tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elina Gustafsson

Elina Orvokki Gustafsson (s. 6. helmikuuta 1992) on uransa vuonna 2020 terveyssyistä lopettanut suomalainen nyrkkeilijä, joka otteli urallaan 105 ottelua, joista voitti 84 ja hävisi 21. Hän tyrmäsi vastustajansa yhdessä ottelussa, eikä tullut itse koskaan tyrmätyksi. Hänen seuransa oli kevääseen 2017 asti Porin NMKY, vuosina 2017–2019 Tampereen Voimailuseura ja ennen lopettamistaan Helsingin Tarmo. Aikaisemmin myös Porin Pyrintöä edustanut Gustafsson voitti MM-pronssia Astanassa 2016, EM-kultaa Sofiassa 2018 ja kolme Suomen mestaruutta, sekä kaksi Pohjoismaiden mestaruutta vuosina 2015 ja 2016. Hänen henkilökohtaisina valmentajina toimivat Porissa Marko Pennanen, Tampereella Maarit Teuronen ja Helsingissä Joni Turunen. 
Nyrkkeilyuransa jälkeen Gustafsson on toiminut motivaatiopuhujana, ja käynyt muun muassa kouluilla kertomassa tarinaansa. Hän myös aktiivisesti puhuu sekä eläin- että ihmisoikeuksien puolesta sosiaalisessa mediassa. Näyttelijädebyyttinsä hän teki tv-sarjassa "Kaverikirja" vuonna 2022.
Ura.
Toukokuussa 2016 Kazakstanin Astanassa käydyissä MM-kilpailuissa Gustafsson pääsi arvalla suoraan toiselle kierrokselle, jossa hän voitti Liettuan Rita Sutkuten tuomariäänin 3–0. Puolivälierässä Gustafsson varmisti mitalisijan kukistamalla Venäjän Saadat Abdulajevan, joka on vuoden 2015 MM-hopeamitalisti. Välieräottelussa hän hävisi Kiinan Hong Gulle ja sijoittui jaetulle pronssille yhdessä Saksan Nadine Apetzin kanssa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2018 Sofiassa Bulgariassa Gustafsson voitti mestaruuden kukistamalla loppuottelussa Venäjän Jaroslava Jakušinan hajaäänituomiolla. Gustafssonista tuli näin ensimmäinen suomalainen naisten nyrkkeilyn Euroopan-mestari yhdessä Mira Potkosen kanssa, joka myös voitti mestaruuden eri painoluokassa.
Lokakuussa 2019 Venäjän Ulan-Udessa käydyissä MM-kilpailuissa Gustafsson hävisi heti ensimmäisellä kierroksella Kiinan Liu Yangille tuomariäänin 5–0 ja putosi jatkosta.
Muuta.
Gustafsson palkittiin TUL:n Satakunnan piirin parhaana naisurheilijana vuonna 2013. Vuonna 2015 hänet valittiin Miss Gay Finland -kilpailun ensimmäiseksi perintöprinsessaksi. Koulutukseltaan Gustafsson on lähihoitaja. Gustafsson palkittiin Hämeen Urheilugaalassa Tampereen Vuoden Urheilijaksi vuonna 2018. Gustafsson seurusteli vuosina 2018-2020 Emmi Asikaisen kanssa, mutta suhde päättyi Elinan aloitteesta.
Gustafssonista julkaistiin vuonna 2021 Otavan kustantama kirja "Rohkeudella Elina Gustafsson", jonka on kirjoittanut Ulla-Maija Paavilainen.
Gustafsson osallistui syksyllä 2021 Tanssii Tähtien Kanssa -ohjelmaan ja teki samalla historiaa olemalla tanssiparinsa Ansku Bergströmin kanssa ensimmäinen samaa sukupuolta oleva tanssipari formaatin suomalaisessa versiossa. Joulukuussa 2021 Gustafsson ja Bergström kertoivat sosiaalisessa mediassa seurustelevansa. Avoliittoon he muuttivat kesällä 2022 Bergströmin siirtäessä tavaransa Gustafssonin luo. He menivät kihloihin huhtikuussa 2023, mutta erosivat tammikuussa 2025.
Bernard Carayon

Bernard François Marie Carayon (s. 1. lokakuuta 1957 Pariisi) on ranskalainen poliitikko.
Vuonna 1984 Carayon siirtyi Jacques Chiracin Pariisin kaupunginhallinnon esikuntaan. Vuosina 1986–1988 hän toimi turvallisuusasioista vastaavan ministeri Robert Pandraudin esikunnassa projektipäällikkönä. Vuosina 1988–1990 hän toimi konsulttina ja johtajana Ecoficessa, Rotschild-pankin tytäryhtiössä. Vuosina 1990–1991 hän toimi varajohtajana Charles Pasquan johtamassa Hauts-de-Seinen aluehallinnossa ja vuosina 1993–2012 Tarnin alueen kansanedustajana.
Hän on toiminut myös asianajajana Pariisissa ja luennoitsijana.
Opetustehtävät.
Carayon on ajoittain avustanut Scienses Po Paris-kauppakorkeakoulua sekä Pariisin taloudellisen sodankäynnin koulua, jossa hän on opettanut taloustiedustelua.
Sotilasura.
Vuonna 2007 Carayon ylennettiin reservissä everstiksi.
Media.
Carayonin mukaan George Soros ja Euroopan unioni rahoittavat kolmasosaa sadasta kansalaisjärjestöstä, jotka edistävät maahanmuuttajien tuloa Eurooppaan myös laittomasti. Hänen mukaansa Soros käyttää vuosittain miljardi dollaria rahoittaakseen värivallankumouksia ja erityisesti maahanmuuttoa edistäviä kansalaisjärjestöjä.
Carayonin mukaan amerikkalainen European Stability Initiative-ajatuspaja laati Merkelin vuoden 2015 lokakuun suunnitelman, jossa kehottiin Saksaa ottamaan maahan lisää maahanmuuttajia ja jakamaan heille viisumeja vapaata liikkumista varten. Ajatuspajaa rahoittaa Soroksen Open Society Institute sekä Rockefeller Brothers Fund ja muita amerikkalaisia rahoittajia.
Eulace Peacock

Eulace Peacock (27. elokuuta 1914 Dothan, Alabama, Yhdysvallat – 13. joulukuuta 1996 Yonkers, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä, jonka uran huippukausi ajoittui 1930-luvun puoliväliin.
Peacockin uran historiaa.
Peacock sivusi 6.8.1934 Oslossa silloista 100 metrin juoksun maailmanennätystä 10,3 ja voitti lajissa vuonna 1935 Yhdysvaltain mestaruuden. Hän voitti samoissa mestaruuskisoissa kultaa pituudessa ennätyksekseen jääneellä tuloksella 800 cm. Peacock ei kuitenkaan voinut osallistua Berliinin vuoden 1936 kesäolympialaisiin, koska hän oli loukannut oikean takareitensä, ensin elokuussa 1935 ja uudelleen 24.4.1936, juostessaan Philadelphiassa käydyssä Penn Relays -viestijuoksutapahtumassa 4 × 100 metrin viestin ankkurina. Vuosien 1940 ja 1944 kesäolympialaisia ei järjestetty toisen maailmansodan takia. Peacock ei koskaan voinut osallistua olympialaisiin.
Peacock, Owens ja kontrafaktuaalista historiaa.
Peacock ja Berliinin vuoden 1936 kesäolympialaisissa neljä kultaa (100 m, 200 m, 4 × 100 m, pituus) voittanut Jesse Owens olivat keskinäisissä kilpailuissaan sekä niiden ulkopuolella toistensa ystäviä, jotka aina kunnioittivat toisiaan. Esimerkiksi 28.3.1936 käydyssä 50 jaardin kisassa Peacock horjahti lähdössä ja Owens juoksi voittoon. Kun Owens huomasi, mitä oli tapahtunut, hän vaati kisan uudelleen juoksemista. Peacock voitti uusintalähdön, mutta ei halunnut ottaa vastaan kultamitalia. On usein väitetty, että Peacock voitti ennen loukkaantumistaan Owensin seitsemän kertaa kymmenessä kohtaamisessa, mutta on esitetty myös toisenlaisia väitteitä, esimerkiksi että voitot finaaleissa, joissa molemmat kilpailivat terveinä, menivät tasan, tai että Owens voitti useimmat keskinäiset kohtaamiset.
Owens juoksi Chicagossa 20.6.1936, alle kaksi kuukautta ennen Berliinin olympialaisia, uuden 100 metrin juoksun maailmanennätyksen 10,2. Peacockin tuloskunto 1930-luvun puolivälissä ja poisjäänti loukkaantumisen takia ovat synnyttäneet pohdintaa kontrafaktuaalisen historian näkökulmasta, miten olisi käynyt, jos Peacock olisi huippukuntoisena voinut osallistua Berliinin olympialaisiin. Eulace Peacockin hautakivessä lukee ”World's Fastest Human” ’maailman nopein ihminen’, ja hänestä on kirjoitettu artikkeli, jossa hänestä käytetään ilmausta ”history’s greatest also-ran”, joka viittaa suureen juoksijaan, joka ei saanut nimeään olympialaisten historiaan. Peacock suhtautui loukkaantumisensa aiheuttamaan poisjääntiin ilmentäen samaa urheiluhenkeä kuin juoksijana. Hän sanoi, että totta kai hän pettyi, mutta koko elämää ei voi käyttää sen miettimiseen, mitä olisi voinut olla. Peacock toimi uransa jälkeen valmentajana, yleisurheilukilpailuiden toimitsijana sekä yrittäjänä. Hänet valittiin National Track &amp; Field Hall of Fame -kunniagalleriaan vuonna 1987, muun muassa vuonna 1974 valitun Jesse Owensin seuraksi.
Eulace Peacock populaarikulttuurissa.
Jesse Owensista kertovassa elokuvassa Race (2016) Eulace Peacockia esittää Shamier Anderson.
Tidskrift i Sjöväsendet

Tidskrift i Sjöväsendet oli Turussa vuosina 1868–1871 ilmestynyt ruotsinkielinen merenkulkualan ammattilehti.
Turun merenkulkukoulun opettajana toimineen merikapteeni B. H. Ljunggrenin julkaisema ja toimittama "Tidskrift i Sjöväsendet" ilmestyi ensimmäisenä vuotenaan Suomen merivakuutusyhdistyksen taloudellisen tuen turvin. Se julkaisi tietoja merenkulkualan uutuuksista, keksinnöistä ja parannuksista sekä merenkulkua ja kauppalaivastoa koskevia virallisia tiedotuksia. Lehti sisälsi myös maallikoita kiinnostavaa luettavaa merirosvoista, löytöretkistä ja haaksirikoista. Kerran kuukaudessa ilmestynyt hyvin toimitettu lehti lakkasi tappiollisena neljän vuoden jälkeen.
Veckoblad för Uppfostran och Undervisning

Veckoblad för Uppfostran och Undervisning oli Helsingissä vuosina 1834–1835 ilmestynyt ruotsinkielinen kasvatusopillinen aikakauslehti.
Tunnetun pedagogin Odert Henrik Gripenbergin julkaisema ja toimittama "Veckoblad för Uppfostran och Undervisning" oli Suomen ensimmäinen tieteellisen erikoisalan aikakauslehti. Se käsitteli kasvatustieteen metodeja ja pohti opetuksen tarkoituksia ja päämääriä. Gripenbergin näkemykset perustuivat G. I. Hartmanin empiirisen havainnoinnin filosofiaan ja Pestalozzin käytännöllisiin ajatuksiin. Raskassoutuinen, lähinnä opettajien parissa kannatusta saanut "Veckoblad" ilmestyi vain vajaan vuoden ajan.
Kiertomaatalous

Kiertomaatalous on maatalouden menetelmä, jossa pyritään pitämään maaperä hyvinvoivana. Kun maaperän luonnollinen eliötoiminta säilyy monipuolisena ja tuottavana, tarvitaan vähemmän keinolannoitteita, eikä maata tarvitse muokata voimakkaasti.
Kiertomaatalous lisää viljelymaan tuottavuutta, vähentää viljelyn päästöjä, lisää ympäristön monimuotoisuutta sekä lisää maatalouden kykyä sopeutua ympäristön ja yhteiskunnan muutoksiin. Uusiutuvassa kiertomaataloudessa käytetään seosviljelyä, istutetaan puita sekä hyödynnetään metsiä ja kosteikkoja kestävällä tavalla. Luonnon monimuotoisuuden palauttaminen ja luonnon suojelu sekä maan kasvukunnon korjaaminen ja sen ylläpito ovat kiertomaataloudessa avainasemassa. 
Kiertomaatalouden hyödyt.
Maatilojen kasvihuonekaasupäästöihin vaikutetaan käyttämällä tiloilla uusiutuvaa energiaa, pitämällä hyvää huolta peltomaan rakenteesta ja kasvattamalla peltojen hiilinieluja. Typensitojakasvien kasvattaminen teollisten typpilannoitteiden käytön sijaan vähentää lannoiteteollisuuden tarvetta sekä vähentää typpiteollisuuden energiantarvetta ja sitä kautta päästöjä. Typensitojakasveilla voidaan tuottaa ilmastoystävällistä ruokaa, rehua ja lannoitusta ilman typpilannoitteita. Kotieläintuotannossa syntyvän lannan oikeilla varastointi- ja käsittelytavoilla voidaan saada lannan ravinteet tehokkaammin kiertoon ja kasvien käyttöön.
Ilmastonmuutoksen vaikutusten heikkeneminen hillitsevät myös ilmastopakolaisuuden määrää. Ilmastopakolaiset ovat joutuneet muuttamaan asuinalueiltaan pois ilmastonmuutoksen aiheuttamien seurausten, kuten ruoan puutteen tai ääriolosuhteiden, vuoksi. 
Kiertomaatalous tekee ruoasta terveellisempää ja ravinteikkaampaa, sillä kiertomaatalouden menetelmät lisäävät pellon multavuutta ja ravinnerikkautta. Lisäksi keinotekoisten lannoitteiden, torjunta-aineiden sekä rikkaruohomyrkkyjen käyttöä minimoidaan, jolloin kemikaalien määrä ruoassamme vähenee. Nämä yhdessä antavat kasveilla hyvän kasvualustan. Viljelijä säästää rahaa, kun keinotekoisten lannoitteiden, torjunta-aineiden ja rikkaruohomyrkkyjen käyttöä minimoidaan. Samalla viljelijän päästöt vähenevät, kun kemikaalien käyttö supistuu.
Rugbyn maailmanmestaruuskilpailut 2011

Vuoden 2011 rugbyn maailmanmestaruuskilpailut, järjestyksessä seitsemännet maailmanmestaruuskilpailut, järjestettiin Uudessa-Seelannissa 9. syyskuuta – 23. lokakuuta 2011.
Ottelut pelattiin useilla eri stadioneilla, niin Pohjoissaarella kuin Eteläsaarellakin, ja kilpailu kokonaisuudessaan oli suurin Uudessa-Seelannissa järjestetty urheilutapahtuma.
Stadionit.
Ottelut pelattiin 12 eri stadionilla.
Christchurchissa sattunut maanjäristys aiheutti muutoksia, sillä kaupungin stadion vaurioitui, jonka seurauksena stadionilla suunnitellut pelit siirrettiin muille stadioneille; alkulohkon viisi peliä eri stadioneille ja välierän ottelut Aucklandiin.
Joukkueet.
12 joukkuetta pääsi suoraan lopputurnaukseen.
Lohkojen kaksi parasta etenivät puolivälieriin. Niiden lisäksi myös kolmanneksi sijoittuneet saivat suoran paikan vuoden 2015 MM-kisoihin.
Välierät.
 – 8–9
 – 6–20
Pronssiottelu.
 – 18–21
Loppuottelu.
 – 7–8
Kosken kartano

Kosken kartano () on Kosken ruukkiyhdyskunnassa Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rajalla sijaitseva kartano. Kartano sijaitsee Salon kaupungissa ja kuului Perniöön ennen vuoden 2009 kuntaliitosta.
Kosken kartano tuottaa hereford-luomulihaa. Tilalla viljellään nurmirehua, ohraa, rypsiä, ruista, kauraa ja vehnää. Kosken kartanon omistavat Fredrik ja Helena von Limburg Stirum.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Kosken ruukinalueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. WWF valitsi Kosken kartanon vuonna 2014 Suomen ympäristöystävällisimmäksi maatilaksi. Kosken kartano on saanut Suomen ensimmäisen yksityiselle metsänomistajalle myönnetyn FSC-sertifikaatin.
Kartanon punamullattu rakennus on vuodelta 1731. Nykyisen asunsa se on saanut 1920-luvulla.
Lukemisia Suomen sotamiehille

Lukemisia Suomen sotamiehille – Läsning för den finske soldaten oli Helsingissä vuosina 1888–1901 ilmestynyt suomen- ja ruotsinkielinen sotilaslehti.
Suomen sotaväen päällikön hallituksen julkaisema "Lukemisia Suomen sotamiehille" oli miehistölle tarkoitettu kaksikielinen aikakauslehti, jonka rinnalla ilmestyi päällystölle suunnattu ruotsinkielinen "Finsk Militär Tidskrift". Sen toimittajina työskentelivät R. von Willebrand (1888–1896) ja M. Alfthan (1897–1901). Lehden päätehtäväksi ilmoitettiin sotilashengen ylläpitäminen. Se julkaisi muistelmia ja kuvauksia varsinkin Turkin sodasta, jakoi ammattitietoutta, käsitteli sotaväen jokapäiväistä elämää ja erityisesti urheilutoimintaa. "Lukemisia" ilmestyi epäsäännöllisesti ja sen menekki oli ilmeisen heikko. Lehti lakkasi Suomen sotaväen lakkauttamisen myötä.
HTC Vive

HTC Vive on HTC:n ja Valve Corporationin yhteistyössä kehittämä virtuaalitodellisuusjärjestelmä, joka koostuu virtuaalilaseista, käsissä pidettävistä liikeohjaimista ja laserpohjaisista antureista. Järjestelmä on suunniteltu muuntamaan antureiden avulla määritelty tila kolmiulotteiseksi virtuaalimaailmaksi jonka sisällä voi liikkua ja jonka sisällön kanssa käyttäjä voi olla vuorovaikutuksessa liikeohjainten avulla. Laitekokonaisuus julkaistiin 5. huhtikuuta 2016.
Tekniset tiedot.
Virtuaalilaseissa on kaksi näyttöä, yksi kullekin silmälle. Näyttöjen virkistystaajuus on 90 hertsiä ja niiden yhdistetty resoluutio on 2 160 × 1 200. Laitteessa on yli 70 anturia, mukaan lukien gyroskooppi, kiihtyvyysanturi sekä laserpaikannusanturi. Laitteen mukana toimitettavien tukiasemien avulla virtuaalilasien ja liikeohjainten sijainti välitetään virtuaaliseen tilaan, jonka koko on maksimissaan noin 4,5 × 4,5 metriä.
Laitteistovaatimukset.
Vähimmäislaitteistovaatimukset ovat Intel Core i5-4590- tai AMD FX-8350-prosessori, näytönohjaimen osalta Nvidia GeForce GTX 970 tai AMD Radeon R9 290, 4 gigatavua keskusmuistia, HDMI 1.4- tai DisplayPort 1.2-videoulostulo ja yksi USB 2.0-portti. Tuettuja käyttöjärjestelmiä ovat Windows 7 SP1, Windows 8.1 ja Windows 10. Vuoden 2015 Gamescom-messuilla HTC totesi että myös OS X ja Linux olisivat tuettuja julkaisuvaiheessa, mutta tämän jälkeen asiasta ei ole annettu virallista lausuntoa.
HTC on mainostanut tiettyjen laitevalmistajien - kuten MSI:n, Alienwaren ja HP:n - tietokoneita jotka täyttävät minimivaatimukset. Valve on myös julkaissut ilmaisen suorituskykytestin joka arvioi tietokoneen tehokkuuden ja kertoo onko prosessori tai näytönohjain rajoittava tekijä.
Pelit.
HTC Vive virtuaalilaseille oli 1. maaliskuuta 2017 saatavilla yli 1 200 peliä Steam-pelipalvelussa. Suosituimpiin peleihin kuuluvat esim. The Lab, Google Earth VR ja Space Pirate Trainer.
Modien avulla Vive-laseille on saatavilla myös tuki useille muille peleille, kuten Minecraftille ja Half-Life 2:lle
Robinson Canó

Robinson José Canó Mercedes (s. 22. lokakuuta 1982 San Pedro de Macorís) on dominikaanilainen baseballpelaaja, joka on vuodesta 2019 lähtien edustanut MLB:n New York Metsiä. Hänen pelipaikkansa on kakkosvahti.
Canó pelasi vuosina 2005–2013 New York Yankeesissä, ja voitti seurassa kaudella 2009 World Seriesin. Hän teki joulukuussa 2013 vapaana pelaajana Seattlen kanssa kymmenvuotisen sopimuksen, arvoltaan 240 miljoonaa dollaria. Canó on urallaan valittu kuudesti un.
Canó on jäänyt kahdesti kiinni dopingista. Ensimmäisen kerran vuonna 2018, jolloin hän sai 80 ottelun pelikiellon ja toisen kerran vuonna 2020, jolloin hän sai koko kauden 2021 kestävän pelikiellon. Ensimmäisessä dopingkäryssä hän jäi kiinni diureettien käytöstä ja toisella kertaa anabolisten steroidien käytöstä.
Muuta.
Canón isä José Canó pelasi vuonna 1989 Houston Astrosissa kuusi ottelua syöttäjänä. Hän nimesi poikansa baseball-legenda Jackie Robinsonin mukaan.
Canó sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden marraskuussa 2012.
Yoenis Céspedes

Yoenis Céspedes Milanés (s. 18. lokakuuta 1985 Campechuela) on kuubalainen baseballpelaaja, joka edustaa MLB-liigan New York Yankeesiä. Hänen pelipaikkansa on koppari.
Céspedes loikkasi Kuubasta Dominikaanisen tasavallan kautta Yhdysvaltoihin kesällä 2011, ja sai tammikuussa 2012 vapaan agentin statuksen. Hän solmi Oakland Athleticsin kanssa nelivuotisen sopimuksen, arvoltaan 36 miljoonaa dollaria.
Céspedes valittiin kaudella 2014 ensimmäistä kertaa un.
Muuta.
Céspedesin äiti Estela Milanés edusti Kuubaa vuoden 2000 kesäolympialaisissa softballissa.
Hideki Irabu

Hideki Irabu (; 5. toukokuuta 1969 Hirara, Okinawan prefektuuri, Japani – 24. heinäkuuta 2011 Rancho Palos Verdes, Kalifornia, Yhdysvallat) oli japanilainen baseballpelaaja. Hänen pelipaikkansa oli syöttäjä.
Ammattilaisura.
Irabu pelasi vuosina 1988–1996 kotimaansa NPB-liigan Chiba Lotte Marinesissa.
Vuosina 1997–2002 Irabu pelasi Pohjois-Amerikan MLB:ssä yhtenä liigan ensimmäisistä japanilaispelaajista. Hän voitti New York Yankeesissä kahdesti World Seriesin. Kokonaisuutena Irabun MLB-ura oli kuitenkin odotuksiin nähden pettymys, ja hän joutuikin usein yleisön, median sekä New Yorkin vuosinaan omistaja George Steinbrennerin hampaisiin.
Irabu palasi kaudelle 2003 takaisin Japanin NPB-liigaan ja lopetti seuraavan kauden jälkeen uransa. Hän yritti paluuta alasarjoissa vuonna 2009.
Kuolema.
Irabu löydettiin hirttäytyneenä kotoaan 24. heinäkuuta 2011.
Tomi Brotherus

Tomi Brotherus on suomalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnettuja ohjauksiaan ovat muun muassa "O Ye Barra", "Happy Banana," "Salattua Diplomatiaa ja Vaaran kehto". 
Brotherus on tehnyt myös fiktiivisen elokuvan ohjauksia ja ollut palkitun "Invisible Heroes" -tv-sarjan Creative Consultant ja taustatutkija laajan Chilen lähihistorian tuntemuksen ja kontaktiensa ansiosta. Tomi on erikoistunut dokumenttielokuviin ja palkittu töistään eri elokuvafestivaaleilla muun muassa Yhdysvalloissa, Italiassa, Irakissa, Chilessä ja Suomessa. Brotherus on monipuolinen taiteilija ja kiitetty myös kirjallisista taidoistaan. 
Nykyään Tomi Brotherus toimii RexTV-televisioyhtiön johtajana.
Laipikat

Laipikat ("Phyllanthus") on kasvisuku, joka kuuluu heimoon Phyllanthaceae. Siihen kuuluu noin 750–1 000 lajia. Laipikat on hyvin suuri ja monimuotoinen suku, jonka lajit voivat olla puita, pensaita tai ruohoja. Joillakin lajeilla on syötäviä hedelmiä.
Tuntomerkit.
Laipikoihin kuuluu puita, pensaita ja ruohoja. Ne ovat yleensä yksikotisia, joskus kaksikotisia. Lehtiasento on vuorottainen. Lehdet ovat yksinkertaisia, usein kaksirivisiä, lyhytruotisia ja korvakkeellisia. Päävarren lehdet ovat usein surkastuneita. Lehtilavat ovat ehytlaitaisia ja sulkasuonisia. Kukintojen muoto vaihtelee suuresti. Yksineuvoiset kukat ovat teriöttömiä. Verholehtiä on tavallisesti 3–6, emikukissa joskus enemmänkin. Hedekukissa on 2–6 hedettä ja 3–6 mesiäistä. Emikukissa on useimmiten kolmilokeroinen, joskus jopa 12-lokeroinen sikiäin, jonka jokaisessa lokerossa on kaksi siemenaihetta. Emin vartaloita kukassa on yhtä monta kuin sikiäimen lokeroita. Emien luotit ovat usein kaksiliuskaisia. Hedelmät ovat usein kuivana avautuvia kotia, mutta joillakin lajeilla meheviä marjoja tai luumarjoja.
Levinneisyys.
Laipikat kasvavat kaikilla trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Lajeja.
Sukuun kuuluu satoja lajeja. Kuudella lajilla on suomenkielinen nimi:
Käyttö.
Joidenkin laipikoiden mehevät hedelmät ovat syötäviä. Karvaslaipikkaa ja amblapuuta kasvatetaan hedelmäpuina.
Urban

Urban on miehen etunimi, lyhentymä latinalaisesta nimestä Urbanus, joka merkitsee kaupunkilaista. Nimi Urbanus on ollut muun muassa kahdeksalla paavilla. Urban on käytössä myös sukunimenä.
Suomessa nimi Urban on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 173 henkilölle. Se sijaan 2010-luvulla syntyneitä Urban-nimisiä on vain muutama. Nimestä on käytössä myös suomen­kielinen mukaelma Urpo. Urbanin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 25. toukokuuta, joka on myös suomen­kielisen kalenterin mukaan Urpon nimipäivä. Nimipäivä on sijoitettu tälle päivälle vuonna 230 kuolleen paavi Urbanus I:n muistoksi.
Vapauden ja demokratian Eurooppa

 Vapauden ja demokratian Eurooppa ("Europe of Freedom and Democracy", EFD) oli EU-kriittinen europarlamenttiryhmä Euroopan parlamentissa. Se perustettiin vuoden 2009 europarlamenttivaalien jälkeen Itsenäisyys/demokratia-ryhmän ja Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän jatkajaksi. Ryhmän puheenjohtaja on Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja Nigel Farage.
Vuosina 2014 ryhmän nimi muuttuu Vapauden ja suoran demokratian Eurooppa:ksi ("Europe of Freedom and Direct Democracy", EFDD).
Karvaslaipikka

Karvaslaipikka ("Phyllanthus acidus") on kasvilaji, joka kuuluu laipikoiden sukuun. Se on pieni puu tai pensas, jota kasvatetaan syötävien hedelmien vuoksi. Happamista hedelmistä valmistetaan monenlaisia säilykkeitä ja mehuja.
Tuntomerkit.
Karvaslaipikka on pieni puu tai pensas, joka kasvaa 2–9 metriä korkeaksi. Sen matala ja leveän pensasmainen latvus on monihaarainen. Se muistuttaa paljon toista trooppista hedelmäpuuta, bilimbiä, joka ei kuitenkaan ole sille sukua. Lehdet ovat vuorottaisia, lyhytruotisia, usein puikeita ja 2–7,5 cm pitkiä. Pienet vaaleanpunaiset kukat ovat tertuissa, jotka kasvavat suoraan paksujen oksien lehdettömistä varsista. Kellertävät ja 1–2,5 cm pitkät hedelmät ovat luumarjoja. Niiden sisältämässä kivessä on 4–6 siementä. Syötävät hedelmät ovat mehukkaita mutta happamia.
Levinneisyys.
Karvaslaipikan uskotaan olevan alun perin kotoisin Madagaskarilta. Se on tuotu sieltä Aasian etelä- ja kaakkoisosiin jo esihistoriallisina aikoina. Historiallisina aikoina sitä on alettu kasvattaa myös Amerikan mantereiden trooppisissa osissa. Nykyään puuta kasvaa kaikkialla tropiikissa.
Käyttö.
Karvaslaipikkaa kasvatetaan hedelmäpuuna. Sen kypsät hedelmät voidaan syödä sellaisenaan, mutta ne ovat niin happamia, että yleisemmin niistä valmistetaan sokeriliemessä keittämällä mehua, siirappia tai säilykkeitä. Kasvin lehtiä käytetään lisäksi vihanneksena osissa trooppista Aasiaa.
Amblapuu

Amblapuu ("Phyllanthus emblica") on kasvilaji, joka kuuluu laipikoiden sukuun. Se on pieni puu, jota kasvatetaan syötävien hedelmien vuoksi. Puuta on käytetty myös lääkekasvina.
Tuntomerkit.
Amblapuu on pieni puu, joka kasvaa yleensä 3–8 metriä korkeaksi, joskus yli 20-metriseksikin. Puu on kausivihanta. Lehdet ovat lyhytruotisia, pitkänpyöreitä tai tasasoukkia ja 8–23 mm pitkiä. Pienet kukat ovat kukinnoissa, joissa on monta hyvin pientä hedekukkaa ja 1–2 suurempaa emikukkaa. Pyöreät vihreät tai kellertävät luumarjatyyppiset hedelmät ovat 1–1,3 cm halkaisijaltaan.
Levinneisyys.
Amblapuu on kotoisin Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta. Sitä kasvatetaan nykyisin muuallakin maailman trooppisilla alueilla.
Käyttö.
Amblapuuta kasvatetaan hedelmäpuuna. Sen happamia hedelmiä voidaan syödä sellaisenaan, mutta niistä valmistetaan myös säilykkeitä. Hedelmät sisältävät runsaasti C-vitamiinia. Puun lehtiä, juuria ja siemeniä käytetään perinnelääkintään.
Karin rannalla

Karin rannalla on Carl Larssonin vesivärimaalaus (akvarelli) vuodelta 1908.
Kuvaus.
Akvarelli esittää Carl Larssonin vaimoa Karinia (s. Bergöö), aurinkoisena päivänä perheen kodin Lilla Hyttnäsin puutarhassa Sundbornissa Taalainmaalla.
Maalaus julkaistiin Carl Larssonin kirjassa "Åt solsidan : en bok om boningsrum, om barn, om dig, om blommor, om allt: taflor och prat" vuonna 1910. Kirjassa on 32 jäljennöstä Larssonin maalauksista ja niihin liittyvä teksti.
Alkuperä.
Malmön kaupunki hankki maalauksen Baltilaisesta näyttelystä vuonna 1914. Se kuuluu Malmön taidemuseon kokoelmiin.
Kadmiumsulfaatti

Kadmiumsulfaatti (CdSO4) on kadmium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kadmiumia sisältävien pigmenttien valmistukseen, eräissä sähkökemiallisissa kennoissa ja metallien päällystämiseen kadmiumilla.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kadmiumsulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Kadmiumsulfaatti liukenee erittäin hyvin veteen. Liukoisuus on suurimmillaan noin 20 °C:n lämpötilassa ja pienenee kuumennettaessa. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja kuten oktahydraatti (3 CdSO4·8H2O), heptahydraatti (CdSO4·7H2O) ja monohydraatti (CdSO4·H2O). Yhdiste ei liukene etanoliin. Kadmiumsulfaatti ärsyttää hengitysteitä, ihoa ja silmiä sekä luokitellaan syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi kemikaaliksi.
Valmistus ja käyttö.
Kadmiumsulfaattia valmistetaan liuottamalla metallista kadmiumia, kadmiumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia laimeaan rikkihappoon. Liuoksesta se voidaan kiteyttää lisäämällä liuokseen etanolia tai kuumentamalla noin 40 °C:n lämpötilaan. Yhdistettä voidaan valmistaa myös hapettamalla kadmiumsulfidia kuumentamalla kadmiumia ammonium- tai natriumpersulfaatin kanssa tai kadmiumsuolojen ja dimetyylisulfaatin välisellä reaktiolla.
Cd + H2SO4 → CdSO4 + H2
CdO + H2SO4 → CdSO4 + H2O
Cd(OH)2 + H2SO4 → CdSO4 + 2 H2O
CdCO3 + H2SO4 → CdSO4 + H2O + CO2
Kadmiumsulfaattia voidaan käyttää kadmiumväriaineiden esimerkiksi kadmiumsulfidin eli kadmiumkeltaisen valmistamiseen. Siitä voidaan valmistaa myös muita veteen niukkaliukoisia kadmiumyhdisteitä. Muita käyttökohteita ovat fluoresoivien värien valmistus, elektrolyyttinä pinnoitettaessa metalleja elektrolyyttisesti kadmiumilla ja niin kutsutuissa Weston-kennoissa.
Daisenryō-kofun

Daisenryō-kofun (), myös Daisen-kofun () tai keisari Nintokun hauta, on Japanissa sijaitseva kofun-hauta, joka on lajissaan suurin. Daisenryō-kofun sijaitsee Sakaissa, Osakan prefektuurissa. Kumpuhauta on ilmasta katsottuna avaimenreiän muotoinen saari vallihautojen keskellä. Se on yksi antiikin suurimmista muistomerkeistä.
Kummun mitat.
Kumpu on 35,8 m korkea. Kummun etuosan leveys 305 m ja pituus 486 m. Kummun ala 32,3 ha ja tilavuus noin 1,388 miljoonaa m³. Kumpua saatettiin rakentaa esimerkiksi tuhannen miehen voimin neljä vuotta. Toisen arvion mukaan kofunin rakentaminen olisi vienyt tuhannelta 31 vuotta 6 kuukautta. Nykyisellä tekniikalla kummun teko veisi pari kuukautta .
Avaimenreikähaudat.
Avaimenreiän muotoiset haudat ("zempō-kōen-fun") ovat eräs japanilaisten hautakumpujen, kofunien alalaji. Yamato-valtion keskusalueelle rakennettiin 400-luvulla jaa. suuria avaimenreikähautoja, "kofuneja". Daisenryō-kofunin lähellä on 15 muuta suurta avaimenreikähautaa. Tätä hauta-aluetta kutsutaan Mozun hauta-alueeksi (Mozun kofungun). Monien mielestä Daisen kofun on Japanin 16. keisarin Nintokun hauta. Japanin keisarillisen viraston nimi keisarihaudalle on "Mozu no mimihara no naka no misasagi" ().
Daisenryō-kofun on osa Mozun–Furuichin kofun-ryhmää, joka on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2019.
Helvetti (Wiiralt)

Helvetti on virolaisen taiteilijan Eduard Wiiraltin etsaus vuodelta 1932. Teoksen koko on 39,4 × 46,8 cm. Se kuuluu Eesti Kunstimuseumin (KUMU) kokoelmaan.
Analyysi.
Teos nostaa esiin sosiaalisen sorron synkkyyden ja vieraantumisen, jota valittu perinteinen grafiikan menetelmä korostaa.
Sam &amp; Max Save the World

Sam &amp; Max: Save The World (myös nimellä Sam &amp; Max: Season One) on Telltale Gamesin kehittämä seikkailupeli, joka julkaistiin kuutena episodina 2006–2007. Pelaaminen on samanlaista kuin useimmissa Telltalen videopeleissä.
Sam ja Max ovat alussa omassa toimistossaan, ja he leikkivät omenan ampumista. Sen jälkeen he menevät pysäyttämään Brady Culturen.
Sam ja Max perustuvat Steve Purcellin sarjakuvaan, jonka pohjalta LucasArts kehitti vuonna 1993 julkaistun videopelin "Sam &amp; Max Hit the Road". LucasArtsin luovuttua jatko-osan "Sam &amp; Max: Freelance Police" kehittämisestä Telltale sai lisenssin vuonna 2005 ja alkoi tehdä omaa peliään.
Telltale on julkaissut pelille kaksi jatko-osaa: "Sam &amp; Max Beyond Time and Space" (2007) ja "" (2010).
Pelistä julkaistiin remasteroitu version joulukuussa 2020. Fanit huomasivat että pelin uudessa versiossa oli poistettu lukuisia poliittisesti epäkorrektiksi muuttuneita vitsejä.
Pelistä on poistettu esim. stereotypia ranskalaisista, vitsi sukupuolenvaihdoksesta ja kehitysvammasta, viittauksia huumekauppaan ja skinheadeihin, vitsi esiintymisestä 15-vuotiaana tyttönä internetissä ja afrikkalaisamerikkalaisen slangin ilmauksia. Yksi ääninäyttelijöistä on vaihdettu, syynä pidetään sitä että valkoinen puhui stereotyyppisellä afrikkalaisamerikkalaisella aksentilla.
Kehittäjä Skunkape Games ilmoitti unohtaneensa mainita muutoksista ja kielsi sensuurin ja sanoi tehneen pieniä muutoksia vuonna 2020 "epämukaviksi" muuttuneisiin vitseihin.
Malakai Fekitoa

Malakai Fekitoa (s. 10. toukokuuta 1992 Ha'apai, Tonga) on uusiseelantilainen ammattilaisrugbypelaaja. Fekitoa on pelannut Uuden-Seelannin rugbymaajoukkueessa, voittaen maailmanmestaruuskilpailuista kultaa vuonna 2015.
Nuoruus.
Fekitoa syntyi Tongalla, yhdellä Ha'apain saarista. Hän oli turistimatkalla Uudessa-Seelannissa vuonna 2009, ja anoi stipendiä Wesleyn collegeen. Stipendi myönnettiin, kun Fekitoa näytti pelitaitonsa rugby-ottelussa, jonka jälkeen hän on asunut Uudessa-Seelannissa.
Ura.
Fekitoa aloitti ammattilaisuransa pelaamalla Aucklandin riveissä vuonna 2012.
Super Rugby -joukkueista hän on pelannut Auckland Bluesissa (2013) sekä nykyään Highlanderseissa (2014–), ollen voittamassa näin myös super rugby -kautta vuonna 2015 Highlandersien riveissä. 
Maajoukkue.
Fekitoa pelasi ensimmäisen ottelunsa Uuden-Seelannin maajoukkueessa Englantia vastaan 7. kesäkuuta 2014. Hän osallistui vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuihin ollen osallisena voittamassa kultaa.
Nordstrand (kunta)

Nordstrand on kunta Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Nordfrieslandin piirikunnassa. Kunta sijaitsee pääosin Nordstrandin entisellä saarella, nykyisellä niemimaalla. Myös Nordstrandischmoorin saari kuuluu kuntaan. Nordstrand muodostaa yhdessä Nordstrandin saaren toisen kunnan, Elisabeth-Sophien-Koogin kanssa Amt Nordsee-Treenen kuntainliiton ().
Asukkaita Nordstrandissa oli vuoden 2014 lopulla 2 197. Kunnan pinta-ala on 57,21 km².
Jarmo Visakorpi

Jarmo Kustaa Visakorpi (8. maaliskuuta 1931 Helsinki) on suomalainen lääkäri. Hän on Tampereen yliopiston lastentautien emeritusprofessori ja ollut yliopiston rehtori. Hän tutki lasten suolistosairauksia, ravitsemusta ja synnynnäisiä aineenvaihduntahäiriöitä.
Visakorpi väitteli Helsingin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi 1960 aiheella "Aminoaciduria in Various Types of Rickets". Hän oli Helsingin yliopiston lastentautiopin dosentti 1964–1968, lastentautiopin apulaisprofessori 1968–1973 ja uudelleen dosentti 1973 alkaen. Hän oli Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opetuksen suunnitteluprofessori 1973–1975 ja lastentautiopin professori 1975–1996. Hän oli Tampereella myös lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1973–1976.
Visakorpi oli Tampereen yliopiston vararehtori 1975–1981 ja rehtori kahteen otteeseen, 1. elokuuta 1981 – 31. heinäkuuta 1987 ja 1. elokuuta 1993 – 31. heinäkuuta 1996.
Visakorpi on Suomalaisen tiedeakatemian kunniajäsen. Hänelle on myönnetty A. I. Virtanen -palkinto 1981.
Visakorven vanhemmat olivat ekonomi Kustaa Edvard Visakorpi ja Sylvia Ranius. Hän avioitui 1958 sairaanhoitaja Anja Katri Marja Säynevirran (1932–2024) kanssa.
Markus Visanti

Markus Mattias Visanti (vuoteen 1936 Björklund; 4. joulukuuta 1921 Vaasa – 14. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja ja rehtori 1960–1970. Hän teki paljon yhteistyötä puolisonsa, arkkitehti Irmeli Visannin kanssa heidän yhteisessä toimistossaan "Irmeli ja Markus Visanti &amp; Co". He kirjoittivat myös takanrakentajille opaskirjan "Uusi takkakirja".
Visanti tuli ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1942. Hän valmistui arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1947. Hän toimi yli 20 vuotta opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Visannin isä oli arkkitehti Matti Visanti. Myös hänen poikansa Matti Johannes Visanti (s. 1945) on arkkitehti.
Jinghong

Jinghong (, pinyin: Jǐnghóng Shì) on piirikuntatason kaupunki Kiinan Yunnanin maakunnassa. Se on Xishuangbannan dai-kansan autonomisen prefektuurin päähallintopaikka. Kaupungin pinta-ala on 6 863 neliökilometriä ja väkiluku 519 935 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 380 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kunmingista lounaaseen.
Hallinnollinen jako.
Kuntatasolla kaupunki jakauttuu yhteen alipiiriin, viiteen suurkuntaan, kolmeen maalaiskuntaan ja kahteen etniseen kuntaan. Kaupungin keskus on Yunjinghongin alipiiri.
Väestö.
Jinghongissa asuu kaikkiaan 13 etnistä kansaa. Vuonna 2013 kaupungissa asui vakituisesti 528 600 henkilöä. 412 813 henkilöllä oli kotitalousoikeus Jinghongissa, näistä vähemistökansojen edustajien määrä oli 289 629 (70,2%). Daiden määrä oli 141 191 (34,2%), hanien määrä oli 73 384 (17,8%) ja jinojen määrä 22 515 (5,5%).
Ágios Andréaksen arkeologinen museo

Ágios Andréaksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ágios Andréaksen mykeneläisen ja antiikin aikaisen akropoliin eli linnavuoren arkeologisen alueen yhteydessä Sífnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee alueelta löydettyä esineistöä.
Museo on avattu vuonna 2010. Se toimii modernissa museorakennuksessa heti kaivausalueen länsipuolella. Museon lisäksi Sífnoksella toimii myös toinen arkeologinen museo, Sífnoksen arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa mykeneläisen ajan sekä geometrisen ja arkaaisen kauden keramiikkaa ja metalliesineitä Ágios Andréaksen alueelta. Lisäksi museo esittelee muuta Sífnosta kuvallisella ja sähköisellä aineistolla.
Ágios Nikólaoksen arkeologinen museo

Ágios Nikólaoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kreikassa Kreetan saarella Ágios Nikólaoksen kaupungissa. Siellä on esillä Lasíthin alueelta löydettyä esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1970. Sen tehtäväksi tuli tarjota paikka itäisen Kreetan löydöille, jotka olivat aiemmin Iraklionin arkeologisessa museossa. Museorakennus sijaitsee kaupungin keskustan pohjoislaidalla. Siinä on kahdeksan näyttelysalia, jotka ovat keskuspihan ympärillä. Museo on Lasíthin merkittävin Siteían arkeologisen museon ohella.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka, noin ajalta 6000 eaa. – 200 jaa. Esineisiin kuuluu muun muassa löytöjä Agía Fotián varhaisminolaiselta hautausmaalta ajalta 3000–2300 eaa., Málian palatsista sekä Foúrnou Koryfístä, muun muassa harvinainen niin kutsuttu ”Mýrtoksen jumalatar” eli ihmishahmoinen juomauhriastia. Roomalaisen ajan löytöihin kuuluu muun muassa ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. peräisin oleva Latosta löytynyt kultaisella diadeemilla kruunatun urheilijanuorukaisen pääkallo.
Aianín arkeologinen museo

Aianín arkeologinen museo () on arkeologinen museo Aianín kaupungissa Kozánin kunnassa Kreikassa. Se esittelee kaupungin lähialueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Aianín arkeologinen kokoelma perustettiin alun perin vuonna 1970. Nykyinen museo perustettiin vuonna 1991. Museorakennus, joka sijaitsee kaupungin koillislaidalla, rakennettiin vuosina 1992–1997. Eräänä syynä sen rakentamiselle oli se, että alueen valtateiden rakennuksen yhteydessä tehtiin suuri määrä uusia löytöjä. Alueen vuoden 1995 maanjäristys sai aikaan sen, että vanha kokoelma siirrettiin vielä keskeneräiseen museoon samana vuonna. Museo avautui yleisölle lopulta vuonna 2002.
Museorakennus on kaksikerroksinen ja sen kokonaispinta-ala on 4 500 neliömetriä. Museossa on kahdeksan näyttelysalia, yhteensä 971 neliömetriä, joista kaksi, yhteispinta-alaltaan 242 neliömetriä, on avoinna yleisölle. Lisäksi museossa on tutkimus- ja konservointitiloja, luentosali, kirjasto sekä toimisto ja majoitustiloja. Museo on järjestänyt historiansa aikana useita antiikin aikaa havainnollistavia tapahtumia.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä ennen kaikkea Aianesta eli antiikin Aianísta, joka oli Makedonian merkittävimpiin kuningaskuntiin kuuluneen Elimeian pääkaupunki. Lisäksi löytöjä on Aianín lähialueelta muun muassa haudoista ja tienrakennusprojektien pelastuskaivauksilta. Löydöt ajoittuvat esihistorialliselta ajalta noin 6000 eaa. roomalaiselle kaudelle 100-luvulle jaa. Merkittävimmät löydöt ajoittuvat myöhäiselle pronssikaudelle 1400–1100-luvuille eaa. sekä arkaaiselle ja klassiselle kaudelle 500–400-luvuille eaa. Museoesineisiin kuuluu muun muassa veistoksia, rakennusten koristeosia, keramiikkaa ja koruja.
Amorgóksen arkeologinen museo

Amorgóksen arkeologinen museo () tai oikeammin "Amorgóksen arkeologinen kokoelma" (Αρχαιολογική Συλλογή Αμοργού, "Archaiologikí Syllogí Amorgoú") on arkeologinen museo Amorgóksen kylässä eli Chórassa Amorgóksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii venetsialaisvallan aikana todennäköisesti 1500-luvulla rakennetussa talossa, joka tunnetaan Gavráksen tornina tai huvilana. Rakennus luovutettiin museokäyttöön vuonna 1963 ja kunnostettiin 1970-luvulla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, reliefejä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa, kykladisia idoleita sekä piirtokirjoituksia. Löydöt ovat peräisin Amorgóksen antiikin aikaisista kaupungeista Aigialesta, Arkesinesta ja Minoasta sekä muualta saarelta. Monet löydöistä ovat pintalöytöjä, mutta osa on peräisin arkeologisista kaivauksista. Varhaisimmat löydöt ovat neoliittiselta kaudelta 3000-luvulta eaa., varhaiselta pronssikaudelta 2000-luvulta eaa. sekä myöhäiseltä pronssikaudelta 1200–1100 eaa. Pääosa löydöistä on ajalta 700 eaa.–200 jaa. eli arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle.
Ándroksen arkeologinen museo

Ándroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ándroksen kaupungissa Ándroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu ja rakennettu vuonna 1981 Goulandrísten säätiön tuella. Museorakennus sijaitsee Ándroksen kaupungin keskustassa. Ándroksella toimii myös Palaiópolin arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa löytöjä Zagorán geometrisen kauden asutuksesta; veistoksia ja keramiikkaa arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle; piirtokirjoituksia; sekä veistoksia bysanttilaiselta kaudelta. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuu muun muassa Hermes Khthonioksen patsas, joka on ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. peräisin oleva roomalaisaikainen kopio Praksiteleen koulukunnan veistoksesta noin ajalta 350–325 eaa. Museossa on myös yksi säilynyt kopio Rígas Feraíoksen (Rígas Velestinlís) suunnittelemasta kartasta 1700-luvulta.
Apeíranthoksen arkeologinen museo

Apeíranthoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Apeíranthoksen kylässä Náxoksen saarella Kreikassa. Se esittelee kylästä ja sen lähialueilta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1960. Se sai alkunsa Michális Bogdániksen kokoelmista ja on laajentunut paitsi arkeologisilla kaivauksilla myös tavallisten ihmisten löytämillä esineillä. Museo toimii Apeíranthoksen itälaidalla sijaitsevassa rakennuksessa. Náxoksella toimii myös kaksi muuta arkeologista museota, Náxoksen arkeologinen museo ja Gýroulaksen arkeologinen museo Sagkríssa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pronssikaudelta kykladisen kulttuurin ajalta sekä antiikin ajalta. Löydökset ovat pääosin peräisin Náxoksen itäosista, Apeíranthoksen lisäksi myös muun muassa Korfí t' Aronioústa. Esineisiin kuuluu muun muassa kiviastioita, keramiikkaa, kykladisia idoleita eli jumalankuvia, pronssisia aseita ja työkaluja, veistoksia sekä rakennusten koristeosia. Merkittävimpiin löydöksiin lukeutuvat harvinaisuutensa ansiosta Korfí t' Aronioún pyhäköstä löydetyt tummat kivet, joihin on kaiverrettu esimerkiksi rituaaleja tai metsästystä kuvaavia kaiverruksia.
Bysanttilaisen kulttuurin museo

Bysanttilaisen kulttuurin museo () on museo Thessalonikissa Kreikassa. Se esittelee Thessalonikin kaupungin sekä Makedonian alueen varhaiskristillisen ja bysanttilaisen ajan historiaa.
Historia ja rakennus.
Ajatus Kreikan keskiajalle omistetusta museosta Thessalonikissa syntyi jo vuonna 1913 pian sen jälkeen, kun Makedonia oli liitetty Kreikkaan. Arkkitehtuurikilpailu museorakennuksesta järjestettiin kuitenkin vasta vuonna 1977. Museota alettiin rakentaa 1980-luvulla. Rakennus valmistui vuonna 1993 ja museo avattiin syyskuussa 1994. Tuolloin monia esineitä, jotka oli viety Thessalonikista Bysanttilaiseen ja kristilliseen museoon Ateenaan vuonna 1916, siirrettiin uuteen museoon.
Museorakennus edustaa modernia arkkitehtuuria. Museon pysyvät näyttelyt ovat yhdessätoista salissa. Kukin sali muodostaa oman näyttelykokonaisuutensa. Museossa on myös tiloja väliaikaisille näyttelyille, sekä auditorio, tutkimus-, entisöinti- ja varastotiloja ja museokauppa. Museo järjestää näyttelyitä myös Thessalonikin Valkoisessa tornissa. Aivan museon vieressä sijaitsee Thessalonikin arkeologinen museo.
Kokoelmat.
Museon kokoelmat esittelevät varhaiskristillistä, bysanttilaista sekä jälkibysanttilaista aikaa kattaen pääosin ajan 300-luvulta 1500-luvulle ja ulottuen 1800-luvulle saakka. Museon salit 1–3 esittelevät varhaiskristillistä tai varhaisbysanttilaista aikaa (300–600-luvut), salit 4–6 keskibysanttilaista aikaa (700–1100-luvut), sali 7 myöhäisbysanttilaista aikaa (1200-luku–1453) ja sali 10 jälkibysanttilaista aikaa (1453–1800-luku). Saleissa 8 ja 9 on yksityiskokoelmia, ja sali 11 esittelee arkeologisten löydösten museoinnin vaiheita aina siitä, kun esine löydetään, siihen kun se laitetaan näytille museoon.
Museoesineet ovat peräisin kreikkalaisen Makedonian alueelta ja erityisesti Thessalonikista, joka oli Bysantin valtakunnan toiseksi merkittävin eurooppalainen kaupunki Konstantinopolin jälkeen. Osa on peräisin kaivauksista, osa yksityiskokoelmista ja lahjoituksista. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, seinämaalauksia, mosaiikkeja, rakennusten koristeosia, ikoneita, piirtokirjoituksia, käsikirjoituksia, keramiikkaa, lasiesineitä ja rahoja.
Flórinan arkeologinen museo

Flórinan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Flórinan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähialueilta löydettyä pääosin antiikin aikaista ja bysanttilaista esineistöä.
Museon rakentaminen alkoi 1960-luvulla ja se avautui vuonna 1970. Museo on uusittu 1990-luvulla. Museorakennus on kaksikerroksinen ja sijaitsee Flórinan keskustan etelälaidalla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta bysanttilaiselle ajalle. Esineet ovat peräisin paitsi Flórinan kaupungista myös eri puolilta Flórinan alueyksikön aluetta, kuten Armenochórin pronssikautisesta asutuksesta, Pétresin hellenistisen ajan kaupungista Amýntaiosta sekä Káto Kleinésistä, Sitariásta ja Vévistä.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, metalliesineitä, hautakiviä, votiivilahjoja, piirtokirjoituksia ja roomalaisten huviloiden lattiamosaiikkeja. Bysanttilaisen ajan kokoelmissa on muun muassa ikoneita ja ikonostaaseja sekä seinämaalauksia, keramiikkaa ja koruja. Museossa on esillä myös Sotíraksesta löydettyjä mammutinluita.
Owen Franks

Owen Franks (s. 23. joulukuuta 1987 Motueka, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen ammattilaisrugbypelaaja. Franks on pelannut Uuden-Seelannin rugbymaajoukkueessa, voittaen maailmanmestaruuskisoista kultaa vuosina 2011 ja 2015.
Ura.
Franks aloitti Super Rugby -uransa vuonna 2009 pelaamalla, edelleen edustamansa, Crusadersien riveissä.
Maajoukkue.
Maajoukkueuran Franks aloitti vuonna 2009 pelissä Italiaa vastaan. Hän oli osallisena maajoukkueen voittaessa maailmanmestaruuskilpailuista kultaa vuosina 2011 ja 2015.
Mengzi (kaupunki)

Mengzi () on piirikuntatason kaupunki Kiinan Yunnanin maakunnassa. Se on Honghen hanien ja yiden autonomisen prefektuurin päähallintopaikka. Kaupungin pinta-ala on 2 172 neliökilometriä ja väkiluku 417 156 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 175 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kunmingista eteläkaakkoon.
Hallinnollinen jako.
Kuntatasolla kaupunki jakauttuu seitsemään suurkuntaan, kahteen maalaiskuntaan ja kahteen etniseen kuntaan. Kaupungin keskus on Wenlanin suurkunta.
Kesä (yhtye)

Kesä on laulaja Toni Salmisen toukokuussa 2014 perustama helsinkiläinen post-punk -yhtye. Sen musiikki on mollivoittoista ja tummanpuhuvaa, jossa on vaikutteita 80-luvun alun uusromantiikasta, kotimaisesta pop rockista sekä kansainvälisestä uudesta aallosta. Yhtyettä on useasti verrattu Mustaan Paraatiin, ja se on itse luonnehtinut vaikuttajikseen Berlinin ja Tangerine Dreamin. Kesän jäsenet ovat soittaneet lukuisissa punk ja hardcore punk -yhtyeissä, kuten Lighthouse Project, Ills, Total Recall ja Deathbed.
Yhtye kasattiin kahdessa tunnissa Salmisen Facebookissa jakaman tilapäivityksen jälkeen, jossa luki seuraavaa:
Yhtyeen esikoisalbumi "Kesä" julkaistiin vappuaattona 2015. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 36.
Kesä (albumi)

Kesä on saman nimisen post-punk-yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 30. toukokuuta 2015 levymerkillä Svart Records. Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalla 36.
Albumista julkaistiin CD-painos sekä 200 keltaista ja 300 mustaa vinyylilevyä. Vuotta myöhemmin julkaistiin uusi vinyylipainos, joka käsitti 250 purppuraa ja 250 valkoista kopiota.
Vastaanotto.
Soundin Arttu Seppänen antoi albumille murska-arvion, jossa hän sanoi naiivien sanoitusten ja laulaja Toni Salmisen monotonisen lauluäänen tekevän kuuntelusta vaivaannuttavaa ja raskasta niin, että haluaa lopettaa kuuntelemisen jo parin kappaleen jälkeen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kesä sekä sanoittanut Toni Salminen, ellei toisin mainittu.
Mangshi

Mangshi (, pinyin: Mángshì) on piirikuntatason kaupunki Kiinan Yunnanin maakunnassa. Se on Dehongin daiden ja jingpojen autonomisen prefektuurin päähallintopaikka. Kaupungin pinta-ala on 2 901 neliökilometriä ja väkiluku 389 891 (vuonna 2010). Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 430 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kunmingista länsiluonaaseen.
Nimi.
Aiemmin kaupunki oli tunnettu nimenä Luxi (, pinyin: Lùxī Shì). Vuonna 2008 mielipidemittauksessa osallistui 4751 ihmistä ja 96,96% kannusti nimen vaihtoa kaupungin historialliseen nimeen Mangshiin. Vuonna 2010 kaupungin nimi vaihtettiin virallisesti Mangshiksi (). Kirjoitusmerkki "shi" () on osaa kaupungin erisnimeä, samalla se tarkoittaa myös "kaupunkia".
Hallinnollinen jako.
Kuntatasolla kaupunki jakauttuu yhteen alipiiriin, viiteen suurkuntaan, viiteen maalaiskuntaan ja yhteen etniseen kuntaan. Kaupungin keskus on Menghuanin alipiiri.