Sipoonjoki

Sipoonjoki () on itäisellä Uudellamaalla Sipoossa virtaava joki, joka muodostaa noin 40 kilometriä pitkän osuuden 46 kilometriä pitkästä pääuomasta . Se laskee Suomenlahteen Sipoonlahdessa.
Joen mukaan on nimetty Sipoon toinen yhtenäiskoulu, Sipoonjoen koulu.
Joen nimi.
Sipoon nimi juontaa joen nimestä, joka erään teorian mukaan tulisi miehen etunimestä Sibb, Sibba tai Sibbe. Nykyinen kunnan nimi ”Sibbo” juontaisi joennimen muodosta "Sibbes å" eli Sibben joki. Toisen teorian mukaan joen nimi tulisi ruotsinkielisestä nimestä ”siv” tai ”sibb”, joka tarkoittaa ”hitaasti virtaavaa”.
Joen kulku.
Sipoonjoki alkaa Oritojan ja Parkojan yhtymäkohdasta. Sekä Oritojan että Parkojan latvahaarat alkavat molemmat Mäntsälästä ja Pornaisista, mutta yhtyvä Sipoon puolella kuntarajaa Pohjois-Paippisissa. Sipoonjoki virtaa Kummelbergenin ja Bastängsbergetin välistä meanderoiden tiheästi pehmeään maastoon uurtamassaan jokilaaksossa. Osa uomasta virtaa Natura-alueella, joka päättyy Furunäsbäckenin lähelle ennen Pohjois-Paippisista tulevan Linsvedintien siltaa. Joki painuu sillan jälkeen noin kymmenen metrin syvyisen raviinilaakson pohjalle. Täällä siihen yhtyy esimerkiksi Bastmosabäcken ja Vilosbäcken. Edempänä se saapuu Paippisiin, jossa joki putoaa 300 metriä pitkään Hommanäsin koskeen, jonka pudotus on Sipoonjoen suurin, ja alittaa samalla kylätien. Joki mutkittelee suuresti raviinilaaksossaan samalla, kun siihen yhtyy Suvinoja ja kaksi ojaa Brusksista. Etelään virrannut joki kääntyy tässä parin kilometrin matkalle lounaaseen päin.
Matkalla Etelä-Paippisiin jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Björnbäcken ja samalla se alittaa Paippistentien. Lähes samassa kohtaa siihen yhtyvät pohjoisesta tuleva Torrbäcken ja lännestä tuleva Kumbäcken. Kun joki kääntyy kohti kaakkoa, on tienrakentajan täytynyt seurata jokea tekemättä joenylittäviä siltoja. Joki virtaa pian tämän jälkeen savipeltojen päällä matalassa uomassaan. Parin kilometrin päästä se alittaa lyhyen yhdystien, joka yhdistää toisiinsa aiemmin mainitun Paippistentien ja toisella puolella kulkevan Käsiksentien. Joenvarren asutus aiempaa tiheämpää, kun joki ohittaa Olländan ja saapuu Linnanpeltoon (). Tällä välillä joki, joka alkaa taas muodostaa kaltevaa jokilaaksoa, virtaa melko suorana eteenpäin. Se alittaa tällä osuudella vain yhden sillan kun siihen yhtyvät Olländassa Råbäcken ja Linnanpellossa Orabäcken. Nyt joki käännähtää seuraavaksi kahdeksaksi kilometriksi kohti lounasta. Linnanpellosta tulee Nikkilään johtava Pornaistentie, joka aluksi ylittää joen ja pysyttelee sen jälkeen pohjoispuolella.
Jokilaakso syvenee tällä osuudella aiempaa enemmän. Joen ylittää kaksi tiesilta, joista toinen kuuluu Savijärveltä tulevalle Herralantielle. Se sivuaa ensin Herralan kukkulan ja seuraavaksi Nikkilän kartanon, joka on Nikkilän pohjoinen asuinalue. Jokilaakso levenee, kun Ollbäcken yhtyy siihen lännestä päin. Samalla joki alittaa Porvoon rautatien, sitten Jokilaaksontien Kumlansillan, seuraavaksi Nikkiläntien ja lopuksi Uudensillantien. Joki on seurannut Nikkilässä koko ajan puistoaluetta. Nyt joki poistuu taajama-alueelta peltoaukealle ohittaen urheilukentän. se alittaa Öljytien, jossa siihen yhtyy lännestä tuleva Ruddammsbäcken. Se tunkeutuu peltojen jälkeen Brobölessä Storbergetin ja Hembackenin sekä länsipuolen ylänköalueen väliin muodostuneeseen kapeaan laaksoon. Laaksossa on vain yksi Brobölentielle kuuluva silta sekä Brobölen koskessa oleva säännöstelypato. Se nostaa joen vedenpintaa yläjuoksulla muutaman kilometrin matkalle. Joki on aikoinaan uurtanut laaksossa uomansa syvälle, joten joenvarren äyräät ovat padon alapuolella paikoitellen jyrkät. Poistuessaan laaksosta joki virtaa 5–10 metriä syvässä uomassa. Se saapuu nyt Hindsbyn pelloille, jossa siihen yhtyy lännestä tuleva Byabäcken.
Joki kääntyy kaakkoon päin ja sitä seuraa kummallakin puolella tiet. Uoman leveys on nyt suuri eikä joen ylittäviä siltoja ole ennen kuin Söderkullassa kahdeksan kilometrin päässä. Idästä siihen yhtyy ensin Storträskin puro, Immersbyn kohdalla Immersbybäcken, ja sitten Massbyn ja Hansasin välissä Pilvijärven puro. Söderkullassa joen ylittää samassa kohdassa Uusi Porvoontie ja pyörätie. Se kääntyy siltojen jälkeen etelään ja virtaa Sipoonlinnan, pienvenesataman ja Buenaparkin ohi, ja levenee suistossa Sipoonlahden kaislikoksi. Sipoonlahdella sen ylittää vielä Porvoonväylä.
Virkistysarvoja.
Sipoonjoessa kalastetaan suhteellisen vähän, mutta mielenkiinto onkin suuntautunut merelle ja siellä eteenkin Sipoonlahdelle. Siellä tärkein kalalaji on kuha, mutta myös ahventa, lahnaa, madetta, taimenta ja siikaa saadaan saaliiksi. Brobölenkosken yläpuolisilla jokialueilla ovat made, hauki ja turpa yleisimmät saalislajit ja alapuolisilla alueilla esiintyy paljon turpaa.
Kaikenlainen kalastus on kiellettyä koski- ja virtapaikoissa. Uudenmaan TE-keskuksen päätöksellä onginta, pilkkiminen ja viehekalastus on kiellettyä Brobölenkoskessa sekä sivupuroista Byabäckenissä, Hälsängbäckenissä ja Ritobäckenissä. Kalastusalueen pyyntimitat lohelle, taimenelle, hauelle ja kuhalle tulee tarkistaa. Lisärajoituksia on vielä verkkokalastukselle.
Luontoarvoja.
Kalakanta.
Sipoojoen kalakanta on tyypillinen ravinteikkaille rannikkojoille, ja särki on sen hallitseva kalalaji. Kalaston tila on Sipoonjoen alaosalla kohtalainen ja joen keskiosissa hyvä. Sipoonjoen kalaston erityispiirre on Itä-Uudenmaan ainoa säilynyt alkuperäiseksi luokiteltu meritaimenkanta. Aiemmilla elinympäristökunnostuksilla ja kalastuksen säätelyllä on onnistuttu vahvistamaan häviämisen partaalla ollutta alkuperäistä taimenkantaa, mutta kanta on edelleen pieni. Sipoonjoen meritaimenkanta eroaa geneettisesti muista Suomen kannoista, mutta se on paljon samankaltaisempi suomalaisten kuin virolaisten kantojen kanssa.
Sipponjoessa tehtiin vuonna 1992 kalastosta lajiselvitys, jolloin tavoitettiin seuraavat kala- tai ympyräsuiset lajit: taimen, kirjolohi, kuore, hauki, särki, lahna, pasuri, sorva, suutari, törö, säyne, seipi, turpa, ruutana, sulkava, salakka, kiiski, ahven, kuha, silakka, made, ankerias, kivennuoliainen, kymmenpiikki, kolmipiikki, nahkiainen ja pikkunahkiainen. Vuonna 2007 sähkökalastuksella tavoitettiin seuraavat lajit: taimen, hauki, särki, suutari, törö, turpa, salakka, kiiski, ahven, made, kivennuoliainen, kymmenpiikki, kolmipiikki ja pikkunahkiainen. Eteenkin joen Brobölenkosken yläpuolisilla vesialueilla rapukanta on vahva.
Vuoden 2013 sähkökalastustutkimuksissa havaittiin taimenen lisääntyneen myös Sipoonjoen pääuomassa Brobölenkosken alapuolella. Vaikka vesi oli kiintoaineesta sameaa, oli ravinnekuormituksen väheneminen tuottanut tässä tulosta.
Sipoonjoen kuntokartoitus.
Vuoden 2023 aikana Sipoonjoen vesistöalueen purojen tilaa ja kunnostustarve selvitettiin erilaisilla tutkimuksilla ja maastoinventoinneilla. Tulokset korostavat, että Sipoonjoen ja sen sivujokien tilaa on parannettava uoman kunnostuksella sekä erilaisilla eroosiota ja kuormitusta vähentävillä toimenpiteillä valuma-alueella.
Kartoituksen perusteella Sipoonjoen valuma-alueella on säilynyt runsaasti pienvesiluontoa. Vesialueella on kuitenkin myös laajalti kunnostustarpeita. Sipoonjoen yläjuoksu ja sen purot ja sivujoet ovat luoneet savimaahan syviä uurteita. Purot eivät vuoda syvistä laaksoista ympäröivälle maalle, ja näin ollen purolaaksot ovat säilyneet suhteellisen lähellä luonnontilaa. Lähdepurot ovat kuitenkin monissa tapauksissa voimakkaammin viljeltyjä.
Vedenlaatu.
Sipoonjoen vesi on sameaa ja runsasravinteista. Sen vesistöalue on vähäjärvinen ja järvet sijaitsevat pääasiassa valuma-alueen alajuoksulla. Yläjuoksulla uomaverkosto muodostuu monesti suoriksi kaivetuista ja pohjaltaan peratuista uomista, jotka sijaitsevat myös eroosioherkillä savimailla. Sipoonjoki onkin herkkä kuormituksille ja virtaamanvaihteluille. Siksi veden ravinnepitoisuudet ovat korkeat ja sen hygieeninen tila heikko. Joen vesi on uomaverkostossa käyttökelpoisuusluokitukseltaan huono tai korkeintaan välttävä. Joen suurin kuormittava tekijä on peltoviljely. Taajamien jätevesien käsittelystä aiheutui jonkin verran kuormitusta, mutta haja-asutuksen kuormitus on suurempaa. Nikkilän taajaman jätevedet on johdettu vuodesta 1997 alkaen pysyvästi Helsingin Viikin jätevedenpuhdistusasemalle. Joen vedenlaatua seurataan yleensä vain joen alajuoksulla.
Ekologia.
Pohjaeläinnäytteenoton perusteella Sipoonjoen pääuoman ekologinen tila on hyvä ja sivujokien tila kohtalainen. Pohjatutkimuksissa ei havaittu uhanalaisia tai lähes uhanalaisia lajeja. Piilevätutkimusten perusteella Sipoonjoen ekologinen tila on pääosin kohtalainen tai epätyydyttävä, osin jopa huono. Piilevä- ja pohjaeläintutkimusten tulokset ja sietokykyisten lajien runsaus viittaavat ravinteikkaisiin olosuhteisiin ja suureen kiintoaine- ja ravinnekuormitukseen. Voimakkaat virtaamavaihtelut vaikuttavat erityisesti Sipoonjoen vesieliöiden ja levien tilaan. Kielteiset vaikutukset korostuvat erityisesti pitkien kuumien ja kuivien jaksojen aikana, jolloin virtaamat voivat pahimmillaan kuivua.
Hydrologiaa.
Sipoonjoessa on kolme automaattista mittausasemaa. Yksi sijaitsee joen suiston lähellä, toinen pääuomassa Brobölen sillan vieressä ja kolmas Byabäckenissä. Sillan mittausasema on näistä mittaustietojensa perusteella tärkein. Joen keskivirtaama (MQ) on alajuoksulla 2,4 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylivirtaama (HQ) 45 m³/s ja alivirtaama (NQ) 0,1 m³/s.
Sipoonjoen vesistöalue.
Yleistä.
Sipoonjoen vesistöalueen valuma-alueen pinta-ala on 220,48 neliökilometriä ja järvisyys 0,58 %. Valuma-alueen laskujoki on Sipoonjoki, joka muodostaa kapean ja pitkän muotoisen vesistöalueen pääuoman koko pituudeltaan. Pääuomaan luetaan mukaan myös suurin latvaoja Parkoja. Pääuoman sivupurot ovat pääsääntöisesti lyhyitä ja vähävetisiä pääuoman verrattuna, mutta tärkein niistä on Byabäcken.