tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Villems

Richard Villems (s. ) on virolainen Tarton yliopiston evoluutiobiologian emeritusprofessori ja akateemikko. Hän on toiminut myös Viron biokeskuksen johtajana (1986–2014) ja Viron tiedeakatemian pääjohtajana (2004–2014). Professori Villems kutsuttiin vuonna 2000 Suomen ulkomaiseksi tieteen akateemikoksi.
Hän kävi lukion (Koidula Gymnasium) Pärnussa, ja suoritti yliopisto-opintonsa Tarton yliopistossa, josta valmistui tohtoriksi (ja lääkäriksi) lääketieteellisestä biokemiasta (1972 Cand.Sc.). Tämän jälkeen hän jatkoi Moskovan valtionyliopistossa ja sai molekyylibiologian alalta ylemmän tieteen tohtoripätevyyden (1984 D.Sc.). Hänen vironkielinen väitöskirjansa (1984) käsitteli ribosomien alirakenteita ja työn otsikkona oli "Ribosoomi subribosoomsed kompleksid" (Subribosomal complexes of ribosome)". 
Hän toimi Viron biokeskuksen johtajana (1986–2014). Tämän ohella hän oli Tarton yliopiston molekyyligenetiikan professori (1987–1991), molekyylibiologian professori (1991–1996), ja evoluutiobiologian professori (1996–2004), Viron tiedeakatemian apulaispääjohtaja ja Tähtitieteen ja fysiikan toimialan johtajana (1994–1999), osa-aikainen ylimääräinen professori (12/2004–12/2007) sekä Viron tiedeakatemian pääjohtaja (2004–2014). Hän on jatkanut osa-aikaisena professorina myös tämän jälkeen.
Professori Villems on julkaissut työtovereineen runsaasti alkuperäisartikkeleita tiedemaailman huippulehdissä (esim. Nature, Science, Plos One). Hän on ohjannut yhteensä 18 vuosina 1975–2015 valmistunutta väitöskirjatyötä. Tieteellinen tutkimus- ja ohjaustyö on jatkunut vuoden 2015 jälkeenkin.
Jonne Jantunen

Jonne-Markus Jantunen (s. 9. elokuuta 1996 Lahti) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jantunen laukoo oikealta. Hän pelasi ammattilaisurallaan kahtena kautena Pelicansissa yhteensä 24 ottelua. Pääosan urastaan hän pelasi Mestiksessä.
Ura.
Jantunen aloitti jääkiekkoilun maalivahtina Jokereissa, mutta on varsinaisesti Pelicansin kasvatti. Kaudella 2011–2012 hän oli C-nuorten II-divisioonan karsinnoissa Pelicans Akatemian paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jasse Mertarannan kanssa tehoilla 1+9=10. Kaudella 2012–2013 Jantunen oli B2-nuorten SM-karsinnoissa Pelicansin paras maalintekijä Samuel Fagerlundin kanssa seitsemällä osumallaan. B2-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Niki Huovisen ja Eetu Rissasen kanssa tehoilla 10+19=29. Kaudella 2016–2017 Jantunen oli Pelicansin A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 13+18=31.
Kaudella 2017–2018 Jantunen nousi Pelicansin SM-liigarinkiin ja hän pelasi joukkueessa harjoitusotteluita. Jantunen teki liigadebyyttinsä 20. lokakuuta 2017 KooKoota vastaan. Hänestä tuli Pelicansin ja sitä edeltäneen Lahden Reippaan seurahistorian ensimmäinen toisen polven pääsarjakiekkoilija, kun Jantusen isä Marko loi Lahdessa pääsarjauraa Hockey-Reippaassa vuosina 1990–1992 ja Pelicanissa vuosina 2006–2010. Jonne Jantunen merkittiin Pelicansin nelosketjun oikeaan laitaan Antti Tyrväisen ja Arttu Heikkisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.53 minuuttia. Jantunen keräsi myös heti kaksi syöttöpistettä oltuaan kakkossyöttäjänä kahteen ylivoimamaaliin. Jarkko Hämäläinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Liigauransa avausmaalin Jantunen teki seitsemännessä ottelussaan 14. marraskuuta 2017 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan hän teki SM-liigassa kauden aikana 21 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Jantunen pelasi miesten pelejä myös kahden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa.
Huhtikuussa 2018 Jantunen teki Pelicansin kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet Peliittojen Mestis-joukkueeseen. Jantunen pelasi siellä alkukaudella 20 runkosarja- ja seitsemän Suomen Cupin ottelua. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Jantusen kausi päättyi kuitenkin loukkaantumiseen joulukuussa 2018.
Jantunen siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Toukokuussa 2020 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 Jantunen jakoi tehoilla 7+7=14 TUTOn sisäisen pistepörssin neljännen sijan Mikko Laineen ja Mikke Levon kanssa.
Muuta.
Jantusen isä Marko teki pitkän pelaajauran SM-liigassa ja Ruotsin Elitserienissä. Hän pelasi myös kolme NHL-ottelua Calgary Flamesissa kaudella 1996–1997 sekä kuului Suomen vuoden 1997 MM-joukkueeseen. Jonne Jantusella on myös pikkuveli Jesse.
Oskar Andersson

Oskar Emil Andersson (11. tammikuuta 1877 – 28. marraskuuta 1906) oli Albert Engströmin ohella huomattavin ruotsalainen pilapiirtäjä, vuodesta 1897 "Söndags-Nisse"-pilalehden avustaja. Hän piirsi burleskia satiiria lähestyen. Hänen kuuluisin piirrossarjansa on omaperäisesti hullutteleva "Mies, joka tekee, mitä päähän pälkähtää".
Euran keskustaajama

Euran keskustaajama (tilastollisena taajamana vuonna 2021 "Euran kirkonkylä") on Säkylän Pyhäjärven pohjoisrannalla ja Eurajoen varressa sijaitseva Euran kunnan keskustaajama. Taajaman väkiluku oli vuoden 2021 lopussa 6 217 asukasta. Taajama ulottuu kahden kunnan alueelle: sen asukkaista 6 090 asui Eurassa ja 127 Säkylän puolella.
Keskustaajama.
Osa-alueet.
Nykyisen taajaman (2016) osa-alueita ovat Kuurnamäen, Sorkkisten, Pappilan ja, Kirkonkylän alueella Kuurnamäen kulma, Eurajoen varsi, Kirkonkylänmäki, Nikkari, Maasilta, Isovaheen ja Vähävaheen kylien alueella Vahenoja, Virkala, Paasnummi, Isovahe ja Tolppamäki, Kauttuan kylän alueella Kirkkovainio, Luistari, Kauttuanmäki, Kiiskinmäki, Lohiluoma ja Rannankulma sekä Säkylän Iso-Säkylän kylällä Satara ja Luvalahti.
Muotoutuminen.
Euran keskustaajaman historiaa ennen sen nykyistä muotoutumista käsitellään Kirkonkylän ja Kauttuan kylien artikkeleissa.
Euran keskustaajaman alue on laajentunut ja kasvanut väkimäärältään viimeisten vuosikymmenten aikana. Vielä 1950-luvulla Euraa voidaan pitää kyläraittina, joka seurasi Kauttuaa ja Kiukaista yhdistävän tien vartta. Keskittyminen alkoi, kun kunnantalo ja posti siirtyivät 1960-luvulla pappilan ja kirkon väliin. Ensimmäinen liikekeskus kaavoitettiin Eurajoen länsipuolelle kirkon ja Ahmasojan väliin. Myöhemmin uusia liikekeskuksia rakennettiin Eurajoen itäpuolelle. Aluksi syntyivät Euran ja Kauttuan erilliset taajamat, jotka ovat sittemmin yhdistyneet keskustaajamaksi.
Maatalouteen kuulumattomien työntekijöiden asuinalueita rakennettiin 1950-luvulla kirkon itäpuolella sijaitsevaan Kirkonkylän Kirkonkylänmäkeen, Isovaheen Virkalaan sekä Kauttuan kylän Paasnummen eteläosiin, Kirkkovainioon ja Luistariin. Myös Kuurnamäen kylässä alkoi silloin talojen rakentaminen. Tämän jälkeen 1960- ja 1970-luvuilla rakentamisen pääpaino oli Isovaheen kylässä Vahenojalla, Isovaheella ja Tolppamäessä, Vähävaheen kylässä Paasnummella ja Kauttuan kylässä Kirkkovainiolla, Luistarissa ja Kiiskimäessä. 1980-luvulla rakennettiin Isovaheen- ja Vähävaheen kylissä Vahenojan seutujen pelloille, jolloin myös kaupallinen keskusta siirtyi Eurajoen yli sinne. Myös Kirkkovainion seutua Vähävaheen puolella alettiin silloin rakentaa.
Säkylän kunnassa Iso-Säkylän kylässä sijaitsee Euran rajaa vasten Luvalahden kulmakunta, jossa rakennettiin 1950- ja 1960-luvulla Pyhäjärven rantaan pientä erillistä taajamaa. Kun Kiiskinmäkeen kaavoitettiin laaja asuinalue, yhdistyivät Luvalahden kylä Kauttuan taajamaan, joka muodostui edellä kerrotulla tavalla Kauttuan kylän alueelle. Kun Kauttuan kylän asuinalueet saavuttivat Euran taajaman reuna-alueet 1990- ja 2000-luvuilla, voidaan sielläkin ruveta puhumaan Euran keskustaajamasta.
Tampereen naiskaarti

Tampereen naiskaarti oli Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918 toiminut punakaartien yksikkö, joka oli osa Tampereen punakaartia. Lisäksi sen toiminnassa oli mukana Pirkkalan pitäjän alueelta koottu Pispalan naiskaarti. 
Naiskaartin osallisuudesta sisällissodan aikaisiin Tampereen taisteluihin on vuosikymmenten kuluessa esitetty monia eri näkemyksiä. Kaartilaisten urheutta on perinteisesti ylistetty ja heitä on pidetty urhoollisina taistelijoina, mutta esimerkiksi Tampereen naiskaartista 2000-luvulla kirjoittanut tutkija Tuomas Hoppu on pitänyt tarinoita suuresti liioiteltuina.
Yleistä.
Tampereen naiskaarti perustettiin työläisnaisten omasta aloitteesta 11. maaliskuuta 1918 eli vajaata viikkoa ennen valkoisten aloittamaa Tampereen piiritystä. Tamperelaisista työläisnaisista kootun yksikön vahvuus oli parhaimmillaan noin 270 henkeä. Sen jäsenet olivat pääosin nuoria naimattomia naisia, joista nuorimmat olivat vasta teini-ikäisiä. Kaarti palveli suurimman osan ajasta lähinnä vartiopalveluksessa ja miliisitoiminnassa, mutta osallistui myös varsinaiseen taistelutoimintaan. Tampereen taistelun aikana kuoli yhteensä 11 kaartin jäsentä. Punaisten antautumisen jälkeen valtiorikosoikeuden eteen joutui 117 kaartilaista, joista ehdottoman tuomion sai 29 naista.
Elokuva.
Vuonna 2015 valmistui Tampereen naiskaartista kertova elokuva "Tuntemattomat. Raatihuoneen puolustajat 1918", jonka on ohjannut Timo Malmi. Se perustuu hänen vuotta aikaisemmin julkaisemaansa runokokoelmaan.
Laurent Sciarra

Laurent Michel Sciarra (s. 8. elokuuta 1973 Nizza) on ranskalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sciarra pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa. Hän voitti urallaan muun muassa Ranskan mestaruuden ja Ranskan cupin ja oli moninkertainen Ranskan pääsarjan syöttökuningas.
Ranskan miesten maajoukkueessa Sciarra kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1997 (Ranska kymmenes), 1999 (neljäs) ja 2001 (kuudes).
Pelaajauransa jälkeen Sciarra on valmentanut ranskalaisjoukkueita Pro B:ssä.
73 (luku)

73 (seitsemänkymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 72 ja seuraa luku 74.
Moustapha Sonko

Moustapha ”Mous” Sonko (s. 14. kesäkuuta 1972 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sonko pelasi urallaan Ranskan lisäksi Espanjassa. Hän voitti urallaan muun muassa Korać cupin vuonna 2001 sekä Espanjan ja Ranskan mestaruudet.
Ranskan miesten maajoukkueessa Sonko kuului olympiahopeaa Sydneyssä 2000 saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös EM-kilpailuissa vuosina 1995 (Ranska kahdeksas), 1999 (neljäs) ja 2003 (neljäs).
Kari Mattila (feministi)

Kari Börja Evjen Mattila (o.s. Hellner, 29. tammikuuta 1933 Oslo – 28. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen feministiaktivisti.
Koulutus ja ura.
Kari Mattila valmistui insinööriksi Tekniska läroverketistä, minkä jälkeen hän opiskeli kieliä. Myöhemmin hän työskenteli perustamassaan Tekniikan Käännökset -nimisessä käännöstoimistossa vuoteen 1988 asti. Yritys oli aikanaan edistyksellinen toimiessaan verkostomaisesti yhdessä eri alojen asiantuntijoiden kanssa.
Pääosan elämästään Kari Mattila asui Espoossa. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi kaupunginvaltuutettuna vuosina 1980–1984. Tuolloin Espooseen perustettiin hänen aloitteestaan naisten turvakoti. Mattila kuului myös Espoon teatterin perustajiin sekä vaikutti muun muassa Karhusaaren Sinebrychoffin huvilan säilyttämiseen ja saamiseen kulttuurikäyttöön.
Feministinen aktivismi.
Kari Mattila vaikutti Naisasialiitto Unionissa 1970-luvun alusta aina kuolemaansa saakka vuoteen 2003. Hänet valittiin Unionin puheenjohtajaksi 1976, jolloin vuonna 1892 perustettu vanha suffragettiyhdistys alkoi uudistua ulospäin suuntautuvaksi naisten tasa-arvoa ajavaksi liikkeeksi. Taloudellinen tasa-arvo, päivähoitokysymykset, isyysloma, naisen esineellistämisen kieltäminen mainonnassa, naistutkimus, naiskiintiöt politiikkaan, synnytyskipujen lievitys, naisiin kohdistuva väkivalta ja turvakotien tarve ovat muutamia esimerkkejä teemoista, joita Unioni toi julkisuuteen vakiinnuttaen asemaansa yhteiskunnallisena vaikuttajana. Unionin näkyvä toiminta vaikutti muihin, myös poliittisten puolueiden perinteisiin naisjärjestöihin.
Mattila oli perustamassa uusia liikkeitä, kuten Naisten Kulttuuriyhdistys ja Naisten Rakentavan Asumisen Yhdistys. Naisryhmät Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa olivat Mattilalle tuttuja ja kansainväliset feministiset virtaukset saavuttivat paljolti hänen ansiostaan myös Naisasialiitto Unionin. Hänen sinnikkyytensä johdosta Unioni sai järjestettäväkseen vuonna 1982 IAW:n (International Alliance of Women) kansainvälisen kongressin Helsingissä.
Kari Mattila on toimittanut muistelmateoksen "Viattomat, vallattomat ja rohkeat", joka ilmestyi 1994.
Kari Mattilan säätiö.
Mattila toivoi tasa-arvotyön vahvistuvan ja kasvavan. Sitä tavoitetta hän myös itse halusi tukea perustamalla säätiön, joka itsenäisenä yhteistyökumppanina Naisasialiitto Unionin kanssa jatkaa työtä hänen hengessään.
Kari Mattilan säätiö aloitti toimintansa vuonna 2005 tarkoituksenaan tukea feminististä ideologiaa ja pyrkiä muuttamaan niitä yhteiskunnan rakenteita, jotka ovat tasa-arvon toteutumisen esteenä. Sääntöjensä mukaisesti säätiö järjestää ja avustaa kokouksia, kursseja sekä esitelmä-, keskustelu- ja tiedotustilaisuuksia. Se voi myös tilata selvityksiä, harjoittaa julkaisutoimintaa, jakaa apurahoja ja toimia yhteistyössä muiden yhteisöjen kanssa.
S/S Concordia

S/S Concordia oli vuonna 1885 rakennettu höyrylaiva, jonka rakennuttaja oli porilainen Ångfartygsaktiebolaget Concordia -varustamo. Sen pääomistaja puolestaan oli W. Rosenlew &amp; Co. Ab. Myöhemmin laiva tunnettiin myös nimillä "Konkordiya" ja "Kingisepp".
Concordia oli lastilaiva, jossa oli myös kymmenen matkustajapaikkaa neljässä hytissä. Vuonna 1902 aluksen kansirakennusta laajennettiin uudella ravintolasalilla. Concordia liikennöi aluksi Porin ja Pietarin välisellä reitillä, käyden välillä myös Riiassa. Vuonna 1892 reitiksi tuli Pori–Turku–Helsinki–Pietari ja 1900-luvun alussa linjaa jatkettiin myös Ruotsin Sundsvalliin ja Söderhamniin.
Myöhemmin alus kulki vielä ainakin reitillä Sundsvall–Kaskinen–Pori–Rauma–Uusikaupunki–Turku–Pietari, kunnes se joulukuussa 1912 myytiin virolaiselle varustamolle. Tämän jälkeen alus liikennöi muun muassa Loksan ja Tallinnan välistä rahtireittiä Konkordiya-nimisenä. Vuonna 1914 se ajoi karille Nevajoella. Vuonna 1923 laiva myytiin Neuvostoliiton valtiolle, jolloin aluksen nimeksi vaihtui "Kingisepp". Laiva haaksirikkoutui ja upposi Vienanmerellä keväällä 1929.
Sivar Arnér

Ernst Nils Sivar Arnér (13. maaliskuuta 1909 Arby, Kalmarin lääni – 1997) oli ruotsalainen kirjailija, yksi maansa tuon ajan proosan kärkihahmoista. Teoksissaan Arnér usein erittelee terävästi ihmissuhteita, varsinkin avioliittoa ja rakkautta.
Arnér oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja toimi opettajana vuoteen 1947. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma "Skon som krigaren bar" ilmestyi 1943 ja kertoo pasifistista, joka ei suostu valmistamaan sodassa käytettäviä saappaita.
Alfred Andersch

Alfred Andersch (4. helmikuuta 1914 München, Saksa – 1980 Berzona, Sveitsi oli saksalainen kirjailija ja dramaturgi.
Andersch joutui kommunismin vuoksi 1933 kolmeksi kuukaudeksi Dachaun keskitysleirille. Toisen maailmansodan aikana hän pakeni Italiassa Yhdysvaltojen joukkojen puolelle ja päätyi sotavangiksi Yhdysvaltoihin. Sodan jälkeen hän julkaisi Hans Werner Richterin kanssa sosialistista aikakauslehteä "Der Ruf" ja oli Gruppe 47:n perustajia.) oli saksalainen kirjailija ja dramaturgi.
Anderschin teoksissa on sekä symbolistisia että reportaasimaisia aineksia. Andersch toimi nuoriso-ohjaajana kommunistisessa puolueessa sekä teollisuuden palveluksessa. Hän oli aikakauslehtien "Der Ruf" ja "Texte und Zeichen" avustaja. Hän herätti huomiota vuonna 1952 julkaisemallaan romaanilla "Die Kirschen der Freiheit", jossa hän kuvaa kokemuksiaan toisesta maailmansodasta ja rintamakarkuruutta. Teoksessa "Wanderungen im Norden" hän kuvaa kokemuksiaan matkoillaan Skandinaviassa. Anderschin romaanit "Unelma Sansibarista" (1958, suom. 1958) ja "Punatukkainen" (1960, suom. 1962) ovat saaneet suosiota muissakin maissa kuin Saksassa.
Valeri

Valeri () on varsinkin Venäjällä yleinen miehen etunimi. Nimi on lyhentynyt muoto latinalaisesta nimestä Valerius, joka esiintyi roomalais­aikana myös pidemmässä muodossa keisarin nimenä Valerianus. Nimi johtuu latinan verbistä "valere", joka merkitsee "olla terve, voimakas; voida hyvin". Nimen ovat tehneet suosituksi Valeri-nimiset pyhimykset, joita on yhdeksän. Valeri esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Valeri on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2025 mennessä noin 950 miehelle ja muutamalle naiselle.
Paul Feig

Paul Samuel Feig (s. 17. syyskuuta 1962 Mount Clemens, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Hänen tunnetuin ohjauksensa on vuoden 2011 elokuva "Morsiusneidot", jonka pääosissa ovat Kristen Wiig ja Melissa McCarthy. Feig ohjasi myös toimintakomediat "The Heat" (2013) jonka pääosissa ovat McCarthy ja Sandra Bullock, sekä "Spy – vakoojan asussa" (2015) jonka pääosissa ovat McCarthy, Jason Statham ja Jude Law.
Feig on luonut televisiosarjan "Freaks and Geeks" (1999–2000). Hän on ohjannut useiden televisiosarjojen jaksoja, joihin lukeutuvat esimerkiksi "Sukuvika", "Konttori" ja "Nurse Jackie".
Inka Lampinen

Inka Lampinen (s. 17. heinäkuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa puolustajana Porvoon Salibandyseurassa ja on toiminut joukkueen kapteenina.
Lampisen kasvattajaseura on Joutsenon Kataja. Kaudesta 2007–2008 alkaen hän pelasi Salibandyliigaa kymmenen kautta lappeenrantalaisessa NST:ssä. Kaudesta 2017–2018 lähtien hän on yhtä ulkomailla viettämäänsä vuotta lukuun ottamatta pelannut PSS:ssä. Kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä hän on pelannut Salibandyliigan runkosarjassa 251 ottelua pistein 42 + 91 = 133 ja pudotuspeleissä 82 ottelua pistein 9 + 21 = 30. Hän on voittanut kultaa kaudella 2015–2016 NST:n joukkueessa ja saavuttanut SM-hopeaa kausina 2010–2011 ja 2018–2019 sekä viidesti SM-pronssia kausina 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2011–2012 ja 2014–2015. Kaudella 2020–2021 Lampinen pelasi Ruotsissa Malmö FBC:n joukkueessa.
Suomen maajoukkueessa Lampinen on pelannut 30 ottelua pistein 3 + 2 = 5. Hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2021.
Webinaari

Verkkoseminaari eli webinaari on internetin välityksellä toteutettu virtuaalinen tapahtuma, johon sekä esiintyjät että yleisö osallistuvat omalta päätelaitteeltaan maantieteellisestä sijainnista riippumatta. 
Verkkoseminaaria voidaan hyödyntää etä- tai verkko-opetuksessa järjestämällä luentoja ja koulutuksia. Verkkoseminaarina voi toteuttaa myös erilaisia tiedotustilaisuuksia ja markkinointitapahtumia, esimerkiksi tuotelanseerauksia.
Selvin ero videoneuvotteluihin on se, että verkkoseminaarit toteutetaan www-selaimella käytettävillä verkkosovelluksilla tai tietokoneelle/mobiililaitteelle asennettavilla ohjelmilla. Verkkoseminaarien järjestämiseen käytettyjä sovelluksia ovat esimerkiksi Citrix GoToWebinar, Adobe Connect, WebEx, WebinarJam Studio, Striimari, Bambuser, Appear.in, Skype ja Microsoft Lync (uudelta nimeltään Skype for Business).
Verkkoseminaari on lähtökohtaisesti virtuaalinen tapahtuma, johon ei osallistu fyysisesti läsnä olevaa yleisöä. Verkkoseminaaritekniikan avulla voidaan kuitenkin välittää sisältöä myös fyysisestä tapahtumasta, jolloin osa tapahtuman yleisöstä on samassa tilassa esiintyjän kanssa, osa seuraa tapahtumaa liittymällä verkkoseminaarilähetykseen.
Verkkoseminaarilähetys voi siis toteutua kahdesta erilaisesta lähtökohdasta:
Ensimmäisessä mallissa esiintyjät ja osallistujat ovat yhtä aikaa etäyhteydessä toisiinsa omilta tietokoneiltaan. Verkkoseminaarissa kaikkien näytöillä on pääpiirteissään sama näkymä; esimerkiksi esiintyjän diat, esiintyjän kasvot tai näiden yhdistelmä. Videokameran käyttö verkkoseminaarissa ei ole välttämätöntä, sillä usein verkkoseminaarin viestinnälliset tavoitteet saavutetaan hyvän suullisen esityksen ja sitä tukevan esitysmateriaalin avulla.
Verkkoseminaarin vuorovaikutteisuus voi perustua etäosallistujien ääneen esittämiin kysymyksiin, mutta kysymyksiä voi esittää myös chattiruudulla, jolloin esiintyjä vastaa niihin joko suullisesti tai kirjoittamalla. Tämän lisäksi verkkoseminaareissa voidaan kommunikoida erilaisten äänestysten muodossa, jolloin kuulijoiden mielipidettä voidaan kysyä livetilanteessa.
Verkkoseminaarit voidaan tallentaa videolle myöhempää katselua varten, joten verkkoseminaarit tavoittavat yleisöä myös niiden toteutusajankohdan jälkeen. Eräissä verkkoseminaariohjelmistoissa voidaan myös indeksoida esityksen runko, jolloin jälkikäteen kuulija voi hyppiä eri osioiden välissä.
Nathalie Lahdenmäki

Nathalie Frédérique Lautenbacher (o.s. Lahdenmäki, s. 1974) on suomalais-ranskalainen keramiikkataiteilija, tutkija ja opettaja. 
Opiskelu.
Lahdenmäki valmistui keraamikoksi Taideteollisen korkeakoulun keramiikka- ja lasisuunnittelun osastolta vuonna 1999. Opintojensa yhteydessä hän toimi freesuunnittelijana Designor Oy:n Iittalan lasitehtaalla vuonna 1997 ja Designor Oy:n Arabian keramiikkatehtaalla harjoittelijana vuonna 1998.
Toiminta taiteilijana.
Opintojensa jälkeen Lahdenmäki toimi suunnittelijana Arabian keramiikkatehtaalla ja Iittalan lasitehtaalla. Tunnetuimpia teollisesti valmistettuja esineitä ovat keramiikasta valmistetut Piste -koriste-esinesarja (Arabia, 1999) ja lasista valmistetut Natal-maljakot (Iittala, 1997). Vuodesta 2004 Lahdenmäellä on ollut oma työpaja Studio Nathalie Lahdenmäki. Hänen uniikkitöilleen on ominaista hienostunut ja herkkä ote. Lahdenmäellä on ollut vuodesta 1997 tasaisesti sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän on ollut kutsuttuna vierailevana taiteilijana vuonna 2005 The Shigaraki Ceramic Cultural Park, Shigaraki, Japaniin. Lahdenmäki kuuluu myös jäsenenä arvostettuun IAC:hen (International Academy of Ceramics, Geneva). 
Lautenbacher on lehtori Aalto-yliopiston taiteen, muotoilun ja arkkitehtuurin korkeakoulussa.
Jalkapallon Suomen Cup 1974

Jalkapallon Suomen Cup 1974 oli cupin 20. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 265 joukkuetta, joukkueet jakautuivat sarjoittain seuraavasti: Mestaruussarja 12, I divisioona 12, II divisioona 29, III divisioona 75, IV divisioona 98 ja muut 39. Ensimmäisen ja toisen sarjatason joukkueet pääsivät suoraan varsinaiselle kierrokselle.
Loppuotteluun selvisivät Lahden Reipas ja Oulun Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Ottelua seurasi 4866 maksanutta katsojaa ja sen voitti Reipas 1-0.
Varsinainen kilpailu.
Suomen Cupin ottelut neljännesvälieristä alkaen.
Cup-mestarit: Harri Holli, Pekka Kosonen, Mikko Kautonen, Markku Repo, Urho Partanen, Timo Kautonen, Raimo Hukka, Pertti Jantunen, Olavi Litmanen, Harri Toivanen, Seppo Nordman, Matti Sandberg ja Jorma Salonen
Kauniit &amp; Uhkarohkeat

Kauniit &amp; Uhkarohkeat oli syksyllä 2014 perustettu suomalainen suomenkielistä musiikkia esittävä popyhtye. Levy-yhtiö Warner Music Finland solmi levytyssopimuksen yhtyeen kanssa loppuvuodesta 2015. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Kuningatar” helmikuussa 2016. Yhtye sai esikoissinglestään kultalevyn.
Yhtyeessä oli normaalista poiketen kaksi perkussionistia eikä lainkaan rumpalia. Yhtyeen jäsenet olivat keikkailleet yhdessä ja erikseen jo 2000-luvun puolivälistä ja soittaneet muun muassa Home Junior ja Frankie Say Relax -yhtyeissä. Yhtyeen kappaleiden sovitukset tekivät tuottajat Hank Solo ja Jonas W. Karlsson. Yhtye oli mukana myös Hank Solon elokuussa 2016 julkaistulla ”Söpö”-singlellä.
Yhtye lopetti varsinaisen toimintansa vuoden 2016 lopulla. Yhtyeen tekemät, mutta julkaisematta jääneet kappaleet julkaistiin maaliskuussa 2018 "Bändinperumislevy" -nimisellä albumilla. Yhtyeen jäsenistä solisti Eetu Kalavainen on jatkanut soolouralla.
Kati Sinenmaa

Kati Sinenmaa (s. 1950 Laukaa) on suomalainen elämäntapa-aktivisti ja ITE-taiteilija, joka tunnetaan Pasilan kivilinnan rakentajana. Hän opiskeli 1989–1995 Helsingin yliopistossa fysiikkaa ja oli aktiivinen keskustelija varhaisissa Usenet-ryhmissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnontieteissä, mutta hän keskeytti opintonsa ja jäi vuonna 1995 asunnottomaksi. Sinenmaasta on tehty vuonna 2005 dokumenttielokuva "Kosminen näytelmä".
Pasilan kivilinna.
Jäätyään asunnottomaksi Kati Sinenmaa päätyi omien sanojensa mukaan sattumalta teltan kanssa Pasilaan "Puolen hehtaarin metsäksi" kutsumaansa metsikköön, kivenheiton päähän Ilmalan junaseisakkeesta. Hän ryhtyi kokoamaan alueelle kivistä linnamaista rakennelmaa, johon on vuosien saatossa rakentunut silmämääräisesti satoja tonneja painava kivirakennelma, jonka rakentaminen jatkuu edelleen. Rakennelmaa ympäröi noin 200 metriä pitkä ja 0,5–2 metriä korkea aitaus, joka muodostuu erilaisista risuista, hiekasta ja mullasta. Alueella on jopa usean tonnin painoisia kiviä aseteltuina kivilinnan rakenteisiin. 
Kivilinnan valmistamisessa Sinenmaalla ei ole ollut kertomansa mukaan apunaan muita työkaluja kuin lapio, rautakanki, sorkkarauta sekä lankkuja ja putken pätkiä, joiden avulla hän pystyi kaivamaan esille ja siirtelemään tonnienkin painoisia kiviä. Vuosina 1995–2008 hän myös asui linnaan rakentamassaan mökissä ympäri vuoden. Vuonna 2008 mökki paloi ja Sinenmaa joutui muuttamaan muualle. 
Vuonna 2016 Liikennevirasto päätti aidata linnan turvallisuussyihin vedoten.
Matti Simola

Matti Heikki Veikko Simola (16. huhtikuuta 1926 Helsinki – 30. joulukuuta 1975) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Suurnan Poikien kasvatti Simola voitti pelaajana Suomen mestaruuden vuosina 1944, 1945, 1948 ja 1949. Valmentajana hän toimi Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana Helsingin kesäolympialaisissa 1952.
Bromitrifluoridi

Bromitrifluoridi (BrF3) on bromin ja fluorin muodostama niin kutsuttuihin interhalogeeniyhdisteisiin kuuluva epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää bromaavana ja fluoraavana reagenssina sekä eräissä tapauksissa liuottimena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa bromitrifluoridi on väritöntä tai kellertävää pistävänhajuista nestettä. Kiinteänä se on punertavan keltaista. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa disproportioituen bromihapoksi, vetybromidiksi ja vetyfluoridiksi. Yhdiste johtaa hieman sähköä ja sen sähkönjohtokyky on 8·10−3 Ω−1·cm−1. Sähkönjohtavuus johtuu dissosioitumisesta BrF2+- ja BrF4--ioneiksi. Bromitrifluoridi on hyvin reaktiivinen yhdiste ja reagoi esimerkiksi useiden orgaanisen yhdisteiden kanssa bromaten tai fluoraten ne. Lisäksi yhdiste liuottaa useita fluorideja muodostaen BrF4--ioneja. Bromitrifluoridi on vahva hapetin.
3 BrF3 + 6 H2O → 2 HBrO3 + 9 HF + HBr
Bromitrifluoridi on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö.
Bromitrifluoridia voidaan valmistaa bromin ja fluorin välisellä reaktiolla 20 °C:n lämpötilassa. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Br2 + 3 F2 → 2 BrF3
Bromitrifluoridia voidaan käyttää niin epäorgaanisten kuin orgaanisten fluoridien valmistamiseen. Se reagoi useiden halogeenialkaanien kanssa korvaten muut halogeeniatomit fluorilla. Sitä voidaan käyttää myös aromaattisten yhdisteiden bromaamiseen ja heterosyklisten yhdisteiden heteroatomien fluoraamiseen. Karbonyyliyhdisteiden kanssa se reagoi korvaten karbonyyliryhmän difluorimetaaniryhmällä.
Mustapää (sukunimi)

Mustapää on suomalainen sukunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan sukunimi on huhtikuuhun 2023 mennessä ollut käytössä 296 suomalaisella tai Suomessa vakituisesti asuneella ulkomaalaisella. Nykyisenä sukunimenä se on 132 henkilöllä.
Historiatietoa.
Nimeä tavataan kirkonkirjoissa jo 1500-luvulla, eikä sen alkuperästä ole varmuutta. Muinaisina aikoina henkilön nimi määräytyi usein henkilökohtaisten tai ulkoisten ominaisuuksien perusteella. Mustapää (saks. Schwarzkopf, ransk. Lenoir, ital. Negrelli, lat. Niger, Nigellus, Nigrinus, engl. Black, unk. Fekete, ven. Tschernischev) saattaa viitata kantavanhemman hiusten väriin. Erään nimiteorian mukaan ensimmäinen Mustapää oli meren takaa tullut kauppias.
Runoilijan salanimi.
P. Mustapää (Pyhä Mustapää) oli Martti Haavion kirjailijanimi ja se viittasi Pyhään Mauritiukseen, jonka hahmon hän oli huomannut Mustapäiden killan ovessa Tallinnassa.
Numero Zeron tapaus

Numero Zeron tapaus ("Numero Zero") on Umberto Econ viimeinen hänen elinaikanaan julkaistu teos. Alkuteos ilmestyi tammikuussa 2015, ja Helinä Kankaan suomennoksen on WSOY julkaissut syyskuussa 2015.
Teos on satiiri Italian mediamaailmasta. Sen tapahtumat sijoittuvat 1990-luvulle, aikaan jolloin sosiaalinen median valtakausi oli vielä edessä. Kirjan keskiössä ovat salaliittoteoriat. Päähenkilö, kertoja, Colonna on jättänyt opinnot kesken ja vaihtanut lyhyin väliajoin työpaikkaa. Hänen työnantajansa on vielä ilmestymätön sanomalehti, jonka tavoitteena on luoda sensaatioita. Sen keinoja ovat vallanpitäjien kiristys ja loanheitto, ja mukana ovat äärioikeistolainen salaseura, vapaamuurariloosi, CIA, terroristiryhmät. Mussolinia ei haudattukaan, vaan hänen ruumiinsa kopio. Tekeillä on ensimmäinen koenumero eli numero nolla, zero, ja Colonnan on tarkoitus kirjoittaa lehden teosta kirja.
Lehden nimi on "Domani", ’Huomenna’, mikä viittaa siihen, ettei se käsittele päivän uutisia vaan tähtää tuleviin tarinoihin. Sen kohdeyleisö on yksinkertainen, tietämätön lukijakunta, jolle sanaristikon vihjeeksi riittää ”Eevan puoliso”. Vaikka kirjassa ei mainitakaan Silvio Berlusconia nimeltä, on ilmeistä, että juuri hän on lehden omistajan esikuva.
Arviot.
Italiassa kirja nousi heti myyntilistojen kärkeen, mutta kriitikoiden näkemykset ovat enimmäkseen jokseenkin vaisuja. Tom Rachman kirjoittaa "New York Timesissa", että kirja on nokkela ja älykäs, mutta siinä on myös hataria aineksia ja kummallisia harhapolkuja. Kirjoittajan innostus vie kuitenkin lukijan mukanaan. 
Jukka Petäjä arvioi kirjan monella tapaa ohueksi, sivuja on liikaa ajatusleikin käsittelyyn, teos ei kirjallisesti ”räjäytä pankkia, vaan saa holvissa aikaiseksi korkeintaan suutarin – – Lopputuloksena on sormiharjoituksia näppäimillä”.
Täysin vastakkaista näkemystä kirjasta edustaa Kari Salminen "Turun Sanomissa". Hän kysyy, pitikö itsestäänselvyydestä kirjoittaa kirja, ja vastaa, että piti: ”Pieni teos tulvii loisteliaasti ilmaistuja huomioita mediasta, ihmispsyykestä, historiasta, Italiasta ja tarinoista. Kovin paljon viisasta mahtuu vaatimattomaan mittaan.”
Kari J. Ristolainen

Kari Jussi Ristolainen (s. 15. syyskuuta 1953 Kokkola) on suomalainen näyttelijä. 
Ura.
Olli ja Helena Ristolaisen perheeseen syntynyt Kari J. Ristolainen opiskeli Suomen teatterikoulussa vuosina 1974–1978. Ammattiuransa hän aloitti Jyväskylän kaupunginteatterissa kaudella 1978–1979. Ristolaisen kiinnitys Oulun kaupunginteatteriin alkoi 1979.
Ristolainen on näytellyt paitsi puhe- myös laulurooleja, äänialaltaan hän on tenori. Hänellä on ollut roolitehtäviä muun muassa musiikkinäytelmissä "Annie Mestariampuja" (1979), "Sugar" (1988), "Can Can" (1995), "Petronella" (2006) ja "Poika Mancini" (2014).
Teatterin ohella Ristolainen on näytellyt sivuosia muutamissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Lisäksi hänellä on ollut joitakin radiotehtäviä.
Iina Salin

Iina Salin (s. 23. maaliskuuta 1985 Mikkeli) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja ääninäyttelijä.
Hän on esiintynyt laulajana useissa eri yhtyeissä ja artistien live-kokoonpanoissa, kuten Jean S., Waldo’s People, Katri Helena, Signmark, Emma Salokoski, Solid Base, Sami Pitkämön Orkesteri, Mikko Leppilampi Band, HONEYS, Emma Salokoski Voices, Salomaa-ilmiö, Poppadelic, Higher Ground Vocals, Nokia House Band, HOS Big Band, Reunion Big Band, Porvoo Big Band sekä Imatra Big Band. MILjazz -kiertueella 2025 hän laulaa Ilmavoimien Big Bandin solistina.
Hänen ääntänsä voi kuulla muun muassa animaatiosarjoissa ja elokuvissa "Sing 2" (Suki), Wicked, "", "Maija Mehiläinen ja hunajakisat" (Viola), "The Boss Baby: Taas vaipoissa" (Tina Templeton), "Paavo Pesusieni" (Sanna), "Prinsessavoima" (Bea), Asterix ja Obelix, "DC Super Hero Girls" (Supertyttö)": Intergalaktiset pelit, Brain Drain, Super Villain High, Shopkins: Chef Club," "Shopkins: World Vacation" ja "Gigantosaurus".
Ura.
Iina Salin on valmistunut musiikkipedagogiksi (AMK) Metropolia Ammattikorkeakoulusta vuonna 2012 ja työskentelee keikkailun lisäksi pop/jazz -laulunopettajana Pohjois-Helsingin Bändikoulussa ja Mikkelin musiikkiopistossa (2020-). Vuosina 1994-2004 hän opiskeli musiikkia Mikkelin musiikkiopistossa pääaineinaan huilu ja pop/jazz -laulu. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan 2004 hän lähti opiskelemaan musiikkipedagogiikkaa Joensuuhun Karelia-ammattikorkeakouluun, ja muutti Helsinkiin jatkamaan musiikkialan opintoja vuonna 2006.
Hän esiintyi Suomen Euroviisukarsinnoissa 2008 Mikael Konttisen taustalaulajana. Kilpailukappaleena oli "Milloin". Eri kuorojen riveissä hän on osallistunut useisiin valtakunnallisiin tv-tuotantoihin, kuten Kuorosota, Nenäpäivä-show, SuomiLOVE ja Putous.
Vuonna 2012 hän osallistui UMOn Kyky 2012 kilpailuun, päästen finaaliin laulamalla Aretha Franklinin tunnetuksi tekemät kappaleet "Respect" ja "Think".
Vuonna 2013 hän osallistui Uuden musiikin kilpailuun kappaleellaan "Last Night".
Loppuvuonna 2013 hänet nähtiin Tartu Mikkiin tv-ohjelmassa.
Vuoden 2013 lopulla hänen yhtyeensä Swan Land julkaisi debyyttialbumin "Your Parade".
Vuoteen 2025 mennessä Iina Salin on toiminut laulu- ja bändiopettajana useissa eri oppilaitoksissa ja musiikkileireillä.
Keikkojen ja opetustöiden lisäksi hän tekee studiotöitä animaatioiden, taustalaulujen sekä mainosmusiikin parissa. Hän kirjoittaa myös omia kappaleita.
Sjung svenska folk

Sjung svenska folk on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975 levymerkillä Ljudspår/MNW.
Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Rolf Wikström.
Volkswagen Polo V

Volkswagen Polo V (Typ 6R) on Volkswagenin Polo-mallin viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2009–2017. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2010.
Volkswagen Polo (2009–2017).
Viidennen sukupolven Volkswagen Polo esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2009. Malli oli edeltäjäänsä verrattuna 36 millimetriä pidempi, 32 millimetriä leveämpi ja 13 millimetriä matalampi. Paino oli kuitenkin hieman pudonnut edellismalliin verrattuna. Walter de’Silvan suunnittelemasta Polosta oli pyritty tekemään aikaisempaa urheilullisempi. Muotoilu on melko särmikästä ja urheilullista vaikutelmaa luovat viirusilmäiset ajovalot ja puskurin terävä alareuna.
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä Polo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Joillain markkinoilla myytiin kolmi- ja viisiovisten hatchbackien ohella myös neliovista sedania. Intiassa sedan-korinen Polo tunnettiin nimellä Volkswagen Vento, ja samaa autoa myytiin myös Škoda Rapidina. Intiassa tuli myös vuonna 2016 myyntiin Poloon perustuva, Ventoa lyhyempi sedan-malli nimeltään Volkswagen Ameo. Kuudennen Polo-sukupolven sedan-versio on nimeltään Volkswagen Virtus. 
Vuonna 2010 esiteltiin edellisen sukupolven tapaan maasturimainen CrossPolo-versio, jossa on korotettu maavara, kattokaiteet sekä mustat muovilistat puskureissa, helmoissa ja pyöränkaarissa. Perusmallien tavoin se oli kuitenkin saatavissa ainoastaan etuvetoisena. 
Bensiinimoottoriksi Poloon oli aluksi valittavissa vapaasti hengittävät 1,2- (60/70 hv) ja 1,4-litraiset (86 hv) sekä turboahdetut 1,2 TSI (105 hv) ja 1,4 TSI (180 hv). Dieselvaihtoehdot olivat 1,2 TDI (75 hv) ja 1,6 TDI (75/90/105 hv). 
Poloa uudistettiin keväällä 2014. Ulkonäköpäivityksen sijasta suurimmat uudistukset kohdistuivat parempaan varusteluun ja korkeatasoisempaan viimeistelyn laatuun. Uusia varusteita olivat esimerkiksi mukautuva vakionopeudensäädin, sähköisesti säädettävä alusta ja kosketuksella toimiva multimedianäyttö. Suurimmat ja näkyvimmät ulkonäölliset muutokset olivat etu- ja takapuskureiden uudessa muotoilussa, joka kasvatti auton kokonaispituutta muutamalla sentillä. 
Vapaasti hengittävät 1,2- ja 1,4-litraiset bensiinimoottorit korvattiin uudella 1,0-litraisella (60/75 hv). 1,2 TSI:n teho kasvoi 110 hevosvoimaan ja sen rinnalle tuli myös 90-hevosvoimainen versio. Dieselvalikoimassa aiemmat moottorit korvasi 1,4-litrainen TDI (75/90 hv).
Veikko Ilmasti

Veikko Ilmasti (s. 1928) on suomalainen keksijä ja yrittäjä, joka on saanut yli 40 patenttia erilaisille elektronisille laitteille. Hänen keksintöjensä pohjalle perustamiaan yrityksiä ovat vuonna 1960 aloitettu Labko Oy ja Aavi Technologies Ltd, jonka hän myi kiinalaisille.
Ensimmäisen patenttinsa Ilmasti sai viljan kosteusmittaristaan 1960 ja oli jo sitä ennen perustanut ensimmäisen yrityksensä Labkon. Muita tuotteita olivat puun kosteusmittari ja nestepintojen korkeusmittari. Ilmastin tuoreimmat patentit koskevat ilmanpuhdistustekniikkaa, ja niiden ympärille hän perusti vuonna 1991 Aavi Technologies -nimisen yrityksen. Muita Ilmastin keksintöjen pohjalle syntyneitä yhtiöitä ovat Moria Oy Ltd, Genano Oy, Ilmasti Oy, Ion Blast Oy ja Ulmaelektro Oy.
Koivistolta kotoisin oleva Ilmasti lähti jatkosotaan 12-vuotiaana, mutta hänet kotiutettiin jo kuukauden kuluttua. Hän on näin yksi nuorimmista Suomen sotaveteraaneista. Ilmasti kävi Lahdessa teknillisen koulun ja toimi 1950-luvulla rakennusmestarina ja -tarkastajana. Vapaa-aikoinaan hän perehtyi elektroniikkaan ja alkoi kehitellä erilaisia sähköisiä mittalaitteita.
Ilmastin sotakokemuksista on Kirsi Markkanen ohjannut vuonna 2009 ensiesitetyn televisiodokumentin "Tosi tarina: Lapsisotilas". Ilmasti on muistellut lapsuuttaan ja yrittäjäuraansa myös julkaisemissaan kirjoissa.
Jukka Lemmetty

Timo Jukka Lemmetty (s. 19. helmikuuta 1951 Kouvola) on suomalainen Espoossa asuva kirjailija ja kuvittaja. Lemmetty on kuvittanut lastenkirjoja vuodesta 1981.
Lemmetty on tehnyt kuvitukset muun muassa Hannele Huovin Urpo ja Turpo sekä Raili Mikkasen Histamiini -teoksiin. Hän on kuvittanut myös Kaarina Helakisan James Bondén -kirjasarjaa sekä Jouko Varosen, Tuula Korolaisen, Leena Laulajaisen, Taru Mäkisen ja Kari Levolan teoksia, samoin kuin Teija Rekolan, Mikko Lensun ja Niina Hakalahden kirjoja. Lastenkirjojen ohella Lemmetty on kuvittanut oppikirjoja, ja esimerkiksi vuonna 2014 pohjoismaisena yhteistyönä julkaistun "Pohjolan lasten Raamatun", jonka suomalaiset kuvittajat olivat Lemmetyn ohella Elina Warsta, Lena Frölander-Ulf ja Nadja Sarell. Hän on myös pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut useisiin yhteisnäyttelyihin.
Lemmetty syntyi varatuomari Matti Lemmetyn ja Kerttu Jaakkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1971 on Eeva Marita Lähteenmäki. Lemmetty kävi keskikoulun Rovaniemen yhteislyseossa ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1968-1970 ja Münchenin taideakatemiassa 1971. 
Kirjalliset teokset.
Jukka Lemmetty on itse julkaissut seuraavat lastenkirjat:
Elefsínanlahti

Elefsínanlahti (; myös "Eleusiinlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden pohjoisosassa Attikan rannikolla Kreikassa. Lahden suulla oleva Salamiin saari erottaa sen muusta Saroninlahdesta erilliseksi järvimäiseksi vesialueeksi, johon on pääsy salmista saaren kummaltakin puolelta.
Elefsínan kaupunki, josta lahti on saanut nimensä, sijaitsee sen pohjoisrannalla. Länsirannalla sijaitsee Néa Péramos ja itärannalla Skaramagkás.
Epídavroksenlahti

Epídavroksenlahti (; myös "Epidauroksenlahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden eteläosassa Peloponnesoksen maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se käsittää Argoliin niemimaan ja Méthanan niemen välisen vesialueen.
Lahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Epidauroksen kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla, sekä nykyisestä Epídavroksesta. Lahden rannalla antiikin Epidauroksen paikalla sijaitsee Archaía Epídavroksen kylä.
Epídavros Limirán lahti

Epídavros Limirán lahti (; myös "Epidauros Limeran lahti") on lahti Egeanmereen kuuluvan Myrtóonmeren länsiosassa Peloponnesoksen niemimaahan kuuluvan Maléan niemen itärannikolla Kreikassa.
Monemvasián saarimainen niemi työntyy lahteen. Muutoin lahdessa ei ole suurempia saaria. Lahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Epidauros Limeran kaupungista, joka sijaitsi lahden rannalla hieman Monemvasiásta pohjoiseen.
Ierissóksenlahti

Ierissóksenlahti () on lahti Egeanmeren pohjoisosissa Chalkidikín niemimaan itärannikolla Athoksen niemen juuressa Kreikassa. Se sijaitsee Ierissóksen kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä. Lahden ranta kuuluu Aristotéliin kuntaan.
Lahden pohjois- ja itärannikolla on suojeltuja metsäalueita. Rannan lähellä sijaitsi muun muassa antiikin aikainen Stageiran kaupunki.
Kassándranlahti

Kassándranlahti () eli Toronaíoslahti (Κόλπος Τορωναίος, "Kólpos Toronaíos") on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkidikín niemimaan kahden läntisimmän niemen Kassándran ja Sithonían välissä.
Lahden pituus on noin 54 kilometriä ja leveys noin 24 kilometriä. Lahden länsiranta kuuluu Néa Propontídan ja Kassándran kuntiin, pohjoisranta Polýgyroksen kuntaan ja länsiranta Sithonían kuntaan. Lahdessa sijaitsee pieni Kélyfoksen saari.
Kaválanlahti

Kaválanlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvan Traakianmeren pohjoisrannikolla Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa.
Kaválanlahden pohjukassa sijaitsee Kaválan kaupunki, josta lahti on saanut nimensä. Lahden rannalla sijaitsee myös muun muassa Néa Péramoksen kaupunki. Kaválanlahden länsiranta kuuluu Pangaíon kuntaan, pohjoisranta Kaválan kuntaan ja itäranta Néstoksen kuntaan. Lahden edustalla sijaitsee Thásoksen saari.
Kyparissiakóslahti

Kyparissiakóslahti () eli Kyparissíanlahti (Κόλπος Κυπαρισσίας, "Kólpos Kyparissías") on lahti Joonianmeren itäosassa Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa.
Kyparissiakóslahti muodostaa loivan puolikaaren, jonka pituus on noin 60 kilometriä. Lahden pohjoisosan ranta kuuluu Länsi-Kreikan alueen Eliksen alueyksikköön ja jakautuu Pýrgoksen, Andrítsaina-Kréstenan ja Zacháron kuntien kesken, kun taas eteläosan ranta kuuluu Peloponnesoksen alueen Messenian alueyksikköön ja Trifylían kuntaan. Lahden etelärannikolla sijaitsee sille nimensä antanut Kyparissían kaupunki.
Alfeiós-joki laskee lahteen sen pohjoisrannikolla. Lahdessa ei ole saaria. Kauempana merellä sen edustalla sijaitsevat Strofadien saaret.
Lakonianlahti

Lakonianlahti () on lahti Joonianmeressä Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksesta erkanevien Mánin ja Maléan niemimaiden välissä.
Lahti on suunnilleen ylösalaisin käännetyn U-kirjaimen muotoinen, ja sen leveys itä-länsisuunnassa on noin 58 kilometriä ja pituus pohjois-eteläsuunnassa noin 44 kilometriä. Lahden rannat kuuluvat Lakonian alueyksikköön. Mánin niemimaa, joka käsittää lahden länsirannan, erottaa lahden Messenianlahdesta. Maléanniemi käsittää lahden itärannan.
Evrótas-joki laskee lahteen sen pohjoisrannikolla. Lahden pohjukassa sijaitsee Gýtheion kaupunki. Lahden suulla sijaitsevat Elafónisoksen ja Kytheran saaret.
Maliakóslahti

Maliakóslahti () on lahti Egeanmeren länsiosassa Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa.
Maliakóslahti erkanee Pohjoisesta Euboianlahdesta ja työntyy Fthiotiin alueyksikön alueelle. Sen pohjoisranta kuuluu Stylídan kuntaan, länsiranta eli lahden pohjukka Lamían kuntaan ja eteläranta Kaména Voúrlan kuntaan. Spercheiósjoki laskee lahteen sen länsipäässä.
Mégaranlahti

Mégaranlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden pohjoisosassa Kreikassa. Se sijaitsee Salamiin saaren länsipuolella Mégaran kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä.
Lahdessa sijaitsee joitakin pieniä saaria, joista suurin on Revythoúsa.
Messenianlahti

Messenianlahti () on lahti Joonianmeressä Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksesta erkanevien Messenian niemimaan ja Mánin niemimaan välissä.
Messenian niemimaa käsittää lahden länsirannikon. Itärannikon käsittävä Mánin niemimaa erottaa lahden Lakonianlahdesta. Kalamátan kaupunki sijaitsee Messenianlahden pohjukassa. Lahdessa ei ole saaria.
Moúdroksenlahti

Moúdroksenlahti () on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Límnoksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Sen länsirannikolla sijaitsee Néa Koútali ja itärannikolla Moúdros, josta lahti on saanut nimensä.
Moúdroksenlahti toimi ympärysvaltojen laivaston tukikohtana niiden hyökkäyksessä Gallipolin taistelussa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Mýrtoksenlahti

Mýrtoksenlahti () on lahti Joonianmeressä Kefalonián saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se on toinen saaren kahdesta suuresta lahdesta etelärannikon Argostólinlahden ohella.
Lahdella on Mýrtoksen ranta, joka on yksi Kefalonián tunnetuimpia rantoja ja suosituimpia turistikohteita. Se sijaitsee pienemmässä lahdelmassa Mýrtoksenlahden keskivaiheilla. Rannan pohjoispuolella Mýrtoksenlahteen työntyy pieni Ásoksen saarimainen niemi, jossa on linnoitus ("Froúrio").
Pagasitikóslahti

Pagasitikóslahti (; myös "Pagasainlahti") on lahti Egeanmeren länsilaidalla Thessalian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Pílion niemimaan kainalossa Magnesian rannikon ympäröimänä.
Vóloksen kaupunki sijaitsee lahden pohjukassa sen pohjoisrannalla. Lahden rannalla sijaitsevat myös muun muassa Néa Anchíalos sekä Néa Anchíaloksen lentoasema. Lahdessa sijaitsevat saaret Alatás, Palaió Tríkeri ja Pythoú.
Petaliónlahti

Petaliónlahti () on lahti Egeanmeren länsiosassa Euboian saaren ja Attikan itärannikon välissä. Se yhdistää Eteläisen Euboianlahden muuhun Egeanmereen.
Lahden itäosassa Euboian rannikolla sijaitsee Petalioí-saariryhmä. Sen suurimmat saaret ovat Megalónisos, Chersonísi, Lamperoúsa ja Tragonísi. Attikan rannikolla lahden länsirannalla sijaitsevat muun muassa Néa Mákri, Rafína ja Artémida.
Singitikóslahti

Singitikóslahti () eli Pyhänvuorenlahti (Κόλπος Αγίου Όρους, "Kólpos Agíou Órous") on lahti Egeanmeren pohjoisosassa Makedonian maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkidikín niemimaan kahden itäisimmän niemen Sithonían ja Áthoksen välissä.
Singitikóslahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Singoksen kaupungista, joka sijaitsi jossakin Sithonían niemellä. Lahden toinen nimi viittaa Áthokseen eli Pyhään Vuoreen. Lahden pituus on noin 48 kilometriä ja leveys noin 24 kilometriä. Lahden itärannalla sijaitsevat muun muassa ”Áthoksen portti” Ouranoúpoli sekä Áthoksen satama Dáfni. Lahdessa sijaitsevat muun muassa saaret Ammoulianí ja Diáporos.
Vantablack

Vantablack on hiilinanoputkilla päällystetty pinta, joka vuonna 2016 on mustin tunnettu musta materiaali. Materiaalia valmistaa brittiläinen Surrey Nanosystems. 
Ensimmäinen versio Vantablackistä absorboi 99,965 prosenttia siihen osuvasta valosta. Vuonna 2016 julkaistun uudemman version absorboimaa osuutta ei ole kyetty lainkaan mittaamaan. Vantablackiä edeltävä mustin pinta absorboi 99,96 prosenttia. 
Materiaali tuotetaan epätasaiseen alumiinipintaan istuttamalla siihen 20 nanometrin halkaisijan hiilinanoputkia tiheäksi metsiköksi. Materiaaliin osuva fotoni kulkee putkien väliseen tilaan, jossa se heijastelee putkien välillä ja lopulta imeytyy aineeseen. Valon energia muuttuu lopulta lämmöksi. Putkien kasvatus voidaan tehdä noin 400 °C:n lämpötilassa, kun taas NASAn valmistamat mustat pinnat vaativat 750 °C:n lämpötilan. Tämä mahdollistaa materiaalien kuten alumiinin käytön pohjana.
Koskenlasku

Koskenlasku on harrastus ja urheilulaji, jossa venekunta ohjailee ilmatäytteistä lauttaa melojen tai airojen avulla koskea alas.
Koskea lasketaan yleensä ilmalla täytetyllä kumiveneellä, joka on pituudeltaan 3,6–4,3 metriä ja leveydeltään 1,8–2,4 metriä. Lautta on tehty kumi- tai muovikankaasta, ja siinä on monta ilmalokeroa. Myös puisia soutuveneitä ja kahden hengen melottavia katamaraanilauttoja käytetään. Lauttaa ohjaillaan yhdenaikaisilla melontaliikkeillä tai siirtelemällä painoa puolelta toiselle. Venekunnalla, johon kuuluu lautan koon mukaan 4–12 jäsentä, on turvakypärät, märkäpuvut, pelastusliivit ja suojaavat jalkineet. Pitkille erävaelluksille voidaan ottaa mukaan ultrakevyitä reppulauttoja ja taitettavat melat.
Laskettavat kosket luokitellaan kansainvälisen järjestelmän mukaisesti kuuteen luokkaan. Ensimmäiseen luokkaan kuuluvat rauhalliset joet, ja kuudenteen luokkaan kuuluvat rajut kosket, joihin pääsevät vain lajin huiput.
Kansainvälinen koskenlaskuliitto IRF järjestää miesten ja naisten maailmanmestaruuskilpailut kahden vuoden välein. Niissä kuusihenkiset venekunnat kilpailevat pisteistä syöksyssä, pujottelussa ja aika-ajossa, ja kokonaiskilpailu ratkeaa yhteispisteiden perusteella. Syöksykilpailu käydään nopeassa koskessa, pujottelussa kierretään 12 porttia, ja aika-ajossa melotaan myötävirtaan melkein tunnin ajan.
Koskenlasku on myös harrastus, ja monet kaupalliset toimijat järjestävät koskenlaskua erämaissa ympäri maailmaa.
Sahagún

Sahagún on kunta Leónin maakunnassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella Espanjassa. Kunnan asukasluku on noin 2700 (2015).
Arkkitehtuurissa ja taiteessa mudéjar-tyylin katsotaan yleisesti syntyneen 1100-luvulla Sahagúnissa.