Kalle Kankari

Kaarle (Kalle) August Kankari (28. tammikuuta 1889 Paimio – 5. kesäkuuta 1948 Turku) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Kalle Kankarin vanhemmat olivat Kustaa Robert (1862-1936) ja Amanda Josefiina (1863-1921) Kankare. Ainoastaan kiertokoulua käynyt Kankari työskenteli myöhemmin puuseppänä Uskelassa ja Heinolassa puuseppänä. Vuonna 1907 hän liittyi Suomen Puutyöntekijäin Liiton jäseneksi. Ensimmäisen maailmansodan alettua Kankari muutti Helsinkiin saatuaan työpaikan Hietalahden Puuseppätehtaalta. Hän osallistui myös Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton (SSN) toimintaan. 
Sisällissota.
Keväällä 1917 Kankari valittiin puutyöntekijäin liiton puheenjohtajaksi jäsenäänestyksessä eniten ääniä saaneen Kustaa Perhon kieltäydyttyä tehtävästä. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan työasiain osaston puu- ja sahateollisuusjaoston palveluksessa. Huhtikuun alussa Kankari pakeni kansanvaltuuskunnan mukana Viipuriin. Hänet vangittiin toukokuussa Kotkassa ja passitettiin Lahden vankileirille. Kankari tuomittiin valtiopetoksesta kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta armahdettiin jo syksyllä 1919.
Kansanedustajaksi.
Vankileiriltä päästyään Kankari palasi puutyöntekijäin liiton puheenjohtajaksi, kunnes siirtyi keväällä 1921 Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liiton taloudenhoitajaksi ja Suomen Ammattijärjestön (SAJ) toimitsijaksi. Syksyllä hänestä tuli vastaperustetun Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton (SKSL) ensimmäinen puheenjohtaja. Kanakari liittyi myös kommunistisen SSTP:n jäseneksi Helsingin puuseppien ammattiosaston mukana. Vuoden 1922 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Kanakari oli myös muun muassa Elannon edustajiston jäsen.
Joulukuussa 1922 Kankari tuomittiin sakkoihin SAJ:n julkaiseman "Suomen Työväen Joulun" vastaavana toimittajana, kun lehdessä oli kuva sisällissodan aikana teloitetusta naiskaartilaisesta saatesanoilla ”himoittu ja häväisty”. Kesällä 1923 hänet vangittiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Turun hovioikeudessa Kankaria syytettiin puoluetoiminnan ohella myös osallistumisesta SSN:n kokoukseen, jossa tehtiin päätös Kommunistiseen nuorisointernationaaliin liittymisestä. Kankari puolustautui kertomalla edustaneensa aina SSTP:n oikeaa laitaa, minkä vuoksi häntä oli lehdissä haukuttu jopa ”puolinoskeksi”. Kankari sai valtiopetoksen valmistelusta kuuden vuoden kuritushuonetuomion, josta hän vapautui viimeisten jutun yhteydessä tuomittujen joukossa tammikuussa 1929.
Vapauduttuaan Kankari työskenteli Suomen Paperiteollisuustyöväen Liiton toimitsijana. Myöhemmin keväällä pidetyssä edustajakokouksessa kommunistit junttasivat Kankaria puheenjohtajaksi, minkä johdosta sosialidemokraatit uhkasivat ulosmarssilla. Matti Väisäsen sorvaamassa kompromissiratkaisussa puheenjohtajaksi valittiin sosialidemokraattien Santtu Vuorio Kankarin toimiessa hänen rinnallaan sihteerin ja taloudenhoitajan titteleillä. Kankarin ja sosialidemokraattien sukset menivät nopeasti ristiin, kun häntä syytettiin omavaltaisista otteista ja liiton hajottamisesta. Kesään 1930 mennessä sosialidemokraatit jättäytyivät pois liiton toiminnasta ja Kankarista tuli de facto -puheenjohtaja. Kommunistit järjestivät liiton hallinnon pian uudelleen, jolloin uudeksi puheenjohtajaksi valittiin E. A. Ojala. Kankari jatkoi liiton toimitsijana, kunnes se lakkautettiin kommunistilakien nojalla vielä samana kesänä.
Paperiliiton jälkeen Kanakari työskenteli Turussa autokoripuuseppänä. Kankari oli lukeutunut niin sanottuihin ”hoipertelijoihin” ja kun kommunistien toiminta kiellettiin, hän siirtyi sujuvasti sosialidemokraatteihin. Kankari osallistui muun muassa 1931 perustetun Suomen Puutyöväen Liiton toimintaan ja oli 1940-luvulla Turun kaupunginvaltuuston varavaltuutettu.