Sininen laguuni

Sininen laguuni on Randal Kleiserin ohjaama romanttinen seikkailudraama, joka perustuu Henry De Vere Stacpoolen samannimiseen romaaniin. Vuonna 1980 valmistuneen elokuvan pääosia esittävät 14-vuotias Brooke Shields ja 18-vuotias Christopher Atkins. Elokuvan alkuperäisen musiikin on säveltänyt Basil Poledouris. 
Elokuva oli taloudellinen menestys, mutta Brooke Shields sai roolistaan historian ensimmäisen huonoimman naispääosan Razzie-palkinnon. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan "Paluu siniselle laguunille" (1991) ja tuoreeltaan kanadalaisen 1800-luvun alun Lähi-itään sijoittuvan jäljitelmän "Rakkauden keidas" (1982).
Juoni.
Kaksi nuorta serkusta, Emmeline (Brooke Shields) ja Richard Lestrange (Christopher Atkins), ovat matkalla Tyynen valtameren yli San Franciscoon. Laivalla syttyy kuitenkin tulipalo, ja sekasorrossa Emmeline ja Richard joutuvat eroon huoltajastaan Arthur Lestrangesta (William Daniels). Lapset hyppäävät pieneen veneeseen ja heidän mukaansa tulee laivan huonotapainen kokki Paddy Button (Leo McKern).
Kolmikko haaksirikkoutuu paratiisisaarelle, missä Paddy opettaa heitä selviämään. Pian löytämästään alkoholitynnyristä itsensä humalaan juonut Paddy kuolee hukkumalla ja lapset jäävät oman onnensa nojaan. 
Vuosia kuluu eikä saaren tuntumaan osu yhtäkään pelastavaa laivaa. Lapset kasvavat, ja kokevat murrosiän kehityksen. 
Lopulta kun laiva menee ohi Emmeline ei sytytä tulta merkiksi, koska ei halua pois saarelta. Tämä aiheuttaa riidan nuorten välille. 
Nuoret rakastuvat toisiinsa ja aikanaan Emmeline synnyttää – vanhempien suureksi yllätykseksi, sillä ilman aikuisia kasvaneina he eivät tienneet lisääntymisestä – pojan, jonka he nimeävät Paddyksi.
Nuoret eivät enää halua pois saarelta ja eivät yritä herättää ohimenevän laivan huomiota. Laivassa on Richardin isä Arthur Lestrange. Hän näkee savessa kieriskelleet nuoret kaukoputkella, mutta luulee heitä alkuasukkaiksi. 
Erinäisten vastoinkäymisten seurauksena he joutuvat ajelehtimaan pelastusveneessä ilman airoja. Kun Emmeline ja Richard huomaavat Paddyn syöneen myrkyllisiä marjoja, hekin päätyvät epätoivossaan syömään niitä. Jonkin aikaa myöhemmin Arthur Lestrangen johtama etsintäretkikunta löytää veneen ja tajuttoman perheen, mutta laivan kapteenin mukaan he eivät ole kuolleet vaan unessa.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin Jamaikalla sekä Fidžillä yksityisomisteisella Nanuya Levun saarella. Sinisen laguunin kohtaukset kuvattiin Champagne Bayssa, Vanuatulla. Elokuvan kasvillisuus ja eläimistö on siis peräisin monelta mantereelta. Kun herpetologi John Gibbons katsoi elokuvan, hän huomasi Fidžisaarilla kuvattujen leguaanien olevan ennestään tieteelle tuntemattomia. Hän matkusti kuvauspaikkana toimineelle saarelle ja löysi uuden leguaanilajin ("Brachylophus vitiensis") vuonna 1981.
Elokuvan lisämateriaaleissa kerrotaan, että monet alaikäisen Brooke Shieldsin alastonkohtauksista toteutettiin käyttäen vanhempia sijaisnäyttelijöitä, kuten elokuvan stunttikoordinaattori Kathy Troutt ja delfiinikouluttaja. Yläosattomissa kohtauksissa Shieldsin hiukset liimattiin kiinni hänen rintoihinsa.
Arvioita.
"VideoHound's Golden Movie Retriever" pitää "Sinistä laguunia" turhana ja älyllisesti loukkaavana uudelleenfilmatisointina vuoden 1948 elokuvasta (suomeksi "Sininen laguuni" tai "Kultainen laguuni"). Elokuva saa 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvion ”Woof!”. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvan toimivan lähinnä eksoottisten kuvauspaikkojensa mainosfilminä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.