tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alutorit

Alutorit ovat Kamtšatkan alueella Venäjällä elävä etninen ryhmä. Heidät luokitellaan joskus korjakkien alaryhmäksi. Alutorien alkuperäinen kieli on alutor, jota puhuu nykyisin 40 henkilöä. Alutoreja ei luokitella omaksi kansakseen virallisissa tilastoissa, mutta heitä arvioidaan olevan 2 000–3 000.
Historia.
Alutorit joutuivat muiden alueensa kansojen mukaan Venäjän vallan alle 1700-luvun aikana. Heidän mailleen alkoi 1800-luvulla tulla lähetyssaarnaajia, jotka käännyttivät paikalliset ortodoksisuuteen. Lähetyssaarnaajia seurasivat venäläiset kauppiaat. Neuvostoliiton myötä perustettiin Korjakkien kansallinen piirikunta vuonna 1930, johon myös alutorien alueet kuuluivat. Kolektivisoinnin myötä alutorit pakotettiin asettumaan aloilleen. Tänä aikana alutorit omaksuivat muun muassa venäläistyylisen vaatetuksen ja tavat. Myös koulujärjestelmä sulautti heitä venäläisiin. Nykyisin alutorin kieltä ja vanhoja tapoja pidetään vanhanaikaisina.
Kulttuuri.
Alutorit yhdistivät korjakkien harjoittamaan pienimuotoiseen poronhoitoon merellä metsästyksen ja kalastuksen. Kesäisin kalojen kutuaikana suuri osa alutoreista muutti jokien suille jättäen porot nuorien paimenten huolehdittavaksi. Alutoreilla oli monia legendoja, jotka keskittyivät tarinoihin sodankäyntiin naapurikansojen kanssa. Tarinoiden sankarit kuvattiin usein puoliksi eläimiksi.
Sepelmetsäpöllö

Sepelmetsäpöllö ("Ciccaba nigrolineata" eli "Strix nigrolineata") on metsäpöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Belizessä, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa.
Sen luontaista elinaluetta ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät, subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät sekä subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät sekä viljelmät ja puutarhat.
Vammaisten syrjintä

Vammaisten syrjintä ilmenee vammaisiin kohdistuvana alentavana tai vihamielisenä suhtautumisena, väkivaltana tai esteettömyyden puutteina toimintaympäristössä. Suomen perustuslain 6. yhdenvertaisuutta koskeva pykälä kieltää vammaisten syrjinnän. Vammaisten syrjintä ilman hyväksyttävää syytä on rikoslain 11. luvun 11. pykälän mukaan kriminalisoitu ”elinkeinotoiminnassa, ammatin harjoittamisessa, yleisönpalvelussa, virkatoiminnassa tai muussa julkisessa tehtävässä taikka julkista tilaisuutta tai yleistä kokousta järjestettäessä”.
Elinkeinoelämän valtuuskunnan vuoden 2022 kyselyssä 75 prosenttia suomalaisista arvioi vammaiset väestöryhmäksi, joka on muihin verrattuna syrjityssä asemassa.
Kansainväliset sopimukset.
Myös YK:n yleissopimus vammaisten henkilöiden oikeuksista kieltää syrjinnän. Sopimuksen voimassaolo alkoi 3. toukokuuta 2008, kun yli 20 maata oli ottanut sen käyttöön. Vuoden 2009 lopulla yli 70 valtiota oli ottanut sopimuksen käyttöön. Euroopan unioni otti sopimuksen käyttöön 23. joulukuuta 2010. Suomi allekirjoitti sopimuksen 30. maaliskuuta 2007, ja sopimus otettiin käyttöön vuonna 2016.
Ableismi.
"Ableismi" on sosiaalisen vammaistutkimuksen "(Disability Studies)" piirissä kehitetty käsite, joka kytkeytyy postmoderniin sosiaaliseen oikeudenmukaisuuden teoriaan. Sen mukaan vammaiset "(disabled)" ovat sorrettu identiteettiryhmä, jonka kohtaamat vaikeudet johtuvat yhteiskunnan asenteista. Vammaisuus on sosiaalinen konstruktio, joka on muodostettu määrittelemällä normaalisuus vain tietynlaiseksi.
Käsitteen käyttäjien mukaan ableismi on rasismiin tai heteronormin oletuksiin verrattava hierarkiajärjestelmä, jossa ihmiset asetetaan paremmuusjärjestykseen, missä kyvykkäät ovat vammaisia parempia. Koska vammattomat ovat "normaaleja", he saavat etuoikeuksia ja valtaa. Ableismi eroaa aktivisti Amu Urhosen mukaan vammaisten syrjinnästä eli disabilismista: ableismia on esimerkiksi se, että elokuvateatterissa on varattu oma paikkansa pyörätuolille, mutta istumapaikat on suunniteltu niin, että pyörätuolin käyttäjä ei voi vapaasti valita mitä tahansa paikkaa, kuten muut teatterissa kävijät.
Opetushallituksen mukaan ableismi tarkoittaa, että vammattomuus on perusoletus, jolloin vammaisuus nähdään epä-normaalina. Tämä aiheuttaa vammaisten ihmisten syrjintää esimerkiksi niin, että vammaisen pätevyyttä tai kykyä selvitä eri tehtävistä voidaan epäillä.   
Kritiikki.
Teoksessa "Cynical Theories" Helen Pluckrose ja James A. Lindsay ovat arvostelleet "ableismia" epärealistisuudesta ja tosiasioiden sivuuttamisesta.
Yhdysvaltain valitsijamieskokous

Yhdysvaltain valitsijamieskokous () koostuu valitsijamiehistä, jotka valitsevat Yhdysvaltain presidentin ja varapresidentin. Yhdysvaltain perustuslaki (II artikla, 1. pykälä, 2. lauseke ja 23. lisäys) määrittää, kuinka monta valitsijaa kullakin osavaltiolla on; käytännössä määrä on sama kuin senaattoreiden ja kongressiedustajien yhteismäärä. Lisäksi Columbian liittopiirillä (Washington) on yhtä monta valitsijamiestä kuin osavaltiolla, jolla niitä on vähiten, eli tällä hetkellä kolme. Kymmenen vuoden välein suoritettava väestönlaskenta vaikuttaa valitsijamiesten määrään. Territoriot eivät ole edustettuina valitsijamieskokouksessa. Vuodesta 1963 valitsijamiehiä on ollut 538. Valitsijamiesten toiminnasta säädetään myös perustuslain 12. lisäyksessä.
Äänestäjät eivät valitse suoraan Yhdysvaltain presidenttiä ja varapresidenttiä, vaan äänestävät oman osavaltionsa valitsijamiesten kautta. Valitsijamiehet saavat periaatteessa äänestää ketä tahansa ehdokasta, mutta käytännössä sitoutuvat äänestämään tiettyä ehdokasta ja näin ollen äänestäjät osaavat antaa äänensä valitsijamiesten kautta omalle ehdokkaalleen. Tämä on esimerkki epäsuorasta vaalitavasta.
Moskovan linja-autoasema (Minsk)

Moskovan linja-autoasema (, ) on tärkeä linja-autoliikenteen asema Minskin koillisosissa Valko-Venäjällä. Aseman suunnittelusta vastasi arkkitehti N. Naumov ja se avattiin liikennekäyttöön vuonna 1999. Aseman osoite on Ul. Filimonova 63 (), eli asema sijaitsee heti suuren, keskustasta kansainvälistä lentokenttää kohti vievän Prospekt Nezavisimostin eteläpuolella ja Valko-Venäjän kansalliskirjaston länsipuolella. Asema avoinna päivittäin kello 5:00-23:00. 
Asema on yksi keskeisimmistä Valko-Venäjän kansallisen ja kansainvälisen linja-autoliikenteen asemista. Sen kautta kulkee myös useita Minskin paikallisliikenteen bussireittejä (linjat 31, 91, 100, 113, 113a, 139, 172з; johdinlinja-autot 1 ja 56). 
Noin 700 metriä linja-autoaseman länsipuolella sijaitsee Minskin metron asema ().
Córdoban maakunta (Argentiina)

Córdoban maakunta () on Argentiinan keskiosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 165 321 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 3 304 825. Maakunnan pääkaupunki on noin 1 420 000 asukkaan Córdoba (2010).
Don Paterson

Don Paterson (s. 1963 Dundee, Skotlanti) on skotlantilainen runoilija, kirjailija ja muusikko.
Taustaa.
Paterson sai vuonna 1990 Eric Gregory palkinnon, runollaan "A Private Bottling" hän voitti Arvon Foundationin runokilpailun 1993. Hänet valittiin 1994 Poetry Societyn kahdenkymmenen ”uuden sukupolven” runoilijan listalle. Vuonna 2002 hänelle myönnettiin Scottish Arts Councilin Luova Skotlanti -palkinto.
Paterson sai ensimmäisestä runokokoelmastaan "Nil Nil" (1993) Forward Poetry Prize -palkinnon parhaasta esikoiskokoelmasta. "God’s Gift to Women" (1997) hänelle myönnettiin T. S. Eliot Prize ja Geoffrey Faber Memorial Prize. "The Eyes", mukaelmia espanjalaisen runoilijan Antonio Machadon (1875–1939) runoista ilmestyi 1999. Hän on toimittanut teoksen "101 Sonnets: From Shakespeare to Heaney" (1999) sekä teoksen "Last Words: New Poetry for the New Century" (1999) Jo Shapcottin kanssa. Kokoelmallaan "Landing Light" (2003) hän sai sekä vuoden 2003 T. S. Eliot Prizen että vuoden 2003 Whitbreadin runopalkinnon. Lisäksi häneltä on ilmestynyt kolme aforismikokoelmaa, "The Book of Shadows" (2004; suom. "Varjojen kirja" 2010), "The Blind Eye" (2007) ja "Best Thought, Worst Thought" (2008). "Orpheus", hänen versionsa Rainer Maria Rilken teoksesta "Sonetit Orfeukselle", ilmestyi 2006.
Paterson opettaa St Andrewsin yliopistossa ja työskentelee runojen kustannustoimittajana lontoolaiselle kustantajalle Picadorille. Hän on myös taitava jazz-kitaristi, ja hän esiintyy sekä yksin että veti kymmenen vuotta jazz-folk-yhtyettä Lammas Tim Garlandin kanssa. Hän asuu Skotlannissa St Andrewsissa.
Vuonna 2008 Paterson sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvon. Queen’s Gold Medal for Poetry hänelle myönnettiin 2010.
Patersonia on aforistikkona luonnehdittu ”kurittomaksi ja monikasvoiseksi salamieleksi, joka vaihtaa kuumeisesti retorista asentoa ja verbaalista asearsenaalia”.
Alain-René Lesage

Alain-René Lesage (kirjoitetaan myös Le Sage) (6. toukokuuta 1668 Sarzeau, Ranska – 17. marraskuuta 1747 Boulogne-sur-Mer, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Lesage oli ensin asianajaja, mutta valitsi pian kirjailijauran. Lesagen pääteokset ovat hänen koomiset romaaninsa "Le diable boiteux" (1707), espanjalaisen esikuvan, Luis Vélez de Guevaran romaanin "El diablo Cojuelo", mukaan kirjoitettu mutta henkilöiltään ja hengeltään perin ranskalainen, sekä "Gil Blas de San-tillane" (1715-1735), niinikään ulkomaisten, lähinnä espanjalaisten ja italialaisten, teosten sysäyksestä syntynyt, mutta muuten omintakeinen. Lesage on lisäksi kirjoittanut joukon vaudevilleja ja ilveilyjä sekä satiirisen näytelmän "Turcaret" (1708, suunnattu ajan rahamiehille).
Michael McGillicutty

Joseph Curtis "Joe" Hennig (s. 1. lokakuuta 1979) on yhdysvaltalainen showpainija. Hänellä on sopimus World Wrestling Entertainmentin kanssa jossa hän painii sen Raw brändissä ja oli myös siellä Nexus -nimisen ryhmän jäsen. Ennen tätä hän paini WWE:n omistamassa kehitysterritorio Florida Championship Wrestlingissä. Hän osallistui WWE NXT:n toiselle kaudelle nimellä Michael McGillicutty. Hänen isänsä on WWE Hall of Fameen kuuluva "Mr. Perfect" Curt Hennig.
Vuonna 2013 Hennig teki paluun nimellä Curtis Axel. Hän voitti samana vuonna Payback-tapahtumassa Intercontinental-mestaruuden.
Pret A Manger

Pret A Manger on brittiläinen ravintolaketju, joka on erikoistunut lähinnä erilaisten valmiiden voileipien, patonkien ja salaattien myymiseen. Yrityksen nimi tulee ranskan kielen sanoista "prêt à manger", joka tarkoittaa "valmis syötäväksi" (vrt. "prêt-à-porter").
Pret A Mangerin perustivat Sinclair Beecham ja Julian Metcalfe Lontoossa vuonna 1986. Suuri osa yrityksen myynnistä keskittyy edelleen Lontooseen, jossa lähes kolme neljäsosaa ketjun ravintoloista sijaitsee. Lontoon lisäksi Pret A Mangereita on muualla Britteinsaarilla, Hongkongissa ja Yhdysvalloissa.
Pret A Manger korostaa markkinoinnissaan tuotteidensa tuoreutta ja luonnollisia raaka-aineita.
Tilma Hainari

Tilma Sofia Hainari (o.s. Hagan; 1. syyskuuta 1861 Ruskeala – 23. tammikuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen naisasia-aktivisti ja kansanvalistaja.
Hainarin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Hagan ja Adolfina Sofia Soldan.
Hainari toimi englannin opettajana 1902–1924, ensin Sortavalassa, sitten Helsingissä. Hän osallistui Suomen valtuuskunnan jäsenenä eräisiin Kansainliiton kokouksiin 1920- ja 1930-luvuilla ja tuki huomattavin taloudellisin lahjoituksin Akateemisen Karjala-Seuran perustamista vuonna 1922. Hän toimi myös Koulukeittoyhdistyksessä ja oli Suomen Naisten Kansallisliiton puheenjohtaja vuodesta 1914 aina vuoteen 1938, ajaen muun muassa naispoliisiasiaa. 
Tehtävä SNKL:n puheenjohtajana vei Tilma Hainarin useaan otteeseen ulkomaille, jossa hän tutustui uusiin aatteisiin. Hainari vieraili muun muassa Pohjois-Amerikassa 1920-luvulla “tylsämielisten” hoitolaitoksessa. 
Hainari oli konservatiivisen Suomalaisen puolueen ja Suomen naisyhdistyksen jäsen. Siveellisyys oli molemmissa järjestöissä keskeinen kysymys. Siveellisyys oli alun perin J.V. Snellmanin filosofiassa 1800-luvulla uutta luovaa, itsenäiseen ajatteluun perustuvaa valtiollista vaikuttamista. Sen jälkeen siihen liitettiin kristillisiä ja konservatiivisia arvoja. Lisäksi siveellisyyteen tuli mukaan sukupuolimoraali. Tilma Hainaria tutkineen Eija Jämbäckin mukaan naisasianaiset yhdistivät nämä kolme asiaa. He halusivat vaikuttaa politiikkaan ja valvoa sukupuolimoraalia. 
Tähän pääsemiseksi naisasianaiset halusivat käyttää Jämbäckin mukaan myös rotuhygieniaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana etupäässä työväenluokkaisesta taustasta tulevat suomalaiset naiset alkoivat seurustella venäläisten sotilaiden kanssa. Tilma Hainari piti tätä todella huolestuttavana. Tuohin aikaan ajateltiin, että naiset ovat yhteiskunnan moraalinen selkäranka, ja kun eräät naiset horjahtivat pois naisen esikuvallisesta roolista, sen katsottiin tuhoavan kaikkien suomalaisten naisten maineen, Ajan degeneraatio-opissa prostituoituja pidettiin epänormaaleina. Hainarin ratkaisu ongelmaan oli moraalikasvatus, mutta jos naisille tarkoitetut turvakodit tai kristillinen kasvatus eivät tepsineet degeneroituneihin oli Hainarin mukaan sovellettava rotuhygienian kontrollikeinoja. Niillä voisi suojella Suomen kansaa degeneraatiolta. Tilma Hainarista tuli yhä vaikutusvaltaisempi rotuhygienian puolestapuhuja. Hainari otti myös suoraan yhteyttä vallanpitäjiin ja kävi eri ministereiden puheilla.
Tilma Hainaria kuultiin vuonna 1936 käyttöön otetun sterilisointilain valmistelujen yhteydessä. 
Hainari julkaisi vuonna 1927 Hilda Käkikosken persoonaa valottavan teoksen "Hilda Käkikoski kirjeittensä valossa". Hänen puolisonsa vuodesta oli vuodesta 1883 historiantutkija ja kansanedustaja Oskar Hainari (1856–1910).
Boris Aristov

Boris Ivanovitš Aristov (; 13. syyskuuta 1925 Kostroma Neuvostoliitto – 27. marraskuuta 2018 Moskova) oli venäläinen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton suurlähettiläänä Varsovassa vuodesta 1978, Neuvostoliiton varaulkoministerinä vuosina 1983–85 ja ulkomaankauppaministerinä 1985–1988. Vuonna 1945 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Vuosina 1971–1990 hän toimi NKP:n keskuskomitean ja vuosina 1974–1979 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsenenä.
Aristov nimitettiin vuonna 1988 suurlähettilääksi Suomeen. Hän oli Neuvostoliiton viimeinen ja Venäjän federaation ensimmäinen suurlähettiläs Suomessa. Aristov jäi eläkkeelle vuonna 1992.
Lähettiläänä Suomessa ollessaan Aristov allekirjoitti Neuvostoliiton puolesta Neuvostoliiton suurlähetystön vieressä olevan niin sanotun Kätilöopiston tontin kauppakirjan. Tontille laajennettiin lähetystiloja.
Ruskoturilas

Ruskoturilas ("Serica brunnea") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Ruskoturilas on väritykseltään lähinnä yksivärisen punaruskea. Pää on kuitenkin usein muuta ruumista tummempi.
Levinneisyys.
Lajia esiintyy lähes koko Euroopassa ja Aasian länsiosissa. Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa.
Elintavat.
Laji viihtyy valoisissa paikoissa. Valon houkuttelemana ruskoturilas saattaa päätyä sisätiloihin. Laji on sisätiloissa harmiton.
Pikkuturilas

Pikkuturilas ("Omaloplia ruricola") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Pikkuturilaalle tunnusomaisia piirteitä ovat pieni koko sekä peitinsiipien tumma sauma.
Levinneisyys.
Lajia ei tavata Suomessa. Lähimmät löytöpaikat sijaitsevat Etelä-Virossa.
Saksanturilas

Saksanturilas ("Melolontha melolontha") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Naarailla on koiraisiin verrattuna lyhyemmät liuskat tuntosarvissa.
Levinneisyys.
Saksanturilaat elävät lehtimetsissä. Lajia ei tavata luonnonvaraisena Suomessa. Kuitenkin joitakin saksanturilasyksilöitä on kulkeutunut Suomeen tuontitavaroiden mukana. 1900-luvun alussa laji oli Ruotsissa hyvin yleinen ja niitä tapettiin silloin paljon, koska siitä sai vastineeksi rahaa.
Elintavat.
Turilaat syövät lehtiä. Toukat syövät monien eri kasvien juuria, ja niitä pidetään viljelykasvien tuholaisina. Toukat elävät yleensä maassa neljä vuotta ennen koteloitumistaan.
Valentin Rasputin

Valentin Grigorjevitš Rasputin (; 15. maaliskuuta 1937 Ust-Uda, Neuvostoliitto – 14. maaliskuuta 2015 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija. Hän syntyi Siperian itäosassa Ust-Udassa ja muutti myöhemmin Irkutskiin, missä hän yliopisto-opintojen ohessa toimi myös toimittajana.
Kirjailijanura.
Rasputinin esikoisteos "Marian rahat" julkaistiin vuonna 1968. Suomeksi on julkaistu ainakin kansainvälisesti katsottuna läpimurtoteos, novelli "Elä ja muista". "Jäähyväiset Matjoralle" on myös filmatisoitu. Rasputinia pidettiin yhtenä merkittävimmistä uudemman aikakauden neuvostokirjailijoista. Hän saikin useita tunnustuksia ja kunnianosoituksia kirjailijantyöstään, kuten valtionpalkintoja.
Rasputinin kirjallinen tyylilaji oli eeppisen kerronnallista proosaa. Esikuvikseen hän mainitsi Tšehovin ja Tolstoin.
Rasputin oli tunnettu myös luonnonsuojelijana, erityisesti Siperian jokien suhteen.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lisäksi lukuisia muita kirjallisuuden tunnustuspalkintoja.
Palkkionpalautus

Palkkionpalautukset tai kannustimet ovat Suomen arvopaperimarkkinalain luvun 4 1 §:n 3. momentin määritelmän mukaisesti sijoitus- tai oheispalvelun tarjoamisen yhteydessä kolmannelle osapuolelle annettavia tai tältä saatavia maksuja ja muita etuja. 
Jokainen sijoituspalveluita tarjoava toimija Suomessa on velvollinen kertomaan ennakkotiedoissa pitääkö se itsellään palkkionpalautukset vai palauttaako toimija ne asiakkailleen. 
Palkkionpalautuksia syntyy mm. sijoitusrahastojen ja indeksilainojen myynneistä. 
Palkkionpalautusten haitat asiakkaille.
Jos yhtiö valitsee sijoitustuotteensa palkkionpalautusten perusteella
On suhteellisen harvinaista rahoitusalalla että palkkonpalautuksista luovuttaisiin asiakkaiden hyväksi.
Kuluttajaviraston lausunto.
Finanssivalvonta on 31.1.2006 pyytänyt Kuluttajavirastolta lausuntoa koskien standardia rahoituspalveluiden tarjoamisesta . 
Kuluttajaviraston julkaisema lausunto viittaa standardin kohtaan 7.2.1 (12):
Palkkionpalautusjärjestelyksi "kutsuttu menettelytapa, jossa omaisuudenhoitaja voi saada kolmannen tahon kanssa tehdyn sopimuksen nojalla tältä palkkioita asiakkaan lukuun hankituista tai luovutetuista arvopapereista, vaikuttaa jo lähtökohdiltaan niin arveluttavalta, ettei sitä tulisi lainkaan sallia. Omaisuudenhoitajan lojaliteetin tulee suuntautua ehdottomasti vain päämiehensä etujen ajamiseen. Jos kolmansien tahojen sallitaan palkitsevan omaisuudenhoitajia palkkiohoukuttein, tämä ei voi olla vaikuttamatta siihen, millaisiin ratkaisuihin omaisuudenhoitaja päätyy asiakkaansa varojen suuntaamisessa. Sehän on koko palkitsemisen tarkoitus. Järjestelyyn tulee suhtautua tiukan kielteisesti."
Daring-luokka (hävittäjä, 1949)

Daring-luokka oli yhdentoista aluksen muodostama hävittäjäluokka, joista kahdeksan palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja loput kolme Australian laivastossa. Luokkaan kuului lisäksi Britannialle kahdeksan alusta ja Australialle yksi, mutta niiden tilaukset peruutettiin. Alukset valmistuivat toisen maailmansodan loputtua, ja ne palvelivat 1950-luvulta alkaen aina 1980-luvulle. Kuninkaallisen laivaston aluksista myytiin kaksi 1993 Perulle, missä toinen palveli aina vuoteen 2007 saakka, ja "HMAS Vampire" on museoitu.
Alukset olivat suurimpia ja raskaimmin aseistettuja Kansainliiton laivastojen palveluksessa olleita hävittäjiä. Ne olivat lisäksi viimeisiä, joiden pääaseina olivat tykit eivätkä ohjukset. Alukset osallistuivat Indonesian kansannousuun (1962–1966) ja Vietnamin sotaan (1959–1975).
Alukset.
Britannian kuninkaalliselle laivastolle toimitetut hävittäjät valmistettiin kahdessa erässä. Ensimmäisessä, johon kuuluivat "HMS Daring", "HMS Dainty", "HMS Defender" ja "HMS Delight", oli perinteinen vaihtovirtajärjestelmä ja lopuissa tasavirtajärjestelmä. Ensimmäinen erä sijoitettiin 2. ja toinen 5. hävittäjälaivueeseen. Luokan aluksista "HMS Delight" (ex-"HMS Ypres") ja "HMS Danae" olivat alun perin Battle-luokassa tilattuja, mutta ainoastaan ensin mainittu valmistui toisen tultua peruutetuksi.
"HMS Daring", "HMS Decoy" ja "HMS Diana" olivat ainoastaan osittain hitsaamalla valmistettuja, mutta loput täysin. 
Australian laivasto tilasi alun perin 3. joulukuuta 1946 neljä luokan alusta, jotka nimettiin toisen maailmansodan romurautalaivueen mukaisesti. Valmistuksen aikaan alusten suunnitelmat muuttuivat ja pääosa muutoksista koski majoitustiloja. Aluksista valmistui lopulta ainoastaan kolme "HMAS Waterhenin" tilauksen tultua peruutetuksi maaliskuussa 1953.
Tullia Zevi

Tullia Calabi Zevi (2. helmikuuta 1919 Milano, Italia – 22. tammikuuta 2011 Rooma, Italia) oli italialainen toimittaja ja kirjailija ja Italian juutalaisyhteisön johtaja. 
Zevin isä Giuseppe Calabi oli asianajaja ja vastusti Mussolinin aikana julkisesti fasismia.
Optio-oikeus

Optio-oikeus eli valintaoikeus (, valinta) tarkoittaa oikeutta valita eri vaihtoehdoista.
Taloustieteessä optio-oikeus merkitsee yrityksen osakkaan tai työntekijän mahdollisuutta valita ostaako vai jättääkö ostamatta yrityksen osakkeita ennalta päätettyyn hintaan määrättyyn päivään mennessä. Aihetta käsitellään tarkemmin sivulla optio.
Kansainvälisessä oikeudessa optio-oikeus tarkoittaa toisen valtion hallintaan luovutettavalla alueella asuvien ihmisten oikeutta valita pysyvätkö he aluetta aiemmin hallinneen valtion kansalaisina vai vaihtavatko he kansalaisuuttaan. Optio-oikeudesta sovitaan tavallisesti valtiosopimuksella, jossa sovitaan myös määräpäivä, johon mennessä oikeutta on käytettävä. Tavallisesti sopimus velvoittaa vanhan kansalaisuutensa säilyttävän henkilön muuttamaan pois luovutettavalta alueelta. Valintaoikeuden tarjoamisella yritetään lieventää aluemuutoksen asukkaille aiheuttamia seurauksia. Esimerkiksi Suomen ja Venäjän kesken 1920 solmitussa Tarton rauhassa annettiin Petsamon alueen venäläiselle väestölle optio-oikeus.
Peter Frenette

Peter Frenette (s. 24. helmikuuta 1992) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Häntä valmensi entinen mäkihyppääjä Clint Jones.
Ensimmäisen kerran Frenette kilpaili mäkihypyn maailmancupissa kaudella 2010–2011 Sapporossa, sijoittuen ensimmäisessä kisassa 33:nneksi ja toisessa sijalle 18. Se oli Yhdysvaltain paras maailmancupin sijoitus mäkihypyssä yli seitsemään vuoteen. Vancouverin olympialaisissa 2010 Frenette karsiutui molemmista kisoista toiselta kierrokselta. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui suurmäen kisassa sijalle 35.
Kergueleninkaali

Kergueleninkaali ("Pringlea antiscorbutica") () on ristikukkaiskasvi, joka kasvaa Kerguelen-saarilla eteläisellä Intian valtamerellä. Se on nimetty kasvupaikkansa mukaan, ja sen on luokitellut kasvitieteilijä Joseph Dalton Hooker toukokuussa 1840.
Kerguelenin saarille tuodut jänikset ovat olleet merkittävä haitta kaalille, ja sen on katsottu olevan uhanalainen.
Esiintymisalue.
Kergueleninkaali kasvaa Kerguelen-saarten lisäksi Intian valtameren subantarktisella alueen saarilla, Prinssi Edwardin saarilla, Heard ja McDonaldinsaarilla ja Crozetsaarilla.
Kergueleninkaalin ominaisuudet.
Syömäkelpoiset, mutta pahanmakuiset lehdet sisältävät hyvin C-vitamiinipitoista öljyä. Kasvin käyttökelpoisuus keripukin torjumisessa näkyy sen latinankielisessä nimessä, joka tarkoittaa ”keripukkia vastaan”.
Paul Weissenberg

Paul Weissenberg on saksalainen EU-virkamies, joka 1. helmikuuta 2011 alkaen toimi yritys- ja teollisuustoiminnan pääosaston varapääjohtajana.
Paul Weissenberg opiskeli juristiksi Würzburgin ja Freiburgin yliopistoissa. Hän suoritti jatko-opintoja Sveitsissa ja väitteli Geneven yliopistossa. Hän siirtyi Euroopan komissioon vuonna 1989. Vuodet 2000–2005 hän oli Single Market -direktoraatin johtaja ja hän toimi muun muassa lääke- ja autoteollisuuden parissa. Hän oli Euroopan lääkeviraston (EMEA) hallituksen jäsen. Tammikuusta 2005 alkaen hän on johtanut "Aerospace, GMES, Security and Defense" -direktoraattia yritys- ja teollisuustoiminnan pääosastolla.
Safiirikolibrit

Safiirikolibrit ("Hylocharis") on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kahdeksan neotrooppisella alueella elävää lajia.
Espoon Asunnot

Espoon Asunnot Oy (syyskuuhun 2012 asti Espoonkruunu Oy) on Espoon kaupungin omistama vuokra-asuntoyhtiö. Yhtiö toimii omakustannusperiaatteella, mikä tarkoittaa sitä, että vuokrat käytetään asiakkaiden hyväksi asuntojen, asumisympäristön ja kiinteistöjen parantamiseen.
Nimi.
Espoonkruunu Oy:n toiminimi muutettiin Espoon Asunnot Oy:ksi vuonna 2012. Patentti- ja rekisterihallituksen kaupparekisteri on 12. syyskuuta 2012 merkinnyt rekisteriin Espoonkruunu Oy:n yhtiöjärjestyksen muutoksen.
Yhtiö on rekisteröinyt aputoiminimen Espoonkruunu, mikä mahdollistaa entisellä nimellä toimimisen. Tällöin Oy-lyhennettä ei enää käytetä. 
Nimenmuutos perustuu ylimääräisen yhtiökokouksen päätökseen 21. kesäkuuta 2012. Yhtiön viestinnässä uusi toiminimi otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2013.
Perustehtävä.
Yhtiöjärjestyksen mukaan yhtiön toimialana on omistaa ja hallita Espoon kaupungin alueella sijaitsevia vuokratalokiinteistöjä ja vuokra-asuntoja. Yhtiö voi toimia rakennuttajana ja tehdä rakennuttamissopimuksia. Yhtiö huolehtii asukkaiden yhteistoimintaedellytysten ja asumispalvelujen järjestämisestä ja kehittämisestä sekä tarjoaa isännöinti- ja huoltopalveluja.
Yhtiö on voittoa tavoittelematon eikä jaa osinkoa eikä varoja vapaan oman pääoman rahastosta. Osakepääomaa ei voida alentaa varojen siirtämiseksi vapaan oman pääoman rahastoon.
Yhtiö ei voi hankkia, lunastaa tai ottaa pantiksi omia osakkeitaan. Yhtiön purkautumis- ja rekisteristä poistumistilanteessa osakkeenomistajalla on oikeus saada osakkeilleen tuleva osuus yhtiön netto-omaisuudesta.
Asunnot.
Espoon Asunnot Oy:lla on tällä hetkellä noin 15 000 vuokra-asuntoa eri puolilla Espoota. 
Espoon Asunnot Oy:n asunnoissa asuu lähes 30 000 ihmistä. Asukasvalinta perustuu tarvehankintaan - asunnon saantiin vaikuttavat asunnontarve, varallisuus ja tulot.
Kiinteistöjä Espoon Asunnot Oy:llä on 295 kappaletta. Suurin osa kiinteistöistä on arava- tai korkotukilainoitettuja, vapaarahoitteisia kiinteistöjä on kuusi. 
Asunnoista suurin osa eli 71 prosenttia on kerros- tai pienkerrostaloissa. Rivi- ja luhtitaloissa asunnoista on 27 prosenttia. Paritaloissa asunnoista on vain pari prosenttia. Pieniä asuntoja kysytään paljon, siksi niitä on rakennutettu eniten viime vuosina. Lähes puolet asunnoista on kaksioita. Yksiöitä ja isoja asuntoja eli 4-6 huoneen asuntoja on noin 13 prosenttia.
Historia.
Espoonkruunu Oy perustettiin 1. joulukuuta 1999 yhdistämällä 12 vuokrataloyhtiötä yhdeksi kokonaisuudeksi. Yhtiön toiminta on laajentunut nopeasti, kun aiemmin ulkoistetut tehtävät on otettu itse hoidettavaksi. Vuonna 2016 Espoon Asunnot Oy:n palveluksessa on 103 ihmistä.
Zirkoniumdioksidi

Zirkoniumdioksidi eli zirkonia (ZrO2) on zirkonium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa se esiintyy harvinaisena baddeliittimineraalina.
Rakenne ja ominaisuudet.
Zirkoniumdioksidi voi esiintyä neljänä eri kidemuotona: monokliinisenä, tetragonaalisena, ortorombisena ja kuutiollisena fluoriittirakenteena. Näistä monokliininen on pysyvin matalissa lämpötiloissa ja stabiili aina 850–1 200 °C:n lämpötilaan saakka, jolloin sen kiderakenne muuntuu tetragonaaliseksi. Tetragonaalinen zirkoniumdioksidi vaihtuu alkeiskopiltaan ortorombiseksi suuren paineen vaikutuksesta. Kuutiollinen zirkoniumoksidi havaittiin röntgendiffraktion avulla ja alkeiskopin siirtymä tetragonaalisesta kuutiolliseksi tapahtuu 2 370 °C:n lämpötilassa ja on reversiibeli.
Zirkoniumdioksidin sulamispiste on varsin korkea ja sen lämpötilankestoa voidaan parantaa lisäämällä siihen yttrium-, magnesium- tai kalsiumoksidia. Yhdiste ei liukene veteen ja hapoistakin sitä liuottavat vain kuuma väkevä rikkihappo ja vetyfluoridi. Kuumennettaessa korkeaan lämpötilaan zirkoniumoksidi voi reagoida muiden metallioksidien kanssa muodostaen zirkonaatteja.
Valmistus.
Zirkoniumdioksidia tuotetaan teollisesti kuumentamalla zirkoniumsuoloja usein epäorgaanisten happojen läsnä ollessa. Näin tuotettu yhdiste on usein rakenteeltaan metastabiilia tetragonaalista tai kuutiollista zirkoniumoksidia, josta saadaan monokliinisiä kiteitä kuumentamalla. Nämä poikkeukselliset muodot johtuvat muiden ionien vaikutuksesta. Zirkoniumdioksidin vuosittainen maailmanlaajuinen tuotanto on useita miljoonia tonneja.
Käyttö.
Zirkoniumdioksidi kestää hyvin korkeita lämpötiloja, minkä vuoksi sitä käytetään tulta kestävissä materiaaleissa. Yhdisteelle on käyttöä myös valkoisena väriaineena, lasin taittokerrointa parantavana yhdisteenä, pietsosähköisten kiteiden valmistuksessa ja lambda-antureissa ja hammaslääketieteessä. Zirkoniumdioksidista tuotetaan myös muita zirkoniumyhdisteitä, kuten zirkoniumkarbidia ja siitä pelkistetään metallista zirkoniumia
Hiottua zirkoniumdioksidia voidaan käyttää myös koruissa timanttien korvikkeena. Sen taitekerroin ei kuitenkaan ole aivan yhtä suuri kuin timantilla.
Timanttikolibrit

Timanttikolibrit ("Amazilia") on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 36 neotrooppisella alueella elävää lajia.
Timanttikolibrilajit.
BirdLife Suomen mukaan seuraavat lajit kuuluvat safiirikolibreihin, mutta BirdLife International luokittelee ne timanttikolibreihin
Amgun

Amgun () on Amurin sivujoki Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 723 kilometriä, valuma-alueen laajuus 55 500 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 193 kilometrin päässä joen suusta 500 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Burejavuorilta, virtaa soistuneen taigan läpi kohti koillista ja laskee laajan suistoalueen kautta Amurin alajuoksuun. Amgun on pääosin liikennöintikelpoinen ja hyvin kalarikas. Suurin sivujoki on Nimelen.
Amgunin varrella sijaitsee Polina Osipenkon piirikeskus. Joen rantoja pitkin kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Seudun kanta-asukkaita ovat negidaalit ja nivhit.
Aki Forsman

Aki Forsman (s. 1973 Rauma) on helsinkiläinen toimittaja. Hän työskentelee nykyisin Yleisradiossa radion tiedeohjelmien tuottajana. 
Aikaisemmin hän on toiminut sekä tuottajana Riot Entertainment Ltd:ssä. Toimittajana hänet muistetaan myös Ylen Prisma Studiosta, Nelosen uutisista ja Ylen Aamu-TV:stä. 
Koulutukseltaan Forsman on filosofian maisteri, pääaineenaan maantiede. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli somalinkielisten muuttoliikkeitä pääkaupunkiseudulla vuosina 2000–2006. 
Forsman on ollut vihreiden kaupunginvaltuutettuna Raumalla. Hänet tunnetaan myös innokkaasta musiikkiharrastuksestaan mm. Journalistirockissa.
Mahdoton kuvio

Mahdottomat kuviot ovat tasokuvioita, jotka ensi silmäyksellä näyttävät kolmiulotteisten kappaleiden perspektiivisiltä kuvilta, mutta joita tarkemmin katsottaessa ilmenee, että ei voi olla sellaista kappaletta, jota ne näyttävät esittävän (optinen harha). Tyypillisesti ne muodostuvat osista, jotka sellaisinaan ovat täysin mahdollisia perspektiivikuvia, mutta kuviot kokonaisuudessaan eivät sellaisia ole. Tunnettuja esimerkkejä mahdottomista kuvioista ovat:
Mahdottomia kuvioita laati tiettävästi ensimmäisenä ruotsalainen taiteilija Oscar Reutersvärd. Vuonna 1934 hän piirsi kuvion, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Penrosen kolmiona. Reutersvärdin versiossa kolmion sivut olivat jakautuneet pieniksi kuutioiksi. Myöhemmin varsinkin M. C. Escher on käyttänyt niitä useissa teoksissaan.
Vuonna 1956 brittiläinen psykiatri Lionel Penrose ja hänen poikansa matemaatikko Roger Penrose laativat mahdottomista kuvioista lyhyen artikkelin "Impossible Objects: A Special Type of Visual Illusion". Artikkeli julkaistiin British Journal of Psychologyn numerossa 1/1958. 
Mahdottomia kuvioita on käytetty usein myös mainoksissa.
Tulliselvitys

Tulliselvitys on tapahtuma, jossa maan tullille tai muulle tullausasioita hoitavalle viranomaiselle esitetään tullattava tavara ja osoitetaan mukana kuljetettavan, lähetettävän tai tilatun tavaran arvo ja määrä. Tulliselvityksen tarkoituksena on todeta, onko tavara tullivapaa tai pitääkö siitä maksaa tullia eli tulliveroa. 
Matkustajaliikenteessä tulliselvityksen alkuna voidaan pitää esimerkiksi vihreän (ei tullattavaa) tai punaisen (tullattavaa) kaistan valitsemista valtion tai muun tullialueen rajanylityspaikoissa. 
Rahtiliikenteessä tulliselvityksen tekemiseen voivat osallistua esimerkiksi tavaran lähettäjä ja vastaanottaja, huolitsija sekä kuljetukseen liittyvät henkilöt (kuten rekkakuskit).
Tulli-ilmoitus.
Tulliselvityksen keskeinen osa on usein rajalla vaadittavan kirjallisen tai sähköisesti lähetettävän tulli-ilmoituksen (, ) täyttäminen. Joihinkin maihin kuten esimerkiksi Australiaan tultaessa matkustajien on täytettävä yhdistelmälomake, jossa tulli-ilmoitus sisältyy maahantulokorttiin. 
Tulli-ilmoitukseen merkitään yleensä myös väliaikaisesti maahantuotavat ajoneuvot ja arvokkaammat tarvikkeet (kuten kannettava tietokone, järjestelmäkamera varusteineen; urheiluvarusteet); yhteisarvo voi ylittää tullivapaan tuonnin rajan). Väliaikaisesti maahantuotu ajoneuvo ja tarvikkeet tulee viedä mukanaan maasta poistuttaessa. Tulli-ilmoitus joudutaan tekemään esimerkiksi matkustettaessa autolla EU:sta Venäjälle tai muuhun Venäjän kanssa tulliunionissa olevaan maahan (Valko-Venäjä, Kazakstan). 
Tullivapaasti kuljetettavan tai tullattavan tavaran määrä vaihtelee valtiosta tai tulliunionista toiseen. Toistuvasti ammatinsa takia tullirajan ylittäville (esim. lentokoneen, linja- tai kuorma-auton, junan tai laivan henkilökunnalle) tullirajat voivat olla erilaiset (usein alemmat) kuin satunnaiselle matkustajalle.
Tulli-ilmoitus rahtiliikenteessä.
Rahtiliikenteessä Euroopan unioniin saapuvan tavaran tulli-ilmoitus voi liittyä tavaran maahantuontiin, passitukseen (siirrettäessä tavaraa toisaalle), varastoon siirtämiseen tai johonkin muuhun tulliselvityksen muotoon. Tulli-ilmoituksella on vaikutusta esimerkiksi tuotteen jatkokäytölle. Esimerkiksi maahantuotua elintarviketta ei saa markkinoida luomuna, ellei tätä ole sellaisena ilmoitettu tullille.
Elina Mustonen

Elina Mustonen (s. 24. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen cembalisti, näyttelijä, musiikin tohtori ja taiteilijaprofessori.
Ura.
Mustonen aloitti cembalonsoiton kahdeksanvuotiaana yksityisesti ja jatkoi opintojaan vuosina 1977–1983 Sibelius-Akatemiassa. Vuonna 1983 hän siirtyi Ton Koopmanin oppilaaksi Amsterdamin Sweelinck-Conservatoriumiin, jossa hän suoritti solistidiplomin vuonna 1988. Elina Mustonen on opettanut cembalonsoittoa ja kamarimusiikkia Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1983.
Keväällä 2006 Mustonen valmistui musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemian DocMus-yksikön taiteilijakoulutuksesta. Hänen kirjallinen työnsä käsitteli Johann Sebastian Bachin cembalopedagogiikkaa. Mustonen opiskeli näyttelijäntyötä Lontoossa Royal Academy of Dramatic Artissa.
Lisbeth Landefort ja Mustonen tekivät musiikki­näytelmän "Laulustaan lintu tunnetaan", joka perustuu Domenico Scarlattin cembalo­musiikille ja Nobel-kirjailija José Saramagon romaaniin "Baltasar ja Blimunda". Mustosen Scarlattiana-levytys sai kirjailijan tulemaan ensi­vierailulle Suomeen teoksen suomen­kieliseen ensi­esitykseen 2007.
Mustonen yhdisti sooloteoksissa roolinsa muusikkona ja näyttelijänä. Näistä ensimmäinen "Her Infinite Variety – Shakespearen naiset sanoin ja sävelin" syntyi kirjallisuudentutkija Nely Keinäsen ja ohjaaja-dramaturgi Johanna Freundlichin kanssa vuonna 2016. Teoksen suomenkielistä versiota esitettiin ympäri Suomea sekä Dublinissa ja Lontoossa, jonka esityspaikkoina olivat Garrick’s Temple to Shakespeare ja Rose Theatre. Englanninkielistä versiota esitettiin Cambridgessa vuonna 2022 ja Broadwaylla New Yorkissa United Solo -festivaalilla 2021. Mustosen ja Freundlichin seuraava yhteistyö oli "Jouez! – Molièren matkassa".
Mustosen Eero Hämeenniemeltä tilaama musiikillinen monodraama "Laura Maddalena" (2020) kertoi kahden 1600- ja 1700-luvulla eläneen venetsialaisen orpokodin ospedalen tytön tarinan. Teos yhdisti faktaa ja fiktiota, venetsialaista sekä Hämeenniemen säveltämää cembalomusiikkia. Mustosen "Hamlet"-monologi valittiin yli 500 videon joukosta osaksi "The Guardianin" ja Shakespeare’s Globe -teatterin projektia Shakespeare Solos.
Yksityiselämä.
Mustonen oli naimisissa pianisti Teppo Koiviston kanssa 1989–2004, ja hänen toinen puolisonsa on musiikin tohtori Veli-Markus Tapio. Hänen isänsä on tilasto­tieteilijä Seppo Mustonen ja veljensä Olli Mustonen. Hänellä on vuonna 1990 syntynyt tytär ensimmäisestä avioliitosta.
Misionesin maakunta

Misionesin maakunta () on Argentiinan koillisosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 29 801 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 097 829. Maakunnan pääkaupunki on noin 338 000 asukkaan Posadas (2010).
Maakunta on Argentiinan keskeisintä teenviljelyn aluetta. Siellä tuotetaan erityisesti mustaa teetä, josta pääosa päätyy Yhdysvaltain markkinoille.
Santa Cruzin maakunta (Argentiina)

Santa Cruzin maakunta () on Argentiinan eteläosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan Argentiinan toiseksi suurin maakunta Buenos Airesin maakunnan jälkeen (243 943 km2) ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 272 524. Maakunnan pääkaupunki on noin 87 200 asukkaan Río Gallegos (2010).
A-luokka (hävittäjä, 1913)

A-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka, joka muodostui lokakuun 1913 hävittäjien uudelleen luokittelussa. Luokkaan sijoitettiin 26 tai 27 solmua saavuttaneet torpedovenehävittäjät. Luokan alukset oli valmistanut usealta eri telakalta 1890-luvun puolivälissä neljäkymmentäkaksi alusta useana eri luokkana (tilauksena) Amiraliteetin määritysten pohjalta telakoiden omien suunnitelmien mukaan. Alusten ainoana yhteisenä tekijänä oli suunniteltu nopeus 27 solmua.
Todellisuudessa kuuden ensimmäisen aluksen nopeudeksi oli määritelty 26 solmua, mutta yksikään niistä ei ollut enää palveluksessa luokitusta määritettäessä. Samoin monet 27 solmun aluksista olivat poistuneet palveluksesta ennen vuotta 1913, mutta yhdenmukaisuuden vuoksi kaikki neljäkymmentäkaksi alusta on luetteloitu alla olevassa luettelossa.
Ernst Sundvik

Ernst Edvard Sundvik (9. joulukuuta 1849 Vaasa – 24. elokuuta 1918 Helsinki) oli Helsingin yliopiston fysiologisen kemian ja farmakologian professori vuosina 1886–1915. Sundvik uudisti farmaseuttisen opetuksen ja suoritti vuosien ajan myös maan oikeuskemialliset tutkimukset.
Ernst Sundvik oli kotoisin Vaasasta, ja hänen vanhempansa olivat maalari Karl Edvard Sundvik ja Katarina Lovisa Hällberg. Sundvik oli naimisissa Olga Augusta Sundvikin kanssa.
M2 (Valko-Venäjä)

M2 on 34 kilometriä pitkä valtatie Valko-Venäjällä. M2 alkaa pääkaupunki Minskin keskustasta koilliseen johtavan Prospekt Nezavisimostin jatkona Minskin kehätien (M9) jälkeen ja johtaa Minskin kansalliselle lentoasemalle kaupungin itäpuolella. Valtatie M2 kulkee aluksi itäkoilliseen, mutta kääntyy puolivälissä eli 17 km kehätien jälkeen Smaljavitšyn piirin Slobodan taajaman kohdalla kaakkoon kohti lentoasemaa. 
M2-valtatie on suosittu reitti Minskistä M1-valtatien eli :n itään vievälle osuudelle Oršaan tai Venäjän Smolenskiin ja Moskovaan. Liittymä M1:lle sijaitsee 27 km:n kohdalla eli 7 km ennen lentoasemaa. 
Elokuussa 2013 maassa otettiin käyttöön etäluettaviin, autojen tuulilasin sisäpuolelle sijoitettaviin tunnistinlaitteisiin perustuva BelToll-tietullijärjestelmä. Vuoden 2014 alussa järjestelmä kattoi M1-, M2- ja M4-valtatiet ja osia useista muista valtateistä.
Pilvikolibrit

Pilvikolibrit ("Lampornis") on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu seitsemän neotrooppisella ja nearktisella alueella elävää lajia.
Matias Ojala (jalkapalloilija)

Matias Petteri Ojala (s. 28. helmikuuta 1995 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa AC Oulua. Pelipaikaltaan Ojala on keskikenttäpelaaja, mutta hän on pelannut myös laitapuolustajana.
Ura seurajoukkueissa.
Matias Ojalan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Tervareiden junioreista AC Oulun liigajoukkueeseen. Ojala debytoi AC Oulun paidassa 12. elokuuta 2010 Veikkausliigan ottelussa AC Oulu - MYPA. Samalla 15-vuotiaasta Ojalasta tuli nuorin Veikkausliigassa pelannut pelaaja. AC Oulun vakiokokoonpanoon Ojala murtautui kaudella 2011, jolloin hän pelasi 19 ottelua Ykkösessä.
Ojala teki huhtikuussa 2011 AC Oulun kanssa kauteen 2015 kestävän jatkosopimuksen. Lopullisen läpimurron avainpelaajaksi Ojala teki AC Oulun paidassa kaudella 2013, kun 21 Ykkösen ottelussa syntyi kuusi maalia. Ojala nostettiin myös joukkueen kapteeniksi elokuun alusta alkaen.
Elokuun 19. 2013 Ojala ilmoitti Twitter-tilillään siirtyvänsä pelaamaan Saksaan Hamburger SV:n joukkueeseen. Ojala pelasi HSV:n Regionalliigassa pelanneessa kakkosjoukkueesa kaikkiaan 14 ottelua tehden yhden maalin.
Saksasta paluun jälkeen Ojala jatkoi syyskesällä 2014 Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä. Seuraavana talvikautena Ojala kävi Veikkausliigassa pelanneiden SJK:n ja Jaron testeissä, mutta Ojalan ja seurojen välillä ei päädytty sopimukseen. Näin Ojala jatkoi Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä kauden 2015. Veikkausliigan ovet aukenivat Ojalalle kaudella 2016, kun hän siirtyi Veikkausliigaan nousseen PS Kemin riiveihin. Onnistuneen kauden jälkeen hän jatkoi sopimusta kemiläisseuran kanssa myös kaudeksi 2017.
Kaudeksi 2018 Ojala siirtyi Tampereen Ilvekseen kaksivuotisella pelaajasopimuksella. Hän pelasi Ilveksessä kahden kauden aikana yhteensä 36 liigaottelua.
Kaudeksi 2020 Ojala siirtyi turkulaiseen FC Interiin. Hän teki veikkausliigauransa ensimmäisen maalin 99. liigaottelussaan elokuussa 2020 FC Hakaa vastaan. FC Interissä Ojala pelasi neljä kautta siirtyen kaudeksi 2024 myös Veikkausliigassa pelanneeseen IFK Mariehamniin. Yhden Maarianhamina-kauden jälkeen Ojala siirtyi kaudeksi 2025 Veikkausliigauransa ensimäiseen seuraan eli AC Ouluun.
Matias Ojala on pelannut Veikkausliigaa viidessä seurassa (AC Oulu, PS Kemi, Ilves, Inter ja IFK Mariehamn) 10 kautta, 189 ottelua ja tehnyt kahdeksan maalia.
Ura maajoukkueessa.
Matias Ojala on pelannut yhteensä 32 poikien maaottelua. Ojala debytoi maajoukkueessa 1. maaliskuuta 2010 U16-maajoukkueen ottelussa Belgia–Suomi.
A-maajoukkueen päävalmentaja Mixu Paatelainen nimesi Ojalan helmikuussa 2012 Komia-turnauksen Suomi XI -joukkueeseen.
Albert Hämäläinen

Albert Hämäläinen (20. helmikuuta 1881 Viitasaari – 8. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä ja etnografi.
Hämäläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Hämäläinen ja Katariina Kauppinen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1905. Hänen aineyhdistelmäänsä sisältyivät suomalais-ugrilainen kielentutkimus, venäjän kieli ja kirjallisuus sekä slaavilainen filologia. Hämäläinen kuului viimeiseen sukupolveen joka pääsi käymään suomalaisten itäisten heimokansojen, kuten mordvalaisten, marien ja udmurttien, keskuudessa vuosina 1906–1911, ennen kuin Neuvostoliitto sulki rajansa. 
Väiteltyään filosofian tohtoriksi vuonna 1913 Hämäläinen opetti vuosina 1914–1924 suomea, venäjää ja englantia Hämeenlinnan lyseossa. Sitä ennen 1910–1912 hän oli toiminut Helsingin yliopiston venäläisen kirjaston amanuenssina ja senaatin ylimääräisenä kielenkääntäjänä 1914. Vuosina 1924–1931 hän oli Arkeologisen komission johtaja ja Seurasaaren museon johtaja. Vuodesta 1931 vuoteen 1949 Hämäläinen oli suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori Helsingin yliopistossa, tämän aineen dosenttina hän oli toiminut 1930–1931. Oppituolin virassaan Hämäläinen kritisoi kansatieteen tutkimuksen siihenastista esinepainottuneisuutta ja korosti tapatutkimusta.
Hämäläinen tutki muun muassa Keski-Suomen kansankulttuuria ja rakennuskantaa, Keski-Skandinavian metsäsuomalaisten kulttuuria sekä hylkeenpyyntiä vanhan kulttuuriperinteen säilyttäjänä. Vuonna 1931 hän kävi tutkimusmatkalla Värmlannissa. 
Hämäläinen oli Helsingin kaupungin museolautakunnan puheenjohtaja sekä Suomen ja Neuvostoliiton kulttuurivuorovaikutusta suunnitelleen komitean puheenjohtaja vuonna 1940. Hän toimi myös Kansantietouden tutkijain seuran esimiehenä ja Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtorina. Osakunnan yhteydessä toimii Hämäläisen testamenttilahjoitukseen perustuva stipendirahasto, jonka tarkoitus on edistää Keski-Suomen kansanelämän tutkimusta.
Bengt af Klintberg

Bengt Knut Erik af Klintberg (25. joulukuuta 1938 Tukholma) on ruotsalainen etnologi, folkloristi, kirjailija ja taiteilija. Vuonna 2006 hänestä tuli professori.
Ruotsissa hän on varsinkin tunnettu kaupunkitarinoitten tutkinnasta, joita myös kutsutaan "klintbergareiksi". Hän on Rolf af Klintbergin ja vapaaherratar Carin Knutsdotter Leijonhufvudin poika. Hänen sisarensa ovat Gunila Axén ja pelle Manne af Klintberg. Hän on Daniel af Klintbergin, Karin af Klintbergin ja Elin af Klintbergin isä.
Minskin kehätie

Minskin kehätie (, , MKAD) eli M9 on 56,2 kilometriä pitkä pääkaupunki Minskin ympäröivä valtatie Valko-Venäjällä. Minskin kehätie on erityisesti aamu- ja iltapäiväruuhkan aikoihin hyvin vilkkaasti liikennöity valtatie.
Valtatiellä on pääosin nopeusrajoitus 90 km/h, mutta joillain osuuksilla 70 km/h. Huonon liikennesään vallitessa tai tilanteen muuten niin vaatiessa nopeusrajoituksia voidaan laskea tiesääasemien mittaustulosten ja kauko-ohjattavien liikennemerkkien avulla.
Minskin kehätie kuuluu kokonaisuudessaan Minskiin, vaikka kaupungin ja sitä ympäröivän Minskin piirin raja kulkeekin monissa kohdin valtatien ulkoreunalla.
Algoth Scarin

Algoth Scarin (20. marraskuuta 1684 Skara – 5. marraskuuta 1771 Turku) oli ruotsalainen historioitsija, joka asui Suomessa. 
Scarinin vanhemmat olivat kirkkoherra Asmund Scarin ja Kristina Cleverus. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa tulevan arkkipiispan ja historiantutkija Erik Benzelius nuoremman oppilaana, valmistuen maisteriksi 1716. Vuonna 1719 hänestä tuli historian, latinan ja moraalin eli siveysopin dosentti.
Valtio-opin, moraalin ja historian professorina Turun akatemiassa Scarin toimi 1722–1761. Vuodesta 1747 hän oli myös akatemian kirjastonhoitaja. Historioitsijana hän koetti valaista Ruotsin ja Suomen menneisyyttä. Hän irrottautui Olof Rudbeckin perinteeseen nojautuvasta götisismistä ja kehitti kriittisempää historiantutkimusta. Scarinin ansiota on muun muassa, että paikallishistoriallinen tutkimus sai voimakkaan jalansijan Turussa 1700-luvulla. Hän toimi myös Gregorius Halleniuksen paikallishistoriaan keskittyvän väitöskirjan "Wirmoënsis in Finlandia territorii memorabilia" ohjaajana.
Scarin tutki erityisen innokkaasti Turun tuomiokirkon katolisen ajan muistomerkkejä sekä Nousiaisten kirkossa olevaa Pyhän Henrikin hautamonumenttia. Hän tutki myös Mynämäen kirkossa olevaa valkoisesta marmorista tehtyä Henrik Flemingin ja tämän puolison Ebba Erlanderintyttären hautamuistomerkkiä vuodelta 1632. Scarin aloitti Turun akatemiassa tavan pitää sanomalehtikollegioita, joissa professori luki ja kommentoi eurooppalaisia sanomalehtiä. 
Scarinin omia teoksia ovat:
Keskeneräiseksi jäänyt käsikirjoitus "Om Finlands fordna namn, finska folkets ursprung och fordna hemvist" julkaistiin Suomi-kirjassa vuonna 1843. 
Scarinin painattamia paikallishistoriallisia väitöskirjoja, joista osa lienee hänen itsensä laatimia, ovat:
Scarinin kirjeenvaihto julkaistiin Historiallisessa Arkistossa XII-XIII.
Erottuaan virastaan vuonna 1761 Scarin sai kanslianeuvoksen arvonimen. Hänen puolisonsa vuodesta 1729 oli Anna Katarina Alstrin (s. Roland), professori Lars Alstrinin leski.