tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Piikkikruunu (kasvi)

Piikkikruunu ("Euphorbia milii") on tyräkkien sukuun kuuluva pensasmainen, monihaarainen kasvilaji, jota kasvatetaan myös huonekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Piikkikruunu kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi pensaaksi, huonekasvina pituus jää noin 1 metriin. Varret ovat piikkisiä, piikit 1–1,5 cm pitkiä. Lehdet ovat noin 5 cm pitkiä, himmeän sinertävän vihreitä, muodoltaan vastapuikeita, pyöreäkärkisiä ja keskittyneet versojen kärkiin. Kukat ovat pieniä, huiskiloina, alkuperäinen suojuslehtien väri on vaaleanpunainen mutta nykyään on tullut punaisia ja valkoisia muotojakin. Kukinta-aika on helmi-heinäkuu, mutta voi kukkia lähes ympäri vuodenkin. Piikkikruunun maitiaisneste on ihoa ärsyttävää ja sen on todettu aiheuttavan syöpää.
Piikkikruunun lajikkeita ovat muun muassa isopiikkikruunu ("E. milii" var. "splendens") ja tarhapiikkikruunu ("E. milii" risteymät). Piikkikruunulle läheistä sukua on jättipiikkikruunu ("E." × "lomii"), joka on piikkikruunun ja särmätyräkin ("E. lophogona") risteymä.
Levinneisyys.
Piikkikruunu on alkujaan kotoisin Madagaskarilta.
Unto Paltemaa

Unto Lauri Paltemaa (s. 20. elokuuta 1954 Pielavesi) on suomalainen mainosgraafikko. Hän on yksi 1990–2000-lukujen palkituimpiin kuuluvan mainostoimiston Paltemaa Huttunen Santala Oy:n perustajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana ja art directorina vuoden 2006 loppuun asti.
Paltemaa tuli ylioppilaaksi 1974 ja valmistui mainosgraafikoksi 1978. Hän toimi art directorina Unileverin omistamassa Lintas-mainostoimistossa 1981–1984 ja SEK &amp; Greyssä 1984–1988 ennen kuin perusti oman toimiston yhdessä Kari Huttusen ja Olli Santalan kanssa. He myivät toimistonsa vuonna 1997 kansainväliseen Omnicom Groupiin kuuluvalle TBWA-toimistoketjulle. Suomen suurimpien mainostoimistojen joukkoon kasvaneen PHS:n nimi muuttui aluksi muotoon TBWA\PHS ja tunnetaan nyt nimellä TBWA\Helsinki.
Unto Paltemaa palkittiin urastaan Platinahuipulla Grafia ry:n Vuoden huiput -tapahtumassa 1992. Vuonna 1996 Grafia valitsi hänet Vuoden graafikoksi.
Paltemaa toimii nykyisin sijoittajana ja työskentelee konsulttiyrityksessään Paltemaa Sparring Oy:ssä. Hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana oopperasäätiö Cavassa, joka on järjestänyt oopperaesityksiä Nilsiän Louhosareenassa.
Veikko O. Hyvönen

Veikko Olavi Hyvönen (18. syyskuuta 1929 Sysmä – 9. heinäkuuta 2018 Espoo) oli suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1970. Hän oli Helsingin yliopiston kiinteistöoikeuden dosentti 1970–1971 sekä maa- ja vesioikeuden professori 1971–1996. 
Hyvönen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1975.
Valkoviirukipuaja

Valkoviirukipuaja ("Lepidocolaptes leucogaster") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkoviirukipuajaa tavataan kotoperäisenä Meksikossa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkokulmakipuaja

Valkokulmakipuaja ("Lepidocolaptes angustirostris") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Valkokulmakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan itä- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nätkimet

Nätkimet ("Hedysarum") on hernekasvien ("Fabaceae") suku. Siihen kuuluu noin 220 Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvavaa lajia. Tunnetuin nätkinlaji lienee siperiannätkin ("Hedysarum alpinum"), jota monet eläimet syövät ja jonka juuria ovat mm. eskimot syöneet. Punanätkimen ("Hedysarum coronarium") siemeniä on käytetty värjäykseen.
Kaitanokkakipuaja

Kaitanokkakipuaja ("Lepidocolaptes affinis") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kaitanokkakipuajaa tavataan Meksikon pohjoisosista Panaman länsiosiin. Sen populaation on suuri ja kannankehitys vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vuorikipuaja

Vuorikipuaja ("Lepidocolaptes lacrymiger") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Vuorikipuajaa tavataan Venezuelasta Andien kautta Peruun ja Boliviaan. Lajin populaation uskotaan olevan suuri, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viiruvatsakipuaja

Viiruvatsakipuaja ("Lepidocolaptes squamatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viiruvatsakipuajaa tavataan Brasilian itäosissa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa.
Kirjokipuaja

Kirjokipuaja ("Lepidocolaptes falcinellus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Kirjokipuajaa tavataan Brasilian ja Paraguayn kaakkoisosissa ja Argentiinan koillisosissa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen tai yleinen kosteissa esivuoristoissa, mutta harvinainen joillain alueilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Esa Hyyppä

Kaino Kaarlo Esaias (Esa) Hyyppä (14. kesäkuuta 1902 Lapua – 27. elokuuta 1977) oli suomalainen geologi. 
Hyyppä oli Geologisen tutkimuslaitoksen maaperäosaston johtaja 1946–1969, vuodesta 1962 professorin arvolla. Hän selvitti Suomen glasiaaligeologiaa, myöhäisjääkauden ja sen jälkeisen ajan Itämeren vaiheita ja myös kasvillisuuden ja ilmaston kehitystä Suomessa. Häntä kiinnosti varsinkin Itämeren rantojen siirtymisen tutkiminen.
Hyyppä työskenteli Geologisen laitoksen apulaisgeologina vuosina 1934–1938, valtiongeologina vuosina 1938–1946 ja sen jälkeen Geologisen laitoksen maaperäosaston ensimmäisenä johtajana aina eläkkeellejäämiseensä saakka. Hän osallistui professori Väinö Auerin johtamaan vuosien 1928–1929 tutkimusmatkaan Tulimaalle ja suoritti omia tutkimusretkiä Yhdysvaltoihin vuosina 1938–1939 ja 1959. Hyyppä oli kvartäärigeologian dosentti Helsingin yliopistossa vuosina 1933–1969. Hänet vihittiin yhdysvaltalaisen Colby Collegen kunniatohtoriksi vuonna 1939.
Hyypän vanhemmat olivat osuuskaupan johtaja Esa Hyyppä ja Hulda Alina Niinistö ja toinen puoliso vuodesta 1946 Helka Haarma. Ylioppilaaksi Hyyppä tuli 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1933. Tohtoriksi hän väitteli 1935 aiheesta "Die postglazialen Niveauverschiebungen auf der karelischen Landenge".
Pisarakipuaja

Pisarakipuaja ("Lepidocolaptes albolineatus") on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Pisarakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa, ja sitä esiintyy Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Seppo Hyyrö

Seppo Juhani Hyyrö (s. 11. heinäkuuta 1936 Mynämäki) on suomalainen matemaatikko. Hän on ollut Oulun yliopiston matematiikan professori 1968–1970 ja Tampereen yliopiston vuodesta 1970. Hänen tutkimusaiheenaan on ollut lukuteoria.
Lähteet.
CADS

CADS (ent. CADS Planner, nykyinen CADMATIC) oli suomalainen CAD-suunnittelun ohjelmistotuoteperhe, jolla oli Suomessa markkinajohtajan asema LVI- ja sähkösuunnittelutoimistoissa sekä sähköurakointiyrityksissä. Vuonna 1979 perustettu ohjelmistotalo Kymdata Oy kehitti toimialakohtaisia CADS-ohjelmistoja yli 30 vuoden ajan. CADS-ohjelmistoja myytiin Suomen lisäksi Virossa, Ruotsissa ja Latviassa. CADS Electric (nyk. CADMATIC Electrical) oli markkinajohtaja sähkö- ja automaatiosuunnittelutoimistoissa myös Virossa.
Elokuussa 2019 suomalainen, Elomatic-konserniin kuuluva ohjelmistotalo Cadmatic Oy osti Kymdata Oy:n. Tammikuussa 2020 CADS-tuotteiden nimet muuttuivat CADMATIC-tuotenimiksi. Cadmatic on digitaalisten ja älykkäiden 3D-pohjaisten suunnittelu- ja tiedonhallintaohjelmistojen kehittäjä meri-, laitos- ja rakennusteollisuudelle. Ratkaisuja käytetään erilaisten laivojen, rakennusten ja prosessilaitosten rakentamiseen. Tuoteperheeseen kuuluu myös CAD-kuvien katseluun tarkoitettu ilmaisohjelma CADMATIC Drawing Viewer (ent. CADS Viewer).
Ohjelmistoista on saatavilla eritasoisia ja -hintaisia versioita (Lite/Basic/Premium). Vuonna 2019 julkaisiin myös aikaperusteinen lisenssivaihtoehto ja vuonna 2024 julkaistiin suomenkielinen verkkokauppa. 
Luettelo CADS-ohjelmistoista vuoden 2020 alkuun saakka.
CADS-ohjelmistoista julkaistiin CADS 18 -versiot 30.5.2018.
CADS Electric, tammikuusta 2020 alkaen CADMATIC Electrical.
CADMATIC Electrical on suunnittelujärjestelmä sähkö- ja automaatioalan suunnittelu- ja dokumentointitarpeisiin, kuten tietomallipohjaiseen (BIM) rakennussähkösuunnitteluun, teollisuuden sähkö- ja automaatiosuunnitteluun, keskusten layout-suunnitteluun sekä jakeluverkkojen suunnitteluun.
CADS Hepac, tammikuusta 2020 alkaen CADMATIC HVAC.
CADMATIC HVACissa on toiminnot LVIA-suunnitteluun, rakennusautomaatiosuunnitteluun, määrälaskentaan ja energialaskentaan.
Matti Larres

Matti Larres (vuoteen 1952 Laine, 28. helmikuuta 1931 Helsinki – 30. huhtikuuta 2024 Espoo) oli suomalainen mainosalalla toiminut suunnittelija, yritys- ja järjestöjohtaja sekä tietokirjailija.
Ylioppilaaksi päästyään Larres oli 1952–1957 työssä "Helsingin Sanomissa" mainostoimittajana, oikolukijana ja sanaristikoiden piirtäjänä ja kävi samalla Myynti- ja mainoskoulun. "Sanomista" hän siirtyi ensimmäiseen mainostoimistopaikkaansa Markkinointi Viherjuureen. Larres toimi 1963–1970 alan ammattilehden "Mainosuutisten" päätoimittajana. Kansainvälisessä Unileverin omistamassa Lintas-mainostoimistossa Larres toimi luovan osaston johtajana vuodesta 1966 Helsingissä ja 1970–1972 Madridissa. Hän palasi Viherjuureen, jonka toimitusjohtajana työskenteli 1972–1977. Vuosina 1978–1991 hän toimi koko mainosalan edusmiehenä Mainostoimistojen liiton toimitusjohtajan roolissa.
Matti Larres suunnitteli hallintotehtäviensä ohella kirjojen kansia ja kuvituksia, liikemerkkejä ja exlibriksiä. Gastronomian harrastuksesta syntyi monia ruokakirjoja ja lehtiartikkeleita muun muassa espanjansuomalaisten "Olé-lehteen".
Vuonna 1968 Larrekselle myönnettiin Mainonnan monitaho -palkinto. Markkinointiviestinnän Toimistojen Liitto MTL jakaa vuosittain Matti Larres -tunnustuspalkintoa kannustusstipendinä tasokkaan mainonnan suunnittelijoille.
Suomen Lausujain Liitto

Suomen Lausujain Liitto eli SLL on korkeatasoista lausuntataidetta ja runoesityksiä sekä niihin liittyvää koulutusta tukeva ja edistävä järjestö. Yhdistys toimii alan taiteilijoiden, opettajien ja tutkijoiden yhdyssiteenä. Liittoon kuuluu (vuonna 2024) 303 jäsentä ja 26 jäsenjärjestöä. SLL:n kunniapuheenjohtajana toimii "Hannu Huuska", kunniajäseniä ovat "Kati Hannula", "Malla Kuuranne", "Juhani Niemelä" ja "Seela Sella".
Taiteilijajäsenillä on oikeus käyttää itsestään lausuntataiteilija-nimikettä. Jäsenistö koostuu pääosin puheen ammattilaisista, puheilmaisun ja lausunnan opettajista ja puheen alalta päätulonsa hankkivista esiintyjistä, näyttelijöistä ja teatteri-ilmaisun ohjaajista. Jäsenjärjestöillä on jäseniä arviolta noin 600.
Lausunta taidemuotona.
Lausunnan vahvasta kaunolukuperinteestä (esimerkiksi 1940–1950-luvuilla) tuli pitkäksi aikaa leima. Yleisön mielissä lausunta oli korkeakulttuuria, jonka taitava esittämien oli tiukasti säädeltyä. Vahvat ja karismaattiset esiintyjät Ella Erosesta Yrjö Jyrinkoskeen jäivät ihmisten mieliin, ja heidän tapansa esittää alkoi tarkoittaa samaa kuin lausuntataide. Se ymmärrettiin myös hyvin solistiseksi alaksi. Lausunta kulkee muun esittävän taiteen mukana ja trendit kulkeutuvat myös lausuntaan. 2010-luvulla lausunta on yhä runon esittämistä, mutta nyt selvästi näyttämötaiteen ja esittävien taiteiden aluetta: On epätavallisia esityspaikkoja, improvisoituja runoja, poetry-slamia, musiikin, liikkeen ja elävän kuvan käyttöä esityksissä. Esittävissä taiteissa on meneillään käänne. Taiteet ruokkivat toisiaan ja lainaavat toisiltaan. Monitaiteisuus on suosittua. Kun samaan aikaan vanhat ihanteet ja leimat haalistuvat, myös runon esittämisessä voi kokeilla, leikkiä, ottaa vapauksia.
Heinz Rühmann

Heinrich Wilhelm ”Heinz” Rühmann (7. maaliskuuta 1902 Essen, Saksan keisarikunta – 3. lokakuuta 1994 Berg, Saksa) oli saksalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä. Hän oli erityisesti 1930-luvulla tunnettu koomikko, mutta hänen uransa oli pitkä sekä teatterissa että elokuvissa. Televisioon hän siirtyi vasta vanhemmalla iällä.
Ura.
Rühmann syntyi Essenissä, mutta hän kasvoi Wanne-Eickelissa ja Münchenissä. Hän jätti lukion kesken ja opiskeli sen sijaan näyttelijäntyötä. Hän työskenteli vuonna 1920 breslaulaisissa teattereissa ja vuodet 1921–1925 Hannoverissa, Bremenissä ja Münchenissä. Rühmann näytteli vuosina 1927–1935 Deutsches Theaterissa ja Münchner Kammerspielessa.
Rühmannin ensimmäinen elokuvarooli oli vuoden 1926 elokuvassa "Das deutsche Mutterherz". Hän näytteli myös Wilhelm Thielen ohjaamassa suositussa vuoden 1930 elokuvassa "Rakkautta ja bensiiniä". Elokuva oli ensimmäisiä saksalaisia äänielokuvia ja teki Rühmann tunnetun näyttelijän. Hänestä tulikin 1930-luvulla Saksan elokuvan suosituimpia koomikoita. Hän esitti myös Hans Albersin varautunutta mutta fiksua apulaista elokuvissa "Intohimojen Monte Carlo" (1931) ja "Sherlock Holmes" (1937).
Rühmann yritti sopeutua natsi-Saksan kulttuuripolitiikkaan, ja myöhemmin on väitetty, että hän ystävystyi joidenkin kansallissosialistien johtohenkilöiden kanssa. Sodan aikana hän teki muun muassa propagandaelokuvan "Quax, kaikkien aikojen lentäjä" ja komedian "Aikamiestä lapsettaa", joka oli yksi elokuvista, joita tehtiin kotirintaman rauhoittamiseksi.
Sodan jälkeen Rühmann johti omaa teatterikiertuettansa Neuvostoliiton hallinnoimalla Saksan alueella. Hän perusti vuonna 1947 Alf Teichsin kanssa Comedia-tuotantoyhtiön, joka meni konkurssiin jo vuonna 1952. Rühmannin seuraavia suosittuja elokuvia olivat "Köpenickin kapteeni", "Ilveilijäin kuningas" ja "Der Pauker". "Köpenickin kapteenista" hän voitti Deutscher Filmpreisin ja vuonna 1957 hän sai Saksan elokuvakriitikoiden palkinnon.
Rühmann teki 1960-luvulla muutaman Hollywood-elokuvan "Narrilaiva". Hän vetäytyi elokuvauraltaan vuoden 1977 elokuvan "Gefundenes Fressen" jälkeen. Tämän jälkeen hän teki enää televisiotuotantoja. Rühmann esiintyi 1980-luvulla käytännössä enää televisiovisailuissa, gaalatilaisuuksissa ja jouluohjelmissa. Hän näytteli kuitenkin vielä 1993 Wim Wendersin elokuvassa "In weiter Ferne, so nah!". Rühmann kuoli 92-vuotiaana vuonna 1994.
Lunar Atmosphere and Dust Environment Explorer

Lunar Atmosphere and Dust Environment Explorer (lyhenne LADEE) oli NASAn miehittämätön avaruusluotain, joka tutki Kuun kaasukehää, pinnanläheisiä olosuhteita ja kuupölyä. Luotain laukaistiin matkaan 8. syyskuuta 2013 Minotaur V -kantoraketilla, ja Kuun kiertoradalle se saapui 6. lokakuuta. Varsinainen tutkimusvaihe kesti marraskuulta seuraavan vuoden maaliskuulle. 17. huhtikuuta 2014 (PDT) luotain törmäsi suunnitellusti Kuun pintaan.
Luotaimen ja Maassa sijainneen lennonjohdon välisessä tietoliikenteessä käytettiin radiolinkin sijaan laseryhteyttä.
Bernard Dietz

Bernard Dietz (s. 22. maaliskuuta 1948 Hamm Länsi-Saksa) on entinen saksalainen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän oli aktiiviuransa ajan pelipaikaltaan puolustaja.
Ura seurajoukkueessa.
Jalkapallon pelaamisen Dietz aloitti SV Bockum-Hövelin riveissä. Hän edusti seuraa vain juniorivuosinaan, eikä päässyt mukaan seuran edustusjoukkueen miehistöön. Aikuisten tasolla Dietz pelasi vuodet 1970–1987 MSV Duisburgin (396 ottelua, 70 maalia) ja FC Schalke 04:n (135 ottelua, 8 maalia) riveissä.
Ura maajoukkueessa.
Maajoukkuetasolla Dietz edusti Länsi-Saksan jalkapallomaajoukkuetta vuosien 1974–1981 aikana kaikkiaan 53 ottelussa. Hän oli mukana myös maan edustusmiehistössä vuosien 1976 ja 1980 EM-kilpailuissa sekä vuoden 1978 MM-kilpailuissa.
Ura managerina.
Valmentajana Dietz on toiminut vuodesta 1987 lähtien. Tänä aikana hän on valmentanut ASC Schöppingeniä (vuodet 1987–1992), SC Verliä (vuodet 1992–1994), VfL Bochumia (vuodet 1994–2001), MSV Duisburgia (vuodet 2002–2006) ja Rot Weiss Ahlenia (vuodesta 2006 lähtien).
Kivipaarina

Kivipaarina oli kylä Viipurin läänin Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Pyhäjärven länsirannalla. Sen kaakkoispuolella sijaitsi Jaaman kylä, lounaispuolella Kiimajärven kylä, luoteispuolella Montruan kylä ja aivan vieressä, pohjoispuolella pieni Suhapaarinan kylä.
Asutus Kivipaarinassa ja viereisessä Suhapaarinassa, jotka ajoittain luettiin samaksi kyläksi, on vanhaa. J.V. Ronimuksen toimittamaan Vatjan viidenneksen verokirjaan vuodelta 1500 on merkitty kaksi Pa(a)rinan kylää, joissa talonpoikina ovat Vasjko Grihnov ja Jefko Nefedov. Näistä toinen on Ronimuksen mukaan merkitty erehdyksessä sijaitsevaksi Suvannonjärven rannalla. 
Kylät elivät 1800–1900-luvuilla etupäässä maanviljelyksestä ja karjanhoidosta, kalastus oli tärkeä sivuelinkeino. Vuonna 1925 kylässä oli kaikkiaan 13 tilaa. Neljä vuotta myöhemmin tehdyssä maatalouslaskennassa kylässä oli kaikkiaan 55,48 hehtaaria peltoa, 22,34 ha niittyä ja 153,25 ha metsää, kokonaispinta-alan ollessa 233,90 hehtaaria. Paarinoiden kylän rantamaisemiin olivat rakentaneet kesähuvilat nimismies Fabritius ja kauppias Taivalantti. Ennen talvisotaa kylässä asui yhteensä 91 vakituista asukasta.
Pertti Kilkki

Pertti Ilmari Kilkki (8. lokakuuta 1932 Mikkeli – 25. heinäkuuta 2001) oli suomalainen eversti ja sotakirjailija.
Elämäkerta.
Kilkki kävi kadettikoulun vuosina 1954–1956. Hän palveli kouluttajana vuosina 1956–1957 Hämeen ratsujääkäripataljoonassa ja 1957–1961 Reserviupseerikoulussa. Hän palveli Karjalan prikaatissa komppanianpäällikkönä 1962–1963 ja toimistoupseerina ja -päällikkönä sotahistorianlaitoksella 1965–1973. Kilkki oli Karjalan jääkäripataljoonan komentaja 1973–1977 ja Kaakkois-Suomen sotilasläänin esikunnan osastopäällikkönä 1977–1979. Hän toimi Karjalan Prikaatin komentajana 1980–1983.
Kilkki on kirjoittanut useita sotahistoriallisia tutkimuksia. Hän sai Suomen kulttuurirahaston apurahan vuonna 1978 ja 1983.
Ylennykset: vänrikki 1954, luutnantti 1957, yliluutnantti 1959, kapteeni 1963, majuri 1968, everstiluutnantti 1973, eversti 1980.
Sauli Häkkinen

Sauli Häkkinen (31. tammikuuta 1921 Lappee – 13. joulukuuta 2006 Espoo) oli suomalainen työ- ja liikennepsykologi. Hän oli Teknillisen korkeakoulun työpsykologian ja työnjohto-opin professori 1971–1984. Hän tutki liikenneonnettomuuksiin vaikuttavia psykologisia tekijöitä ja tapaturma-alttiutta.
Häkkinen tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta (1940). Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (1950) ja psykologiksi Helsingin yliopistosta. Tekniikan lisensiaatiksi hän valmistui 1957 ja tekniikan tohtoriksi 1958 (TKK). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1958) oli otsikoitu "Traffic accidents and driver characteristics : a statistical and psychological study". Häkkinen teki opintomatkoja Englantiin (1951), Saksaan ja Ranskaan (1955) sekä Yhdysvaltoihin (1962–63). Hän oli TKK:n työpsykologian dosentti vuosina 1964–1971.
Työurallaan Häkkinen oli Puolustusvoimien pääesikunnan viestiosaston toimistoinsinööri (1949–51). Työterveyslaitoksen psykologian osaston psykologi (1951–53), osaston apulaisjohtaja (1954–63), virkaatekevä johtaja (1963) ja osastonjohtaja (1963–72). Sivutoimisesti hän toimi Tapaturmantorjunta ry:n (Talja), myöhemmin Liikenneturvan, liikennejaoston tutkimustoimiston päällikkönä (1961–69). Tämän ohella hän toimi Teknillisen korkeakoulun työpsykologian assistenttina (1951–63), dosenttina (1964–71). Hän oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun virkaatekevä professori (1964), samoin Jyväskylän yliopiston (1967) ja Kauppakorkeakoulun (1969–70). TKK:n työpsykologian ja työnjohto-opin professorina hän toimi 1971–1984.
Häkkisen liikenteessä tapahtuvaa havainnointia koskevien tutkimustulosten perusteella Suomessa otettiin 1970-luvulla käyttöön yleiset nopeusrajoitukset, tosin viiveellä, sillä vastustus oli joillakin tahoilla hyvin voimakasta. Taitavana tieteen popularisoijana Häkkinen sai tiedonjulkistamispalkinnon 1982.
Erityisistä tieteellisistä ansioistaan Sauli Häkkiselle myönnettiin Human Factors Societyn Fellow-arvo.
Häkkisen kahdesta lapsesta Arja Kaitala (s. 1954, o.s. Häkkinen) on filosofian tohtori ja Oulun yliopiston eläinekologian emeritaprofessori.
Vilho Tervasmäki

Vilho Olavi Tervasmäki (11. heinäkuuta 1915 Metsämaa – 15. heinäkuuta 2010 Kaunialan sotavammasairaala) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, valtiotieteen tohtori ja sotahistorioitsija.
Tervasmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Anselmi Tervasmäki ja Lyydia Aleksandra Ali-Jaukkari.
Tervasmäki toimi 1930-luvun lopulla suojeluskunnan kenttäkouluttajana. Hän oli talvisodassa jalkaväen kiväärijoukkueen johtajana Karjalankannaksella ja jatkosodan aikana hän toimi komppanian päällikkönä ja rykmentin adjutanttina. Tervasmäki suoritti aktiiviupseerin tutkinnon vuonna 1941 alkaneella kadettikurssilla. Hän haavoittui molemmissa sodissa ja oli sotainvalidi.
Sotien jälkeen Tervasmäki palveli upseerina puolustusvoimissa ja suoritti 1951 Sotakorkeakoulun. Hän toimi sitten Sotahistorian toimiston ja Pääesikunnan tiedotusosaston päällikkönä sekä Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä. Viimeksi Tervasmäki toimi Sotatieteen laitoksen johtajana 1970–1975 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1975.
Tervasmäki suoritti ylioppilastutkinnon 1944 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1954, filosofian maisteriksi 1955 ja valtiotieteen lisensiaatiksi 1962. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1964 ja hän sai professorin arvon 1986. Tervasmäki toimi Upseeriliiton, Jalkaväen säätiön sekä Sotatieteellisen seuran neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Tervasmäki kutsuttiin Kadettikunnan kunniajäseneksi 28.11.1975. 
Tervasmäki oli asiantuntijana Markku Onttosen toimittamassa ja Mainostelevision tuottamassa televisiosarjassa "Tuntematon talvisota" syksyllä 1989.
Klaus Häkkänen

Klaus Oskar Olavi Häkkänen (31. lokakuuta 1905 Hamina – 8. lokakuuta 1983) oli suomalainen juristi, hallintomies ja varatuomari.
Klaus Häkkänen suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1931 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1934. Hän oli vuodesta 1931 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön (1970 Liikenneministeriö) palveluksessa: notaarina vuosina 1931–1934, ylimääräisenä esittelijänä vuosina 1934–1938, nuorempana hallitussihteerinä vuosina 1938–1941, vanhempana hallitussihteerinä 1941–1945, hallitusneuvoksena 1945–1953 ja kansliapäällikkönä 1953–1972.
Klaus Häkkänen toimi Tapaturmantorjunta ry:n liikennejaoksen Taljan (Liikenneturvan edeltäjä) neuvottelukunnan varapuheenjohtajana vuosina 1946–1965 ja puheenjohtajana vuosina 1965–1966 sekä Liikenneturvan hallituksen jäsenenä vuosina 1971–1973.
Matti Häkkänen

Matti Klaus Juhani Häkkänen (21. heinäkuuta 1936 Helsinki – 27. toukokuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.
Häkkänen valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1955 ja lainopin kandidaatiksi vuonna 1960. Hän aloitti samana vuonna uransa ulkoministeriössä, josta jäi eläkkeelle vuonna 2001. Häkkänen toimi suurlähettiläänä Bukarestissa 1976–1980, alivaltiosihteerinä 1980–1983 sekä suurlähettiläänä Haagissa ja Dublinissa 1983–1987, Buenos Airesissa ja Santiagossa 1987–1988, Pariisissa 1988–1993, Roomassa 1993–1997 ja Lissabonissa 1997–2001.
Häkkäsen isä oli kansliapäällikkö Klaus Häkkänen.
Häkkänen on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Lähteet.
TAM (panssarivaunu)

TAM ("Tanque Argentino Mediano, suomeksi: "keskiraskas argentiinalainen panssarivaunu"") on argentiinalainen taistelupanssarivaunutyyppi. Se on 30 500 kg:n painoisena jonkin verran toisia vastaavia verrattavia vaunuja keveämpi ja heikommin panssaroitu. Kehitystyölle tuli tarvetta 1970-luvun alussa, kun Argentiinan M4 Shermanit alkoivat ikääntyä, ja niiden huoltotyöt kävivät vaikeammaksi hoitaa. Argentiina kääntyi länsisaksalaisen Thyssen-Henschel -yhtiön puoleen, jotta tämä aloittaisi kehitystyön, johon otti osaa myöskin itävaltalainen Steyr. Tuotanto alkoi 1970-luvun lopulla Buenos Airesiin siirrettynä. Tämä vaunutyyppi ei ehtinyt valmistumaan riittävän ajoissa vaikuttaakseen merkitsevästi Falklandin sotaan
Vaunun koneistona on turboahdettu V6-dieselmoottori. Se antaa 720 hevosvoiman eli 537 kW:n tehon. TAM:n enimmäinen tienopeus on 75 km/h. Aseistuksena on 105 mm kanuuna sekä 2x 7,62 mm konekiväärejä. Näistä yksi ampuu tykinsuuntaisesti ja toinen on ilmatorjuntaa varten.
Kansainvälinen kääntäjienpäivä

 
Kansainvälinen kääntäjienpäivä (International Translation Day) on kansainvälinen vuosipäivä, jolla nostetaan esiin kääntämiseen ja tulkkaamiseen liittyviä asioita ja ihmisiä. Kansainvälisen kääntäjien, tulkkien ja terminologien liiton FITin piirissä päivää on juhlistettu vuodesta 1953, ja Suomessa sitä on vietetty vuodesta 1991. Kääntäjienpäivä on virallisesti 30. syyskuuta, joka on kääntäjien suojeluspyhimyksenä pidetyn Pyhän Hieronymuksen päivä, mutta Suomessa kääntäjienpäivän seminaari järjestetään tuota päivämäärää lähimpänä olevana perjantaina. 
YK:n yleiskokouksessa 24.5.2017 hyväksyttiin päätöslauselma, jonka mukaan kansainvälisestä kääntäjienpäivästä tuli yksi YK:n teemapäivistä. Sillä halutaan tuoda esille ammattimaisen kääntämisen roolia kansakuntien yhdistämisessä sekä rauhan, ymmärryksen ja kehityksen edistämisessä.  
Suomessa kääntäjienpäivää on juhlistettu seminaarein, joita ovat olleet järjestämässä Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto SKTL, Käännösalan asiantuntijat KAJ sekä Suomen käännöstoimistojen liitto SKTOL.
Dennis Schröder

Dennis Mike Schröder (s. 15. syyskuuta 1993 Braunschweig) on saksalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut Pohjois-Amerikan NBA:ssa vuodesta 2013 ja edustaa kaudella 2025–2026 Sacramento Kingsiä. Hän voitti Saksan maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2023 ja Euroopan-mestaruuden vuonna 2025.
Schröder oli Atlanta Hawksin ykköskierroksen varaus vuoden . Hän siirtyi Oklahoma City Thunderiin kesällä 2018. Syksyllä 2020 Schröder myytiin Los Angeles Lakersiin. Tämän jälkeen hän on edustanut Boston Celticsiä, Houston Rocketsia, uudelleen Los Angeles Lakersia, Toronto Raptorsia, Brooklyn Netsiä, Golden State Warriorsia ja Detroit Pistonsia. Kesällä 2025 hän siirtyi Sacramento Kingsiin.
Schröder on pelannut Saksan A-maajoukkueessa vuodesta 2014. Hän on pelannut olympialaisissa vuonna 2024, MM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2023 sekä EM-kilpailuissa vuosina 2015, 2017, 2022 ja 2025. Hän saavutti EM-pronssia 2022 sekä voitti maailmanmestaruuden 2023 ja Euroopan-mestaruuden 2025. Pariisin olympialaisissa 2024 tuloksena oli neljäs sija. Näissä neljässä turnauksessa Schröder valittiin tähdistökentälliseen, ja MM-kilpailuissa 2023 ja EM-kilpailuissa 2025 hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Schröder tunnetaan nopeudestaan, pelisilmästään sekä viimeistelytaidoistaan.
Roman Lob

Roman Lob (s. 2. heinäkuuta 1990 Düsseldorf) on saksalainen laulaja-lauluntekijä.
Lob edusti Saksaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Standing Still". Saksan edustajana hän eteni automaattisesti loppukilpailuun, jossa sijoittui lopulta kahdeksanneksi. Lob oli osallistunut Saksan karsintaan jo vuonna 2008, mutta tuolloin hänen yhtyeensä ei edennyt kansalliseen finaaliin. Häneltä on ilmestynyt yksi levy, "Changes". Musiikkivideot hänellä on kappaleista "Call Out the Sun", "Changes" ja "Standing Still".
Marcel Noebels

Marcel Noebels (s. 18. maaliskuuta 1992 Tönisvorst) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa Saksan DEL-liigajoukkue Eisbären Berliniä.
Noebels on NHL-seura Philadelphia Flyersin neljännen kierroksen varaus vuodelta .
Danny aus den Birken

Danny aus den Birken (s. 15. helmikuuta 1985 Düsseldorf) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Pääsarjatasolla aus den Birken on edustanut Kölner Haiea Adler Mannheimia sekä Iserlohn Roostersia. Hänet valittiin Saksan maajoukkueen kolmosvahdiksi vuoden 2013 MM-kisoihin. aus Den Birken edusti Saksaa myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017, jossa hän toimi pääasiallisena kakkosmaalivahtina. Hän torjui ykkösmaalivahtina Saksan voittaessa olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018.
Björn Werner

Björn Werner (s. 30. elokuuta 1990 Berliini) on saksalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja, pelipaikaltaan ulompi tukimies. Hän pelasi kolme kautta NFL-liigan Indianapolis Coltsissa 2013–2015.
Werner pelasi yliopistojalkapalloa Floridan osavaltionyliopiston joukkueessa. Vuoden ensimmäisellä kierroksella varattu Werner on NFL-historian ainoa ykköskierroksella varattu saksalainen. Aiempaa ennätystä piti vuoden 2009 tilaisuudessa 58. pelaajana varattu Sebastian Vollmer. Loukkaantumiset pakottivat Wernerin lopettamaan ammattilaisuransa syksyllä 2016.
Paul Francis Webster

Paul Francis Webster (20. joulukuuta 1907 New York – 18. maaliskuuta 1984 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen elokuvasanoittaja. Hänet palkittiin 1930-luvulta 1970-luvulle kestäneen uransa aikana kolmella Oscar-palkinnolla. Webster työskenteli muun muassa Sammy Fainin, Dmitri Tjomkinin sekä lukuisien muiden säveltäjien kanssa.
Elämä ja ura.
Webster opiskeli New Yorkin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken ja pestautui töihin Aasiaan matkalla olleeseen kauppalaivaan. Musiikkiuransa hän aloitti palattuaan Yhdysvaltoihin 1930-luvun alussa. Hänen ensimmäinen hittinsä oli vuoden 1932 kappale ”Masquerade”, jonka sävelsi John Jacob Loeb.
Pitkän uransa elokuvamusiikin parissa Webster aloitti vuonna 1935, jolloin hänet palkattiin sanoittamaan kappaleita lapsitähti Shirley Templen elokuvaan "Pikku tyttömme". Vuonna 1941 Webster sanoitti jazzmuusikko Duke Ellingtonille kappaleen ”I Got It Bad (And That Ain’t Good). Hän sanoitti musiikkia myös Hoagy Carmichaelille ja Ted Fio Ritolle.
1950-luvulta eteenpäin Webster teki musiikkia MGM:n elokuviin ja työskenteli muun muassa Sammy Fainin ja Dmitri Tjomkinin kanssa.
Webster valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Webster voitti urallaan kolme Oscar-palkintoa yhteensä 16 ehdokkuudesta. Lisäksi hän voitti Golden Globe -palkinnon ja neljä Golden Laurel -palkintoa.
Elmer Bäck

Elmer Bäck (s. 18. lokakuuta 1981) on suomalainen näyttelijä.
Bäck työskentelee Berliinissä Nya Rampen -teatteriryhmässä. Hän on näytellyt pääosan, elokuvaohjaaja Sergei Eisensteinin roolin Peter Greenawayn vuonna 2015 valmistuneessa elokuvassa "Eisenstein in Guanajuato""," Enok Kajanderin roolin elokuvassa "Missä kuljimme kerran" (2011) ja kansainvälisessä tv-yhteistuotannossa "The Spiral". Vuonna 2008 Bäck näytteli suomalaisessa tv-sarjassa "Lemmenleikit".
Vuosina 2003–2009 Bäck teki rooleja Suomen ruotsinkielisissä teattereissa Klockriketeatern, Viirus ja Wasa Teater. Syksyllä 2015 hän näytteli Turun ruotsalaisessa teatterissa "Myrskyluodon Maijan" toisen pääroolin.
Bäck näyttelee pääosaa elokuvassa "Eisenstein in Guanajuato" (2015), joka on brittiohjaaja Peter Greenawayn kunnianosoitus neuvostoliittolaiselle elokuvaohjaaja Sergei Eisensteinille. Elokuva sai Suomen ensi-iltansa elokuvateattereissa 4. syyskuuta 2015.
Bäck on ollut vuodesta 2017 saakka naimisissa meksikolaisen pukusuunnittelijan kanssa, jonka hän tapasi vuonna 2014. Bäck puhuu viittä kieltä, mutta oppi suomen vasta 13-vuotiaana.
Svend Auken

Svend Gunnarsen Auken (24. toukokuuta 1943 – 4. elokuuta 2009) oli tanskalainen poliitikko. Hän edusti sosiaalidemokraatteja ja toimi kansankäräjillä vuodesta 1971 kuolemaansa saakka. Vuosina 1977–1982 hän oli Tanskan työministeri Anker Jørgensenin hallituksissa ja vuosina 1994–2001 ympäristöministeri Poul Nyrup Rasmussenin hallituksissa. Vuodet 1987–1992 hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana.
Svend Aukenin äiti oli lääkäri Kirsten Auken ja sisar europarlamentaarikko Margrete Auken.
Sariolan koulu

Sariolan koulu on Kangasalan itäreunalla Sahalahdella sijaitseva noin 270 oppilaan ja 25 opettajan koulu. Koulunkäynti on alkanut jo vuonna 1896, kun koulun vanhin osa ”puukoulu” valmistui. Nykyään puukoulussa on tilat esikoululaisille, ykkös-, kakkos- ja pienluokkalaisille. Alakoulu, jossa liikuntasali, ruokala ja loput alakoulun luokat sijaitsevat, valmistui 1977 ja yläkoulu 1994. Remontti, jossa koulu sai väestönsuojan, henkilökunnan sosiaalitilat, nuorisotilat ja uuden opettajainhuoneen, valmistui 2009. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2009 Tuomo Myllö.
Sariolan koulu on aktiivisesti mukana monissa hankkeissa. Koulu on ottanut osaa Vihreä lippu -ympäristöhankkeeseen, on mukana valtakunnallisessa oppilaitosturvallisuuden tutkimus- ja kehittämisverkossa (OPTUKE-verkosto) oppilaitoskumppanina ja kuuluu Suomen yhtenäiskouluverkostoon (Syve ry). Koululla on viestintä- ja ilmaisupainotus, joka näkyy myös valinnaisaineissa yläkoulussa – kahdeksannella luokalla on yhden vuosiviikkotunnin vaihtoehtoinen taideaine.
Christina Schwanitz

Christina Schwanitz (s. 24. joulukuuta 1985 Dresden) on saksalainen kuulantyöntäjä ja maailmanmestari.
Vuonna 2015 Schwanitz voitti kultaa Pekingin MM-kisoissa tuloksella 20,37. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa silloisella ennätyksellään 20,41 metriä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia tuloksella 19,17. Lisäksi Schwanitz on ollut MM-kilpailuissa seitsemäs Helsingissä 2005 sekä kahdestoista Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sai hopeaa Sopotissa 2014 tuloksella 19,94 ja oli kuudes Valenciassa 2008. Olympialaisissa hän on sijoittunut yhdeksänneksi Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 ja kuudenneksi Riossa 2016.
Schwanitz voitti Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 tuloksella 19,90 ja Amsterdamissa 2016 tuloksella 20,17. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopeaa tuloksella 19,19. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli viides. Hän on voittanut sisäratojen EM-kilpailuissa kultaa Göteborgissa 2013 tuloksella 19,25, saanut hopeaa Pariisissa 2011 tuloksella 18,65 ja Glasgow'ssa 2019 tuloksella 19,11 sekä pronssia Toruńissa 2021 tuloksella 19,04. Hän sai pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 ja hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005. 
Schwanitz voitti kuulantyönnön Euroopan cupissa 2008 sekä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa 2013, 2014, 2015 ja 2019. Hän voitti maanosien cupin 2014. Timanttiliigassa hän on voittanut kymmenen osakilpailua.
Schwanitz työnsi ennätyksensä 20,77 Pekingissä 20. toukokuuta 2015. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 20,05 Rochlitzissa 2. helmikuuta 2014.
Cantù

Cantù on kaupunki Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee historiallisen Brianzan alueella. Kaupungin tärkein nähtävyys on Basilica di Galliano. Cantù on tunnettu pitsinvalmistuksesta.
Urheilu.
Koripalloseura Pallacanestro Cantù on kaupungin kuuluisin urheiluseura. Cantù on myös isännöinyt useasti Italian ympäriajon etappikaupunkina.
Suomen murrekirja

Suomen murrekirja on vuonna 2013 julkaistu kirja suomen murteista. Teoksen ovat toimittaneet Erkki Lyytikäinen, Jorma Rekunen ja Jaakko Yli-Paavola ja kustantanut Gaudeamus.
Kirja sisältää miltei kaikki suomen kielen murrealueet, sillä vain Vermlannin metsäsuomalaisten jo kadonnut savolaismurre puuttuu. Teoksessa mukana ovat siis myös Ruotsin Länsipohjan, Norjan Ruijan ja Venäjän Inkerinmaan suomalaismurteet, samoin tietysti Neuvostoliitolle menetetyn alueen kaakkoismurteet. Luovutetun alueen kaikkien pitäjien murteita ei ole kirjassa kuitenkaan mukana. "Suomen murrekirjasta" puuttuvat Salmin, Suojärven, Suistamon ja Impilahden alueet, joiden vanha puheenparsi on karjalan kieltä, ei suomea.
Teoksessa on mukana myös kaupunkimurteita: Oulun, Porin ja Tampereen murteet, ja lisäksi kirjassa esitellään monien muiden kaupunkien liepeiltä maalaiskuntien murteita.
Kirjaan sisältyy näin laaja otos murteita, joten siinä on erittäin paljon sellaisia murrenäytteitä, joita ei aiemmin ole julkaistu. Murteiden harrastajan kannalta erityisen kiinnostavia ja eksoottisia ovat toisaalta Suomen rajojen ulkopuolella puhutut murteet, toisaalta Suomen nykyiseltä alueelta kieliraja-alueiden suomi. Ruotsin Tornionlaaksosta on näytteitä 11 pitäjästä ja niiden lisäksi vielä Ruotsin Jällivaaran vahvasti ruotsalais- ja saamelaisvaikutteisesta murteesta. Norjan Ruijan kveenimurteita on kymmenen näytettä, muun muassa Nordkappin viimeisen suomenpuhujan murretta. Myös Petsamon suomesta on näyte. Inkerin suomalaismurteista on kymmenen näytettä, niiden joukossa entisen Viron-Inkerin Kalliveren murre ja Inkerinmaan itälaidoilta Markkovan ja Järvisaaren murteet.
Suomen rajojen sisäpuolelta on kielirajoilta mukana myös eräiden vanhastaan voittopuolisesti ruotsinkielisten pitäjien suomea: Etelä-Pohjanmaalta Pirttikylän ja Siipyyn murretta, Uudeltamaalta taas Kirkkonummen, Espoon ja Vantaan eli Helsingin pitäjän vanhoja suomalaismurteita.
Vaikka Suomen murrekirja onkin ensisijaisesti näytekokoelma, on mukana myös murretietoa: karttoja ja murteistojen esittelyt. Lisäksi kunkin näytteen johdannossa on usein taustoitettu murretta: esimerkiksi pohjoissavolaisten murteiden alueen Heinäveden murteen esittelyssä kerrotaan, että seudulla pyrkivät suppeatkin pitkät vokaalit diftongiutumaan: "siinä"-sana ääntyy melkein ”seinä” ja "puuttii" ’puutkin’ melkein ”pouttii”.
Arvioita.
"Suomen murteiden sanakirjan" päätoimittaja Heikki Hurtta totesi arviossaan, että suomalaisen murrepuheen koko kirjon esittelijänä "Suomen murrekirja" on jokseenkin täydellinen saavutus. Hän piti sen merkittävänä lisäansiona sitä, että kirjassa on esitelty niin murteistojen kuin yksittäisten pitäjänmurteidenkin erityispiirteitä. Hänen mielestään myös kartoista on lukijalle paljon hyötyä: mukana on niin yleiskartta murrealueista kuin kuinkin murrealueen tarkempi kartta.
Hurtta totesi lisäksi, että "Suomen murrekirja" jää kaipaamaan rinnalleen nykyaikaista yleisesitystä suomen kaikista murteista ja niiden historiasta. Hänen näkemyksensä mukaan yhdessä tällainen kirjapari muodostaisi hyvän lähtökohdan niin tutkimukselle kuin murteiden harrastuksellekin.
Jeremy Limb

Jeremy Limb on brittiläinen pianisti. Hän meni vuonna 1989 Oxfordin yliopiston Queen's Collegeen. Vuonna 1992 hän esitti Sergei Prokofjevin ensimmäisen pianokonserton Oxford Philharmonian kanssa Sheldonian Theatressa. Oxfordin jälkeen Limb vietti kolme vuotta Royal College of Musicissa, jossa hän voitti vuonna 1993 Millicent Silver Brahms Prizen ja vuonna 1995 Frank Merrick British Music Prizen. Limb myös esitti Beethovenin ensimmäisen pianokonserton George Hurstin johtaman Royal College of Musicin sinfoniaorkesterin kanssa Royal College Concert Hallissa.
Limb on pitänyt resitaaleja muun muassa St James'sissa, Piccadillyllä ja St Martin-in-the-Fieldsissä. Vuonna 1997 hän voitti ensipalkinnon 18. kansallisessa Robert William ja Florence Amy Brant -pianokilpailussa. Hän on työskennellyt vapaana solistina, säestäjänä ja korrepetiittorina (muun muassa English National Operassa). Lisäksi hän on muun muassa kirjoittanut ja esittänyt komediaa. Hän oli ehdolla LWT New Comedy Writing Awardin saajaksi vuonna 1998 näytelmästään "Play Wisty for Me – The Life of Peter Cook", joka on esitetty muun muassa Melbournen komediafestivaalilla (2002).
Hinterland Travel

Hinterland Travel on brittiläinen seikkailumatkatoimisto, joka järjestää muun muassa Irakin- ja Afganistanin-kierroksia. Menestynyt pohjoisen ja keskisen Afganistanin kierros pääsi National Geographic Traveler Magazinen "50 Tours of a Lifetime" -listaukseen. Hinterland Travelin kohdevalikoimaan kuuluvat myös Pakistan, Intia, Nepal, Armenia ja Myanmar. Matkatoimiston perustanut Geoff Hann on vaikuttanut seikkailumatkailun alalla 1970-luvulta asti ja ollut myös mukana kirjoittamassa Bradt Travel Guides -sarjaan kuuluvaa kirjaa "Iraq: Then &amp; Now".
Hinterland Travel on yksi harvoista Irakin hallituksen auktorisoimista matkatoimistoista. Henkivartijat järjestetään Irakin sisäministeriön taholta. Vapautta itsenäiseen liikkumiseen on ryhmämatkalla Irakissa hyvin vähän.
Costumes of Technocracy

Costumes of Technocracy on puolalaisen metalliyhtye Thy Diseasen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 14. helmikuuta 2014 levymerkillä Mystic Production.
Kappaleista ”Slave State” ja ”Holographic Reality” kuvattiin musiikkivideot.
Rhuthun

Rhuthun () on pikkukaupunki Pohjois-Walesissa. Se on Sir Ddinbychin (Denbighshiren) kreivikunnan hallinnollinen keskus.
Kaupungissa on Rhuthunin linna vuodelta 1277.
Empo

Empo () on Kaarinan kaupungissa Kuusiston saarella sijaitseva kylä ja asuinalue. Alueella on 78 oppilaan alakoulu (luokat 1–2), päiväkoti, nuorisotilat sekä aktiivisesti toimiva Empon omakotiyhdistys. Empon asuinalue sai vuonna 2013 Kaarinan kaupungin myöntämän "Kultavuokko"-ympäristöpalkinnon.
Historia.
1950-luvun loppuun asti oli Empossa enimmäkseen kesäasutusta. Ämbodan maatila myyntiin valtiolle vuonna 1954 ja kuuden vuoden jälkeen oli alueelle kaavoitettu 144 omakotitalon asuinalue. Tontit olivat suuria ja ympäristö tarjosi niin niitty- ja peltomaisemaa kuin metsäisiä palstoja. Entisen Ämbodan tilan Pohjoissalmen ranta-alue oli alueen asukkaiden yhteinen virkistysalue.
Empon asuinalue laajeni vuonna 2002, kun uuden Lounais-Empon asuinalueen ensimmäiset omakotitontit sadasta kaavoitetusta tulivat myyntiin. 
Palvelut.
Empon Omakotiyhdistys aloitti toiminsa jo vuonna 1963. Yhdistyksen päätavoitteena on alueen asumisviihtyvyyden vaaliminen sekä lisääminen. Yhdistys toimii myös asukkaiden ja Kaarinan kaupungin yhdyssiteenä asuinaluetta koskevissa asioissa. Empon Omakotiyhdistys julkaisi 40-vuotisjuhlansa kunniaksi vuonna 2003 140-sivuisen historiikin "Omaan kotiin Kuusistoon". Lisäksi yhdistys sai oman pöytäviirinsä, jonka suunnittelusta vastasi Visa Liipola. 
Empon asuinalueen kiinteistöillä ”vanhalla alueella” (ei siis Lounais-Empossa) on Lohkomistodistuksen mukainen ja Lääninhallituksen vahvistama rantaoikeus Tiilitehtaan-, Empon- ja ns. B-rantaan. Rannoilla on omat toimikuntansa, jotka vastaavaat venepaikkojen vuokraamisesta sekä kyseisten alueiden kunnossapidosta.
Empola on vuonna 2009 valmistunut Kuusiston koulun laajennusosa. Empolassa toimii alakoulun luokat 1 ja 2 sekä päiväkoti.
Saaristotiellä eli seututiellä 180 liikennöi linja 801 välillä Turku–Kaarina–Parainen sekä linjat 901–903 väleillä Turku–Nauvo–Korppoo ja Turku–Houtskari.
Fuji (omena)

Fuji on Japanin Fujisakissa, Tohokun tutkimuslaitoksessa 1930-luvulla kehitetty omenalajike. Makea ja rapea lajike saatiin aikaan risteyttämällä amerikkalaiset Red Delicious- ja Virginia Ralls Genet -lajikkeet. Kaikkialla maailmassa myytävä lajike tuli markkinoille vuonna 1962.
Golden Delicious

Golden Delicious on hyvin tunnettu tarhaomenapuun lajike, jonka hedelmät ovat kypsinä vihreänkeltaisia. Lajike "löydettiin" vuonna 1905. Länsi-Virginiassa maanviljelijänä toiminut Anderson Mullins lähetti tilallaan kasvaneen omenan tutkittavaksi "Stark Nurseries" -hedelmäyritykseen. Herkullinen lajike osoittautui aiemmin tuntemattomaksi. Vuonna 1914 markkinoille tuotu lajike on yhä yksi suosituimmista omenalajikkeista.
McIntosh (omena)

McIntosh on Kanadasta kotoisin oleva omenalajike. Skotti "John McIntosh" alkoi kasvattaa puutarhassaan kasvaneita villiomenapuita ja nimesi lajikkeen itsensä mukaan.
Apple-yrityksen Macintosh-tietokoneet ovat saaneet nimensä tältä omenalajikkeelta.
Toivo Vuorela

Toivo Vuorela (11. toukokuuta 1909 Jalasjärvi – 17. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä ja koulutukseltaan filosofian tohtori.
Vuosina 1945–1972 Vuorela oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamopäällikkönä. Vuosina 1949–1960 hän oli "Kotiseudun" päätoimittaja ja vuosina 1961–1970 "Studia Fennican" toimittaja. Hän on myös kuulunut Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjan toimikuntaan. Vuorela julkaisi useita kansatieteellisiä kirjoja. Vuonna 1961 hänelle myönnettiin professorin arvonimi ja 1977 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto.
Aiheesta muualla.
Kiovan Mohyla-akatemia

Kiovan Mohyla-akatemia (NaUKMA) () on Ukrainan Kiovassa sijaitseva kansallinen yliopisto, joka on nimetty Ukrainan ortodoksisen kirkon elvyttäjän, metropoliitta Pietari Mohylan (1596–1647) mukaan.
Yliopisto katsoo historiansa alkaneen 15. lokakuuta 1615, jolloin Kiovaan perustettiin luostari, ja sen yhteyteen sairaala ja kaikkien säätyjen lapsille tarkoitettu koulu. Varsinaisesti sen perusti Mohyla 1631 Kiovan Collegiumina, josta tuli vuonna 1701 akatemia. Yliopistossa on kuusi tiedekuntaa: humanistinen, kauppatieteellinen, tietojenkäsittelytieteen, sosiaalitieteen ja -teknologian, luonnontieteellinen ja oikeustieteellinen tiedekunta.
Luon kieli

Luo on niloottinen kieli, jota puhuu äidinkielenään neljä miljoonaa ihmistä Kenian entisen Nyanzan provinssin alueella sijaitsevissa piirikunnissa. Lisäksi Tansaniassa asuu 140 000 luon puhujaa. Luo luokitellaan länsiniloottisten kielten haaraan ja sen lähimpiin sukukieliin kuuluvat adhola, alur ja atšoli.
Hirosaki

Hirosaki () on kaupunki Aomorin prefektuurissa Japanissa. Hirosaki oli ennen Hirosakin daimiokunnan pääkaupunki, ja nykyisin se on Tsugarun alueen keskuskaupunki. Kaupunki on tunnettu paitsi mittavasta omenanviljelyteollisuudestaan, myös jokavuotisista kirsikankukka- ja neputa-festivaaleistaan.
Historia.
Hirosaki on historiallinen linnakaupunki, joka toimi Edo-kaudella Tsugarun klaanin hallitseman Hirosakin daimiokunnan ("han") pääkaupunkina. Meiji-restauraatiossa vuonna 1871 daimiokunnat lakkautettiin, ja alueelle perustettiin Hirosakin prefektuuri. Vain kaksi kuukautta prefektuurin perustamisen jälkeen prefektuurin pääkaupunki siirrettiin kuitenkin Aomoriin, jolloin prefektuurin nimikin vaihtui Aomorin prefektuuriksi. Vuodesta 1898 keisarillisen Japanin armeijan kahdeksas divisioona oli sijoitettuna kaupunkiin. Toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1949, kaupunkiin perustettiin Hirosakin yliopisto. Vuonna 2011 kaupungissa vietettiin Hirosakin linnan rakennuksen 400-vuotisjuhlia.
Ilmasto.
Hirosaki kuuluu Tsugarun alueeseen, jossa vallitsee Japanin Japaninmeren puoleinen ilmastotyyppi. Alueelle tyypillisiä ovat runsaslumiset talvet, ja keskikesällä ilman lämpötila kohoaa lähelle kolmeakymmentä astetta. Hirosakin–Kuroishin alueella ilmankosteus on suuri föhnilmiön johdosta. 
Liikenne.
Kaupungin rautatieliikenteen keskus on Hirosakin asema, jonka kautta kulkevat Hirosakin Aomorin ja Fukushiman kaupungeihin yhdistävä JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja sekä Kōnan-rautateiden Kuroishiin kulkeva Kōnan-linja. Kaupungin alueella on myös muita, pienempia asemia.
Hirosakin bussiterminaalista kulkevat päivävuorot Moriokaan, Sendaihin ja Tokion Uenoon, ja näiden lisäksi useampi Tokioon kulkeva yövuoro. Kōnan bus -yhtiö ylläpitää 21:tä kaupunginsisäistä bussilinjaa. Lähimmät Tōhokun moottoritielle vievät liittymät ovat Ōwanin–Hirosakin liittymä sekä Kuroishin liittymä. Lisäksi kaupunkiin kulkevat valtatiet 7 (Aomori–Niigata) ja 102 (Hirosaki–Towada).
Kulttuuri.
Nähtävyydet.
Hirosakin puistossa sijaitseva Hirosakin linna on yksi Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi listatuista kohteista. Sen nykyinen päälinna rakennettiin vuonna 1810 korvaamaan vuonna 1627 salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa tuhoutunut edellinen päälinna. Muita Hirosakissa sijaitsevia kulttuuriomaisuuskohteita ovat mm. Saishōin-temppelin viisikerroksinen pagodi, Hirosaki Hachiman-gū sekä Takaterun pyhäkkö.
Kaupungissa järjestetään vuosittain neljä suurta perinteistä juhlatapahtumaa: kevään kirsikankukka- ja kesän neputa-festivaalit, syksyn Hirosakin linnan krysanteemi- ja ruskafestivaali sekä talven Hirosakin linnan lumilyhtyfestivaali. Näistä neputa-festivaali, jossa värikkäät, samurai-aihein koristellut kärryt kiertävät kaupunkia väkijoukon vetäminä, on määritelty tärkeäksi aineettomaksi kansankulttuuriomaisuudeksi. Tapahtumaan osallistuu vuosittain noin 80 kärryä ja yli 100 000 katsojaa.
Urheilu.
Kaupungissa toimivat baseball-joukkue Hirosaki Areds sekä jalkapallojoukkue Blancdieu Hirosaki FC.