tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Clara Direz

Clara Direz (s. 5. huhtikuuta 1995) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka edustaa C.S. Les Saisies'ta.
Direz osallistui nuorten talviolympialaisiin 2012, missä hän voitti kultaa suurpujottelussa, oli neljäs supersuurpujottelussa ja kuudes superalppiyhdistetyssä. Ären MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa 19:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli parisuurpujottelussa viidestoista.
Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Mariborin pujottelussa tammikuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 oltuaan 24:s Lienzin suurpujottelussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs niin ikään Lienzin suurpujottelussa joulukuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti voitettuaan Sestrieren parisuurpujottelun tammikuussa 2020.
Louhela Jam

Louhela Jam on vanhin yhtäjaksoisesti järjestetty rock-festivaali Vantaalla. Tapahtuman järjestelyistä vastasi vuosina 1991–2014 Länsi-Vantaan Rock-Musiikki Ry ja vuodesta 2015 lähtien Vantaan Elävän musiikin yhdistys VELMU ry.
Tapahtuma on profiloitunut paikallisia ja nousevia artisteja esitteleväksi yksipäiväiseksi ilmaistapahtumaksi, joka järjestetään Louhelan ja Martinlaakson välisessä Jokiuomanpuistossa kesäkuussa aina koulujen päättymisen jälkeisenä sunnuntaina.
Historia.
Louhela Jam järjestettiin ensimmäistä kertaa kesäkuussa 1992. Pääjärjestäjinä toimi tuolloin Breeze-yhtyeen jäseniä Vantaan nuorisopalveluissa työskentelevän Eba Mäkysen johdolla. Pääsymaksuton tilaisuus houkutteli paikalle liki tuhatpäisen yleisön, joten järjestäjien pikaisesti perustama Länsi-Vantaan Rock-Musiikki Ry päätti tehdä tapahtumasta perinteen.
Vuoteen 1998 saakka tapahtuma järjestettiin lauantaina jolloin koulut päättyivät, jonka jälkeen siirryttiin koulujen päättymistä seuraavaan sunnuntaihin. Jameihin liittyviä klubeja on järjestetty paikallisissa ravintoloissa sekä jameja edeltävänä iltana, että niiden jälkeen.
Vantaan kaupunki on tukenut tapahtuman järjestelyjä taloudellisesti Myyrmäen aluetoimikunnan kautta.
Artistit.
Vuosien varrella tapahtumassa ovat esiintyneet muun muassa:
Amorphis, Breeze, Caroline, Dave Lindholm, Egotrippi, Embreach, The Flaming Sideburns, Jonna Tervomaa, Kyyria, Knucklebone Oscar, Käärijä, Mike Monroe, Milestones, Mind Of Doll, Muska, My First Band, Neumann, Parsley Inn, Pelle Miljoona &amp; Rockers, Phoenix Effect, Pint And We Fall, Pyhät Tepot, The Rasmus, Reprinted, RockmastersVolume, Sonic Roots, Spiha, Sub Urban Tribe, Tehosekoitin, Telefon Combo, Topi Sorsakoski, Trinity, Wankers Of The Zoo Crew ja Wedding Crashers.
Protungulatum

Protungulatum (”ensimmäinen kaviokyntinen”) on sukupuuttoon kuollut nisäkässuku. Sen lajien luita on löydetty Montanasta ja Kanadasta. Se eli myöhäisliitukaudelta paleoseenikaudelle.
"Protungulatum" luokiteltiin alun perin lahkoon Condylarthra, varhaisten kaviokyntisten ryhmään, jonka nykyään uskotaan olevan polyfyleettinen. Archibald "et al" (2011) mukaan "Protungulatum" ei ole edes istukkanisäkäs, vaikka jotkut tutkimukset ovat osoittaneet sukulaisuutta sorkkaeläimille.
Fylogenia.
Kladogrammi Gelfo and Sigé, 2011 mukaan:
Luettelo televisiosarjan Pyhimys jaksoista

Tämä on luettelo televisiosarjan Pyhimys jaksoista. Ohjelma alkoi Britanniassa 4. lokakuuta 1962 ja päättyi 9. helmikuuta 1969.
1. tuotantokausi (1962).
Tästä kaudesta neljännen kauden loppuun sarjan jaksot olivat mustavalkoisia.
5. tuotantokausi (1966-1967).
Tämän kauden alusta sarjan loppuun asti kaikki jaksot olivat värillisiä.
Yieldco

Yieldco on kassavirtaa tuottavia varoja omistava julkisesti noteerattu yritys, joka maksaa osinkoja säännöllisesti. Yieldco-yrityksen listaaminen vapauttaa pääomaa, ja listaamisesta saatavaa pääomaa käytetään uusiutuvan energian projektien rakentamiseen. Yieldco-yritys on pörssiyhtiö, joka voi rahoittaa varojen hankkimisen laskemalla liikkeelle uusia osakkeita tai joukkolainoja. Yieldco ei ole verotus- tai kirjanpitotermi. Yieldco-yritys muistuttaa MLP- ja REIT-yrityksiä.
Historia.
Kanadalainen Brookfield Renewable Energy Partners vuodelta 1999 oli ensimmäinen yieldco. NRG Yield oli ensimmäinen yhdysvaltalainen yieldco ja sen listautuminen heinäkuussa 2013 käynnisti yieldco-trendin. Yieldcon avulla pääoman kustannus aleni. Yieldco-idean esitteli vuonna 2013 KeyBanc-pankki, ja avusti NRG Yieldin muodostamisessa. Tämän jälkeen Wall Street omaksui idean ja syntyi buumi.
Vuoden 2015 kesällä yieldco-yritysten arvostukset alkoivat laskea. Heinäkuun lopusta syyskuun puoliväliin yieldcojen osakekurssit laskivat yli 50 prosenttia. Öljyn hinnan lasku ja öljyalalla toimivien MLP-yritysten arvostusten lasku tarttui uusiutuvan energian yieldco-yritysten osakkeisiin. Nouseva korkotaso on uhka yieldco-yritysten tulevaisuudelle. Loppuvuodesta 2015 espanjalainen Abengoa-yritys hakeutui konkurssiin, mutta sen yieldco jäi jäljelle. Abengoa Yieldin kurssilasku vaikutti koko yieldco-sektoriin.
Käyttötarkoitus.
Yieldco-yrityksiä käytetään voimalaitosten omistamiseen erityisesti uusiutuvan energian alalla. Yrityksen tulot ovat peräisin voimalaitosten tuottaman sähkön myynnistä. Aurinkoenergiayhtiöt ovat listanneet pörsseihin uusiutuvan energian voimalaitoksia omistavia yieldco-yrityksiä. Tällöin voimalaitoksia rakentava yritys on usein yieldcon sponsorina. Yieldco voi hankkia voimalaitoksia sponsorin lisäksi kolmansilta osapuolilta. On myös sponsorittomia yieldcoja. Yieldco on sponsorinsa rakentamien voimalaitosten ostaja. Yieldco mahdollistaa että vähäriskiset voimalaitokset ovat erillään riskisemmästä projektinkehityksestä, jolloin vähäriskisille voimalaitoksille voidaan saada korkeampi arvostus erillisenä entiteettinä. Toisaalta yieldcon listaaminen pörssiin antaa listaavalle taholle pääomaa projektinkehitykseen.
CAFD ja osingot.
Yieldco-yrityksen jakokelpoisista varoista käytetään termiä "Cash Available For Distribution" (CAFD). Yieldco maksaa 70–90 prosenttia CAFD:stä osinkoina. Loput CAFD:stä yritys uudelleeninvestoi. Yieldcon CAFD:n ja osinkojen on tarkoitus kasvaa ajan kuluessa. Yieldcon maksamat osingot eivät ole tavanomaisen osingonjaon mukaisesti peräisin voitoista. Tappiollinenkin yieldco-yritys voi etenkin varoista tehtävien poistojen ansiosta maksaa osinkoja. Yieldco-yritysten osinkotuotot ovat noin 3–5 prosenttia vuodessa ja osingon kasvunopeus 8–15 prosenttia vuodessa. Yieldco-yrityksistä jotkin ovat hyödyntäneet "Incentivized Distribution Rights" (IDR) -oikeuksia, jotka oikeuttavat sponsorin/emoyhtiön saamaan suurempia osinkoja, kun osingon kasvattamisessa on onnistuttu listautumisannissa määritellysti. Ensimmäinen IDR-oikeuksia hyödyntänyt yieldco oli NextEra Energy Partners.
Ana-Yrsa Falenius

Ana-Yrsa Falenius (s. 24. marraskuuta 1953) on suomenruotsalainen näyttelijä. Falenius tuli tunnetuksi 1980-luvulla Ida-Lotta Backmanin kanssa perustamansa "Porquettas" underground -naisteatterin tiimoilla.
Sweet Movie – makea kaunotar

Sweet Movie – makea kaunotar on jugoslavialaisen Dušan Makavejevin käsikirjoittama ja ohjaama avantgarde-tyylinen draamakomediaelokuva vuodelta 1974. Erillisistä tarinoista lomittain koostuva karnevalistinen elokuva tunnetaan hyvän maun rajoja koettelevista kohtauksistaan, joissa käsitellään ruumiineritteitä ja rikotaan seksuaalisia ja sosiaalisia tabuja.
Juoni.
Elokuva alkaa missikilpailun kaltaisella kisalla, jossa etsitään gynekologisin menetelmin täydellistä neitsyttä amerikkalaiselle maitomiljonäärille Mr. Kapitalille. Nöyryyttävän hääyön jälkeen kisan voittaja, Miss Kanada, lähetetään matkalaukussa Pariisiin, jossa tämä rakastelee latinolaulaja El Machon kanssa ja ajautuu omituiseen kommuuniin, joka harrastaa kopro- ja emetofiliaa. Elokuvan lopussa Miss Kanada esiintyy eroottisessa mainoksessa suklaalla kuorrutettuna.
Toinen tarina kertoo Potemkin-nimisen laivan kapteenista Annasta, joka rakastuu komeaan merimieheen ja rakastelee tämän kanssa sokeripedillä. Anna myös houkuttelee pikkupoikia seksiin laivan lastina olevilla makeisilla, kunnes poliisi löytää lasten kelluvia ruumiita. Elokuvan lopussa ruumiit alkavat kuitenkin herätä eloon.
Tuotanto.
Francis Ford Coppola oli kiinnostunut Makavejevistä nähtyään tämän aiemman elokuvan "WR – organismin mysteerit" ja houkutteli tätä ohjaamaan elokuvan "Ilmestyskirja. Nyt. Makavejev kieltäytyi ja ohjasi sen sijaan "Sweet Movien".
Elokuvan piti alun perin koostua vain Miss Kanadan tarinasta, mutta hahmoa näytellyt Carole Laure jättäytyi pois tuotannosta jouduttuaan hyväilemään miehen penistä lähikuvassa. Tämän jälkeen ohjaaja Makavejev teki käsikirjoituksen uusiksi ja lisäsi toisen tarinan Annasta, jota näyttelee Anna Prucnal.
Vastaanotto.
"Sweet Movie" aiheutti ympäri maailmaa skandaaleja ja sensuurin vaatimia leikkauksia, ja monissa maissa se on yhä kielletty. Suomessa se kiellettiin aluksi kokonaan hyvien tapojen vastaisena ja raaistavana, mutta sai lapsikohtauksen poiston jälkeen K-18-luokituksen. Kohua etenkin Puolassa lisäsi se, että mauttomien ja suorasukaisten näyteltyjen kohtausten lisäksi elokuvassa käytetään toisen maailmansodan aikaisen Katynin joukkomurhan puolalaisuhrien esiin kaivamista esittävää dokumenttimateriaalia. Puolan viranomaiset mitätöivät Anna Prucnalin passin niin, ettei hän päässyt palaamaan kotimaahansa vuosiin. Elokuvaa oli pitkään vaikea saada käsiinsä, mutta vuonna 2007 se julkaistiin Criterion Collection -sarjassa dvd:nä.
Eteisväliseinän aukko

Eteisväliseinän aukko () on synnynnäinen sydänvika, josta kärsivän eteisväliseinässä on aukko.
Tyypit.
PFO.
PFO eli avoin soikea ikkuna ("patent foramen ovale") on sydämen eteisten välisessä seinämässä sijaitseva reikä. PFO johtuu siitä, ettei sikiöllä sydämessä oleva reikä sulkeudu normaaliin tapaan syntymän jälkeen. Sitä esiintyy noin neljänneksellä aikuisväestöstä; ruumiinavauksissa se todetaan 17–27 prosentilla vainajista. PFO voi altistaa laskimosta lähtevälle hyytymän aiheuttamalle veritulpalle esimerkiksi aivoverenkiertoon. Avoin soikea ikkuna voi aiheuttaa oikovirtauksen oikealta vasemmalle ja saattaa altistaa potilaan hyytymälle.
Jegor Korškov

Jegor Korškov (s. 10. heinäkuuta 1996 Novosibirsk, Venäjä) on venäläis-kazakstanilainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Maksim Lazarev

Maksim Lazarev (s. 29. tammikuuta 1996 Kazan, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa VHL-joukkue AKM Tulassa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Radel Fazlejev

Radel Fazlejev (s. 7. tammikuuta 1996 Kazan, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija.
Vallaton Waltari

Vallaton Waltari on Mika Waltarin tekstejä sisältävä kokoelma, joka ilmestyi 1957 WSOY:n kustantamana. Se sisältää kuusikymmentä kirjoitusta 1930-luvulta 1950-luvulle, muun muassa novelleja, kertomuksia, tekstejä kirjoittamisesta sekä näytelmän "Yövieras". Teoksesta on julkaistu neljä painosta vuoteen 2008 mennessä.
Teoksen ensimmäinen painos oli poikkeuksellisen suuri, 20 000 kappaletta.
Ulla Lipponen

Ulla Lipponen (5. syyskuuta 1941 Kuopio – 25. marraskuuta 2015 Kuopio) oli suomalainen perinteentutkija. Hän tutki erityisesti lasten ja nuorten folklorea, ja työskenteli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistossa. Työtään hän esitteli useissa teoksissa, joista esimerkiksi "Kilon poliisista" (1987) on otettu kymmenen painosta ja sen uudistetusta versiosta "Kilon toinen poliisi" useita lisää.
Lipponen palkittiin 2004 ansioistaan Suomen lasten Kalevala -palkinnolla.
Lohtunaiset

Lohtunaiset olivat naisia ja tyttöjä, jotka Japanin keisarillinen armeija pakotti seksiorjuuteen Japanin miehitysalueilla jo ennen toista maailmansotaa sekä sodan aikana. Termi on suora käännös japaninkielisestä sanasta "ianfu", joka on kiertoilmaus prostituoidulle. Etelä-Koreassa on keskuskeltu korvaavasta termistä ”seksiorja”, vaikka lohtunainen-termiä ovat käyttäneet Korean valtionjohto sekä uhrit itse. Arviot naisten määrästä vaihtelevat muutamasta kymmenestä tuhannesta jopa kahteensataan tuhanteen.
Lohtunaisten kohtalo on vielä 2000-luvullakin haitannut Japanin ja sen naapurimaiden suhteita. Joulukuussa 2015 Etelä-Korea ja Japani pääsivät viimein sopimukseen lohtunaisista ja Japani muun muassa pyysi lohtunaisten kohtelua anteeksi ja sitoutui maksamaan elossa oleville lohtunaisille korvauksia. 8. tammikuuta 2021 Etelä-Korea määräsi Japanin maksamaan 100 miljoonaa Etelä-Korean wonia (91 800 Yhdysvaltain dollaria) jokaiselle kahdelletoista vielä elossa olevalle eteläkorealaiselle lohtunaiselle, joita Japanin armeija seksuaalisesti hyväksikäytti toisen maailmansodan aikana. Japani hylkäsi määräyksen 23. tammikuuta.
Haskell Wexler

Haskell Wexler (6. helmikuuta 1922 Chicago, Yhdysvallat – 27. joulukuuta 2015 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja ja dokumenttien tekijä. 
Nuoruus.
Wexler sai 16-millisen kameran käyttöönsä jo teini-ikäisenä. Hän kuvasi varakkaan ja vapaamielisen perheensä lomamatkoilla myös paikallisia ilmiöitä, kuten fasisteja Italiassa. Toisessa maailmansodassa Wexler palveli kauppalaivastossa. Hän sai palkinnon urhoollisuudesta pelastaessaan tovereitaan, kun torpedo upotti heidän laivansa.
Ura kuvaajana.
Wexler kuvasi sekä näytelmäelokuvia että teollisuuselokuvia, mainoksia ja poliittisia dokumentteja. Vaikka hän oli värisokea, se ei estänyt häntä kuvaamasta värielokuvia yhtä hyvin kuin mustavalkoisiakin. Wexler oli kekseliäs kuvaaja, jota ensin mollattiin ja myöhemmin matkittiin. Hän oli ensimmäisiä Hollywood-kuvaajia, joka käytti käsivarakameraa ja jaettua kuva-alaa. 
Wexlerin ensimmäinen pitkä näytelmäelokuvatyönsä oli Irvin Kershnerin ohjaama "Stakeout on Dope Street" (1958). Tunnettuja kuvaustöitä ovat lisäksi esimerkiksi Elia Kazanin "America America" (1963), Mike Nicholsin "Kuka pelkää Virginia Woolfia?" (1966), Norman Jewisonin "Yön kuumuudessa" (1967) ja John Saylesin "Matewan – kuoleman kaivos" (1987). 
Wexler hoiti loppuun Terrence Malickin elokuvan "Onnellisten aika" kuvaukset Néstor Almendrosin jouduttua lähtemään toisen elokuvan pariin. Almendros palkittiin elokuvasta Oscarilla.
Wexler oli myös näkemyksissään omapäinen kuvaaja, mikä johti muun muassa Bill Butlerin ottamiseen hänen tilalleen Miloš Formanin elokuvan "Yksi lensi yli käenpesän" kuvausten loppupuolella. 
Uransa loppupuolella Wexler kuvasi useita idependent-ohjaaja John Saylesin elokuvia. Hän myös jatkoi dokumenttien tekemistä uransa loppuun asti. 
Osittainen filmografia.
Lähde: Haskell Wexler - IMDb
Fame-luokka (linjalaiva)

Fame-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Alukset.
Alusten kummallakin tykkikannella oli kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, alemmalla 32 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykkejä. Puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.
Visurinlampi

Visurinlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Käenkoskella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Visurinlampi on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 300 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Lammen pääaltaasta erkanee 150 metriä pitkä lahti, josta on kaivettu laskuoja Riuttasjärven rantaan Käenkosken tanssilavan tuntumaan . Lampeen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Iso-Visurin laskuoja. Rantaviivan pituus on 900 metriä ja ranta on soistunutta metsää. Rannoille ei ole rakennettu mitään. Valtatie 3 ohittaa lammen 50 metrin päästä.
Iso-Visuri

Iso-Visuri on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Iso-Visuri on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa.
Järvi on 600 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Mustanevan eteläpäässä ja sen rannat ovat suota. Etelärannalla on leveämpi avosuoalue. Järveen on kaivettu seitsemän ojaa, joista pohjoispäässä olevat tuovat siihen Mustanevan vettä. Kaakoiskärjestä lähtee laskuoja, joka laskee Visurinlampeen ja jatkaa siitä Riuttasjärveen. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 3 Parkanon keskustan suunnalta.
Historiaa.
Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa lammen nimi oli kirjoitettu "Visurilampi" ja se oli piirretty samaan karttaan toisen "Visurilampi" kanssa. Kartturi ei tuolloin erotellut niitän mitenkään. Iso-Vihurista oli piirretty laskuoja, joka laski nykyiseen Visurilampeen.
Yingkou

Yingkou (, pinyin: Yíngkǒu Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Liaoningin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 160 kilometriä maakunnan pääkaupunki Shenyangista lounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 5 402 neliökilometriä ja väkiluku 2,43 miljoonaa (2010).
Kaupunki rajoittuu luoteessa Panjinin, koillisessa ja idässä Anshanin, etelässä Dalianin prefektuuritason kaupunkeihin, ja lännessä Bohaimereen.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kuuteen osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa, asukasluvut vuonna 2010):
&lt;br clear=left&gt;
Kuolleen silmät

Kuolleen silmät – kertomuksia tuntemattoman ovilta on Mika Waltarin nimimerkillä Kristian Korppi kirjoittama kauhunovellikokoelma. Se ilmestyi 1926, ja kustantaja oli Schildt.
Nimellä Kristian Korppi Waltari oli aiemmin julkaissut runoja antologiassa "Nuoret runoilijat" (1926). Korppi viittasi Edgar Allan Poen tunnettuun runoon "Korppi", joka oli antanut hänelle herätteen. Kertomus "Muumio" käsittelee muinaista Egyptiä. Tutankhamon oli tuolloin maailmalla pinnalla, ja kansainvälisten esikuvien antaman esimerkin mukaan Waltari kuvaa kertomuksessa egyptiläisen haudan kauhuja. Waltarilla oli vuonna 1926 lyhyt suhde Elina Vaaran kanssa, ja tällä Vaaran keksimällä nimimerkillä Waltari kirjoitti myös kirja-arvosteluja Helsingin Sanomiin 1926–1927.
Kirjan mukaan on nimetty kauhuun keskittyvä lehti Kuolleen silmät.
We Are Never Ever Getting Back Together

We Are Never Ever Getting Back Together on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2012. Se on ensimmäinen single Swiftin neljänneltä albumilta "Red". 
Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Max Martin ja Shellback. Martin ja Shellback toimivat lisäksi tuottajina. Kappale kertoo Swiftin turhautuneisuudesta entiseen poikaystävään, joka oli väittänyt heidän palaavan yhteen.
Kappaleesta tuli yksi Swiftin menestyimmistä kappaleista. Se nousi Billboard Hot 100 -listalla kärkisijalle ja menestyi hyvin myös kansainvälisesti. Suomessa kappale oli listasijalla 18. Single sai Grammy-ehdokkuuden vuoden levytyksestä ja People’s Choice Awards -ehdokkuuden vuoden 2012 suosikkikappaleesta.
Swift levytti kappaleen uudelleen vuonna 2021 albumin uudelle versiolle "Red (Taylor’s Version)". Uuden levytyksen nimi on ”We Are Never Ever Getting Back Together (Taylor’s Version)”. Uuden version tuottajina toimivat Swift, Shellback ja Christopher Rowe.
Julkaisu.
”We Are Never Ever Getting Back Together” julkaistiin 13. elokuuta 2012 Google+:n livechatin aikana. Kappale oli saatavilla digitaalisesti ladattavana samana päivänä Google Play -kaupasta, sekä seuraavana päivänä Amazon.com:ista ja iTunesista. Kappale on ensimmäinen single Taylor Swiftin albumilta "Red", joka julkaistiin 22. lokakuuta 2012.
Kaupallinen menestys.
Kappaleesta tuli yksi Swiftin menestyneimpiä kappaleita. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100-listalla kärkisijalle. ”We Are Never Ever Getting Back Together” oli Swiftin ensimmäinen Yhdysvaltojen listaykkönen. Se on myynyt Yhdysvalloissa kuusinkertaista platinaa.
Kappale menestyi myös kansainvälisesti. Se nousi listaykköseksi Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Se oli listojen kymmenen kärjessä myös muun muassa Isossa-Britanniassa, Japanissa, Australiassa ja Norjassa. 
Suomessa kappale oli singlelistan sijalla 18. Se on ensimmäinen Suomen viralliselle listalle noussut Taylor Swiftin kappale. ”Love Story” esiintyi latauslistalla vuonna 2009, mutta ei noussut viralliselle singlelistalle.
Arvostelut.
Kriitikoiden arviot kappaleesta olivat pääasiassa positiivisia. Rolling Stone nimesi sen vuoden 2012 toiseksi parhaaksi kappaleeksi. Billboard -lehti kirjoitti, että ”We Are Never Ever Getting Back Together” on "hauskin kappale, jonka countrymuusikko on tähän mennessä levyttänyt" ja että "Swift laajentaa jo vakuuttavia sanoitustaitojaan sisällyttämällä terävää sarkasmia sitkeään itseluottamukseensa".
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo on yhtäjaksoinen otos ilman taukoja. Videossa Swift muistelee on/off-suhdettaan ex-poikaystävänsä kanssa. Turhautuneena Swift kertoo puhelimessa jollekulle, ettei koskaan palaa yhteen pojan kanssa. Hän siirtyy kotiinsa juhlimaan, kun poika ilmaantuu paikalle haikailemaan yhteenpaluuta. Swift paiskaa oven kiinni ja jättää pojan ulkopuolelle merkkinä heidän suhteensa lopullisesta päättymisestä.
Videon ohjasi Declan Whitebloom, ja se esitettiin ensimmäistä kertaa 30. elokuuta 2012. Video kuvattiin 4K-resoluutio -laadulla, ja se on ensimmäinen siten kuvattu musiikkivideo.
Hotakanlampi (Parkano)

Hotakanlampi on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Hotakanlampi on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 200 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee Hotakannevalla, joka on tiheästi ojitettu. Lampeen on kaivettu viisi suo-ojaa. Lammen vedet virtaavat nevan pohjoisosaan, josta ne kulkeutuvat Vehkapurolle Vehkapurunlampeen, ja josta ne virtaavat Riuttasjärveen. Rantaviivan pituus on 400 metriä. Rannat ovat suota, joille ei johda teitä tai joille ei ole rakennettu mitään.
Kartiskalampi (Parkano)

Kartiskalampi on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Kartiskalampi on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 100 metriä pitkä ja hieman kapeampi. Se sijaitsee suolla 400 metrin päässä Riuttasjärvestä. Suo on ojitettu ja lampeen on kaivettu kaksi ojaa. Lammen vesi virtaa ojia myöten Vehkapuruun, joka laskee Riuttasjärveen. Rannoilla ei ole rakennuksia eikä lammelle johda teitä.
Vehkapurunlampi

Vehkapurunlampi on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Vehkapurunlampi on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 150 metriä pitkä, 70 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee suon ja pellon välissä ja siihen on kaivettu kuusi ojaa. Yksi ojista tuo vettä Hotakannevalta, jossa on Hotakanlampi, toinen tuo vettä Mustakeitaalta ja kolmas vie lammesta vettä Vehkapuruun, joka laskee Riuttasjärveen. Rantaviiva on 450 metriä pitkä. Rannalla ei ole rakennuksia ja sille pääsee kulkemaan peltoja pitkin.
Historiaa.
Vanhassa 1800-luvun pitäjänkartassa Vehkapuru oli kirjoitettu "Vehkapuro". Se sai alkunsa Mustakeitaan itäreunasta ja laski lammen ("Vehkapurolampi") läpi. Oja toimi samalla kylänrajana. Pohjoisrannassa sijaitsi "Vehkapuron" talo tai torppa.
Nuoremmassa vuoden 1927 kartassa lammen yläpuolista ojaa kutsuttiin "kullanojaksi" ja lammen alapuolista ojaa "Sava–luomaksi".
Adi L Hasla

Adi L Hasla (oikealta nimeltään Adil Hatni, s. 1991 Jyväskylä) on suomalainen rap-artisti.
Hatni kasvoi Jyväskylän Kuokkalassa. Hänen äitinsä on suomalainen ja isänsä marokkolaistaustainen. Artistina Hatni on saanut kuuluisuutta muun muassa musiikkipalvelu Spotifyn ja YouTuben avulla. Monsp Records julkaisi Adi L Haslan ensimmäisen sooloalbumin "Habiturientti" vuonna 2015. Adi L Haslan toinen sooloalbumi "Pieni Punainen" "Kana" ilmestyi marraskuussa 2017. Sen julkaisi Universal Music Finland. Kolmas albumi "8. päivä" ilmestyi vuonna 2020. Se on aiempia levyjä vakavasävyisempi.
Cyriel Verschaeve

Cyriel Verschaeve (1874–1949) oli flaamilainen katolinen pappi ja kirjailija, joka toisen maailmansodan aikana teki yhteistyötä natsimiehittäjien kanssa.
Hänen runokokoelmiaan ovat muun muassa symbolista aaterunoutta edustava "Zeesymphonien" (1911) ja "Nocturnen" (1936). Verschaeven näytelmistä tunnetaan muun muassa "Jakob van Artevelde" (1911), "Philips van Artevelde" (1913), "Judas" (1917), "Maria Magdalena" (1918) ja "Elyah" (1936). Aiheiltaan ne liittyvät historiaan ja Raamattuun. 1920–1922 hän julkaisi kuusiniteisen esseeteoksen "Uren van Bewondering voor groote Kunstwerken" ja vuonna 1940 monumentiaaliteoksen "Jezus".
Natsi-Saksan miehitettyä Belgian toisen maailmansodan aikana Verschaeve nimitettiin natsimielisen nukkehallituksen kulttuurineuvoston johtoon ja hän värväsi vapaaehtoisia flaameista muodostettuun SS-pataljoonaan. Sodan jälkeen Verschaeve pakeni Itävaltaan ja sai poissaolevana kuolemantuomion. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1949. Verschaeven jäännökset siirrettiin Belgiaan vuonna 1973.
Kortrijkin , Lanakenin ja Breendonkin kaupungeissa oli Verschaeven mukaan nimettyjä katuja, mutta niiden nimet päätettiin vaihtaa vuosina 2019–2020.
Organokromiyhdisteet

Organokromiyhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät kromin ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Organokromiyhdisteitä käytetään reagensseina orgaanisen kemian synteeseissä. Monia niistä käytetään muun muassa polymerointikatalyytteinä.
Ominaisuudet ja valmistus.
Organokromiyhdisteissä kromin hapetusluku voi vaihdella -II:sta +VI:n. Tyypillisimpiä ovat 0 ja +III. Yksinkertaiset alkyylikromiyhdisteet ovat stabiileja lähinnä silloin kuin substituentit ovat steerisesti estyneitä, jolloin β-eliminaatio ei ole mahdollinen, tai kompleksina esimerkiksi litiumheksametyylikromaattina Li3[Cr(CH3)6(dioksaani)3. Tällaisia alkyyli- tai aryylikromiyhdisteitä valmistetaan joko transmetallaatiolla Grignard-reagenssien, organolitium- tai organosinkkiyhdisteiden ja kromi(III)suolan välisellä reaktiolla tai kromi(II)suolan ja alkyylihalidin välisellä reaktiolla. Organokromiyhdisteet eivät ole yhtä emäksisiä ja nukleofiilisiä kuin vastaavat organolitium-, -magnesium- tai -sinkkiyhdisteet. Yhdisteet sietävät pieniä määriä vettä, mutta hydrolysoituvat hitaasti veden vaikutuksesta. Hydrolysoitumisreaktio ei ole yhtä nopea kuin monilla muilla orgametalliyhdisteillä johtuen kromille tyypillisesti koordinaatiokehässä tapahtuvien ligandienvaihtoreaktioiden hitaudesta.
Tavanomaisia alkyylikromiyhdisteitä stabiilimpia ovat kromin karbonyylit esimerkiksi kromikarbonyyli ja π-sidoksia muodostavat ligandit kuten dieenit ja aromaattiset yhdisteet. Stabiileja ovat muun muassa metalloseeneihin kuuluva kromoseeni, jossa ligandina on kaksi syklopentadieeniä ja tämän kanssa isoelektrinen bis(bentseeni)kromi ja muut samankaltaiset aromaattiset organokromiyhdisteet.
Laiwu

Laiwu (, pinyin: Láiwú Shì) oli prefektuuritason kaupunki Kiinan Shandongin maakunnan keskiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsi linnuntietä noin 70 kilometriä maakunnan pääkaupunki Jinanista kaakkoon. Kaupungin väkiluku oli 1,3 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 2 246 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittui pohjoisessa Jinanin, idässä Zibon, sekä etelässä ja lännessä Tai’anin prefektuuritason kaupunkeihin. Tammikuun alussa 2019 Laiwu on yhdistetty Jinaniin.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautui kahteen osaan seuraavasti (asukasluvut vuonna 2010):
Yhdistyksen jälkeen molemmat kaupunkipiirit tulivat Jinanin kaupunkipiireiksi, ja Laichengin kaupunkipiiri muuttui Laiwun kaupunkipiiriksi.
Chuck Threeths

Chuck Threeths (s. 13. joulukuuta 1957) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Threeths pelasi Tennesseen yliopistossa vuodet 1976–1980 ja vuosina 1980–1983 kolme kautta suomalaisessa Äänekosken Huimassa, keskimmäisen kauden 1981–1982 Suomen pääsarjassa. SM-sarjakaudella Huima jäi runkosarjassa viimeiseksi ja putosi alemmalle sarjatasolle. Keskimäärin Threeths teki kauden aikana 26,6 pistettä ja otti 18,3 levypalloa per ottelu ollen koko kauden levypallotilaston toinen.
Threeths palasi Suomeen pysyvästi syksyllä 2014. Kaudella 2015–2016 hän toimi I-divisioona A:ssa pelanneen HoNsUn päävalmentajana.
Xuetangliangzin löytöpaikka

Xuetangliangzin löytöpaikka () eli myös Yunxianin ihmisen löytöpaikka () on arkeologinen kohde Kiinassa Hubein maakunnan Yunxianin piirikunnassa. Se tunnetaan erityisesti kahden pääkallon löytöpaikkana. Löydetyjä pääkalloja kutsutaan "Yunxianin ihmiseksi". Kallot ovat huonosti säilyneitä ja onkin epävarmaa, kuuluvatko ne "Homo erectukselle" vai varhaiselle "Homo sapiensille".
Ympäristö.
Kohde sijaitsee lähellä Mitousin kylää Hanjoen (Hanjiang) rannasta kohoavalla rinteellä. Hanjoki on Jangtsen pohjoisesta laskeva sivuhaara, joka yhtyy siihen Wuhanin kohdalla.
Tutkimushistoria.
Kohde löydettiin vuonna 1975, kun jokitörmän sorasta huomattiin ihmisen hammas. Kohteesta ei kuitenkaan löydetty mitään uutiskynnyksen ylittävää 14 vuoteen. Sitten vuonna 1989 löytyi pääkallo (tunnus "EV 9001") ja vuonna 1990 toinen pääkallo ("EV9002"). Ne tutkittiin ja kuvailtiin vasta vuonna 1992. Silloin kallot luokiteltiin kuuluvaksi lajeihin Homo erectus ja varhainen Homo sapiens.
Myöhemmin vuonna 1995 kallot katsottiin olevan lajia Homo sapiens. Päättämättömyys johtuu kallojen heikosta säilymisestä, joka on hävittänyt lajiominaisia piirteitä. Vuosina 2001 ja 2008 tutkittiin uudelleen löydettyjen kivityökalujen ominaisuuksia.
Ajoitukset.
Vuonna 1996 suoritettiin ajoitus elektronin spin-resonanssi menetelmällä. Kymmenen näytettä otettiin eri nisäkkäiden hampaiden kiilteestä ja näiden ajoituksien keskiarvoksi saatiin 581 000±93 000 vuotta. Ajoitukset vaihtelivat 800 000±164 000 ja 455 000±58 000 vuoden välillä. Yhdistettynä talteen kerättyjen faunan fossiilien lajiston kanssa voidaan tämä löytökohde sijoittaa ajallisesti Zhoukoudian ja Gongwangling välille.
Löytöaineisto.
Ihminen.
Kuuluisimmat löydöt ovat kaksi Yunxianin kalloa (numerot EV 9001 ja EV 9002). Kalloja kuvailleet Li ja Etler luokittelivat ne eri lajeiksi "Homo erectus" ja varhainen "Homo sapiens". Luokittelua haittasi kallojen kärsimät vahingot maakerrosten puristuksessa ja maaperän liikkuessa paikaltaan. On myös ehdotettu että molemmat olisivat lajia "Homo erectus" tai "Homo sapiens". Annetut ajoitukset ovat kuitenkin liian vanhoja "Homo sapiensille".
Koska kallojen piirteet muistuttavat hieman molempia lajeja, on ehdotettu, että kallot kuuluisivatkin lajille "Homo heidelbergensis." Näin voitaisiin perustella niiden kehittyminen Denisovanihmisiksi, joita eräät pitävät Neandertalinihmisenä ("Homo neanderthalensis"). Varmuutta näille spekulaatioille saadaan vasta DNA-analyysin avulla.
Kiviesineet.
Kohteesta on löytynyt joitakin kiviesineitä, mutta niiden liittyminen löydettyihin pääkalloihin on epävarmaa. Joitakin työkaluja on työstetty kaksipuolisesti.
Shiraz Lane

Shiraz Lane on suomalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2011 Vantaalla. Yhtyeen perustivat laulaja Hannes Kett ja rumpali Ana Willman. Myöhemmin kitaristiksi tuli Miki Kalske ja toiseen kitaraan Jani Laine. Vuonna 2014 yhtyeeseen liittyi basisti Joel Alex.
Vuonna 2014 yhtye pääsi Hard Rock Cafen bändikilpailun myötä keikalle Kanadan Torontoon, ja vuoden 2015 toukokuussa he esiintyivät Japanissa Finland Fest – Loud &amp; Metal Attack –tapahtumassa.
Shiraz Lane on tehnyt useita Euroopan-kiertueita muun muassa Lordin sekä Brother Firetriben kanssa. Yhtye teki ensimmäisen oman Euroopan headliner-kiertueensa keväällä 2020 juuri ennen pandemian alkua. Shiraz Lane on esiintynyt urallaan tärkeimmillä eurooppalaisilla rock-festivaaleilla (mm. Wacken, Summer Breeze, HRH Sleaze, Wildfest), ja bändi on nähty tähän mennessä kahdesti myös Yhdysvaltojen Miamista starttaavalla Monsters Of Rock -risteilyllä. 
Yhtye on julkaissut "Be the Slave Or Be The Change" EP:n ja sen jokaisesta kappaleesta musiikkivideot. Vuonna 2015 yhtye kiinnitettiin Frontiers Recordsille. Yhtyeen ensimmäinen albumi ”For Crying Out Loud” julkaistiin 15. huhtikuuta 2016.
Shiraz Lanen toinen studioalbumi "Carnival Days" julkaistiin 23. helmikuuta 2018. Levyltä on julkaistu singlet "Harder to Breathe", "Carnival Days" sekä "People Like Us". Kappaleista "Harder to Breathe" ja "Like Us" on myös kuvattu musiikkivideot.
Shiraz Lane aloitti yhteistyön tuottaja Per Aldeheimin kanssa Carnival Days -albumillaan, ja työ jatkui seuraavalla "Vibration I" -EP:llä, jolta löytyvät keikkahiteiksi nousseet "Keep It Alive", "Do You", "Revolution", "You Will Remain" sekä "To The Moon And Back" (Savage Garden cover). EP:n kuuntelijaluluvut ovat liki kolme miljoonaa striimausta Spotifyssä. 
"Vibration I" -EP:n ja sitä seuranneen "Forgotten Shades Of Life" -albumin on julkaissut Spinefarmin perustajan uusi levy-yhtiö Ranka Kustannus. 
Bändi julkaisi jo vuosia sitten loppuunmyydyn ensimmäisen "Be the Slave or Be The Change" -EP:nsä uudelleen vuonna 2023. Tätä julkaisua seurasi livenä äänitetty akustinen EP "Acoustic Archives" keväällä 2024. Studioliven jokaisesta kappaleesta tehtiin myös musiikkivideot.
Mikael Aalto

Mikael Aalto (s. 12. syyskuuta 1994) on suomalainen koripalloilija.
Pelaajaura.
Sipoolaisen Hukkabasketin kasvatti Aalto pelasi nuoruudessaan alueellisia nuortensarjoja ja kuntosarjoja, kunnes hän siirtyi kaudeksi 2014–2015 II-divisioonassa pelanneeseen Keravan Kori-80:een. Aalto teki epävirallisen tilastoinnin mukaan Keravalla keskimäärin 13,4 pistettä ja otti 8,4 levypalloa ottelua kohden ja kirjautti myös 20/20-tilastorivejä, ja hänen potentiaalinsa jopa pääsarjatasolle huomattiin. Jo marraskuussa Joensuun Katajan päävalmentajana toiminut Pekka Salminen kutsui Aallon harjoittelemaan Katajan edustusjoukkueen kanssa, mutta kotkalaisjuurinen Aalto ei siirtynyt pelaamaan seuraan. Porvoossa opiskelleena hän otti keväällä 2015 yhteyttä pääsarjajoukkue KTP-Basketiin, jonka kanssa hän teki pelaajasopimuksen kesäkuussa 2015. Nuorten sarjat mukaan lukien Aalto pelasi ensimmäisen kerran valtakunnallisissa sarjoissa näin ollen vasta 21-vuotiaana tehtyään ensiesiintymisensä KTP:n edustusjoukkueessa BC Nokiaa vastaan 4. lokakuuta 2015 kirjautettuaan ottelussa kaksi pistettä ja neljä levypalloa. Kaksinumeroisille pistelukemille Korisliigassa Aalto ylsi ensimmäisen kerran 13. marraskuuta Tampereen Pyrintöä vastaan. Aalto pelasi myös seuran kakkosjoukkueessa I-divisioona B:ssä, missä hän teki syyskauden parhaan pistelukemansa (28) marraskuussa Raholan Pyrkivää vastaan. Edustusjoukkueessa hän osallistui myös FIBA Europe Cupiin.
Helmikuussa 2017 Aalto teki jatkosopimuksen KTP:n kanssa.
Kesäkuussa 2018 Aalto siirtyi M1DA:ssa pelanneeseen Kristika Turkuun kaksivuotisella sopimuksella.
Caino

Caino (”Kain”) on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Raamatulliseen veljessurma-aiheeseen perustuvan melodraaman on ohjannut Leopoldo Carlucci. Sen päätähti on puolalaissyntyinen elokuvadiiva Helena Makowska.
Juoni.
Kuuluisan laulajan Cécile Herveyn sisar Elda asuu tätinsä kanssa maaseudun rauhassa. Vaatimaton ja kiltti Elda on kihloissa työteliään ja vastuuntuntoisen naapurinsa Bruno Levesonin kanssa, mutta rakastuu pian tämän huikentelevaiseen veljeen Raouliin. Elda ja Raoul menevät naimisiin ja Bruno väistyy heidän tieltään. Samaan aikaan näyttämölle astuu kohtalokas ja viettelevä Cécile, joka kiinnostaa Raoulia paljon enemmän kuin hänen vaimonsa. Elda saa tyttären, mutta kuolee pian synnytyksen jälkeen. Bruno ja hänen äitinsä ottavat pikku Elinan kasvatettavakseen. Raoul muuttaa Cécilen kanssa kaupunkiin, jossa hän tuhlaa perheen omaisuuden uhkapeleihin. Bruno joutuu myymään maatilansa, Cécile lyöttäytyy yhteen varakkaan lordi Gastonin kanssa, ja itsemurhan lavastanut Raoul pakenee ulkomaille. Vuosien kuluttua Raoul saapuu valepuvussa kotiinsa. Hän haluaa maksaa velkansa ja ottaa Elinan mukaansa, mutta saa surmansa kaksinkamppailussa Brunoa vastaan. Raoulin henkilöllisyyden paljastuttua Bruno, tämän äiti ja Elina menettävät järkensä, kun taas Cécile nai petollisen lordi Gastonin.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Leopoldo Carluccin ohjaaman "Cainon" on tuottanut torinolainen Corona Film. Sen päätähti on Italiassa ja myöhemmin Saksassa työskennellyt puolalaissyntyinen Helena Makowska. Aikansa muiden elokuvadiivojen tapaan hänen henkilöhahmonsa on viettelevä ja häikäilemätön femme fatale, jolla on huomiota herättävä silmämeikki, mutta ei riittävää syvyyttä tai karismaa.
Elokuvan lehdistömateriaaleissa "Cainoa" luonnehdittiin ”intohimodraamaksi” ja ”yläluokan elämän psykologiseksi tutkielmaksi”. Se poikkeaa muista diivaelokuvista ennen kaikkea huolellisesti rakennetulla juonellaan. Visuaalisesti tyylikäs elokuva kiinnittää paljon huomiota otosten sommitteluun ja käyttää muutamissa kohtauksissa päällekkäisvalotusta. Kriitikot ottivat "Cainon" positiivisesti vastaan ja kiittivät varsinkin sen näyttelijäsuorituksia”.
Alankomaiden elokuvamuseossa säilynyt elokuva on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Kirjailijan muistelmia

Kirjailijan muistelmia on Mika Waltarin kirjoittamat muistelmat. Teos ilmestyi 1980 WSOY:n kustantamana, ja sen on toimittanut Ritva Haavikko.
Waltari-tutkija Juha Järvelä kertoo kirjoituksessaan tšekkiläisen kääntäjän Markéta Hejkalován Waltari-elämäkerrasta "Mika Waltari the Finn" (engl. Käännös, WSOY 2008), jossa Hejkalová käsittelee muistelmia lähdekriittisesti. Hän kertoo muistelmien erikoisesta syntyprosessista: Teos syntyi haastatteluina, joissa Waltari saneli kysymyksiin vastaukset nauhalle, Haavikko kirjoitti puhtaaksi ja poisti kysymykset. Hejkalová on saanut Waltarin tyttäreltä Satu Elstelältä toteamuksen, ettei "teoksessa muodostunut kuva ole aina totuudenmukainen". Järvelä pitää tietoa hyvin tärkeänä, sillä tärkeimmät Waltari-tutkijat ovat käyttäneet teosta ja haastatteluja keskeisenä lähteenä.
Luotettavuusongelmaan Juha Järvelä kiinnittää huomiota jo aiemmin Agricolan kirja-arvosteluissa esitellessään Risto Lindstedtin ja Reijo Vahtokarin Waltari-kirjaa "Mika Waltari. Muukalainen maailmassa" (2007):
Thomas Jefferson Rusk

Thomas Jefferson Rusk (5. joulukuuta 1803 – 29. heinäkuuta 1857 oli yhdysvaltalainen poliitikko ja juristi. Hän oli Texasin tasavallan sotaministeri maaliskuusta huhtikuuhun 1836 ja uudestaan lokakuusta 1836 marraskuuhun 1837 sekä Texasin korkeimman oikeuden puheenjohtaja vuosina 1838–1840. Hän oli senaatin jäsen vuodesta 1846 kuolemaansa asti. Hän teki itsemurhan.
Pernaa

Pernaa on kylä Kauhavalla, Etelä-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee valtatie 19:n varrella.
Pernaalla toimi Pernaan koulu vuoden 2020 kesään asti, jonka jälkeen koulu lakkautettiin. Koulu perustettiin vuonna 1891.
Milford-luokka

Milford-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka. 
Suunnittelu.
Jean-Louis Barrallierin suunnittelemat alukset tilattiin 16. joulukuuta 1796, mutta toisen tilaus peruutettiin 1800. Ne olivat muunnos suunnittelijan 1795 vesillelasketusta "HMS Spenseristä". Niiden aseistuksena oli alemmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan ja ylemmällä tykkikannella kolmekymmentä 24 naulan tykkiä. Puolikannella oli neljätoista ja keulakannella kaksi 9 naulan tykkiä, joita täydensi kaksi 32 naulan karronadia. Lisäksi takakannella oli kuusi 18 naulan karronadia.
Liisa Sauli

Kaisa Liisa Sauli (o.s. Lehtinen; 23. toukokuuta 1917 Kuhmalahti – 2. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maatalous- ja metsätieteiden tohtori ja MTK:n tutkimusosaston päällikkö ja pääekonomisti. Hänen merkityksensä Suomen maatalouden tukijärjestelmän kehittelyssä oli suuri. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1978.
Sauli valmistui agronomiksi 1943 ja väitteli tohtoriksi 1952. Hän oli Maataloushallituksen maanviljelystaloudellisen tutkimustoimiston aktuaari 1942–1952, Maatilataloudellisen tutkimuslaitoksen va. 1. assistentti 1952–1953, MTK:n tutkimusosaston johtaja 1954–1979.
Professori J. O. Sauli oli Liisa Saulin appi.
Dentaldepot

Oy Dentaldepot Ab, kutsumanimeltään Depo, oli vuosina 1900–1994 toiminut hammaslääketieteellisten instrumenttien maahantuoja ja tukkukauppa, jolla oli vuosikymmeniä käytännössä monopoliasema Suomessa.
Historiaa.
Dentaldepot’n perusti vuonna 1900 nimellä "Ab Finska Dental Depoten" seitsemän suomalaista hammaslääkäriä, heidän joukossaan suomalaisen hammaslääketieteen keskeinen hahmo Matti Äyräpää. Yritys aloitti ostamalla leskirouva Inez Olanderilta hänen miehensä jäämistön, pienehkön hammastarvikevalikoiman, ja aloitti sitten oman maahantuonnin. Liike sijaitsi aluksi Wreden kauppakujalla Helsingin Pohjoisesplanadin ja Aleksanterinkadun välillä. Sieltä liike muutti Korkeavuorenkadulle ja vuonna 1922 Eteläranta 2:een.
Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli hammaslääkäri Axel Aspelund (1868–1932) ja häntä seurasi vuodesta 1910 Tukholmassa ja Yhdysvalloissa opiskellut hammaslääkäri Axel Salingre, josta tuli vähitellen myös yrityksen pääomistaja. Salingren kuoltua 1960 Dentaldepot’n toimitusjohtajaksi nousi hänen tyttärensä Ulrika Rotkirch, joka hoiti tehtävää 19 vuotta.
Axel Salingre piti alusta asti hammaslääkäritarvikkeiden markkinat tiukasti Dentaldepot’n hallussa niin, että sen kanssa kilpailemaan alkaneet yritykset pysyivät kannattamattomina ja päätyivät edullisesti Dentaldepot’n omistukseen. Salingre seurasi tarkoin alan nopeata kehitystä ja lisäsi liikkeen tuotevalikoimaan tärkeitä uutuuksia. Hän perusti omistamaansa Eteläranta 2:n taloon oman hammaslaboratorion, joka palveli koko maata kymmenkunnan työntekijän voimin.
Dentaldepot sai itselleen kaikki haluamansa laitevalmistajien edustukset ja oli kansainvälisesti tunnettu ja tunnustettu alan tukkukauppa. Alan uutuuksiin perehdyttämiseksi yritys alkoi järjestää hammaslääkäreille ja -teknikoille koulutusta ja kursseja, vuosikymmeniä ennen kuin alan ammattikunnat alkoivat itse järjestää täydennyskoulutusta.
Sotien jälkeen Dentaldepot ryhtyi myös valmistamaan omaa amalgaamia hammaspaikkauksia varten sekä omaan suunnitteluun perustuvaa hammaslääkärin potilastuolia, jonka valmistamiseksi hankittiin tilat Helsingin Munkkisaaresta. Yritys rakensi koko Suomen kattavan myynti- ja huoltoverkoston, joka käsitti noin 20 toimipistettä. 1960-luvulla Dentaldepot työllisti yli sata henkeä.
Dentaldepot’n monopolia muistuttava asema säilyi 1970-luvulle saakka, kunnes sen kilpailijaksi vuonna 1937 perustettu Hammasväline Oy siirtyi Oriolan omistukseen ja tehosti toimintaansa. Vuonna 1979 Dentaldepot myytiin Instrumentariumille, joka siirsi sen Etelärannasta ensin Konalaan ja sitten Espoon Vitikkaan ja alkoi saneerata yritystä. Instrumentarium lakkautti Dentaldepot’n tappiollisena 1994. Virallisesti yhtiö sulautui Instruun vuoden 2003 lopussa.
Syväoja (Jyväskylä)

Syväoja on Jyväskylässä Haukkalan ja Rippalanmäen asuinalueiden lähellä sijaitseva puro, joka laskee Laajavuoren läheltä Myllyjärvestä itään Tuomiojärveen. Puro on noin 1,8 kilometrin pituinen.
Puron kulku.
Syväoja alkaa Myllyjärven koillisosasta 106,5 metrin korkeudelta mpy. ja laskee Tuomiojärven pohjoispäähän. Tuomiojärven pinnankorkeus on noin 94,4 metriä, joten pudotusta Syväojalle kertyy noin 12 metriä. Purouoma on mutkitteleva ja useamman metrin levyinen, ja siinä on runsaan veden aikaan kivikkoisissa kohdissa koskipaikkoja. Puron varrella on sekä peltomaata että lehtimetsää. Puro on jyrkimmillään sen yläjuoksulla, jossa on kivinen koskiosuus. Keskijuoksulle tullessa se muuttuu mutkaiseksi vuolteeksi. Puron keskivirtaama on 0,22 kuutiometriä sekunnissa.
Luontoarvoja.
Syväojan vedenlaatu on melko hyvä, ja alajuoksua lukuun ottamatta puro on säilynyt luonnontilaisena. Hyvään vedenlaatuun viittaavat yläjuoksun koskilla esiintyvät sammalet ja järvisienet. Väriltään vesi on hieman ruskeaa, sillä siihen ja Myllyjärveen laskee vettä Lammakesuolta sekä metsäojista. Puron fosfori- ja typpikuormitus on vähentynyt 1990-luvulta, ilmeisesti maatalouden vähentyessä valuma-alueella.
Syväojassa esiintyviä kalalajeja ovat ainakin ahven, hauki, kuha, salakka ja särki. Tuomiojärveen istutettuja kirjolohia saattaa myös esiintyä purossa. Taimenia on havaittu ylempää reitiltä. Taimenten ja muiden kalojen vaeltamista Tuomiojärvestä Syväojaan estää alajuoksulla kävelytien alittava rumpu, joka on asennettu liian korkealle, luoden vaikeasti ylitettävän kynnyksen. 
Syväojan varrella esiintyy haapaa kasvavaa lehtoa, jonka kasvistoon kuuluu muun muassa kevätlinnunherne, lehtokuusama ja punaherukka. Pieneläimistöön kuuluu kirjojokikorento, joka on rauhoitettu Euroopan unionin luontodirektiivin IV liitteen mukaan. Noin viisi hehtaaria Syväojan eteläpuolesta on suojelualuetta kaupungin yleis- ja asemakaavoissa.
Vesistösuhteet.
Syväoja sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueeella (14.29), johon kuuluvan Syväojan valuma-alueen (14.293) vedet laskevat sen kautta Tuomiojärveen. Syväojan valuma-alueen pinta-ala on 37 neliökilometriä ja järvisyys 5,5 % . Valuma-alueen suurimmat järvet ovat Ylä-Tuomiojärvi (76 ha), Kaitajärvi (32 ha) ja Ruokepuolinen (29 ha). Syväojan vesireitin pääuoma muodostuu muun muassa Myllyjärvestä, Koskelanojasta, Majajärvestä, Majakoskesta, Ylä-Tuomiojärvestä ja Kaitajärvestä. Viimeiset latvaojat mukaan lukien pääuoman pituus on noin 11 kilometriä .
Historiaa.
Vuoden 1965 alueliitoksesta vuoden 2009 kuntaliitokseen asti Jyväskylän kaupungin ja maalaiskunnan raja kulki Syväojaa myöten. Puro toimi myös Jyväskylän ja Palokan rekisterikylien rajana. 
Syväojan yläjuoksulla Myllykoskessa on vesimylly. Purossa on ollut mylly jo noin vuonna 1700, jolloin sen omistivat Palokan kylän kuusi taloa sekä Jyväskylän kylän Nisulan talo.
Thank You for the Demon

Thank You for the Demon on ruotsalaisen stoner rock -yhtye Mustaschin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2014 levymerkillä Gain Music Entertainment.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4. Ruotsissa albumi oli ilmestyessään Sweden Rock Magazinen kuukauden levy.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ralf Gyllenhammar, ellei toisin mainittu.
Chenjiawon löytöpaikka

Chenjiawon löytöpaikka (, ) on arkeologinen kohde Kiinassa Shaanxin maakunnan Xi’anin prefektuurissa Lantianin piirikunnassa. Siitä on löydetty naaraspuolisen "Homo erectuksen" leukaluu.
Ympäristö.
Löytöpaikka sijaitsee Yehun lähellä 10 kilometriä luoteeseen Lantianin kaupungista Shaanxin maakunnassa. Paikka on ollut leiri tai asuinpaikka avotaivaan alla vailla kallioiden suojaa. Seutu sijaitsee Pohjois-Kiinan lössialueen eteläreunalla, jossa lössiä on kertynyt viime jääkauden ja jääkautta edeltävältä interglasiaalikaudella useita metrejä. Kohde sijaitsee alle 30 kilometrin etäisyydellä toista "Homo erectuksen" Gongwanglingin löytöpaikasta.
Tutkimushistoria.
Leukaluu löytyi vuonna 1963. Sen kuvaili ensimmäisenä Woo vuonna 1964. Sitä ovat myös tutkineet Wu ja Poirier vuonna 1995, jotka mittasivat luut tarkkaan. Leuka ajoitettiin paleomagneettisella ajoitusmenetelmällä vuonna 1989.
Ajoitukset.
Kohteen maakerrostuma, mistä löytyi leukaluu, on ajoitettu paleomagneettisella ajoitusmenetelmällä 530 000 vuotta vanhaksi ja mittauksen reuna-arvoiksi saatiin 650 000–500 000 vuotta.
Löytöaineisto.
Ihminen.
Samasta piirikunnasta on löytynyt kahdesti ihmisen fossiloituneita luita. Läheltä Gongwanglingista on löydetty kallonkappale ja täältä Chenjiawon löytöpaikalta naaraan leukaluu. Vaikka löydöillä on ikäeroa, on niitä yhdistämällä muodostettu niin sanottu Lantianin ihmisen () pääkallo.
Leukaluusta on arvoitu, että yksilö kuului lajiin "Homo erectus". Osa sen kulmahampaista olivat irronneet leuasta kuoleman jälkeen, mutta kymmenen poski-, etu- ja kulmahampaasta oli löydettäessä paikoillaan. Poskihampaat olivat kuluneet voimakkaasti ja yksilö arvioidaankin 30–35 vuotta vanhaksi. Tämä on nykykäsityksen mukaan ollut ihmisen keski-ikää.
Kiviesineet.
Kohteesta löytyi neljä artefaktia, jotka ovat kiviesineitä. Niiden pituus on 3,7–4,6 senttimetriä. On kuitenkin epävarmaa, liittyvätkö artefaktit leukaluuhun millään tavalla ja ovatko ne edes samanikäisiä.
Eläinfossiilit.
Löydetyt eläinten fossiilit kuuluivat 15 eri nisäkäslajille, jotka elivät keskipleistoseenin kaudella.