tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lawrence Cherney

Lawrence Cherney (s. 1. toukokuuta 1946 Peterborough, Ontario) on kanadalainen oboisti. Hän opiskeli vuosina 1959–1964 Perry Baumanin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa. Tämän jälkeen hän aloitti filosofian opinnot Toronton yliopistossa; hän sai vielä samanaikaisesti niiden kanssa opetusta Baumanilta. Cherney lähti Ford Foundationin apurahan (1966) ja Canada Councilin palkinnon (1967–1970) turvin Yhdysvaltoihin opiskelemaan John Mackin, Ray Stillin ja muiden johdolla.
Cherney oli National Arts Centre Orchestran alkuperäisjäsen (1969–1972) ja oli mukana perustamassa myös York Winds -kokoonpanoa, johon kuului vuosina 1972–1982. Hän on esiintynyt York Windsin kanssa ja vuodesta 1982 lähtien solistina laajalti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Israelissa. Hän on esiintynyt myös monien muiden kokoonpanojen, kuten Vancouverin CBC-orkesterin ja Manitoban kamariorkesterin kanssa. Cherney tunnetaan sekä perinteisen ohjelmiston että nykymusiikin tulkitsijana. Hän on omistautunut uudelle kanadalaiselle ohjelmistolle, ja hän on tilannut tai kantaesittänyt kymmeniä teoksia kanadalaisilta, eurooppalaisilta ja yhdysvaltalaisilta säveltäjiltä. Vuonna 2009 Cherney sai nimityksen Canadian Music Centren lähettilääksi. Hän pääsi Kanadan ritarikuntaan vuonna 2003.
Cherney perusti vuonna 1981 konserttisarjan Music at Sharon, jonka ensimmäinen taiteellinen johtaja hän oli. Hän on opettanut oboensoittoa ja kamarimusiikkia Ottawan yliopistossa, Yorkin yliopistossa, The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa. Hänen veljensä on säveltäjä Brian Cherney.
Carlo Senoner

Carlo Senoner (s. 24. lokakuuta 1943 Selva di Val Gardena, Bolzanon maakunta, Italia) on italialainen alppihiihtäjä, pujottelun maailmanmestari.
Senoner sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 pujottelussa 13:nneksi ja suurpujottelussa 17:nneksi. Chamonix'n MM-kilpailuissa 1962 hän oli alppiyhdistetyssä neljäs ja suurpujottelussa kuudes. Hän voitti pujottelun maailmanmestaruuden Portillon MM-kilpailuissa 1966.
Senoner sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan viidenneksi Berchtesgadenin pujottelussa tammikuussa 1967.
Babruiskin linnoitus

Babruiskin linnoitus (, ) oli Venäjän keisarikunnan vuosina 1807—1836 rakentama, nykyisen Valko-Venäjän Babruiskin kaupungissa Dneprin sivuhaaran Berezinan länsirannalla sijainnut suuri linnoitus. Se oli yksi keisarikunnan länsiosien keskeisiä linnoitusrakenteita. Linnoituksen rakennustöiden vastuullisena linnoitusinsinöörinä toimi alkujaan saksalainen, sittemmin venäläistynyt ja kenraalimajuriksi noussut Karl Opperman (1765-1831). Hän vastasi myös Väinänlinnan linnoitustöistä.
Linnoitus rakennettiin aiemman puolalaisten rakentaman varustuksen ja jesuiittatalon paikalle. Kesäkuussa 1810 Venäjän keisari Aleksanteri I antoi bastiljonilinnoituksen rakentamista koskevan määräksen ja hyväksyi linnoitusinsinööri Karl Oppermanin suunnitelman Babrusikin linnoituksesta.
Vaikka linnoitus oli vielä osin rakenteilla, vuoden 1812 kesään mennessä pystyssä oli 8 bastionia käsittänyt ja 300 tykillä varustettu, 4 000 hengen varuskunnan sisältänyt vahva rakennelma. Napoleonin vuoden 1812 Venäjän retken eli isänmaallisen sodan alkuvaiheessa kenraalimajuri Gavriil Ignatjevin johtama linnoitus tarjosi tärkeän suoja- ja huoltopaikan päähyökkäyslinjan eteläpuolisten venäläisjoukkojen heinäkuiselle vetäytymiselle kohti Smolenskia. Itse Babrusikin kaupunki vallattiin, ja se tuhoutui osin seuraavien kuukausien aikana ranskalaisjoukkojen käsissä. Linnoituskin vaurioitui, vaikka se kestikin yli neljä kuukautta jatkuneen piirityksen ranskalaisjoukkojen vetäytymiseen saakka.
Sodan jälkeen linnoituksen rakennustöitä jatkettiin ja suunnitelmia täydennettiin merkittävästi. Linnoituksen rakennettakin kehitettiin. Syyskuussa 1817 Aleksanteri I tutustui silloiseen varuskuntakaupunkiin ja sen linnoitukseen.
1900-luvulle tultaessa linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä. Tiloja käytettiin vankilana jo 1800-luvulla. Paikalla toimi vankileiri vuosina 1919-20 ja saksalaisjoukkojen keskitysleiri 2. maailmansodan aikana. Linnoitus tuhoutui pääosin 1944 saksalaisten ja neuvostojoukkojen välisessä taistelussa.
1900-luvun alussa alueelle rakennettiin kasarmirakennuksia. Neuvostovuosina paljolti tuhoutunutta varsinaista linnoitusaluetta käytettiin sotilas- ja varastoalueena. Sittemmin parhaimmin säilyneitä linnoituksen osia on kunnostettu muun muassa 2000-luvulla, tilapäisiä rakenteita on purettu ja Valko-Venäjän puolustusministeriön aluetta on siirretty Babruiskin kaupungille ja avattu yleisö- ja museokäyttöön. Laajan linnoitusalueen kunnostustyöt jatkuvat. Alue on osin suojeltu, mutta alueelle on rakennettu myös suuri jää- ja monitoimihalli Babruisk-Arena.
Ronald de Kant

Ronald de Kant (30. lokakuuta 1931 Lancaster, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 2016) oli yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän sai taiteilijadiplomin Juilliard School of Musicista vuonna 1953. Hänen opettajansa siellä oli Daniel Bonade. Opintojensa jälkeen de Kant toimi itse opetustehtävissä laivaston musiikkikoulussa Washington DC:ssa. Vietettyään vuoden Torontossa baletin orkesterin kanssa de Kant oli vuosina 1956–1965 New Orleansin filharmonisen orkesterin ensiklarinetistina. Hän toimi ensiklarinetistina myös Vancouverin sinfoniaorkesterissa (1965–1980) ja Vancouverin CBC-kamariorkesterissa (1967–1983). Hän soitti Santa Fen oopperassa kesäisin 1970–1972. 
De Kant toimi kamarimuusikkona muun muassa New Orleansin ja Vancouverin puhallinkvintettien jäsenenä. Hän esiintyi myös solistina orkesterien kanssa. 22. syyskuuta 1968 hän kantaesitti John Weinzweigin "Divertimenton nro. 4". Hän levytti Wolfgang Amadeus Mozartin klarinettikvinteton Purcell-jousikvartetin kanssa, Aaron Coplandin klarinettikonserton Vancouverin CBC-kamariorkesterin kanssa ja kamariteoksia Vancouverin puhallinkvintetin kanssa.
De Kant opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa osa-aikaisesti vuosina 1965–1980 ja täysiaikaisesti 1980–1983. Hän opetti myös muun muassa Vancouverin musiikkiakatemiassa sekä Arizonan osavaltionyliopistossa, jossa hän oli klarinetin professorina 1983–1987. Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicissa hän aloitti opettamisen vuonna 1987, ja hänestä tuli siellä puu- ja vaskipuhallinjaoksen puheenjohtaja vuonna 1989.
Harold Ousley

Harold Ousley (23. tammikuuta 1929 Chicago, Illinois – 13. elokuuta 2015) oli yhdysvaltalainen hard bop- ja soul jazz -muusikko, jonka pääsoitin oli tenorisaksofoni. Hän soitti myös huilua.
Ousley varttui Chicagossa, jossa hän aloitti ammattimaisen soittamisen 1940-luvun lopussa. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Billie Holidayn, Dinah Washingtonin, Gene Ammonsin, Jack McDuffin, George Bensonin, Lionel Hamptonin ja Count Basien kanssa. 1960-luvun aikana Ousley alkoi levyttää myös kokoonpanon johtajana. Hänen albuminsa "Tenor Sax" ilmestyi Bethlehem-levymerkillä vuonna 1961, ja Ousley levytti myös Muselle 1970-luvulla. Tammikuussa 2000 hän palasi studioon ja levytti albumin "Grit-Gittin’ Feelin’" Delmark-levymerkille.
Cacareco

Cacareco ("suom. "Roskaa"") (1954–1962) oli São Paulon kunnallisvaaleissa vuonna 1959 viidentoista prosentin (noin 100 000 ääntä) äänisaaliilla parhaiten menestynyt ehdokas. Samainen Cacareco oli myös paikallisen eläintarhan viisivuotias naarassarvikuono, jonka joukko paikallisia opiskelijoita oli asettanut ehdolle motolla: "Parempi äänestää sarvikuonoa kuin aasia!" Parantaakseen kandidaattinsa menestymismahdollisuuksia opiskelijat painattivat 200 000 äänestyslipuketta, joihin Cacarecon nimi oli valmiiksi painettu.
Cacarecon menestys oli suora seuraus äänestäjien turhautumisesta paikallisten poliitikkojen korruptoituneisuuteen. Cacareco ei kuitenkaan päässyt valtuustoon, sillä vaalitulos mitätöitiin ja uudet vaalit - tällä kertaa ilman Cacarecoa - järjestettiin. Protesti jätti kuitenkin jälkensä maan politiikkaan: Sanontaa ""Voto Cacareco" (suom. Ääni Cacarecolle)" käytetään Brasiliassa yhä synonyyminä protestiäänelle.
Kanadassa vuonna 1963 perustettu protestipuolue "The Rhinoceros Party of Canada (Kanadan sarvikuonopuolue)" otti nimensä Cacarecon tapauksesta. Kyseinen puolue oli vuonna 1984 Kanadan neljänneksi suurin. Puolue lakkautettiin vuonna 1993.
Operaatio Anton

Operaatio Anton oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Italian koodinimi suunnitelmalle Vichyn Ranskan miehittämiseksi, joka toteutettiin marraskuussa 1942.
Taustaa.
Saksa oli suunnitellut Vichyn Ranskan miehitystä jo joulukuussa 1940 nimellä operaatio Attila. Operaatio Anton oli päivitetty versio alkuperäisestä suunnitelmasta ja seurasi operaatio Attilaa. Lisäksi operaatio Camellian tarkoituksena oli miehittää Korsika.
Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa 8. marraskuuta 1942 operaatio Soihdussa, Adolf Hitler ei halunnut riskeerata Ranskan Välimeren rannikon puolustusta. Keskusteltuaan Ranskan pääministerin Pierre Lavalin kanssa hän antoi käskyn miehittää Korsika 11. marraskuuta ja Vichyn Ranska seuraavana päivänä.
Toteutus.
10. marraskuuta 1942 Saksan joukot olivat valmiit hyökkäykseen. Saksan 1. armeija eteni Atlantin rannikolta Espanjan rajaa seuraten ja Saksan 7. armeija eteni Keski-Ranskasta kohti Vichyn ja Toulonin kaupunkeja. Joukkoja komensi kenraali Johannes Blaskowitz. Italian 4. armeija miehitti Ranskan Rivieran ja nousi maihin Korsikalle. Saksan panssarijoukot olivat edenneet Välimeren rannikolle 11. päivään mennessä. Noin 50 000 Vichyn Ranskan sotilasta oli puolustusasemissa Toulonissa, mutta laskivat aseensa saksalaisten määräyksestä.
Saksan suunnitelma Ranskan laivaston valtaamiseksi operaatio Lila kuitenkin epäonnistui laivaston komentajan, kontra-amiraali Jean de Laborden annettua 27. marraskuuta määräyksen upottaa alukset. Saksan sotilasjohdon ilmaistua pettymyksensä, Hitler kuitenkin ilmoitti laivaston tuhon varmistaneen operaation onnistumisen.
Hydroksyyliamiini

Hydroksyyliamiini (NH2OH) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa synteesissä ja pelkistimenä. 
Ominaisuudet.
Hydroksyyliamiini on huoneenlämpötilassa kiinteää suhteellisen epästabiilia ainetta. Hydroksyyliamiinilla on useita konformaatioita. Muun muassa tras-, cis- ja gauche-konformaatiot. Näistä trans-konformaatio on kiinteässä olomuodossa pysyvin. Lämmitettäessä yli sulamispisteen yhdiste räjähtää herkästi muodostaen typpeä, ammoniakkia, dityppioksidia ja vettä. Hydroksyyliamiini liukenee hyvin veteen, metanoliin ja etanoliin ja nämä liuokset ovat stabiilimpia. Vesiliuos on heikosti emäksinen ja hydroksyyliamiinin emäsvakio on 6,6·10-9 mol/l. Hydroksyyliamiini on luonteeltaan ensisijaisesti pelkistin, mutta sen happamat liuokset voivat toimia myös hapettimina.
NH2OH + H2O formula_1 NH3OH+ + OH-
Valmistus ja käyttö.
Hydroksyyliamiinin valmistamiseen on useita menetelmiä. Käytettyjä menetelmiä ovat muun muassa typpimonoksidin, typpihapon tai nitraattien pelkistys katalyyttisesti vedyn avulla, nitroalkaanien hydrolyysillä tai niin kutsutulla Raschig-prosessilla. Raschig-prosessissa ammoniumkarbonaatti reagoi typen oksidien kanssa muodostaen ammoniumnitriittiä, joka reagoi rikkidioksidin kanssa muodostaen ammoniumhydroksyyliamiinidisulfonaattia. Tämän hydrolyysillä saadaan hydroksyyliammoniumsulfaattia, josta voidaan hydroksyyliamiini vapauttaa ioninvaihdolla tai ammoniakin avulla.
Hydroksyyliamiini reagoi aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen oksiimeja. Tärkein yhdisteen käyttökohde onkin nylonin valmistuksessa tarvittavan kaprolaktaamin valmistus. Dialdehydien ja diketonien kanssa hydroksyyliamiini muodostaa oksatsoleja. Hydroksyyliamiinia käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muun muassa lääkkeitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös pelkistimenä, valokuvauskemikaalina, kumien ja muovien valmistuksessa polymerisaatiota säätelevänä kemikaalina ja apuaineena metallurgiassa. Usein hydroksyyliamiinin sijasta käytetään sen suoloja, kuten hydroksyyliammoniumsulfaattia, -kloridia tai -nitraattia.
Myllyojan kalliomaalaus

Myllyojan eli Myllylammen kalliomaalaus sijaitsee Tuohtiaiseen laskevan Myllyojan varressa Luumäellä Etelä-Karjalassa. Tämän pienen mutta selvän kalliomaalauksen löysi Kimmo Seppänen vuonna 1985 ja se ajoitetaan kivikaudenloppuun tai pronssikauden alkuun. Timo Miettinen on laskenut sille ajoituksen 3 200 eaa. kohteen korkeuden mukaan.
Kallio ja sen sijainti.
Tuohtiaiseen laskevan Myllyojan itäpuolella on korkea kallioseinämä, johon maalaus on tehty. Kallioseinämä seuraa luode-kaakko-suuntaista syvännettä, joka aikoinaan yhdisti Myllylammen ja Hiijärven Tuohtiaiseen aikana, jolloin vesi oli korkeammalla. Maalaus sijaitsi muinaiseen salmeen laskeneen kallioseinämän kaakkoispäässä, missä on kallion korkein kohta ja kalliossa kulmasyvennys. Myllylammen ja Hiijärven välissä ei ole korkeuseroa ja kallion alla levittäytyvä suo on samaa umpeen kasvanutta vesistöä. Kallion saavuttaa seuraamalla metsätietä kallion yläpuolelle ja laskeutumalla sitä pitkin alas rämeen reunalle.
Maalaus.
Ylin kuvio on pystyviiva, joka on tulkittu jäänteeksi ihmishahmosta. Ihmishahmo on voitu maalata kuin sivulta nähtynä, jolloin pyöreän pään alapuolelta ojentuisi eteenpäin kaksi heikosti erottuvaa kättä. Viivan alapuolella näkyy selvänä niin sanottu kaksoisvenekuvio, jossa toinen vene maalataan ensimmäisen yläpuolelle samaan kohtaan. Ylemmässä veneessä näkyy 8 miehistönviivaa ja alemmassa 9. Veneiden pohja on maalattu melko suoralla vaakavedolla, mutta keulassa tai perässä erottuu lievä nousu. Alemman veneen toisessa päässä on maalattu veto alaspäin, kuin peräsimen merkiksi. Miehistön viivat ovat lähes yhtäpitkät. Veneiden pituudet ovat noin 25 senttimetriä. Lisäksi kalliosta erottuu alempana punaväriläiskä, jonka sisältö jää katsojalle epävarmaksi. Pekka Kivikäs ja Ismo Luukkonen näkevät niissä jäänteitä ihmishamoista.
Armosta (albumi)

Armosta on kristillistä reggaeta esittävän Kaemo-yhtyeen kolmas albumi. Albumi jatkaa yhtyeelle ominaista linjaa, mutta on soundillisesti aikaisempaa kokeellisempi. Sanoituksellisesti albumi eroaa paljon edeltäjästään ("Läpi tulen"). Sanotukset käsittelevät pääasiassa Jumalan armoa.
Kappaleet.
Sävellys ja sovitukset: Kaemo, Jonas Olsson, Antti Saari, Joona Pirilä, Timo Nygård, Valtteri Heikkilä, Dub Inc riddim (10. raita)
Sanoitukset: Timo Nygård, Joona Pirilä, Antti Saari, Valtteri Heikkilä
Maria Vierdag

Maria ("Rie") Vierdag (-Smit; 22. syyskuuta 1905 Amersfoort – 17. heinäkuuta 2005 Amsterdam) oli alankomaalainen uimari. Hän kilpaili vuosien 1924, 1928 ja 1932 kesäolympialaisissa. Vuonna 1932 hän oli mukana saamassa hopeaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa Vierdag voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa vuonna 1927 sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä 1931 ja sai hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä 1927.
Vierdag meni naimisiin F. Smitin kanssa 16. joulukuuta 1935. Heillä on tytär Marjorie (s. 1945).
Martial Solal

Martial Solal (23. elokuuta 1927 Alger – 12. joulukuuta 2024 Versailles) oli ranskalainen jazzpianisti. Hän syntyi Algeriassa ranskalaisille vanhemmille ja toimi Pariisissa 1940-luvun lopusta lähtien. Hän oli modernisti, mutta levytti vuonna 1957 albumin Sidney Bechetin kanssa, ja lisäksi hän levytti muiden muassa Django Reinhardtin, Don Byasin ja Lucky Thompsonin kanssa. Pääasiassa Solalia on kuultu omien triojensa kanssa vuosien varrella, mutta hän julkaisi huomattavia levytyksiä myös Lee Konitzin kanssa.
Musiikki elokuvaan "Viimeiseen hengenvetoon" ("À bout de souffle", 1960) on Solalin työn tulosta.
M/S Viggen

M/S Viggen on vuonna 1998 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima matkustaja-autolautta. Alus kulki aiemmin Kustavin Vuosnaisista Brändön Åvaan, mutta lokakuusta 2023 alus liikennöi Ahvenanmaan saariston eteläisellä reitillä Korppoon Galtbyn ja Långnäsin välillä. "Viggen" kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksella on kioski, josta saa juotavia, leipiä ja lämmintäkin ruokaa.
Vuonna 1990 valmistunut M/S "Alfågeln" on "Viggenin" sisaralus.
Naucratinae

Naucratinae on piikkimakrillikalojen lahkoon (Carangiformes) ja piikkimakrillien heimoon (Carangidae) kuuluva kalojen alaheimo.
Suvut.
Alaheimoon kuuluu viisi sukua.
M/S Alfågeln

M/S "Alfågeln" on vuonna 1990 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa.
Alus kulkee Brändön Torsholmasta Vårdön Hummelvikiin kahdessa ja puolessa tunnissa. Reitillään se pysähtyy lisäksi Lappoon, Kumlingeen ja Enklingeen. Alfågeln kulkee reitillään ympäri vuoden. Alukselta löytyy pieni kahvila, jossa on WiFi-yhteys. Vuonna 1998 valmistunut M/S Viggen on Alfågelnin sisaralus. Alus saa nimensä, Ålandstrafikenin perinteen mukaan vesilinnulta, allilta.
Seriola

Seriola on piikkimakrillien heimoon (Carangidae) ja Naucratinae-alaheimoon kuuluva kalasuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
M/S Knipan

M/S "Knipan" on vuonna 1985 Turusta valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Knipan tilattiin alun perin Svinö-Degerby reitille, M/S Grisslanin paikalle. Vuonna 2009 valmistunut M/S Skarven kuitenkin korvasi tämän. Nykyisin alus kulkee M/S Alfågelnin parina, Brändön Torsholmasta Vårdön Hummelvikiin kahdessa ja puolessa tunnissa. Reitillään se pysähtyy lisäksi Lappoon, Kumlingeen ja Enklingeen. Knipan kulkee reitillään ympäri vuoden. Aluksessa ei ole kahvilaa, mutta aluksen salongissa toimii Wi-Fi-yhteys. Knipanilla ei ole sisaraluksia.
Valko-Venäjän pääministeri

Valko-Venäjän pääministeri (, ) on Valko-Venäjän hallituksen eli ministerineuvoston johtaja. Hallitus käyttää perustuslain mukaan toimeenpanovaltaa ja sen toimitilat ovat samassa Minskin ydinkeskustan rakennuksessa maan parlamentin kanssa.
Myös presidentillä on perustuslain mukaan laajat toimeenpanovaltuudet. Presidentti nimittää pääministerin ja muun hallituksen ja voi erottaa minkä tahansa ministerin pääministeri mukaan lukien. Presidentin pääministerinimityksen tulee saada maan parlamentin edustajainhuoneen hyväksyntä.
Pääministeri hoitaa Valko-Venäjän presidentin tehtävää uuden vaaleilla valitun presidentin virkavalan vannomiseen asti, mikäli presidenttiä ei ole tai jos presidentti on estynyt hoitamasta toimiaan perustuslain kuvaamissa tapauksissa.
Heinäkuusta 2020 lähtien pääministerinä on toiminut Raman Haloutšanka.
Pääministerit.
Alla oleva kaavio esittää Valko-Venäjän tasavallan pääministerien toimikaudet aika-akselilla.
M/S Grisslan

M/S "Grisslan" on vuonna 1971 Turusta valmistunut, Ålandstrafikenin operoima saaristolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa.
Grisslan tilattiin alun perin Svinö-Degerby reitille, mutta on liikennöinyt vuodesta 1985 nykyisellä reitillään. Alus kulkee Lumparlandin Långnäsistä Kumlingen Snäcköseen tunnissa ja 40 minuutissa. Reitillään se pysähtyy lisäksi Överööhön, Sottungaan ja aiemmin myös tilauksesta Bergön saarelle. Grisslan on vuodesta 2012 alkaen kulkenut reitillään vain kesäkaudella, talvella sen korvaa M/S Ejdern. Aluksessa on matkustatiloina vain pieni salonki autokannen alla. Grisslanilla ei ole sisaraluksia.
Myyntiyritys.
Lotta II:en myynnin jälkeen, Grisslan on Ålandstrafikenin vanhin alus. Lisäksi aluksesta puuttuvat sisätilat miltei kokonaan. Alus asetettiin myyntiin vuonna 2010. Alus kuitenkin vedettiin markkinoilta, sillä sille ei löydetty korvaajaa. Vuonna 2012 ja vuoden 2013 alkupuolen alusta pidettiin toimettomana Långnäsin satamassa, sillä alusta ei pidetty merikelpoisena. Kesän 2013 lopussa alus pääsi kuitenkin takaisin liikenteeseen, kun sitä oli ensin paranneltu.
Elokuusta 2020 alkaen alus on Kuljetus-Savolainen Oy:n omistuksessa toiminut itäisen Suomenlahden aluskemikaalivahinkojen- ja öljyntorjunta-aluksena. Grisslan toimii ympärivuorokautisessa valmiudessa 244 päivää vuodessa. Aluksen kotisatama sijaitsee Loviisassa. Sopimuskausi Rajavartiolaitoksen kanssa kestää vuoteen 2025 asti.
M/S Ejdern

M/S "Ejdern" on vuonna 1977 valmistunut, Ålandstrafikenin operoima autolautta, joka liikennöi Ahvenanmaan saaristossa. Ejdernin nimi tarkoittaa suomeksi haahkaa.
Ejdern kulkee nykyisin kesällä Långnäsistä Kökariin ja talvella M/S Grisslanin sijaan Snäcköstä Långnäsiin. Aiemmin alus liikennöi pitkään Kustavin ja Brändön välillä, 1980-luvun puoleenväliin asti myös Långnäsiin.
Aluksessa on niukasti matkustajatiloja, mutta yläkannella on kuitenkin pieni salonki. Lisäksi yläkannelta voi matkan ajaksi vuokrata pienen hytin, jossa on sohva ja sängyt sekä pöytä, jonka päällä on hytin hintaan sisältyvää pientä purtavaa.
Perjantai-iltana 6. lokakuuta 2023 M/S Ejdern ajoi karille Ahvenenmaan Brändöössä.
Akantiitti

Akantiitti on hopeasulfidin (Ag2S) muoto. Se on tässä muodossa, kun lämpötila on alle tietyn rajan (noin +170 °C). Tätä korkeammassa lämpötilassa akantiitti muuttuu argentiitiksi.
Akantiitin väri vaihtelee harmaasta teräksenmustaan. Viirun väri on musta. Sen kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2–2,5.
Esiintyminen.
Akantiittia esiintyy hydrotermisissä juonissa. Samoissa paikoissa akantiitin kanssa esiintyy myös proustiittia ja pyrargyriittia.
Karlsruher Institut für Technologie

Karlsruher Institut für Technologie (KIT) on julkinen teknillinen korkeakoulu ja Helmholtz-yhteisöön kuuluva tutkimuskeskus saksalaisessa Karlsruhen kaupungissa, Baden-Württembergissä. Vuonna 1825 perustettu yliopisto on Saksan vanhin teknillinen korkeakoulu. Yliopisto on jaettu 11 tiedekuntaan ja siellä opiskelee lähes 24 000 opiskelijaa. KIT kuuluu saksalaiseen TU9 teknillisten yliopistojen yhteenliittymään.
Karlsruhen yliopistossa pidettiin 1860 kemian ensimmäinen kansainvälinen kongressi jonka merkitys kemian historiassa on aivan olennainen. Stanislao Cannizzaro esitti siellä ratkaisun Avogadron lakiin ja alkuaineiden atomipainoihin liittyviin ongelmiin, neljä vuotta Avogadron kuoleman jälkeen.
Historiaa.
Karlsruhen yliopiston historia.
Karlsruhen yliopiston, joka tällöin oli vielä "polyteknillinen koulu", perusti Badenin suurherttua Ludwig I 7. lokakuuta vuonna 1825. Sen esikuvana toimi vuonna 1794 perustettu Pariisin École polytechnique. Vuonna 1865, polyteknillinen koulu muutettiin korkeakouluksi, jossa voi suorittaa ylemmän asteen tutkintoja. Vuodesta 1902 lähtien, korkeakoulua alettiin kutsua nimellä "Fridericiana" ja vuodesta 1967 lähtien siitä tuli yliopisto, jolloin se sai luvan myöntää tohtorin arvoja.
Karlsruhen yliopisto on ollut pitkään yksi Saksan johtavista tietojenkäsittelytiedettä tutkivista instituutioista, jonka tietokonelaboratorio perustettiin jo vuonna 1966. Tietotekniikan tiedekunta perustettiin kolme vuotta tämän jälkeen ja samana vuonna alkoi tietotekniikan peruskurssin opetus. Elokuun 2. päivä, vuonna 1984, yliopisto vastaanotti Saksan ensimmäisen sähköpostin. Meteorologian ja ilmastotutkimuksen tiedekunta perustettiin vuonna 1985.
Yliopisto teki tiivistä yhteistyötä Karlsruhen tutkimuskeskuksen (Forschungszentrum Karlsruhe) kanssa ja yhteistyö virallistettiin 6.4.2006, kun professori Horst Hippler ja tohtori Dieter Ertmann Karlsruhen yliopistosta sekä professori Manfred Popp ja assistentti Jur. Sigurd Lettow Karlsruhen tutkimuskeskuksesta allekirjoittivat sopimuksen Karlsruher Insitut für Technologie -yhteenliittymän (KIT) perustamisesta. Helmikuussa 2008, yliopiston ja tutkimuskeskuksen yhteenliittymä hyväksyttiin Baden-Württembergin osavaltion ja liittovaltion hallituksen toimesta. KIT:n muodollinen perustamispäivä oli 1. Lokakuuta 2009.
Opetus.
KIT:ssä opetuksen ja tutkimuksen painopiste on luonnontieteissä ja teknisissä aineissa erityisesti ensimmäisten lukukausien aikana. Myöhempinä lukukausina oppilailla on mahdollisuus valita teoreettisten aineiden lisäksi myös soveltavia kursseja . KIT tarjoaa sekä kandidaatin , että maisterin tutkinto-ohjelmia.
KIT:sta valmistuneet opiskelijat ovat opetuksen korkean tason ansiosta erittäin haluttuja Saksan työmarkkinoilla. Erityisesti koneenrakennuksen, tietotekniikan ja tuotantotalouden opiskelijat ovat rekrytoijien suosiossa .
Tiedekunnat.
Teknillisessä yliopistossa on 11 tiedekuntaa:
Vehmaisten Urheilijat

Vehmaisten Urheilijat (VehU) on tamperelainen Vehmaisten kaupunginosassa toimiva yleisseura. VehU on perustettu vuonna 1929. Tärkeitä virstanpylväitä seuralle ovat olleet Vehmaisten urheilukentän valmistuminen vuonna 1955 ja Kisapirtin osto vuonna 1959. Nykyisin Vehmaisten Urheilijoiden miesten edustusjoukkue pelaa futsalin korkeimmalla sarjatasolla, Futsal-Liigassa.
Lajit.
Vehmaisten Urheilijoiden lajivalikoimaan ovat alusta saakka kuuluneet yleisurheilu ja hiihto. Näiden lisäksi lajeina ovat olleet nyrkkeily, paini, painonnosto, jääkiekko, jalkapallo, lentopallo, voimistelu, suunnistus, pesäpallo, koripallo, salibandy ja futsal.
Kausi jääkiekon SM-sarjassa.
Vehmaisten Urheilijat tunnetaan parhaiten siitä, kun seura nousi jääkiekon SM-sarjaan kaudeksi 1968–1969. VehU on ollut alusta asti TUL:n seura, ja sillä oli liiton kautta hyvät välit neuvostoliittolaisiin urheilupiireihin. VehU saikin tehtyä sopimuksen, jolla neuvostoliittolainen maajoukkuepelaaja Nikolai Karpov saatiin seuraan pelaaja-valmentajaksi. Tämän ansiosta seura nousi SM-sarjaan. Karpovin kausi kesti vain vuoden. VehU putosi yhden kauden jälkeen takaisin Suomensarjaan. 
Futsal.
Vehmaisten Urheilijoiden miesten futsaljoukkue nousi Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Futsal-Ykköseen takaisin kaudeksi 2020–2021. Kaudella 2022–2023 VehU voitti Ykkösen mestaruuden ja nousi sarjahistoriansa ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle Futsal-Liigaan. Kaudella 2023–2024 nousijajoukkue sijoittui sarjassa kymmenenneksi ja säilytti näin ollen liigapaikkansa. Kaudella 2024–2025 joukkueen päävalmentajana toimii Henri Hytönen.
Maria Nieminen

Maria Nieminen (s. 1975 Laitila) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 2012 alkaen erilaisissa mainoksissa, teatterissa sekä pienissä rooleissa lyhytelokuvissa ja televisiosarjoissa. Marraskuusta 2013 lokakuuhun 2016 hän esiintyi MTV3-kanavan saippuasarjassa "Salatut elämät", Kristiina Pohjosen roolissa.
Isokultakutoja

Isokultakutoja ("Ploceus xanthops") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Isokultakutojaa tavataan Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Wheel of Fortune

Wheel of Fortune on yhdysvaltalainen Merv Griffinin kehittämä visailuohjelma. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 5. tammikuuta 1975, ja sitä esitetään edelleen. Syyskuussa 2013 alkoi ohjelman 31. tuotantokausi. 
Ohjelma perustuu hirsipuu-peliin, jossa kilpailijat yrittävät arvata kirjain kerrallaan taulussa olevaa lausetta. 
Vastaavalla formaatilla tehtyjä ohjelmia on esitetty monessa eri maassa. Ranskassa sellaista esitettiin vuosina 1987–1997 ja 2006–2012 nimellä "La Roue de la fortune". Suomessa vastaavanlaista visailuohjelmaa esitettiin alun perin vuosina 1993–2001 nimellä "Onnenpyörä", ja sitä esitetään uudelleen vuodesta 2018 lähtien. 
Pelin kulku.
Jokaisella kierroksella on tarkoituksena arvata eri aihepiireihin kuuluvia sanatehtäviä. Kierroksen alussa tehtävätaululla on tyhjä sanatehtävä, jossa kukin tyhjä kohta vastaa yhtä kirjainta. Jos tehtävässä on välimerkkejä, ne ovat valmiiksi esillä. "Wheel of Fortunen" nimi tulee ruletin tapaisesta pyörästä, jossa on 24 sektoria, joista useimmissa on rahasummia, jotka vaihtelevat 500 dollarista 900 dollariin, minkä lisäksi on myös huippusumma, joka on ensimmäisellä kierroksella 2 500 dollaria, toisella ja kolmannella 3 500 dollaria ja neljännellä ja myöhemmillä 5 000 dollaria. Pyörässä on myös kaksi Bankrupt-sektoria ja yksi Lose a Turn -sektori, joista kummastakin kilpailija menettää pelivuoronsa ja ensimmäiselle osuttaessa myös kaikki kyseisellä kierroksella ansaitut rahat ja palkinnot. Jokaisessa jaksossa on kolme kilpailijaa tai joskus myös kolme kahden hengen joukkuetta, jotka seisovat pelin aikana yksittäisen tulostaulun takana, joissa on kussakin oma merkkinuolensa. Vasemmanpuoleinen tulostaulu katsojasta katsottuna on punainen, keskimmäinen keltainen ja oikeanpuoleinen sininen. Kilpailijoiden paikat valitaan satunnaisesti ennen nauhoitusta.
Kilpailija pyöräyttää pyörää ja jos hänen merkkinuolensa osuu rahasumman kohdalle, hän saa arvata konsonantin. Jos kilpailijan valitsema konsonantti esiintyy tehtävässä, rahasumma kirjataan hänen tililleen ja kerrotaan konsonantin lukumäärällä. Tämän jälkeen kilpailijalla on oikeus joko pyöräyttää uudestaan, ostaa vokaali 250 dollarilla tai yrittää ratkaista tehtävä. Kilpailijat saavat ostaa vokaaleja niin kauan kuin heillä on tarpeeksi rahaa tai kunnes tehtävän kaikki vokaalit ovat näkyvissä. Vuoro siirtyy myötäpäivään seuraavalle kilpailijalle, jos pyörä pysähtyy Bankrupt- tai Lose a Turn -sektorille tai kilpailija arvaa kirjaimen, joka ei esiinny tehtävässä tai joka on jo arvattu kyseisellä kierroksella tai ei onnistu arvaamaan kirjainta viiden sekunnin kuluessa pyörän pysähtymisestä tai arvaa vokaalin ostamatta sitä tai ratkaisee tehtävän väärin. Ainoa poikkeus on Free Play -sektori, jolle osuessaan kilpailija voi arvata konsonantin ja jos se esiintyy tehtävässä, siitä saa 500 dollaria, arvata ilmaisen vokaalin tai yrittää ratkaista tehtävän. Kilpailija ei menetä tässä tapauksessa vuoroaan, vaikka arvaisi kirjaimen tai ratkaisisi tehtävän väärin.
Kaislakutoja

Kaislakutoja ("Ploceus aurantius") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaislakutojaa tavataan hajanaisella alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kookoskutoja

Kookoskutoja ("Ploceus bojeri") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kookoskutojaa tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa ja Tansaniassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen rannikkoalueilla. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Leirikutoja

Leirikutoja ("Ploceus castaneiceps") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Leirikutojaa tavataan Keniassa ja Tansaniassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lucky Thompson

Eli "Lucky" Thompson (16. kesäkuuta 1924 Columbia, Etelä-Carolina – 30. heinäkuuta 2005 Seattle) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti sekä tenori- että sopraanosaksofonia. Hän oli johtavia improvisoijia 1940-luvulta 1960-luvulle. Thompson ajoitti uransa niin, että se yhdisti swing-aikakauden bebop-tyyliin. 
Thompson muutti lapsena perheensä kanssa Detroitiin. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1942 hän soitti Erskine Hawkinsin yhtyeessä. Hän muutti New Yorkiin, jossa toimi Lionel Hamptonin big bandin jäsenenä. Tässä roolissa hän oli puolen vuoden ajan. Hän soitti myös Billy Eckstinen varhaisessa, lyhytikäisessä bebopia soittaneessa big bandissa ja liittyi vuonna 1944 Count Basien orkesteriin. Tilapäisesti hän pääsi tuuraamaan Charlie Parkeria Parkerin ja Dizzy Gillespien sekstetissä. Häntä kuullaan myös Parkerin arvostetulla levytyssessiolla Dial Recordsille 28. maaliskuuta 1946.
Thompson kritisoi Yhdysvalloissa levy-yhtiöiden, musiikin kustantajien ja lahjakkuuden etsijöiden kontrollia jazzista. Osittain tämän suhtautumisensa takia Thompson asui vuosina 1957–1962 Pariisissa, jossa hän levytti Martial Solalin kanssa. Hän palasi muutamaksi vuodeksi Yhdysvaltoihin ennen lähtöään Lausanneen, josta hän palasi taas New Yorkiin vuonna 1970. Hän opetti Dartmouth Collegessa vuosina 1973 ja 1974. Pian tämän jälkeen hän jätti uransa musiikissa. Hän asui ystäviensä mukaan jonkin aikaa Manitoulin Islandilla Ontariossa ja Georgiassa ennen suuntaamistaan länteen. 1990-luvulla hän vaelteli kodittomana Seattlessa. Ennen kuolemaansa hän asui tuetusti Washington Center for Comprehensive Rehabilitationissa Seattlessa.
Ehkä jazzbisnekseen kohdistamansa skeptisyyden johdosta Thompson ei juuri levyttänyt kokoonpanon johtajana. Harvoja albumeita, jotka hän julkaisi omalla nimellään, olivat "Tricotism" (1956) ja "Lucky Strikes" (1964). Hän levytti muun muassa Dinah Washingtonin (1945), Thelonious Monkin (1952), Miles Davisin (1954), Oscar Pettifordin ja Stan Kentonin (1956) kanssa. Hänen viimeiset levytyksensä ovat vuodelta 1973. Thompsonilla oli poika Daryl ja tytär Jade Thompson-Fredericks.
Ruskonaamakutoja

Ruskonaamakutoja ("Ploceus castanops") on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruskonaamakutojaa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Olavi Talasti

Mikko Väinö Olavi Tapiolinna (aik. Talasti ja Tapionlinna; 11. helmikuuta 1921 Mikkeli – 20. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija. 
Talasti kävi 7 luokkaa oppikoulua ja sen jälkeen työskenteli näyttelijänä sekä näytelmätoiminnan ohjaajana.
Olavi Talastin vanhemmat olivat johtajaopettaja Väinö Emil Tapionlinna (1890–1953) ja kansakoulunopettaja Aino Ester Emilia Tapionlinna (o.s. Tolonen, myöh. Talasti) (1890–1967). Olavi Talastin puoliso oli Katri Elina Talasti.
Vjazma-Brjanskin kaksoistaistelu

Vjazma-Brjanskin kaksoistaistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu operaatio Barbarossan alkuvaiheilla, jonka tavoitteena oli Saksan eteneminen Moskovaan.
Operaatio Taifuunin tavoitteena oli tuhota Neuvostoliiton viimeiset taistelukelpoiset joukot Moskovan edustalla ja saada Neuvostoliitto romahtamaan.
Joukot.
Saksa.
Sotamarsalkka Fedor von Bockin johtama Keskustan armeijaryhmä sisälsi seuraavat voimat
Tavoite.
Tuhota Moskovan edustalla olevat venäläiset joukot ja avata tie Moskovaan.
Taistelujen kulku.
Hyökkäyksen aloitti 30. syyskuuta Guderianin 2. panssariryhmä. Sillä oli pisin matka edettävänä ja tavoitteena Orjolin alue. Jo 3. lokakuuta joukot olivat edenneet Orjoliin, noin 200 kilometriä. Neuvostoliiton 13. armeija joutui väistymään. Kaupunki oli täysin valmistautumaton, muun muassa raitiovaunut ajoivat reittejään panssarivaunujen saapuessa sinne. Etenevät joukot motittivat kolme armeijaa, joissa oli yhteensä 26 divisioona, kahteen mottiin Brjanskin molemmin puolin.
Hoepnerin 4. panssariryhmä liittyi hyökkäykseen 2. lokakuuta ja eteni Roslavin alueelta kohti Moskovaa. Samaan aikaan Hothin 3. panssariryhmä lähti liikkeelle pohjoisempaa. Panssariryhmät 3 ja 4 kohtasivat toisensa 7. lokakuuta Vjasmassa. Mottiin oli jäänyt kuusi armeijaa, 55 divisioonaa.
10. lokakuuta puna-armeijan joukkojen johtoon nimitettiin kenraali Žukov.
Lopputulos.
Neuvostoliitto kärsi katastrofaalisen tappion ja satoja tuhansia sotilaita kuoli, haavoittui tai jäi sotavangeiksi. Sotavankeja saatiin 663 000, lisäksi tuhottiin/vallattiin 5 000 tykkiä ja 1 200 panssaria.
Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula!

Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula! oli suomalainen tositelevisiosarja. Ohjelman pääosassa oli kokki Jyrki Sukula. Ohjelman formaatti perustui Gordon Ramsayn "Kurjat kuppilat" -sarjaan. Samasta formaatista huolimatta Sukula on myöntänyt olevansa esikuvaansa mukavampi ravintolatarkastaja.
Lokakuussa 2020 alettiin ohjelmaa esittää Hans Välimäen luotsaamana nimellä "Kuppilat kuntoon, Hans Välimäki!". Keväällä 2024 ohjelmaa alkoivat vetämään Ville Haapasalo ja Pipsa Hurmerinta, jolloin ohjelma muuttui "Kuppilat kuntoon, Ville Haapasalo ja Pipsa Hurmerinta!" -nimiseksi.
Tuotantokaudet.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Ohjelman ensimmäinen kausi alkoi Nelosella 24. lokakuuta 2012.
Toinen tuotantokausi.
Toinen kausi alkoi Nelosella 4. syyskuuta 2013.
Kolmas tuotantokausi.
Kolmas kausi alkoi vuoden tauon jälkeen Nelosella 9. syyskuuta 2015.
Neljäs tuotantokausi.
Ohjelman neljäs kausi alkoi Nelosella 6. helmikuuta 2018.
Hotellit kuntoon, Jyrki Sukula!
10. syyskuuta 2014 alkoi samantyyppiseen formaattiin pohjautuva "Hotellit kuntoon, Jyrki Sukula!", jossa Sukula pyrkii parantamaan suomalaisten hotelleiden tasoa.
Voitto Voipio

Voitto Immanuel Voipio (21. maaliskuuta 1921 Iisalmi – 9. marraskuuta 2012) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Voipion vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Lauri Voipio (1879–1927) ja Elna Lovisa Teittinen (1886–1960). Hän oli naimisissa vuodesta 1949 lehtori Ulla-Maija Tuurin kanssa.
Voipio pääsi ylioppilaaksi 1941 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1949. Ylimääräisenä pappina hän toimi Miehikkälässä vuosina 1949–1951, Heinolassa 1951–1954 ja Mikkelissä 1954–1960 sekä kappalaisena Laihialla 1960–1962 ja virka-apulaisena Tampereella 1962–1965. Ensimmäisenä kappalaisena hän oli Kalevan seurakunnassa 1965–1971 ja kirkkoherrana 1971–1983. Rovastiksi hänet nimitettiin vuonna 1972.
Erskine Hawkins

Erskine Hawkins (26. heinäkuuta 1914 Birmingham, Alabama – 11. marraskuuta 1993 Willingboro, New Jersey) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hänet tunnetaan muun muassa jazzstandardi "Tuxedo Junctionin" säveltäjänä. Hawkins aloitti trumpetin soittamisen 13-vuotiaana. Tätä ennen hän oli jo harjoitellut rumpujen- ja pasuunansoittoa. Opiskellessaan Alabama State Teachers Collegessa Hawkins aloitti toiminnan Bama State Collegians -yhtyeen johtajana ja trumpetistina. Myöhemmin tämän kokoonpanon pohjalta kehittyi Erskine Hawkins Orchestra, joka teki ensilevytyksensä vuonna 1936. Tähän swing-yhtyeeseen kuuluivat myös Dud Bascomb, Paul Bascomb, Julian Dash, Haywood Henry ja Avery Parrish.
Ennen toista maailmansotaa Hawkins yhtyeineen julkaisi kolme merkittävää jazz-/pophittiä. Nämä olivat "Tuxedo Junction", "After Hours" ja "Tippin' In". "Tuxedo Junctionin" alkuperäisversio nousi vuonna 1940 listoilla seitsemänneksi. Glenn Millerin orkesterin versio siitä nousi listaykköseksi, ja omat coverversionsa kappaleesta tekivät myös Duke Ellington, Harry James, Andrews Sisters, Stan Kenton, Quincy Jones, Chet Atkins, King Curtis, Floyd Cramer, Gene Krupa, Duane Eddy, Joe Jackson ja Manhattan Transfer.
Hawkins löysi useita ensiluokkaisia jazzmuusikoita, joihin lukeutuivat Parrish, Henry, Bascombit ja Sammy Lowe sekä laulajat Ida James, Delores Brown ja Della Reese. Hawkinsin myöhemmät levytykset ovat tyylillisesti enemmän kallellaan rhythm and bluesiin kuin jazziin. Hän oli yksi Ray Charlesin tärkeimmistä musiikillisista vaikuttajista.
Vuonna 1948 Hawkinsin sävellys "Gabriel's Heater" pääsi Top 30 -listalle. Yhtye teki paluun vuonna 1971 ja julkaisi albumin "Live at Club Soul Sound". Hawkins otettiin Alabama Jazz Hall of Fameen ensimmäisten muusikkojen joukossa vuonna 1978. Hänet otettiin myös Alabama Music Hall of Fameen vuonna 1989.
Frank Socolow

Frank Socolow (18. syyskuuta 1923 New York – 30. huhtikuuta 1981 New York) oli yhdysvaltalainen jazz-tenorisaksofonisti. Hän aloitti ammattiuransa vuonna 1941 Jack Melvinin kanssa ja teki sitten yhteistyötä Georgie Auldin, Ted Fio Riton, Roy Stevensin, Van Alexanderin ja Shep Fieldsin kanssa. Hän soitti myös Boyd Raeburnin orkesterissa vuosina 1944, 1948 ja 1956–1957. Hän liittyi Buddy Richin lyhytikäiseen big bandiin ja kiersi Skandinaviassa Chubby Jacksonin kanssa 1947–1948.
Socolow oli mukana Artie Shawin big bandissa 1949–1950 ja Johnny Richardsin orkesterissa 1950-luvun lopussa. Raeburnin, Richin, Jacksonin, Shawin ja Richardsin lisäksi Socolow teki levytyksiä myös Sid Cartlettin, Johnny Bothwellin, Buddy DeFrancon, Charlie Venturan, Sal Salvadorin, Terry Gibbsin, Cecil Paynen, Manny Albamin, Gene Krupan, Teddy Charlesin ja Joe Morellon kanssa. Socolow myös johti kaksi omaa sessiota: ensin neljä laulua kvintetin kanssa, jossa soittivat myös Freddy Webster ja Bud Powell (1945), sitten täysi albumi sekstetin kanssa Bethlehem Recordsille (1956).
Tom Clancy’s The Division

Tom Clancy’s The Division (lyhyesti The Division) on Massive Entertainmentin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu 8. maaliskuuta 2016 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Peli sijoittuu Manhattanille, jossa on levinnyt Black Fridayn jälkeen vaarallinen pandemia. Peli perustuu avoimeen maailmaan ja verkkopelaamiseen.
Peliin on alkukuukausien jälkeen tehty useita päivityksiä bugien ja huijareiden karsimiseksi.
Pelille on julkaistu Washingtoniin sijoittuva seuraaja "The Division 2" 15. maaliskuuta 2019.
Juoni.
Black Fridayn aikaan New Yorkissa alkaa rahan kautta levitä vaarallinen isorokkopandemia. Tauti, joka kulkee nimellä "Green Poison" (Vihreä Myrkky), tai "Dollar Flu" (Dollariflunssa) aiheuttaa laajamittaista kaaosta, ja Manhattan asetetaan karanteeniin. Kun hallitus menettää otteensa kaupungista, aktivoidaan tavallisen väen joukossa olevat nukkuvat agentit, jotka toimivat Strategisen Kotimaan Divisioonan (Strategic Homeland Division, SHD) tai lyhyesti sanottuna "Divisioonan" palveluksessa. Divisioonan agentit on koulutettu toimimaan itsenäisesti äärimmäisen katastrofin sattuessa, ja heidät määrätäänkin auttamaan JTF:ää, katastrofiapujoukkoja, palauttamaan Brooklyn hallintaan.
Myynti.
Peli rikkoi useita Ubisoftin myyntiennätyksiä pian julkaisunsa jälkeen.
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10 pistettä arvostelussaan.
Claire Lynch

Claire Lynch (s. 20. helmikuuta 1954 Kingston, New York) on yhdysvaltalainen bluegrasslaulaja. Hän muutti perheensä kanssa Hazel Greeniin 12-vuotiaana ja lauloi lapsuudessaan epävirallisena triona siskojensa kanssa.
Lynch liittyi Hickory Wind -yhtyeeseen, jossa myös hänen tuleva miehensä Larry oli mukana. Yhtyeen uudeksi nimeksi otettiin sittemmin Front Porch String Band, ja vuonna 1977 ilmestyi omakustanteinen debyyttialbumi "Smilin' at You", jota seurasi vielä samana vuonna "Country Rain". Vuonna 1981 yhtye julkaisi "Front Porch String Band" -nimisen albumin Rebel-levymerkillä. Lynch julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa ("Breakin' It") pienemmällä Ambush-levymerkillä.
Kun Lynch alkoi odottaa ensimmäistä kahdesta lapsestaan vuonna 1982, hän ja hänen miehensä hajottivat yhtyeen ja asettuivat pohjoiseen Alabamaan. Aviopari jatkoi esiintymistä tämän jälkeenkin, ja Claire Lynch toimi myös lauluntekijänä, jonka lauluja coveroivat Stephanie Davis, Patty Loveless ja Kathy Mattea. Vuonna 1990 Claire ja Larry Lynch perustivat uuden version Front Porch String Bandista, ja seuraavana vuonna ilmestyi comebackalbumi "Lines &amp; Traces". Yhtyeessä ovat toimineet sellaiset muusikot kuin Michael McLain, Missy Raines ja Jim Hurst.
Lynchin toinen sooloalbumi, "Friends for a Lifetime", ilmestyi vuonna 1993. Hänen albuminsa "Moonlighter" (1995) sai Grammy-ehdokkuuden parhaana bluegrassalbumina. Myöhempiä Lynchin levyjä ovat olleet "Silver and Gold" (1997), "Lovelight" (2000), "Out in the Coutnry" (2001), "New Day on Rounder Records" (2006), "Whatcha Gonna Do" (2009) ja "Dear Sister" (2013). Soolouransa ja Front Porch String Bandin levytysten lisäksi Lynch on laulanut myös Ralph Stanleyn, Linda Ronstadtin, Emmylou Harrisin, Patty Lovelessin, Dolly Partonin, John Starlingin ja Pam Tillisin levyillä.
Lynch on saanut kaksi Grammy-ehdokkuutta ja International Bluegrass Music Associationin vuoden naislaulajan arvon kolmesti vuosina 1997, 2010 ja 2013.
Juryi Žadobin

Juryi Viktaravitš Žadobin () eli Juri Viktorovitš Žadobin (; s. 4. marraskuuta 1954 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on Valko-Venäjän puolustusministeri. Sotilasarvoltaan hän on kenraaliluutnantti.
Hän suoritti asepalveluksensa vuodesta 1972 lähtien ja valmistui Kazanin sotilaskomentajakoulusta 1976. Vuonna 1985 hän suoritti tutkinnon Malinovskin sotilasakatemiassa. Vuosina 1976-1990 hän eteni sotilasurallaan rykmentinkomentajaksi. Vuosina 1990-1999 hän toimi useissa Valko-Venäjän siviilipuolustuksen ja Sisäministeriön joukkojen komentajatehtävissä. 
Žadobin nimitettiin vuonna 1999 apulaisministeriksi Valko-Venäjän sisäministeriöön ja sisäministeriön joukkojen komentajaksi. Syyskuusta 2003 lähtien hän vastasi Valko-Venäjän presidentin turvallisuuspalvelusta. Heinäkuussa 2007 hänestä tuli Valko-Venäjän KGB:n johtaja ja vuosina 2008-2009 hän oli Valko-Venäjän puolustusneuvoston sihteerinä. Presidentti Aljaksandr Lukašenka nimitti Žadobinin puolustusministeriksi 4. joulukuuta 2009. Hän on toiminut tässä tehtävässä kahden eri pääministerin (Sidorski 2003-2010, Mjasnikovitš 2010-) hallituksessa.
Kypriako maliaro

Kypriako maliaro eli "kypriako maliaro bichon" on kyproslainen koirarotu, jonka Kyproksen Kennelliitto (KOK) on virallisesti hyväksynyt. Se saattaa hyvin olla yksi kyproksenvillakoiran esi-isistä mutta toisin kuin tämä on taustaltaan puhdasrotuinen. 
Ulkonäkö.
Rotu kuuluu ns. bichon-tyyppiin mutta muistuttaa karvapeitteensä vuoksi toisinaan myös hollanninrottakoiraa ja vehnäterrieriä. Siitä on kolme eri kokoa: pieni on alle 32 cm, keskikokoinen 32–38 cm ja iso 39–45 cm. Kaikki värit sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Kypriako maliaro on luonteeltaan lempeä, leikkisä seura- ja perhekoira, joka on helppo kouluttaa. Vaikkei sen tule olla aggressiivinen, sillä esiintyy jonkin verran myös vahtiviettiä.
Alkuperä.
Rotu on arviolta ainakin tuhat vuotta vanha.
Luettelo Yhdysvaltain presidentinvaalien ehdokkaista vaalivuosittain

Tämä luettelo Yhdysvaltain presidentinvaalien loppukierroksen ehdokkaista. Luettelossa on pääpuolueiden ehdokkaat, sitoutumattomia ja muista pienpuolueista lisäksi vanhoja hajonneita puolueita. Luettelo alkaa vaalivuosilta 1788-1789 ja loppuu vaalivuoteen 2020. Vaalien voittaja on lihavoitu.
Budslau

Budslau () eli Budslav () on kylä Valko-Venäjän Minskin alueen pohjoisosissa Mjadzelin piirissä. Kylä sijaitsee Itämereen laskevan Niemenjoen vesistöalueen yläjuoksulla, sen Vilija-sivujoen Servatš-sivuhaaran (, ) varrella, linnuntietä 35 kilometriä Mjadzelsta itään. Paikallistietä noin kolme kilometriä kylän länsipuolelta kulkee rautatie (asema Budslau).
Kylän katsotaan saaneen alkunsa, kun vuonna 1504 Liettuan suuriruhtinas ja Puolan kuningas Aleksander Jagiellon (Alexander I) lahjoitti 6 000 aarin metsäalan tuolloisen Vilnan voivodikunnan itäosista Vilnan bernhardilaiselle munkkiyhteisölle, joka oli fransiskaanien haarauma. Vuosina 1589–1591 paikalle rakennettiin puinen bernhardilaiskappeli. Vuonna 1598 vauraaseen aatelissukuun kuulunut, vuosina 1589–1610 Vilnassa keskeisessä asemassa toiminut Jan Patš (1550–1610) lahjoitti kirkolle paavi Klemens VIII:lta saadun Neitsyt Marian eli Jumaläidin kuvan. Elokuussa 1633 laskettiin kivisen kirkon peruskivi. Vuonna 1732 Puolan kuningas August II Väkevä myönsi asutukselle kaupungin arvon. 
Kylä tunnetaan erityisesti sen suuresta, Valko-Venäjän kansallispyhäkköihin kuuluvasta katolisesta kirkostaan. Kirkolla on "pienen basilikan" arvo (). Tämä Budslaun Jumalanäidin kirkkona tunnettu rakennus on saanut nimensä siellä säilytettävästä Budslaun Jumalanäidin ihmeitätekevänä pidetystä ikonista. Ikonin katsotaan suojelevan valkovenäläisiä ja se mainitaan kirjallisissa lähteissä jo vuonna 1617. Seurakunnan juhlapäivää vietetään heinäkuun 2. päivänä.