Kathleen Hanna

Kathleen Hanna (s. 12. marraskuuta 1968 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen muusikko ja feministi-aktivisti. Hän oli laulajana 1990-luvulla toimineessa punk rock -yhtye Bikini Killissa, joka oli yksi riot grrrl -genren keulahahmoista. Hän on myöhemmin laulanut yhtyeissä Le Tigre ja The Julie Ruin.
Ura.
Kathleen Hanna opiskeli valokuvausta Evergreen State Collegessa, Olympiassa, Washingtonissa. Koska korkeakoulussa ei tuolloin ollut naistutkimuksen opetusta, Hanna alkoi käsitellä seksismiä valokuvauksen kautta. Se johti Reko Muse -taidegallerian perustamiseen. Galleria keskittyi esittelemään feministisiä taidetta. 
Bikini Kill yhtye perustettiin vuonna 1990 Olympian liberaalissa Evergreen Collegessa, jossa opiskelijat Kathleen Hanna, Tobi Vail ja Kathi Wilcox aloittivat yhteistyön julkaisemalla ensin feministisen fanilehden, joka sai nimekseen myös Bikini Kill. Pyrkiessään tuomaan lehden feministisen agendan eläväksi, he päättivät perustaa yhtyeen, — ja tämä oli mullistava hetki feministiselle riot grrrl liikkeelle.
Bikini Kill.
Vuonna 1991 Bikini Kill julkaisi ensimmäisen nauhoituksensa, itsenäisesti levitetyn demokasetin "Revolution Girl Style Now". Virallista debyyttijulkaisua varten yhtye solmi sopimuksen tinkimättömän itsenäisen olympialaisen Kill Rock Stars -levy-yhtiön kanssa. Yhtyeen seuraava julkaisu "Bikini Kill" -EP, jonka tuotti Fugazi-yhtyeen Ian MacKaye, koostui suurelta osin ensimmäisen kasetin kappaleiden uudelleen tehdyistä versioista. 
Vuonna 1992 yhtye julkaisi "Yeah, Yeah, Yeah, Yeah" -albumin, jaettuna brittiläisen Huggy Bear -yhtyeen "Our Troubled Youth" -julkaisun kanssa. Britannian kiertue alkuvuodesta 1993 nosti riot grrrl -liikkeen näkyvyyden ennennäkemättömälle tasolle, ja liike päätyi monien tiedotusvälineiden kohteeksi molemmin puolin Atlanttia. "Tytöt eteen, miehet taakse" toimi Kathleen Hannan taisteluhuutona lavalla, kun hän halusi tarjota naisille turvallisen tilan konserteissa, jotta naiset saivat nauttia hänen esiintymisistä ilman häirintää. 
Palattuaan Yhdysvaltoihin Bikini Kill yhdisti voimansa rock-legenda Joan Jettin kanssa, joka tuotti yhtyeen seuraavan singlen, energisen "New Radio"/"Rebel Girl" -kaksikon, ja Hanna oli puolestaan mukana kirjoittamassa Joan Jettin kappaletta "Spinster," joka päätyi Joan Jettin albumille "Pure and Simple". Vuonna 1994 Bikini Kill julkaisi albuminsa "Pussy Whipped", joka oli heidän siihen astisen uran voimakkain ja arvostetuin tuotos. Levyllä myös Vail ja Wilcox nousivat esiin säveltäjinä, ja tämä kehitys jatkui myös vuoden 1996 "Reject All American" -albumilla. Yhtye hajosi hiljaisesti alkuvuodesta 1998.
Julie Ruin ja Le Tigre.
Bikini Kill yhtyeen hajoamisen jälkeen Hanna alkoi työskennellä Julie Ruin - nimisen sooloprojektin parissa. Julie Ruin julkaisi omaa nimeään kantavan albuminsa Kill Rock Stars -levymerkillä syyskuussa 1998, pian Bikini Killin hajoamisen jälkeen saman vuoden helmikuussa. Julie Ruinia kuvattiin mediassa Hannan alter egoksi, joka jatkoi siitä, mihin Bikini Kill jäi, laulaen feminismistä, väkivallasta, objektivoinnista, vastakkainasettelusta. 
Kathleen Hanna nauhoitti ja miksasi ensimmäisen Julie Ruin levyn Washingtonin Olympiassa sijaitsevassa asunnossaan. Julie Ruin ei kuitenkaan tehnyt kiertuetta albumin tukemiseksi. Sen sijaan Hanna perusti vuonna 1999 samankaltaisen, mutta kokonaan uuden projektin, Le Tigren. 
Le Tigre -yhtye syntyi yhdessä elokuvantekijä Sadie Benningin ja toimittaja Johanna Fatemanin kanssa. Le Tigre oli jälleen feministisesti suuntautunut trio. Yhtye yhdisti punkin suorasukaisuuden ja poliittisuuden sampleihin, poppiin ja lo-fi-elektroniikkaan. Yhtye lisäsi live-esiintymisiinsä myös multimedia- ja performanssitaiteen elementtejä, ja heitä tukivat keikoilla usein samanhenkiset feministiset yhtyeet kuten The Need.
Le Tigren debyyttialbumi "Le Tigre" julkaistiin loppuvuodesta 1999 Mr. Lady -levymerkillä, ja sitä seurasi "From the Desk of Mr. Lady" -EP vuonna 2001. Sadie Benning jätti yhtyeen keskittyäkseen elokuvauraansa ennen toisen albumin, "Feminist Sweepstakes", nauhoituksia, ja hänen tilalleen tuli J.D. Samson. "Feminist Sweepstakes" esitteli entistä selkeämmin yhtyeen poliittiset sanoitukset ja se julkaistiin myöhemmin vuonna 2001. Vuonna 2004 yhtye teki yllättävän siirtymän suurelle levy-yhtiölle, Universalille, "This Island" albumin julkaisun myötä 
Vuonna 2005 Hanna sairastui vakavasti ja joutui jättämään yhtyeen. Hän ilmoitti bänditovereilleen ja faneilleen, ettei hänellä ollut enää mitään annettavaa maailmalle — keinona ottaa tilanne haltuunsa, vaikka se ei ollutkaan täysin totta. Vuonna 2010 Hanna sai Lymen taudin diagnoosin ja sai terveytensä hallintaan, mikä mahdollisti Julie Ruin -projektiin palaamisen.
Julie Ruinista tuli lopulta oikea yhtye, The Julie Ruin. Siihen kuuluivat Hannan lisäksi Carmine Covelli, Sara Landeau, Kathi Wilcox ja Kenny Mellman. Yhtyeen albumi "Run Fast" julkaistiin syyskuussa 2013 Dischord Recordsin kautta. Yhtye lähti kiertueelle albumin tiimoilta, mutta suunnitelmat jouduttiin keskeyttämään Hannan terveysongelmien vuoksi.
The Punk Singer.
Vuonna 2013 julkaistiin Kathleen Hannasta kertova dokumenttielokuva "The Punk Singer", joka sai paljon huomiota hänen työstään feministisenä ikonina. Vuonna 2014 Hanna perusti levy-yhtiön, Bikini Kill Recordsin, joka keskittyy yhtyeen tuotannon ja siihen liittyvien projektien uudelleen julkaisemiseen." The Julie Ruin yhtye palasi vuonna 2016 albumilla "Hit Reset." Hanna kuvaili albumia yhdeksi henkilökohtaisimmista töistään tähän mennessä. Vuonna 2018 hän esiintyi feministisen punk legendan Alice Bagin "77" kappaleen videolla. Kathleen Hanna jatkaa yhä esiintymisiä, ollen yhä merkittävä yhteiskunnallinen vaikuttaja. 
Yksityiselämä.
Hanna on naimisissa Beastie Boys yhtyeen Adam Horovitzin kanssa. Hanna ei ole uskonnollinen, mutta samaistuu uskonnoista eniten juutalaisuuteen.
ks. "Bikini Killin diskografia"
ks. "Le Tigren diskografia"