hyväksyy ne uudelleen vuoden kuluttua ensimmäisestä käsittelystä. Budjettiasioita koskevat päätökset kuitenkin siirtyvät hallitsijan vahvistettaviksi automaattisesti jo kuukauden kuluttua alahuoneen hyväksynnästä, vaikka ylähuone ei olisi hyväksynyt niitä. Parliament Actin piiriin eivät kuulu ylähuoneessa tehdyt lakialoitteet, vain yksityisiä koskevat säädökset ("private bill"), parlamentin toimikauden pidentämistä koskevat esitykset eivätkä sellaiset lakiesitykset, jotka on annettu ylähuoneen käsiteltäviksi alle kuukautta ennen vaalikauden loppua. Ne vaativat edelleen molempien kamarien hyväksynnän tullakseen voimaan.
Lakien suomaa mahdollisuutta ohittaa ylähuone on käytetty seitsemän kertaa: kolme kertaa vuosina 1911–1949 ja neljästi sen jälkeen, viimeksi vuonna 2004 kettujahdin kieltämisen yhteydessä. Lisäksi kolmessa tapauksessa lakia aiottiin soveltaa, mutta ylähuone hyväksyikin aiemmin vastustamansa esityksen toisessa käsittelyssä.
Jakob Ahlsman

Jakob Ahlsman (9. kesäkuuta 1798 Pöytyä – 29. marraskuuta 1872 Olkkala, Vihti) oli suomalainen koulumestari ja sanakirjan tekijä.
Ahlsman syntyi piika Maria Jöransdotterin aviottomana lapsena. Hän kasvoi isoäitinsä luona ja joutui ajoittain turvautumaan kerjäämiseenkin. Jakob sai kuitenkin kodin erään Marttilassa asuneen leskiemännän luota ja hän sai mahdollisuuden myös opiskeluun. Vuonna 1815 16-vuotias Jakob Ahlsman ryhtyi kiertäväksi lastenopettajaksi ensin Marttilassa ja sitten muuallakin Turun lähimpäristössä. Hän tutustui kesällä 1826 Turussa toimineeseen Bell-Lancaster–kouluun jossa pidemmälle edistyneet oppilaat ohjasivat hitaammin eteneviä tovereitaan. Ahlsman alkoi soveltaa näitä periaatteita myös omassa opetuksessaan.
Ahlsman siirtyi 1838 opettajaksi Vihtiin ja vuonna 1840 hänestä tuli Vihdin kiertävä koulumestari. Hän oli tässä toimessa aina kuolemaansa saakka.
Ahlsman avusti Turussa ja Helsingissä ilmestyneitä sanomalehtiä muun muassa Suometarta. Hän julkaisi 1858 "Jesuksen Kristuksen sotamies" nimisen uskonnollisen kirjasen jota otettiin useita painoksia. Ahlsman teki myös 1826–1835 käsikirjoituksen 302-sivuiseen ruotsalais-suomalaiseen sanakirjaan jota ei kuitenkaan painettu. Vuonna 1868 Ahlsman vieraili Elias Lönnrotin luona Sammatissa ja ryhtyi avustamaan Lönnrotia uuden virsikirjan valmistelussa. Tämä työ oli kuitenkin velä kesken Ahlsmanin kuollessa.
Ahlsman on haudattu Vihdin kirkon läheisyyteen. Hänen haudalleen pystytettiin 1906 jugendtyylinen harmaakivinen hautapaasi.
Sarcolytic

Sarcolytic on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, jonka perustivat Images of Violencen jäsenet sekä Disgorgen Ricky Myers. Yhtye oli alun perin sivuprojekti, mutta toiminta vakiintui vuonna 2006 Myersin muutettua Teksasiin.
Vuonna 2009 yhtye solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi "Thee Arcane Progeny" julkaistiin tammikuussa 2010.
Ben Steinberg

Benjamin "Ben" Steinberg (22. tammikuuta 1930 Winnipeg – 10. helmikuuta 2023) oli kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja pedagogi. Hänen opinahjojaan olivat Toronton The Royal Conservatory of Music ja Toronton yliopisto. Hän opiskeli sävellystä John Weinzweigin, pianonsoittoa Samuel Dolinin ja laulua Weldon Kilburnin johdolla. Steinberg oli juutalainen, ja hänen tuotantoonsa kuului uskonnollista musiikkia. Lisäksi hän sävelsi muun muassa israelilaisiin kansanlauluihin perustuvan jousitrion. Hänen kantaattinsa "Echoes of Children" (1979) toi hänelle kansainvälisen Gabriel-palkinnon. Jerusalemin kaupunki kutsui Steinbergin residenssitaiteilijakseen vuosina 1978 ja 1980.
American Harp Society palkitsi Steinbergin tämän sarjasta huilulle, alttoviululle ja harpulle (1981). Sävellys syntyi Suzanne Shulmanin tilauksesta. Cantors Assembly myönsi Steinbergille Kavod-palkinnon vuonna 1983. Säveltäjältä ovat tilanneet teoksia myös Paul Brodie, Chamber Players of Toronto ja Lawrence Cherney. Steinberg julkaisi oman metodinsa nuorisokuoroille ("Together Do They Sing", 1961).
Lecherous Nocturne

Lecherous Nocturne on yhdysvaltalainen teknisen ja brutaalin death metalin yhtye. Se perustettiin Etelä-Carolinan Greenvillessä vuonna 1997.
Lokakuussa 2013 yhtye solmi levytyssopimuksen Willowtip Recordsin kanssa.
Armando Santiago

Armando Santiago (18. kesäkuuta 1932 Lissabon – 9. syyskuuta 2025) oli portugalilaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari ja pedagogi, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972.
Santiago voitti Lissabonin konservatoriossa ensimmäisen palkinnon musiikin historiassa (1954) ja sävellyksessä (1960). Hänelle opettivat orkesterinjohtoa Hans Münch Lissabonissa ja Franco Ferrara Sienassa. Vuonna 1960 Santiago matkusti Pariisiin opiskelemaan musique concrèten tekniikoita Pierre Schaefferin johdolla. Portugalilaisilla ja italialaisilla apurahoilla hän opiskeli myös yksityisesti Boris Porenan johdolla Roomassa 1962–1964 sekä Goffredo Petrassin johdolla Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa. Myöhemmin Santiagosta itsestään tuli teorian sekä sävellyksen opettaja ja orkesteriluokkien vetäjä Lissabonissa.
Vuonna 1968 Santiago saapui Quebeciin, jossa hän toimi Conservatoire de musique du Québec à Trois-Rivières’n johdossa (1974–1978). Hän johti useita orkestereita Kanadassa, Portugalissa ja Länsi-Saksassa. Hän toimi myös Conservatoire de musique du Québec à Québecin johtajana vuoteen 1985. Hän opetti muiden muassa Pierre-Michel Bédardia ja Gilles Bellemarea.
Teoksia.
Santiago on myös säveltänyt elokuvamusiikin Ernesto de Sousan "Dom Robertoon" (1962).
Parliament Act (1949)

Parliament Act on Isossa-Britanniassa vuonna 1949 säädetty laki, joka määrittelee parlamentin ylähuoneen valtaoikeudet. Se täydentää vuoden 1911 Parliament Actia, joka poisti ylähuoneelta veto-oikeuden lähes kaikissa asioissa jättäen jäljelle pelkän lykkäysmahdollisuuden. Vuoden 1949 Parliament Act lyhensi lykkäyksen enimmäisajan kahdesta yhteen vuoteen.
Lain sääti Clement Attleen johtama työväenpuolueen hallitus, joka pelkäsi konservatiivien hallitseman ylähuoneen käyttävän lykkäävää veto-oikeuttaan estääkseen rauta- ja terästeollisuuden kansallistamisen. Alahuone hyväksyi uuden Parliament Actin toisessa käsittelyssä marraskuussa 1947. Maltillisen sisältönsä vuoksi esitys ei kohdannut samanlaista jyrkkää vastarintaa kuin vuoden 1911 laki aikanaan, mutta ylähuone hylkäsi sen silti kahdesti vuoden 1948 aikana. Niinpä laki annettiin heinäkuussa 1949 kuninkaan vahvistettavaksi käyttäen vuoden 1911 Parliament Actin tarjoamaa mahdollisuutta ylähuoneen ohittamiseen. Kyseessä oli kolmas kerta, kun tätä menettelyä sovellettiin. Sen sijaan sitä ei lopulta tarvittu rauta- ja teräslain hyväksymiseen.
Vuoden 1949 Parliament Actin mukaan kaikki ylähuoneen hylkäämät lakiesitykset voidaan vahvistaa, mikäli alahuone on hyväksynyt ne kahdessa käsittelyssä, joiden välissä on kulunut vähintään vuosi. Poikkeuksen muodostavat esitykset parlamentin toimikauden pidentämisestä. Lain suomaa mahdollisuutta ylähuoneen sivuuttamiseen on käytetty neljä kertaa. Sen avulla hyväksytyt lait olivat vuoden 1991 "War Crimes Act", vuoden 1999 "European Parliament Elections Act" (laki suhteellisesta vaalitavasta Euroopan parlamentin vaaleissa), vuoden 2000 "Sexual Offences (Amendment) Act" sekä vuoden 2004 "Hunting Act" (kettujahdin kielto).
Willowtip Records

Willowtip Records on yhdysvaltalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka keskittää toimintansa metallimusiikin julkaisuihin. Sen päämaja sijaitsee Zelienoplessa Pennsylvaniassa.
Tammikuussa 2006 Decibel Magazine valitsi Willowtipin vuoden 2005 levy-yhtiöiden nousukkaaksi. Kesällä 2007 yhtiö solmi Eurooppaa koskevan yksinomaisen jakelu- ja lisensiointisopimuksen brittiläisen Candlelight Recordsin kanssa. Samaan aikaan Willowtip teki sopimuksen alankomaalaisen Neurotic Recordsin kanssa yhtiön tuotannon julkaisemisesta Yhdysvalloissa Willowtipin alamerkillä Willowtip/Neurotic.
Katso myös.
Willowtip Recordsin diskografia
Brian Current

Brian Current (s. 4. toukokuuta 1972 London, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän valmistui Montrealin McGill-yliopistosta ja Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä. Jälkimmäisestä hän sai filosofian tohtorin arvon vuonna 2002. Hän on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joihin kuuluu kaksi Barlow-palkintoa (2003, 2009), Guggenheim-stipendi (2005) ja Italian Premio Fedora (2011). Hän on saanut residenssit New Yorkissa 2003, Italiassa 2004, New Hampshiressa 2005 ja Kiotossa 2008.
Current varttui Ottawassa ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana.
Currentin tuotantoon kuuluu suurimuotoisia orkesteriteoksia, konserttoja, soolosoitinsävellyksiä, kamari- ja kuoromusiikkia sekä kamarioopperoita. Hänen teoksilleen luonteenomaista on energinen, humoristinen tyyli, johon kuuluu alati vaihteleva tekstuuri ja väri. Aaltoileva tempo on Currentin musiikissa tyypillistä, mikä näkyy esimerkiksi teoksissa "For the Time Being" (1999) ja "Symphonies in Slanted Time" (2005). Kanadalaisten orkesterien lisäksi Currentin teoksia ovat esittäneet muun muassa ulkomaalaiset orkesterit Yhdysvalloista, Puolasta, Koreasta ja Taiwanista.
Current on pyrkinyt parantamaan nykymusiikin saavutettavuutta yleisön näkökulmasta ja herättämään pienissä lapsissa kiinnostusta taidemusiikkiin; eräs hänen teoksistaan on "A Young Person's Guide to New Music for Symphony Orchestra" (2006–2008).
Vuosina 2006–2007 Current oli vierailevana sävellyksen professorina Toronton yliopistossa, ja vuonna 2006 hänestä myös tuli The Royal Conservatory of Musicin Glenn Gould Schoolin New Music Ensemblen taiteellinen johtaja. Hän on muun työnsä ohessa toiminut kapellimestarina. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Luciano Berion, Witold Lutoslawskin, Toru Takemitsun, Edgar Varèsen, Arnold Schönbergin, George Benjaminin ja Magnus Lindbergin sekä useiden kanadalaisten säveltäjien, kuten Claude Vivierin, Michel Oesterlen, James Rolfen, Ana Sokolovićin ja R. Murray Schaferin teoksia.
Anne Eggleston

Anne Elizabeth Eggleston (6. syyskuuta 1934 – 27. marraskuuta 1994) oli kanadalainen säveltäjä ja pedagogi. Hän opiskeli Ottawassa, The Royal Conservatory of Musicissa ja Eastman School of Musicissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Robert Fleming, Pierre Souvairan, Oskar Morawetz, Godfrey Ridout ja John Weinzweig. Eggleston itse aloitti vuonna 1958 työskentelyn pianonsoiton ja sävellyksen yksityisenä opettajana Ottawassa. Hänen jousikvartettonsa voitti parhaan teoksen palkinnon ensimmäisessä CBC Radio Ottawa Original Music Competitionissa (1964).
Egglestonilta tilasivat teoksia CAMMAC, Charlottetown Festival, Canadian Music Centre ja Western Board of Music. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa ooppera "The Woodcarver's Wife" (1961), orkesteriteoksia ja pianokvartetto. Eggleston teki useista teoksistaan versiot pianolle tai pianolle ja lauluäänelle. Usein tämän taustalla oli pedagoginen tarkoitus. Eggleston luopui ammatillisesta toiminnastaan terveytensä heikennyttyä. Hän kärsi vuonna 1984 aivokuumeesta ja aivokalvontulehduksesta, ja vuonna 1988 hän sai aivoverenkiertohäiriön. Kuoleman jälkeen hänen pedagogisten ansioidensa tunnustus on hiipunut, mutta hänen maineensa säveltäjänä jäi elämään.