Huvitus

Huvitus on C.R. Sahlbergin 1800-luvulla perustama Yläneen Uudenkartanon kartanon puutarhatila Yläneellä Pöytyällä.
Tila sijaitsee Säkylän Pyhäjärven länsirannalla. Puutarha raivattiin kiviseen metsään Yläneen Uudenkartanon osuudelle Kolvaan metsäpalstasta. Rakennusaikana sinne ei johtanut tietä, vaan matka tehtiin soutaen Yläneen kirkonkylästä. Valmistuessaan 1800-luvun puolivälissä se oli Suomen suurin hedelmätarha. Tilan koko oli 381 hehtaaria, josta metsää oli 308 hehtaaria. Tila työllisti enimmillään kolmisenkymmentä henkilöä. 
Puutarha.
Sahlberg valitsi Huvituksen puutarhansa sijoituspaikaksi kun hän havaitsi että paikalla sijainnen pienen torpan viljelykset säästyivät hallalta läheisen järven ja seudun suojatun aseman vuoksi. Puutarhan vaatimat raivaustyöt tekivät Uudenkartanon torpparit ja puutarhan paikalta ajettiin suuria kivimääriä läheiseen järveen sekä kivivalliksi puutarhaa reunustamaan. Huvituksen puutarha oli jaettu 4 osaan. Osat olivat Pieni puutarha, Suuri puutarha, Omenisto ja Kirsikkamäki. Omenapuiden lisäksi puutarhoissa kasvatettiin luumu- ja kirsikka- ja päärynäpuita. Hedelmäpuita puutarhassa oli toista tuhatta. Laajin ja tärkein puutarha oli 3,5 hehtaarin kokoinen Omenisto, jossa oli omenapuita yhteensä 120 eri lajiketta. Sahlberg kirjasi puutarhan kasvit luetteloon, jota nykyään säilytetään Turun yliopistossa. Puutarhasta on lähtöisin Huvitus-omenalajike. Puutarhaa ympäröi kivivalli, jonka päälle rakennettiin hirsistä salvettu kolme metriä korkea aita. Puutarhan portit pidettiin öiseen aikaan lukittuina. Puutarhaan kuului myös ristikkoja sälepuita varten ja useita kasvihuoneita. Puurivien välissä oli marjapaensaita ja laajoja mansikkaistutuksia. Sahlbergin kuoltua vuonna 1860 puutarha siirtyi hänen tyttäriensä omistukseen. Tyttäristä Sofia asui koko ikänsä Huvituksella, ja hänen kuoltuaan puutarha siirtyi taas hänen tyttärilleen. Puutarhan loiston päivät olivat kuitenkin tuolloin jo takanapäin. 
Puutarhan kunnossapito kävi kuitenkin kalliiksi koska sen syrjäinen sijainti ja huonot tiet rajoittivat tuotteiden kaupaksisaantia. Puutarha alkoi rappeutua 1870-luvun lopulla ja jo vuoden 1890 tienoilla puutarhan hirsiaidat olivat lahonneina sortuneet, hedelmäpuita oli kuihtunut ja viidakko vallannut metsänpuoleiset osat puutarhaa. 1910-luvulla hedelmäpuita oli vielä muutamia elossa koivu- ja leppäviidakon valtaamassa Omenistossa. Alueella oli myös pari pientä peltosarkaa viljeltynä ja sinne oli rakennettu puinti- ja kotitarvesahalaitos. 1930-luvulla Omenisto raivattiin karjanlaitumeksi. Aluella oli vielä jälkellä entisten istutuskumpujen ja -pengermien jätteitä ja alueen keskellä oli vielä puoliksi umpeen kasvanut, pajupensaiden reunustama lammikko sortuneen kivivallin ympäröidessä entistä puutarha-aluetta. 
Tilan uusi käyttötarkoitus.
Alkoholistiparantola (1891–1937).
Puutarha-alueelle muodostettiin vuonna 1891 Turva-seuran alkoholistiparantola. Huvituksen alkoholistiparantolaksi Turva-Seuralle hankkivat hovineuvos Vihtori Nyberg ja pastori Elis Bergroth. Vuodesta 1914 lähtien parantolan omistaja oli Raittiuden Ystävät ry. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Huvituksen asioita hoitamaan muodostettiin erityinen johtokunta, johon kuului Nyberghin lisäksi puheenjohtaksi professori Mikael Soininen, tohtori Matti Helenius-Seppälä, sekä rovasti K.V. Hurmerinta. 
Laitoksen johtajina toimivat mm. 
Raittiuden Ystävät ry jatkoi Huvituksessa jatkoi toimintaa vuoteen 1937 asti, jolloin parantola siirtyi valtion omistukseen. 
Yläneen alkoholistihuoltola (1937–1943).
Valtio-omisteisen alkoholistihuoltolan aikana laitos muutettiin naisalkoholisteille tarkoitetuksi, joskin aluksi huoltolassa oli aluksi sekä mies- ja naisalkoholisteja. Laitoksen johtajana toimi ensin neiti Lyyli Vuoristo ja vuonna 1940 eversti Oskar Alfred Wilkama. Alkoholistihuoltolan aikana viljelystilana toimineessa Huvituksessa oli maita 300 hehtaaria, joista 50 viljelyskäytössä.
Yläneen tyttökoti (1943–1978).
Vuonna 1943 alueelle perustettiin Tyttökoti ja se toimi Huvituksessa vuoteen 1978 saakka. Tyttökotiin sijoitettiin 15–20-vuotiaita nuoria naisia koko maasta, jotka eivät tulleet toimeen muualla. Se oli ankara ja suljettu laitos. Rikkeistä saattoi joutua eristykseen tai kirjeiden vastaanotto- ja lähetyskieltoon. Kasvatusmuotoina olivat maatilan työt sekä erilaiset ammattikurssit. Tyttökodista pääsi pois ulkopuoliseen koepalvelukseen, jos oli suorittanut tarpeeksi kursseja. Muita vapautuskeinoja olivat avioituminen ja 21 vuoden iän saavuttaminen. 1970-luvulla kasvatusmuodoiksi otettiin virikkeellinen toiminta ja kurittamisesta luovuttiin.
Osa tyttökodissa olleista kertoo kärsineensä toimintatapojen takia traumoja ja häpeää aikuisikään asti. Valtio pyysi vuonna 2016 anteeksi lastensuojelun sijaishuollossa kaltoinkohdelluilta henkilöiltä. 
Yläneen tyttökodin johtajina toimivat ainakin
Yläneen koulukoti (1979–1994).
Vuodesta 1979 oppilaiksi otettiin myös poikia, jolloin nimikin muuttui Yläneen koulukodiksi. Koulukodissa oppilasaines oli edelleen Suomen vaikeinta ja tuli usein muista laitoksista, joissa heitä ei voitu pitää käytöshäiriöiden vuoksi. Valtion säästötoimien vuoksi koulukoti lakkautettiin 1.9.1994. 
Mannerheimin lastensuojeluliiton Kuntoutus- ja kehittämiskeskus (1994–2013).
Vuonna 1994 Huvituksesta tuli Mannerheimin lastensuojeluliiton Kuntoutus- ja kehittämiskeskus. Se tarjosi muun muassa lastensuojelullista kuntoutusta psyykkisissä ja sosiaalisissa vaikeuksissa oleville lapsiperheille sekä kuntoutusta vaikeavammaiselle lapsille ja nuorille. Keskus työllisti 80 henkilöä. Vuonna 2013 toiminta Huvituksessa loppui ja se siirrettiin Paimion sairaalaan.
Nykypäivä.
Huvituksen tilalle etsittiin pitkään uutta omistajaa. 50 rakennusta käsittävä tila oli 2010-luvun keskivaiheilla myynnissä neljän miljoonan euron hinnalla. Keväällä 2022 kerrottiin Huvituksen siirtyneen euralaiselle Antero Lehdolle.