tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anna Gebert

Anna Gebert (s. 1979 Varsova, Puola) on puolalais-suomalainen viulisti, joka syksystä 2020 on viulunsoiton professori Zürichin Taidekorkeakoulussa ja syksystä 2021 myös kamarimusiikin professori Baselin musiikkiakatemiassa. Anna Gebert toimi vuosina 2011–2019 Trondheimin sinfoniaorkesterin ensimmäisenä konserttimestarina Norjassa. Vuosina 2012–2020 hän oli Trondheimin NTNU-yliopiston viulunsoiton lehtori. 
Anna Gebert muutti Suomeen vuonna 1980 perheensä mukana. Hän opiskeli Igor Bezrodnyin johdolla Sibelius-Akatemiassa, Magdalena Rezlerin johdolla Freiburgissa ja Ana Chumachencon johdolla Münchenissä. Hän oli Fulbright-stipendiaattina Indianan yliopistossa Bloomingtonissa, jossa hänen opettajiaan olivat Miriam Fried ja Paul Biss. Hän opiskeli siellä myös barokkiviulun soittoa Stanley Ritchien johdolla.
Vuosina 1994–1997 Gebert soitti Gustav Mahler -nuoriso-orkesterissa ja Euroopan unionin nuoriso-orkesterissa. Vuosina 2005–2007 Anna Gebert oli päätoiminen sijainen Berliinin filharmonikoissa ja sen jälkeen apulaiskonserttimestarina Kölnin filharmonikoiden Gürzenich-orkesterissa 2007-2011. Gebert on soittanut äänenjohtajana ja vara-konserttimestarina myös Baijerin radion sinfoniaorkesterissa, Frankfurtin, Bonnin ja Bayerin oopperaorkestereissa, muissa saksalaisissa radio-orkestereissa sekä Lontoon sinfoniaorkesterissa. Vuosina 1997-2002 hän esiintyi säännöllisesti Mahler Chamber Orchestran riveissä. Hän on ollut vieraileva konserttimestari mm. Helsingin Filharmoniassa, Tukholman Filharmoniassa, Tukholman Oopperassa, Odensen Sinfoniaorkesterissa ja WDR Sinfoniaorkesterissa. Barokkiviulistina hän on Barokkanerne Oslo-yhtyeen jäsen. 
Anna Gebertin äiti on espoolainen viulupedagogi Grazyna Zeranska-Gebert ja isoveli sellisti Alexander Gebert.
Olli Ontronen

Olli Ontronen (s. 1982) on suomalainen blues &amp; roots muusikko. Ontronen työskentelee kansainvälisesti useiden artistien kanssa.
Reino Hirva

Reino Erkki Hirva (ent. "Hellgren", 20. lokakuuta 1906 Sortavala – 25. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti tykistön aselajissa.
Perhe ja opinnot.
Hirvan vanhemmat olivat ylijunailija Kaarlo Hellgren ja Juudit Saikkonen. Hirva valmistui ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1926 ja suuntasi sotilasuralle käymällä Kadettikurssin numero 10 vuosina 1927−1929. Komentajakurssin hän kävi 1941, Sotakorkeakoulun yleisen osaston 1951 ja maanpuolustuskurssin 1962. Hirvan puoliso oli toimittaja Irja-Onerva Lamminen, ja heillä oli yksi lapsi. 
Sotilasura.
Kadettikoulun jälkeen Hirva toimi nuorempana upseerina KTR 2:ssa 1929−1936. Vuosina 1936−1940 hän opetti Taistelukoulussa. Talvisodassa Hirva toimi Pohjois-Suomen Ryhmän esikunnassa tykistökomentajana ja myöhemmin patteriston komentajana KTR 9:ssä sekä samalla 9. divisioonan tykistökomentajana. Välirauhan aikana hän toimi toimistopäällikkönä IV. armeijakunnan esikunnassa.
Jatkosodassa Hirva toimi patteriston ja tykistöryhmän komentajana KTR 18:ssa Rukajärven suunnalla. Sodan jälkeen hän toimi kouluttajana ja rykmenttiupseerina KTR 2:ssa 1945−1946 ja Tykistökoulussa 1946−1947 ja patteristonkomentajana KTR 3:ssa 1947−1948. Tykistökoulussa osastonjohtajana hän oli 1951−1956. KTR 1:ä Hirva komensi 1956−1958. Pääesikunnassa järjestelyosastoa hän johti 1958−1960 ja toimi komentopäällikkönä 1960−1961. Sotakorkeakoulun johtajana Hirva oli 1961−1963. Tykistön tarkastajana hän palveli uransa päätteeksi 1963−1966. 
Hirva oli myös pidätettynä noin kaksi viikkoa ns. asekätkentäjutun yhteydessä, mutta häntä vastaan ei nostettu asiassa syytteitä.
Ylennykset: reservivänrikki 1927, vänrikki 1929, luutnantti 1931, kapteeni 1938, majuri 1941, everstiluutnantti 1948, eversti 1956, kenraalimajuri 1961, kenraaliluutnantti 1963.
Mestarien liigan kauden 2014–2015 pudotuspelit

Jalkapallon Mestarien liigan kauden 2014–2015 pudotuspelit pelattiin 17. helmikuuta – 6. kesäkuuta 2015. Pudotuspelien kaikki ottelut pelattiin kaksiosaisina, paitsi loppuottelu, joka pelattiin yksiosaisena Olympiastadionilla, Berliinissä.
Ohjelma.
Kaikki pudotuspelivaiheen otteluparien arvonnat suoritettiin UEFA:n pääkonttorissa Nyonissa, Sveitsissä.
Eteneminen.
Pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle selvisivät lohkojen ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet, yhteensä 16 joukkuetta. Ensimmäisellä kierroksella samaan ottelupariin ei voi päästä kahta joukkuetta samasta maasta. Puolivälieristä lähtien arvonta on vapaa.
Pudotuspeleissä joukkue, joka johtaa kahden ottelun jälkeen otteluiden yhteistuloksen perusteella etenee seuraavalle kierrokselle. Jos pudotuspeleissä joukkueiden yhteistulos kahdesta ottelusta on tasan, eikä kumpikaan etene jatkoon vierasmaalisäännön turvin, pelataan yhteensä 30 minuutin jatkoaika, kaksi kertaa 15 minuuttia. Jos ottelu on edelleen tasan jatkoajan jälkeen, seuraa rangaistuspotkukilpailu. Myös jatkoajalla vierasmaalisääntö otetaan huomioon.
Neljännesvälierät.
Neljännesvälieräparien arvonta suoritettiin 15. joulukuuta 2014. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 17., 18., 24. ja 25. helmikuuta 2015. Toiset osaottelut pelattiin 10., 11., 17. ja 18. maaliskuuta 2015.
Puolivälierät.
Puolivälieräparien arvonta suoritettiin 20. maaliskuuta 2015. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 14. ja 15. huhtikuuta 2015. Toiset osaottelut pelattiin 21. ja 22. huhtikuuta 2015.
Välierät.
Välieräparien arvonta suoritettiin 24. huhtikuuta 2015. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 5. ja 6. toukokuuta 2015. Toiset osaottelut pelattiin 12. ja 13. toukokuuta 2015.
Loppuottelu.
Loppuottelu pelattiin 6. kesäkuuta 2015 Saksan pääkaupungissa Berliinin olympiastadionilla.
Suomen Palloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus

Suomen Palloliiton 50-vuotisjuhlaturnaus oli 18.–19. kesäkuuta 1957 järjestetty neljän maan jalkapalloturnaus, jonka ottelut pelattiin Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Siihen osallistuivat isäntämaa Suomen lisäksi Norjan, Ruotsin ja Tanskan jalkapallomaajoukkueet. Turnauksella juhlistettiin vuonna 1907 perustetun Suomen Palloliiton 50-vuotista toimintaa. Vastaavanlaisia kutsuturnauksia järjestivät myös muiden pohjoismaiden jalkapalloliitot. Tanskan jalkapalloliitto täytti 50 vuotta 1939 ja Norjan 1952, Suomen osallistuessa molempien maiden turnauksiin.
SPL:n alaisuuteen kuului vuoteen 1972 saakka myös jääpallo. Lajin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjesti Palloliitto Helsingin Olympiastadionilla helmi-maaliskuussa 1957 niin ikään SPL:n 50-vuotisjuhlan kunniaksi.
Turnaus.
Turnauksen välierissä kohtasivat Ruotsi ja Norja sekä Suomi ja Tanska. Turussa pelattu Ruotsin ja Norjan välinen ottelu päättyi 90 minuutin jälkeen maalittomana, joten loppuotteluun menijä ratkaistiin kolikonheitolla. Toisessa välieräottelussa Suomi kukisti Tanskan maalein 2–0. Helsingin Olympiastadionilla pelattu loppuottelu päättyi jatkoajan jälkeen Ruotsin 5–1-voittoon, kun joukkue teki viimeisen 11 minuutin aikana neljä maalia.
Joidenkin otteluiden yleisömäärät eroavat lähteistä riippuen; Norjan jalkapalloliitto ilmoittaa tilastoissaan Ruotsi–Norja-ottelun yleisömääräksi 8 600 ja pronssiottelun 3 500.
Victoria Yagling

Victoria Yagling (, "Viktorija Borisovna Jagling", s. 14. toukokuuta 1946 Moskova – 1. elokuuta 2011 Helsinki) oli venäläis-suomalainen sellisti ja säveltäjä, joka toimi opettajana Sibelius-Akatemiassa. Hän eli ja työskenteli Neuvostoliitossa vuoteen 1990 saakka, jolloin muutti Helsinkiin poikansa, pianotaiteilija Victor Chestopalin kanssa.
Yagling opiskeli sellonsoittoa Mstislav Rostropovitšin ja sävellystä muun muassa Dmitri Kabalevskin johdolla Moskovassa. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Gaspar Cassadó -kilpailussa Firenzessä 1969 ja seuraavana vuonna toisen palkinnon Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa ja teki huomattavan solistiuran. Eräs hänen oppilaistaan on suomalainen sellisti Sennu Laine.
Yaglingin sävellystuotantoon kuuluu kolme sellokonserttoa, sarja sellolle ja jousiorkesterille sekä useita sonaatteja. Hän sävelsi myös vokaalimusiikkia Anna Ahmatovan ja Arseni Tarkovskin teksteihin.
Yagling levytti useita albumeja neuvostoliittolaiselle Melodija-levy-yhtiölle vuosina 1970–1986, mukaan lukien oman sarjansa sellolle ja jousiorkesterille 1983 ja ensimmäisen sellokonserttonsa 1986. Vuonna 2000 julkaistiin äänilevy hänen toisen sellokonserttonsa kantaesityksestä Moskovassa 1984; siinäkin hän toimi itse solistina.
Palajärvi

Palajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
FS Antarès (M770)

Antarès (runkonumero M770) on Ranskan laivaston 1993 palvelukseen otettu Antarès-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin Boulogne sur Meristä Socarenamilta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1992. Se laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1993 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 15. joulukuuta.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 7. joulukuuta 2005, jolloin sen kaikuluotain vaihdettiin Thales DUBM-44:ään. Se oli 2014 palveluksessa Brestissä.
FS Altaïr (M771)

Altaïr (runkonumero M771) on Ranskan laivaston 1994 palvelukseen otettu Antarès-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin Boulogne sur Meristä Socarenamilta, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1993. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 15. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1994.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 7. joulukuuta 2005, jolloin sen kaikuluotain vaihdettiin Thales DUBM-44:ään. Se oli 2014 palveluksessa Brestissä.
FS Aldébaran (M772)

Aldébaran (runkonumero M772) on Ranskan laivaston 1995 palvelukseen otettu Antarès-luokan miinantorjunta-alus ().
Valmistus.
Alus tilattiin Boulogne-sur-Meristä Socarenamilta, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1993. Se laskettiin vesille 11. helmikuuta 1994 ja otettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1995.
Palvelus.
Alus modernisoitiin 7. joulukuuta 2005, jolloin sen kaikuluotain vaihdettiin Thales DUBM-44:ään. Se oli 2014 palveluksessa Brestissä.
Hannes Malin

Hannes Malin (myöhemmin "Malisto"; 29. toukokuuta 1889 Heinola – 4. tammikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, jonka työt ulottuvat alttarimaalauksista koristemaalauksiin sekä julisteisiin ja muuhun käyttögrafiikkaan. Malin tunnettiin kirkkojen (muun muassa Kärsämäen kirkko) ja koulurakennusten entissöijänä ja koristajana. Hän entisti myös temperamaalauksia ja ikoneita sekä puhdisti kuparipiirroksia.
Malin opiskeli Helsingin Taideteollisuuskoulussa sekä maalausta taiteilija Bruno Hahlin johdolla. Vuonna 1914 Malin tutustui linoleikkaukseen ja osti siihen välineet Leipzigin messuilta. Hän piirsi menetelmällä merkkejä, yli 20 julistetta, kirjelomakkeita, kuvituksia ja kansia.  Hänen julisteidensa aiheita olivat muun muassa Taideteollisuusnäyttely 1916, Suomen ensimmäiset valtiolliset vaalit 1917 ja ensimmäiset kunnallisvaalit 1918. Hän opetti vuodesta 1920 kuolemaansa 1950 saakka Taideteollisuuskeskuskoulussa käsivara- ja ammattipiirustusta, koristemaalausta, tekstausta, kirjansidontaa, kultausta ja linopainantaa kankaalle.
Työtovereinaan Oskari Niemi ja Antti Honkanen Malin kopioi kesäisin 1910-luvulla vanhojen keskiaikaisten kirkkojen maalauksia vesivärein Kansallismuseon tarpeisiin. Aineistosta pidettiin myös näyttelyitä. Seuraavana vuonna hän avioitui Kyllikki Wartiovaaran kanssa, joka tuli myös mukaan Malinin piirtämön toimintaan.
Malin maalasi vuonna 1924 Suomenniemen kirkkoon alttaritaulun "Jeesus siunaa lapsia". Nurmijärven kirkkoon hän teki 1934 veistoksen "Kattoratsastaja". Heinolan maaseurakunnan kirkossa on paljon Malinin koristemaalauksia. Hänen koristetaidettaan on myös Heinolan, Oulaisten, Kalajoen, Sodankylän, Hämeenkyrön ja Paraisten kirkossa.
Cityvarasto

Cityvarasto Oyj on suomalainen pienvarastoja vuokraava listayhtiö, joka on toiminut vuodesta 1999 lähtien. 
Cityvarasto kuuluu maailmanlaajuisesti siihen pienvarastoyritysten pieneen ryhmään, joilta pienvaraston voi vuokrata verkkokaupasta. Cityvarasto voitti vuonna 2011 FEDESSAN (The Federation of European Self Storage Associations) Innovation of the year-palkinnon. Kasvu Open 2016 -kilpailussa Cityvarasto sijoittui kahdeksan parhaan joukkoon. Vuonna 2017 Cityvarasto valittiin vuoden helsinkiläiseksi yritykseksi.
Cityvaraston liiketoiminnan ydin on kiinteistöjen ostaminen ja muuntaminen moderneiksi pienvarastohotelleiksi. Yhtiö on noin 27 %:n markkinaosuudellaan ja 62 pienvarastotoimipisteellään sekä noin 140 000 neliöllään Suomen suurin pienvarastoyhtiö (vuonna 2021). 
Liiketoiminta Suomessa.
Cityvarastolla on 62 pienvarastotoimipistettä seuraavissa kaupungeissa: 
Pienvarastojen lisäksi Cityvarasto vuokraa postilokeroita, muuttolaatikoita,teräsverkkovarastoja, merikontteja, toimitiloja sekä tarjoaa pienvarastovakuutusta asiakkailleen.
Pörssihistoria.
Cityvarasto listautui Nasdaq First North Growth Market -markkinapaikalle syksyllä 2025 listautumisannin ja -myynnin jälkeen. Osakkeen merkintähinta oli 16 euroa. Kaupankäynti Cityvaraston osakkeella alkoi 3.10.2025. Kaupankäyntitunnukseksi tuli CITYVA.
Victor Chestopal

Victor Chestopal (; s. 1975 Moskova) on venäläissyntyinen suomalainen pianisti.
Chestopal syntyi Neuvostoliitossa kulttuuriperheeseen, jossa isä oli filosofian professori ja äiti sellisti ja säveltäjä Victoria Yagling. Chestopal aloitti piano-opinnot kuusivuotiaana Gnessinin musiikkikoulussa ja siirtyi sitten Tšaikovski-konservatorion yhteydessä toimivaan Keskusmusiikkikouluun muun muassa Mihail Pletnjovin oppilaaksi. 12-vuotiaana Chestopal debytoi orkesterin edessä soittamalla Mendelssohnin 1. pianokonserton.
Vuonna 1990 viisitoistavuotias Chestopal muutti äitinsä kanssa Suomeen, jossa äiti alkoi opettaa ja poika opiskella Sibelius-Akatemiassa. Chestopal valmistui Erik T. Tawaststjernan luokalta ja opiskeli samanaikaisesti myös Lazar Bermanin johdolla Italiassa ja Saksassa. Hän sai Suomen kansalaisuuden 1997.
Vuonna 1994 Chestopal tuli toiseksi Maj Lind -pianokilpailussa ja oli seuraavana vuonna finalistien joukossa Brysselin Queen Elizabeth -kilpailussa. Vuonna 2009 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa tohtorintutkinnon, jonka viidessä konsertissa hän esitti pianokirjallisuuden kulmakiviä kuten Bachin "Goldberg-muunnelmat", Beethovenin "Hammerklavierin" ja Schubertin viimeisen B-duurisonaatin.
Chestopal on kysytty esiintyjä erityisesti Belgiassa, jossa hän on vuosittain pitänyt myös mestarikursseja Liègen yliopistossa. Hän on opettanut myös Ostravan yliopistossa ja Janacek-konservatoriossa Tšekissä.
Chestopal on levyttänyt Musorgskin "Näyttelykuvat" ja Rahmaninovin "Corelli-muunnelmat".
FS Dupuy de Lôme (Q105)

Dupuy de Lôme (runkonumero Q105) oli Ranskan laivaston Dupuy de Lôme -luokan sukellusvene.
Valmistus.
Aluksen suunnitteli Julien Hutter ja se tilattiin vuonna 1913 Toulonin laivastontelakalta. Alukselle annettiin nimi 30. toukokuuta 1913. Köli laskettiin 1. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 22. heinäkuuta 1916.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1935 ja myytiin romutettavaksi 6. elokuuta 1936 Brestissä.
Strasburgeriaceae

Strasburgeriaceae on kaksi lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Crossosomatales-lahkossa.
Tuntomerkit.
Heimon kasvit ovat ainavihantia puita. Lehdet ovat kierteisasentoisia ja sahalaitaisia. Kukat ovat kookkaita, ja niissä on kierteisesti asettuneet verholehdet ja kynnelliset terälehdet. Heteenpalhot ovat litteät. Emiön vartalo on ontto, ja siemenaiheet ovat varrettomia.
Levinneisyys.
Heimon lajit kasvavat Uudessa-Kaledoniassa ja Uudessa-Seelannissa.
Luokittelu.
Heimossa on vain kaksi lajia:
Aikaisemmin "Strasburgeria" vietiin usein Ochnaceae-heimoon. Cronquist (1981) sijoitti "Ixerba"-suvun herukkakasveihin (Grossulariaceae), Takhtajan (1997) puolestaan Brexiaceae-heimon yhteyteen. Jälkimmäinen sijoittuu nykyään kelasköynnöskasveihin (Celastraceae), herukkakasvit Saxifragales-lahkoon.
Mandi Terho

Amanda Emilia (Mandi) Terho (vuoteen 1910 Vilenius; 16. tammikuuta 1885 Lapinjärvi – 11. marraskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Mandi Terhon vanhemmat olivat uunintekijä Matti Vilenius ja Maria Matilda Vilenius. Perhe muutti Lapinjärveltä Helsinkiin vuonna 1887. Ennen näyttelijänuraansa Terho työskenteli liikeapulaisena. Näyttämöoppia hän sai muun muassa Kaarle Halmeen johdolla. Terho debytoi Sörnäisten Työväen Näyttämöllä vuonna 1900. Vuosina 1907–1911 hän näytteli Kansan Näyttämöllä ja 1915–1923 Kaarle Halmeen Näyttämöllä. Lisäksi hän näytteli Eino Leinon Helsingin Seurasaareen perustamalla lyhytikäiseksi jääneellä Helka-näyttämöllä.
Terho näytteli lähinnä nuorten naisten rooleja ja laulurooleja. Hänen näyttämötehtäviään olivat muun muassa Rosi (näytelmässä "Unkarin mustalaiset") ja Hellä ("Seikkailu jalkamatkalla").
Mandi Terholla oli roolitehtäviä kahdessa suomalaisessa mykkäelokuvassa, jotka molemmat ovat kadonneet: "Verettömät" (1913) ja "Kesä" (1915). Niin ikään kadonneessa mykkäelokuvassa "Nuori luotsi" (1913) hän oli kreditoimaton näyttelijä.
Molybdeenidioksidi

Molybdeenidioksidi eli molybdeeni(IV)oksidi (MoO2) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs molybdeenin oksideista.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa molybdeenidioksidi on ruskehtavan tai harmahtavan violettia kiteistä ainetta, Yhdiste ei liukene veteen eikä myöskään happo- tai emäsliuoksiin. Väkevä typpihappo hapettaa sen molybdeenitrioksidiksi. Kuumennettaessa voimakkaasti yhdiste disproportioituu metalliseksi molybdeeniksi ja molybdeenitrioksidiksi. Molybdeenitrioksidi on varsin stabiili, mutta reagoi kuumennettaessa esimerkiksi tetrakloorimetaanin kanssa muodostaen molybdeeni(IV)kloridia. Kuumennettaessa muiden metallioksidien kanssa muodostuu metallioksidiklustereita. Alkeiskopiltaan molybdeeni on monokliininen ja muistuttaa rakenteeltaan vääristynyttä rutiilin rakennetta. Molybdeenioksidissa on sidoksia molybdeeniatomien välillä ja tämä aiheuttaa metalleihin verrattavan sähkönjohtokyvyn ja diamagneettisuuden. 
Valmistus.
Molybdeenidioksidia voidaan valmistaa pelkistämällä molybdeenitrioksidia. Pelkistimenä voidaan käyttää vetyä, ammoniakkia tai hiilimonoksidia tai pelkistys voidaan tehdä elektrolyyttisesti.
Mirko Lüdemann

Mirko Lüdemann (s. 15. joulukuuta 1973 Weißwasser, DDR) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa DEL-liigassa pelaavaa Kölner Haiea. 
Lüdemann on pelannut Kölnissä koko vuonna 1993 alkaneen ammattilaisuransa ajan.
Maajoukkueessa Lüdemann on pelannut kahdeksissa MM-kisoissa, kolmessa olympiaturnauksessa sekä kahdessa World Cupissa. Yhteensä hän on pelannut 73 A-maaottelua.
FS Aréthuse (S635)

Aréthuse (runkonumero S635) oli Ranskan laivaston Aréthuse-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1955. Se laskettiin vesille 9. marraskuuta 1957 ja otettiin palvelukseen 23. lokakuuta 1958.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Brestiin ja aloitti operoinnin 1. helmikuuta 1959 Mers-el-Kébiriin sijoitetussa Ranskan Atlantin laivaston 1. sukellusvenelaivueessa (). Alus poistettiin palveluksesta 3. huhtikuuta 1979 ja romutettiin 7. toukokuuta 1982 Toulonissa.
Libor Hájek

Libor Hájek (s. 4. helmikuuta 1998 Smrček) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Extraliga-seura HC Dynamo Pardubicen joukkuetta. 
Hájek teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2014–2015 kasvattajaseurassaan vain 16-vuotiaana.
Syyskuussa 2021 Hajek teki Rangersin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Lukáš Doudera

Lukáš Doudera (s. 3. tammikuuta 1998) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Doudera teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2014–2015 vain 16-vuotiaana. Hänen kasvattajaseuransa on HC Kladno, josta hän siirtyi Třineciin kesällä 2014.
Sergei Širjajev

Sergei Jurjevitš Širjajev (; s. 8. helmikuuta 1983 Nižni Novgorod) on venäläinen maastohiihtäjä, joka edusti Nižegorodetsiä.
Širjajev debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2006 ollen Münchenissä Tour de Skin osakilpailussa 66. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon kahta päivää myöhemmin Oberstdorfissa niin ikään Tour de Skin osakilpailussa ollen kahdeksas. Hän oli nopein sen vuoden Tour de Skin loppunousussa ollen yhteistuloksissa 12. Ensimmäisen maailmancupvoittonsa Širjajev saavutti maaliskuussa 2009 Falunissa ollen Falunin minitourin ykkönen voitettuaan 15 kilometrin vapaan kilpailun. Hänen toinen palkintosijansa maailmancupissa on kolmas sija Rybinskin yhdistelmäkilpailusta tammikuulta 2010.
Širjajevin paras sijoitus MM-kilpailuissa on Sapporon 2007 kisojen 11. sija 15 kilometriltä, mutta hän menetti tuon sijoituksensa kärähdettyään dopingista kisojen viimeisenä päivänä. Talviolympialaisiin Širjajev on osallistunut kerran ollen parhaimmillaan 31. Vancouverin vuoden 2010 kisojen 15 kilometrillä.
Širjajev lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2015.
Coq

Coq on funktionaalisen ohjelmointiin perustuva todistusapuri. Sen avulla voidaan laatia formaaleja matemaattisia todistuksia, jotka tarkistetaan automaattisesti. Todistukset esitetään induktiivisten konstruktioiden kalkyyliin perustuvalla Gallina-ohjelmointikielellä.
Coqia käytetään mm. ohjelmistojen verifiointiin ja matematiikan formalisointiin. Coq on toteutettu OCaml-kielellä.
Koodiesimerkkejä.
Määritellään luonnollisten lukujen tyyppi:
Inductive nat : Type :=
 | O : nat
 | S : nat -&gt; nat.
Määritellään luonnollisten lukujen yhteenlasku:
Fixpoint plus (n m : nat) : nat :=
 match n with
 | O =&gt; m
 | S p =&gt; S (plus p m)
 end.
Osoitetaan, että määritellylle yhteenlaskufunktiolle pätee formula_1 kaikilla formula_2.
Theorem plus_n_O: forall n: nat, plus n O = n.
Proof.
 intros n.
 induction n.
 - simpl. reflexivity.
 - trivial. simpl. rewrite IHn. reflexivity.
Qed.
Nick Boucher

Nick Boucher (s. 29. joulukuuta 1980) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. 
Ura.
Boucher aloitti uransa pelaten vuonna 1997 BCHL-joukkue Valley Capitalsissa. Kesken kauden 1998–1999 hänet kaupattiin AJHL:ään Fort Sasketchewan.
Boucher pelasi myöhemmin Dartmouthin yliopistossa, jossa hänestä tuli aloittava maalivahti. Vaikka Boucher voitti tulokaskaudellaan vain kahdeksan ottelua, Pittsburgh Penguins varasi hänet 280. pelaajana . Boucher paransi seuraavilla kausilla, kun hän voitti 16, 9 ja 17 ottelua. Yliopistosta lähtiessään Boucherilla oli tilastoissa viisikymmentä voittoa 105 ottelusta.
Boucher aloitti ammattilaisuransa Pittsburghin ECHL:ssä pelaavassa farmiseurassa Wheeling Nailersissa, josta hänet kutsuttiin myöhemmin kauden aikana ylempään farmijoukkueeseen AHL:ään Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. Tulokaskaudellaan Boucherille kirjattiin 20 voittoa ja hänet valittiin ECHL:n tulokkaiden tähdistöön. Hän sijoittui ECHL:n vuoden tulokas -äänestyksessä neljänneksi. Työsulkukaudella 2004–2005 monet NHL-pelaajat pelasivat AHL:ssä, ja siksi AHL-pelaajia pudotettiin ECHL:ään. Boucher ei sen vuoksi saanut Pittsburghiin sopimusta, ja hänestä tuli vapaa pelaaja. 
Boucher pelasi kahden kauden ajan alempien sarjojen joukkueissa Pee Dee Pridessä, Elmira Jackalsissa ja Muskegon Lumberjacksissa ennen siirtymistään Eurooppaan. Kaudella 2006–2007 hän pelasi EIHL:ssä Basingstoke Bisonissa ja alankomaalaisen Eredivisie -liigan joukkueessa Tilburg Trappersissa, jossa hän voitti liigan mestaruuden. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi Pohjois-Amerikkaan IHL-joukkue Fort Wayne Kometsiin. Boucher pelasi joukkueessa uransa loppuun asti lukuun ottamatta 18 ottelun vierailua AIHL-joukkue Sydney Bearsissa. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi kaksi kertaa kausina 2008–2009 ja 2011–2012. Lisäksi kaudella 2008–2009 hänet valittiin IHL:n vuoden maalivahdiksi, hänet nimettiin ensimmäiseen tähdistöön ja hän oli ehdolla koko liigan parhaaksi pelaajaksi, joksi kuitenkin valittiin Todd Robinson. Hän voitti Kometsissa neljä mestaruutta, joista kolme IHL:ssä ja yhden CHL:ssä. Toisella CHL-kaudellaan Kometsissa Boucher nimettiin tähdistöottelun aloittavaksi maalivahdiksi. Boucherin ura päättyi, kun hänen molemmat lonkkansa leikattiin kesäkaudella. Boucherilla oli mahdollisuus paluuseen tammikuun lopulla vuonna 2013, mutta hän vetäytyi ammattilaisjääkiekosta vedoten toistuviin lonkkaongelmiinsa. 26. lokakuuta 2013 Fort Wayne Komets jäädytti Boucherin numeron 33 yhdessä Chuck Adamsonin numeron 1 kanssa. Boucherista tuli nuorin Kometsin pelaaja, jonka numero on jäädytetty.
Levin Öztunalı

Levin Mete Öztunalı (s. 15. maaliskuuta 1996 Hampuri) on saksanturkkilainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Öztunalı on keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Öztunalın kasvattajaseura on Hamburger SV, jota hän edusti nuorten tasolla vuodet 2006–2013. Vuonna 2013 Öztunalı siirtyi Bayer Leverkuseniin, jossa hän pelasi ensin kakkosjoukkueessa. Debyytti ykkösjoukkueessa pääsarjatasolla tapahtui elokuussa 2013 SC Freiburgia vastaan. Kaudella 2014–2015 Öztunalı sai hyvin peliaikaa, mutta tammikuussa 2015 hän siirtyi lainalle Bundesliigan Werder Bremeniin. Elokuussa 2016 hän siirtyi Mainziin, jossa hän pelasi viisi kautta. 
Maajoukkueura.
Öztunalı on pelannut kaikissa Saksan nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2014 hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja teki lopputurnauksessa maalin välieräottelussa Itävaltaa vastaan. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015 hän kuului vakiokokoonpanoon mutta Saksa putosi jatkosta puolivälierissä. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa Öztunalı voitti kultaa vuonna 2017 saaden kuitenkin erittäin vähän peliaikaa ja saavutti hopeaa vuonna 2019 kuuluen nyt vakiokokoonpanoon.
Muuta.
Öztunalın isä Mete Öztunalı, joka työskentelee jalkapalloagenttina, on turkkilainen ja Öztunalın äiti on saksalainen. Äidin isä Uwe Seeler on tunnettu uransa jo päättänyt saksalainen jalkapalloilija, joka on muun muassa valittu FIFA 100:aan.
Golden Globe 2015

Golden Globe 2015&lt;br&gt;
11. tammikuuta 2015
Paras draamaelokuva: &lt;br&gt;
Boyhood
Paras musikaali- tai komediaelokuva: &lt;br&gt;
The Grand Budapest Hotel
Paras draamasarja: &lt;br&gt;
The Affair
Paras musikaali- tai komediasarja: &lt;br&gt;
Transparent
Minisarja tai televisioelokuva: &lt;br&gt;
Fargo
Eniten ehdokkuuksia: &lt;br&gt;
Birdman (7)
Eniten palkintoja: &lt;br&gt;
Boyhood (3)
Golden Globe 2015 oli järjestyksessään 72. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2014 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Beverly Hillsin kaupungissa Kaliforniassa Yhdysvalloissa 11. tammikuuta 2015. Gaalan juonsivat kolmatta kertaa Tina Fey ja Amy Poehler. 
Ehdokkuudet julkistettiin 11. joulukuuta 2014. Eniten ehdokkuuksia sai "Birdman", joka sai seitsemän ehdokkuutta. Eniten palkintoja sai "Boyhood", joka palkittiin parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja naissivuosasta. 
Voittajat ja ehdokkaat.
Elokuvat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Televisio.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Tim Smith

Tim Smith (s. 21. heinäkuuta 1981) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. 
Ura.
Smith pelasi WHL:ssä neljä kautta Spokane Chiefsissä ja Swift Current Broncosissa. Hän oli joukkueen paras pistemies 96 pisteellään. Hän oli koko liigan viidenneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hänet varattiin Vancouver Canucksiin 272. pelaajana.
Ammattilaiseksi Smith siirtyi kaudella 2002–2003, kun liittyi ECHL-joukkue Columbia Infernoon. Tehtyään ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 59 pistettä, Smith paransi toiselle kaudelleen voittaen koko liigan pistepörssin 95 pisteellään. Menestys ECHL:ssä toi Smithille peliaikaa AHL:ssä Manitoba Moosessa.
Kaudeksi 2005–2006 Smith siirtyi Eurooppaan Saksan 2. Bundesligaan Freiburgh EHC:n. Ensimmäisellä kaudellaan Saksassa hän teki piste per peli -tahtiin 51 ottelussa yhtä monta pistettä. Kaudella 2006–2007 Smith siirtyi Asian Hockey Leaguessa pelaavaan Kangwon Landiin. Hän pelasi 33 peliä, joissa teki 60 pistettä. Kaudella 2007–2008 hän pelasi saman liigan High1 -joukkueessa, jossa teki 30 pelissä 46 pistettä. Smith palasi Eurooppaan kaudeksi 2008–2009, jolloin pelasi sveitsiläisessä Lausanne HC:ssa. Hän pelasi vain yhdeksän ottelun ajan tehden neljä pistettä, jonka jälkeen siirtyi takaisin Saksaan Bad Toelz EY:hyn. 35 pelissä hän teki 29 pistettä.
Paku

Paku eli punapaku ("Piaractus brachypomus") on Amazonin ja Orinocon vesistöalueilla elävä eteläamerikkalainen piraijoiden sukuinen kala. Se voi kasvaa 80 senttimetriä pitkäksi ja 25 kilogramman painoiseksi.
Paku on kaikkiruokainen ja syö etenkin veteen pudonneita hedelmiä ja pähkinöitä. Kotiseudullaan sitä käytetään ruokakalana. Se on suosittu akvaariokala Yhdysvalloissa, ja tämän myötä se on joutunut vieraslajina siellä monin paikoin luonnonvesiin.
Reto Von Arx

Reto Von Arx (s. 13. syyskuuta 1976) on sveitsiläinen aktiiviuransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi NLA-joukkue HC Davosissa. 
Von Arx varattiin Chicago Blackhawksiin 271. pelaajana . Hän pelasi vain yhden kauden Chicagossa ja sen farmijoukkue Norfolk Admiralsissa ennen paluutaan Sveitsiin. Von Arx pelasi Sveitsin maajoukkueessa talviolympialaisissa 2002.
Marikki Hakola

Marikki Hakola (s. 23. elokuuta 1960 Isokyrö) on suomalainen mediataiteilija, jonka päävälineet ovat video ja performanssi. Hänen teoksensa syntyvät useimmiten yhteistyössä tanssijoiden, muusikoiden ja elokuva-alan ammattilaisten kanssa.
Hakola eli nuoruusvuotensa Seinäjoella ja opiskeli sitten Helsingin Kuvataideakatemiassa 1980–1984. Nykyisin hän asuu Porvoossa. Vuodesta 1982 lähtien Hakola on tehnyt video- ja multimediateoksia ja muita audiovisuaalisia projekteja sekä performansseja. Niihin kuuluu muun muassa tanssi- ja musiikkivideoita, internet-teoksia, multimediateoksia, installaatioita, multimediaperformansseja ja audiovisuaalisia lavasteita. Hakolan töitä on ollut esillä näyttelyissä, taidemuseoissa ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Hän myös opettaa mediataidetta suomalaisissa yliopistoissa.
Hakola työskentelee nykyisin tuotantoyhtiönsä Kroma Productions kautta. Hänen aiempia luovia yhteisöjään ovat olleet Kaligari Oy (1986–1993) ja Turppi-ryhmä (1981–1983). Hakolalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Marikki Hakolan sisar oli oopperalaulaja Riikka Hakola.
Pavel Kolařík

Pavel Kolařík (s. 23. lokakuuta 1972) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi valtaosan urastaan kotimaansa HC Slavia Prahassa.
Kolařík pelasi SKP Popradissa ja HC Kladnossa ennen kuin liittyi vuonna 1996 neljäksi kaudeksi HC Slavia Prahaan. Boston Bruins varasi hänet 268. pelaajana . Hän pelasi Bostonissa kahden kauden aikana 23 ottelua ilman pisteitä. Hän vietti suurimman osan ajastaan noista kausista Bruinsin farmijoukkueessa Providence Bruinsissa.
Vuonna 2002 Kolařík palasi Slaviaan, jossa hän pelasi kauteen 2017–2018 asti. Hän voitti Tšekin mestaruuden vuosina 2003 ja 2008.
Reijo Timonen

Reijo Timonen (s. 3. joulukuuta 1966 Kokkola) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Timonen on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Mestaruussarjassa 16-vuotiaana kaudella 1983. Timonen pelasi joukkueessa viiden kauden ajan, joista kaksi viimeistä kuluivat I divisioonassa. Vuonna 1988 hän siirtyi Mestaruussarjassa pelanneeseen Oulun Työväen Palloilijoihin. Timonen edusti seuraa neljän kauden verran, päättyen OTP:n putoamiseen toiselle sarjatasolle vuoden 1991 lopuksi.
Palattuaan kotikaupunkiinsa Kokkolaan 1993 Timonen liittyi Gamlakarleby Bollklubbin riveihin Kakkosessa. Seitsemän kauden aikana hän oli mukana nostamassa seuraa Ykköseen 1994 ja myös putoamassa takaisin Kakkoseen 1997. Viimeisinä kausinaan pelaajana Timonen toimi myös GBK:n reservijoukkueen valmentajana sekä edustusjoukkueen apuvalmentajana. Loppukauden 1999 Timonen toimi GBK:n edustusjoukkueen pelaajavalmentajana.
Hän jatkoi GBK:n päävalmentajana kauden 2001 loppuun asti, jolloin hän siirtyi takaisin kasvattajaseuransa KPV:n organisaatioon A-junioreiden päävalmentajaksi. Timonen oli tehtävässä neljä vuotta kunnes hän liittyi seuran edustusjoukkueen apuvalmentajaksi 2006. Myöhemmin hän on valmentanut Kakkosessa KPV:n reservijoukkue FC Kippareita ja GBK:ta sekä No Starsia Kolmosessa.
Timonen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita yhteensä 23 kertaa vuosina 1982–1985. Hänet valittiin vuoden poikapelaajaksi Suomessa 1983.
Takajärvi (Kokemäki)

Takajärvi on Satakunnassa Kokemäellä Kynsikankaan ja Plättilänmaan välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede.
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 230 metriä pitkä ja 180 metriä leveä. Järvi sijaitsee paljon suuremmassa kosteikkoalueessa, joka on kasvamassa umpeen. Kosteikon pinta-ala on moninkertainen järven vesialaan verrattuna. Järven rantaviiva on 0,75 kilometriä pitkä ja ranta on avosuota. Suon molemmin puolin kulkee metsätiet, jotka johtavat Kokemäen ja Kauvatsankylän yhdistävälle yhdystielle 2470.
Järven kosteikkoon johtaa monet suo-ojat. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,8 kilometriä pitkä laskuoja. Laskuoja on kostekon alueella kapea mutkitteleva uoma, mutta metsämaastossa sen muuttuu johto-ojaksi. Lopulta se on yhdistyy metsäojien verkostoon, joka johtaa Kynsijärveen. Sieltä vedet jatkavat Kynsijärvenojassa ja yhtyvät Kokemäenjokeen Kynsikankaalla.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Takojärvi". Kartan mukaan järvi oli nykyistä suurempi ja muodoltaan pitkänomainen, kun se on nykyään pyöreä. Kartassa ei näkynyt Takajärvestä alkavaa puroa, jollainen sillä on nykyään. Vuonna 1869 tehtiin tutkimus järven laskemiseksi. Talollinen Karl Kustaa Oittisen käytti tutkimuksen tietoja tehdessään vuonna 1871 anomusta järvenlaskun suorittamiseksi. Totetutetun järvenlaskun tarkoituksena oli hankkia lisää heinäniittyjä karjan rehuksi, kuten siihen aikaan oli tavallista.
Ollijärvi (Kokemäki, länsi)

Ollijärvi on Satakunnassa Kokemäellä Kauvatsan Pikku-Säpilässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 200 metriä. Se sijaitsee yhdessä toisen Ollinjärven kanssa Ollinsuolla. Suo on tijeästi ojitettu ja siihen johdettu osa suo-ojista sekä yhdysojaoja itäisestä Ollijärvestä. Järvi on autio ja saareton. Järven rantaviiva on 0,89 kilometriä pitkä ja ranta on puoliksi soista metsää ja puoliksi pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan johtaa ainoastaan polku.
Järven lounaisrannasta on kaivettu suora johto-oja, joka yhtyy alempana yhteensä 5,4 kilometriä pitkään laskuojaan. Se virtaa umpeen kasvaneen Ahvenjärven läpi ja yhtyy Maalisojaan 500 metriä ennen kuin se vuorostaan yhtyy Kokemäenjokeen.
Ollijärvi (Kokemäki, itä)

Ollijärvi on Satakunnassa Kokemäellä Kauvatsan Pikku-Säpilässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 130 metriä. Järvi sijaitsee Ollinsuolla yhdessä toisen Ollinjärven kanssa. Ympäröivä suo on tiheään ojitettu ja osa ojista on johdettu järveen. Järvi on autio ja saareton. Sen rantaviiva on 0,49 kilometriä pitkä. Järvelle ei johda teitä.
Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä yhdysoja läntiseen Ollijärveen. Siitä jatkuu 5,4 kilometriä pitkä johto-oja, joka virtaa umpeen kasvaneen Ahvenjärven läpi, ja joka yhtyy Maalisojaan 500 metriä ennen kuin se vuorostaan yhtyy Kokemäenjokea.
Maalisjärvi (Kokemäki)

Maalisjärvi on Satakunnassa Kokemäellä Alhomaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede.
Järven pinta-ala on 18,8 hehtaaria, sen pituus on 750 metriä ja leveys 400 metriä. Se on muodostunut kumpareiseen maastoon jääneeseen painanteeseen. Maasto on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen koillispuolella kohoaa Pontonmäki ja Maaliskallio yli 15 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Myös etelä- ja länsipuolella on vastaavan korkuiset mäet. Järven rantaviiva on 2,0 kilometriä pitkä. Järven länsirannat ovat heinittyneet ja kasvaneet hieman umpeen ruovikoksi tai avosuoksi. Järven ainoa saari on pieni luoto. Rannalle on rakennettu neljä loma-asuntoa, joille johtavat omat tiet Kauvatsantieltä.
Järveen laskee kolme tulo-ojaa sen lähisoilta. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 1,9 kilometriä pitkä Maalisoja. Se yhtyy Kokemäenjokeen pian siihen yhtyvän Pahanalhonojan jälkeen.
Lamminjärvi (Pehula)

Lamminjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede.
Ovaalin muotoinen lampi pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja sen halkaisija on noin 150 metriä. Se on muodostunut loivaan soistuneesee painaumaa, jota ympäröi matalan mäet. Lammen rantaviiva on 0,47 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin soistunutta metsää. Rannan läheisyyteen on rakennettu maja, jonne johtaa metsätieltä kärrypolku. Metsätiet johtavat Pehulaan tai sen läheisyyteen.
Lammella ei ole tulo- tai laskuojia, mutta sen vedet valuvat etelään Keltakankaan suuntaan, joten lampi kuuluu Malvaanojan valuma-alueeseen. Malvaanoja yhtyy Kokemäenjoen Pehulassa.
Historiaa.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Haapajärvi.
Valkeajärvi (Kokemäki)

Valkeajärvi on Satakunnassa Kokemäellä Kauvatsan kauvatsankylällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantietoa.
Soikean muotoisen lammen halkaisija on 90 metriä. Se sijaitsee keskellä Vehkasuota Kokemäenjoen ja Kauvatsanjoen välisellä ylängöllä. Järven ranta on soista metsää tai avosuota. Suon laitaan johtaa Kauvatsantieltä metsäautotie. Vehkasuolta on aikoinaan nostettu pintaturvetta karjan kuivikkeeksi. Nostoalueet järven lähistöllä ovat edelleen nähtävillä. Järvi on autio ja saareton.
Luontoarvoja.
Järveä ympäröivästä Vehkasuosta on tutkittu sen turvevarat ja siinä on turvetta keskimäärin 1,8 metriä. Suuri osa suosta on rämettä, mutta siinä esiintyy joitakin korpimetsiä, vähän turvekangasta ja pieniä turpeennostoalueita. Turpeen tutkimusnäytteistä löytyi vesipähkinän fossiileja, joten suolla on kivikaudella ollut suolampia, jossa vesipähkinät ovat kasvaneet. Lammet ovat nykypäivään mennessä ehtineet kasvamaan umpeen. Vain Valkjärvi on niistä jäljellä.
Lammen ympäri kulkee luontopolku, joka on osittain toteutettu pitkospuilla. Polun varressa on taukopaikalla laavu, nuotiopaikka ja käymälä. Polku on lyhyt ja sen kohderyhmänä onkin lapsiperheet. Lammella lepäilee usein vesilintuja.
Ruben Loftus-Cheek

Ruben Ira Loftus-Cheek (s. 23. tammikuuta 1996 Lewisham, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A-seura AC Milania. Loftus-Cheekin pelipaikka on keskikenttä.
Ura.
Seurajoukkueura.
Loftus-Cheek on edustanut Chelseaa koko uransa ajan paria lainapestiä lukuun ottamatta. Kaudella 2013−2014 hän voitti seuran kapteenina nuorten FA Cupin. 
Aikuisten joukkueessa Loftus-Cheek teki kilpailudebyyttinsä Mestareiden liigan alkulohkon ottelussa Sporting CP:tä vastaan Stamford Bridgellä joulukuussa 2014. Hän tuli kentälle vaihdosta Cesc Fàbregasin tilalle kymmenisen minuuttia ennen loppua. Loftus-Cheek esiintyi ottelussa pirteästi. Valioliigassa Loftus-Cheek debytoi tammikuussa 2015 Manchester Cityä vastaan ja juhli kauden päätteeksi myös Valioliigan mestaruutta. Hän esiintyi kaudella 2014−2015 Valioliigassa kolmesti. Hän voitti samalla kaudella UEFA Youth Leaguen mestaruuden.
Loftus-Cheek pelasi 13 valioliigaottelua kaudella 2015−2016. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki Aston Villaa vastaan huhtikuussa 2016. Seuraavalla kaudella Chelsea voitti mestaruuden, mutta Loftus-Cheek pelasi kauden aikana kuudessa valioliigaottelussa yhteensä vain 30 minuuttia. Kauden 2017−2018 hän oli lainalla Crystal Palacessa ja pelasi 24 valioliigaottelussa, näistä 21 kertaa avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Chelseassa jälleen 24 liigaottelussa, tosin vain kuusi kertaa avauksessa, ja teki kuusi maalia. Eurooppa-liigassa 2018−2019 hän teki 11 ottelussa neljä ja syötti kolme maalia muttei pelannut voitokkaassa loppuottelussa akillesjännevamman vuoksi. Kyseinen vamma piti hänet sivussa kentiltä helmikuun 2020 loppupuolelle saakka. Hän pelasi kaudella 2019–2020 seitsemässä valioliigaottelusa.
Loftus-Cheek pelasi lähes koko kauden 2020–2021 lainalla Fulhamissa, jossa teki 30 valioliigaottelussa yhden maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Chelseassa 24 ottelua Valioliigassa ja kahdeksan peliä Mestarien liigassa. Hän pelasi tappiollisissa FA Cupin ja liigacupin loppuotteluissa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 25 ottelua Valioliigassa ja seitsemän peliä Mestarien liigassa.
Loftus-Cheek siirtyi Serie A:n AC Milaniin 16 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023.
Maajoukkueura.
Loftus-Cheek on pelannut monissa Englannin nuorten maajoukkueissa. Hän pelasi kahdessa ottelussa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Ensimmäisen ottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi Saksaa vastaan marraskuussa 2017. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 neljässä ottelussa. Avausottelussa Tunisiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle, ja oli avauskokoonpanossa kahdessa muussa alkulohkon ottelussa sekä tappiollisessa pronssiottelussa Belgiaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan kymmenen maaottelua. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa marraskuussa 2018.
Outi Kirves

Outi Kirves (s. 27. tammikuuta 1960 Turku) on suomalainen taidegraafikko, joka tunnetaan suomalaista luontoa eri vuodenaikoina kuvaavista puupiirroksistaan. Kirves valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi 1988.
Outi Kirves pääsi ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta 1978 ja opiskeli sitten Kankaanpään taidekoulussa ja Lahden taidekoulussa. Hän on pitänyt yli 50 yksityisnäyttelyä gallerioissa ja museoissa ympäri Suomen ja vuonna 2000 Saksan Ahausissa. Yhteisnäyttelyosallistumisia hänellä on parikymmentä Suomesta ja saman verran ulkomailta. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Skotlannin Aberdeenissa, Ruotsin Södertäljessä, Norjan Askerissa, Saksan Berliinissä ja Heidelbergissa, Slovenian Ljubljanassa, Moskovassa, Japanin Sapporossa ja Yhdysvaltojen Seattlessa. Hänen töitään on monien suomalaiskaupunkien ja niiden taidemuseoiden kokoelmissa.
Outi Kirves on toiminut keskeisesti nastolalaisessa kehitysvammaisille tarkoitetussa Taide- ja kulttuurikeskus Kaarisilta ry:ssä, joka palkittiin vuonna 2014 Suomi-palkinnolla. Asikkalassa asuva ja työskentelevä Kirves sai samana vuonna Hämeen taidepalkinnon. Sen luonnehditaan taiteilijan tyyliä ja ansioita:
"Kirveen teokset ovat suuria ja tyyli omintakeista ja tunnistettavaa. Ohuet kahdelle päällekkäiselle japaninpaperille painetut värikerrokset saavat värit hehkumaan maalauksellisina ja voimakkaina. – – Kirves on oman tuotantonsa ohella kouluttanut erityistä tukea tarvitsevia opiskelijoita kuva-artesaaneiksi Kaarisillan ammattikoulussa Nastolassa. Kymmenvuotinen työ on tuottanut tulosta, ja myös hänen oppilaansa ovat saavuttaneet mainetta."
Wembley Stadiumin rautatieasema

Wembley Stadiumin rautatieasema on Chiltern Railwaysin ylläpitämä rautatieasema Brentin alueella Lounais-Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee noin 400 metrin päässä Wembleyn stadionista Lontoon matkakortin maksualueella 4.
Asemalta on liikennettä Lontoon keskustaan Marylebonen asemalle sekä vastakkaiseen suuntaan High Wycomben ja Birminghamin suuntiin. Wembleyn stadionin ottelupäivinä järjestetään lisäliikennettä.
KetchApp

KetchApp on vuonna 2014 perustettu italialainen videopeliyhtiö, joka on erikoistunut mobiilipeleihin. KetchAppin perustivat italialaisveljekset Antoine ja Michel Morcos. Yhtiön ensimmäinen peli oli vuonna 2013 ilmestynyt "Chilly Rush". Ubisoft ilmoitti syyskuussa 2016 ostaneensa Ketchappin. Vuoteen 2020 mennessä KetchApp oli julkaissut yli 200 peliä.
Niklas Süle

Niklas Süle (s. 3. syyskuuta 1995 Frankfurt am Main) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Oikeajalkainen Süle on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Süle edusti nuorten tasolla TSG 1899 Hoffenheimia vuodet 2010–2013. Seuran kakkosjoukkueessa hän pelasi kuusi ottelua vuosina 2012–2013. Debyytti Bundesliigassa ykkösjoukkueessa tapahtui toukokuussa 2013 Hamburger SV:tä vastaan. Tuon ottelun Süle aloitti avauskokoonpanossa. Ensimmäisen Bundesliiga-maalinsa Süle teki marraskuussa 2013 Bayern Müncheniä vastaan. Kaudella 2014–2015 Süle oli ennen loukkaantumistaan vakituinen avauskokoonpanon pelaaja ja yksi Hoffenheimin avainpelaajista. Süle loukkaantui joulukuussa 2014 ja oli sivussa kauden loppuun asti.
Kaudeksi 2017–2018 Süle siirtyi Hoffenheimista Bayern Müncheniin noin 25 miljoonalla eurolla. Sülen sopimus oli viisivuotinen. Hän pelasi ensimmäisellä Bayern-kaudellaan 27 ja toisella 31 ottelua ja teki kumpanakin kautena kaksi maalia. Kolmannella kaudella hän pelasi kahdeksan liigaottelua mutta loukkaantui lokakuussa ja toipui pelikuntoon vasta kansallisen kauden päättäneeseen cupfinaaliin, jossa oli vaihdossa. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi alkulohkopeliä sekä neljä viimeistä ottelua Bayernin voittaessa mestaruuden. Kaudella 2020–2021 Süle pelasi 20 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän teki yhden maalin pelaamissaan 28 liigaottelussa. Süle voitti Bayernissa viisi peräkkäistä Saksan-mestaruutta kausilla 2017–2022, Saksan cupin 2019 ja 2020, DFL-Supercupin 2017, 2018, 2020 ja 2021 sekä seurajoukkueiden maailmanmestaruuden ja UEFA Super Cupin 2020. Hän pelasi viiden kauden aikana Bayernissa kaikkiaan 35 Mestarien liigan ottelua ja teki yhden maalin.
Vuonna 2022 Süle siirtyi Borussia Dortmundiin. Tulokaskaudellaan hän pelasi Bundesliigassa 29 ottelua ja teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Maajoukkueura.
Süle on pelannut monissa Saksan nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2012 hän oli alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kanssa pelaamassa Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joista tuli hopeaa. Vuosina 2014–2016 Süle pelasi Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa hän pelasi hopeaa saavuttaneen Saksan joukkueen kaikki kuusi ottelua alusta loppuun. Saksan A-maajoukkueessa Süle pelasi ensimmäisen kerran elokuussa 2016 ystävyysottelussa Suomea vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi yhden ottelun. Vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä ottelussa 17 minuuttia. Hän pelasi täyden ajan Saksan kaikissa kolmessa ottelussa MM-kilpailuissa 2022.
Tülay Schakir

Tülay Schakir (s. 1968) on suomalainen kuvataiteilija ja valosuunnittelija. Hän on tehnyt valosuunnittelua etenkin tanssiteoksiin ja arkkitehtuurikohteisiin. Hän sai valtionpalkinnon valosuunnittelustaan vuonna 2000 ja hänet valittiin vuoden 2001 nuoreksi taiteilijaksi. Hänen suunnittelemansa valaistus Vantaan Pyhän Laurin kappeliin palkittiin Vuoden 2011 valaistuskohteena. 
Schakir suoritti vuonna 1995 kuvataiteilijan tutkinnon Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja opiskeli 1992–1999 Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksellä sekä vuonna 1999 Kunsthochschule fϋr Medien -oppilaitoksessa Kölnissä. Vuosina 2003–2006 hän oli jäsenenä kuvataiteen näyttöapurahalautakunnassa ja vuodesta 2004 Ympäristötaiteen säätiön hallituksessa.
Rogueware

Rogueware on haittaohjelman luokka, joka huijaa tietokoneen käyttäjää uskomaan sen olevan tunnettu tai ei-haitallinen ohjelma (esimerkiksi virustentorjuntaohjelma). Huijauksen ideana on rahan tai esimerkiksi käyttäjän luottokorttitietojen varastaminen. Rogueware on normaalille tietokoneen käyttäjälle hankala poistaa ja se useimmiten aiheuttaa ongelmia tietokoneen normaalissa käytössä.
Valevirustorjuntaohjelmat.
Roguewaren yleisin esiintymismuoto on valevirustorjuntaohjelmana. Nämä ohjelmat asentuvat käyttäjän tietokoneelle hänen tietämättään tai sivustoilta, jotka näyttävät luotettavilta. Asennuksen jälkeen ohjelma uskottelee käyttäjälleen löytävänsä paljon haittaohjelmia tietokoneelta painostaen ohjelman kokonaisversion ostoon saadakseen nämä poistettua. Tietokoneen käyttäjää yleensä häiriköidään jatkuvilla ilmoituksilla löydetyistä viruksista sekä hänen pääsynsä tiettyihin ohjelmiin voidaan estää kokonaan. Useimmat nykyaikaiset roguewaret estävätkin pääsyn mm. tehtävienhallintaan, Internet Exploreriin sekä muihin internet-selaimiin uskottelemalla käyttäjälle, että kyseiset ohjelmat ovat virustartunnan alaisina.
Roguewaren poistaminen.
Useimmat roguewaret voidaan poistaa menemällä käyttöjärjestelmän vikasietotilaan ja suorittamalla virustarkistuksen luotettavalla virustentorjunnalla. Mikäli rogueware-ohjelma käynnistyy vikasietotilan yhteydessä, silloin kannattaa kokeilla vikasietotilan käynnistämistä komentorivillä ja kirjoittaa komentoriville "explorer.exe", jolloin ainoastaan tietokoneen työpöydän ylläpitäjän eli Windows Explorerin tulisi käynnistyä.