tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taistelu Turusta

Taistelu Turusta on suomalainen dokumenttielokuva "kahdesta kaupungista": menneestä ja nykyisestä Turusta. Jouko Aaltosen elokuvan keskeinen kysymys on, minkälainen sairaus oli Turun tauti. Elokuva ensi-ilta oli 9. huhtikuuta 2011, ja se on yksi Turun kulttuuripääkaupunkivuoden teoksista.
Elokuvaa ovat suunnitelleet Aaltonen, Olli Vesala ja kaupunkiympäristön historian dosentti Rauno Lahtinen.
Elokuvassa haastatellaan muun muassa turkulaisen kunnallispolitiikan veteraaneja kuten Ilkka Kanervaa, Armas Lahoniittyä, Ensio Lainetta, Annika Lapintietä ja Pertti Paasiota sekä arkkitehti Benito Casagrandea ja ohjaaja Matti Ijästä. Turkulaisista talonvaltaajista haastatellaan Suvi Auvista. Arkistokuvissa ääneen pääsee esimerkiksi arkkitehti Otto-Iivari Meurman.
Vastaanotto.
Arvostelut.
"Uuden Suomen" Mikko Pielan mielestä "veteraanidokumentaristi Aaltosen" teos on "merkittävä poleeminen puheenvuoro vanhan, kauniin rakennetun ympäristön puolesta". Dokumentti kertoo Pielan mukaan "hiuksia nostattavasti ja uskottavasti erikoisesta kiinteistöpoliittisen kähminnän ja lahjonnan tyyssijasta", jonka kuvailuun ei hänen mielestään ole dekkarikirjailija Reijo Mäenkään mielikuvitus vielä riittänyt.
"Ilta-Sanomien" Taneli Topeliuksen mukaan kyseessä on karu muistutus kulttuuripääkaupungiksikin valitun Turun lähihistorian häpeätahroista. Vaikuttavimmat kuvat näyttävät vanhaa ja uutta vertailemalla mitä kaikkea Turussa on tietoisesti tuhottu. Elokuva käsittelee vain yhtä kaupunkia, mutta Turun lähihistoria antaa kasvot ilmiölle, joka näkyi koko maassa.
Palkinnot.
Tampereen elokuvajuhlilla 2012 elokuva palkittiin kotimaisten, yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa erikoispalkinnolla.
Jacob Cepis

Jacob Cepis (s. 21. joulukuuta 1987 Parma, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2011–2012 ECHL-joukkue Idaho Steelheadsissa. Pienikokoinen Cepis on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Vuodet 2003–2005 Cepis pelasi NAHL-liigaa Cleveland Baronsissa. Hän oli jälkimmäisellä kaudellaan 2004–2005 tehoilla 22+27=49 joukkueen toiseksi paras pistemies Nick Biondon jälkeen. Cepis pelasi USHL-joukkue Cedar Rapids Roughridersissa vuodet 2005–2007. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan 2005–2006 29 pistettä ja toinen kausi 2006–2007 toi tehot 34+38=72, joilla USHL:n tähdistöottelussakin pelannut Cepis voitti koko runkosarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain Des Moines Buccaneersin Richard Purslow ja Sioux City Musketeersin Philip DeSimone. Kevään 2007 pudotuspeleissä hän oli viidellä osumallaan Roughridersin paras maalintekijä. Cepis valittiin kauden päätteeksi USHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Cepis kävi USHL:n jälkeen kahta yliopistoa; vuodet 2007–2009 Bowling Green State Universitya ja vuodet 2009–2011 Minnesotan yliopistoa. Hän oli ensimmäisellä NCAA-kaudellaan 2007–2008 tehoilla 15+16=31 Bowling Greenin toiseksi paras pistemies Derek Whitmoren jälkeen. Cepis valittiin kauden päätteeksi CCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2010–2011 Minnesotan yliopistossa tehdyt tehot 12+17=29 riittivät joukkueen sisäisen pistepörssin voittoon. Cepis valittiin WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistovuotensa jälkeen Cepis pelasi maaliskuussa 2011 yhden ottelun AHL-joukkue Lake Erie Monstersissa. Hän teki huhtikuussa vuoden mittaisen, try-outin sisältäneen sopimuksen SM-liigajoukkue Tapparan kanssa. Hän ehti pelata joukkueessa kaudella 2011–2012 vain kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, jonka jälkeen Cepis jätti Tapparan lokakuussa 2011. Myöhemmin samassa kuussa hän teki loppukauden kattavan sopimuksen ECHL-joukkue Idaho Steelheadsin kanssa. Cepis oli joukkueen paras pistemies sekä runkosarjassa tehoilla 20+25=45 että kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 4+5=9.
Arvo Riihimäki

Arvo Vihtori Riihimäki (29. toukokuuta 1891 Lavia – 13. joulukuuta 1972 Lavia) oli suomalainen poliitikko, joka toimi STPV:n ja SKDL:n kansanedustajana vuosina 1927–1930 ja 1945–1954. Hän oli vangittuna poliittisen toimintansa vuoksi 1930-luvun alussa.
Elämä ja poliittinen ura.
Varhaiset vuodet.
Arvo Riihimäki syntyi Lavian Niemenkylässä torppari Kaarlo Matinpoika Stenmanin (1870–1924) ja Aleksandra Vilhelmiina Penttilän (1869–1952) nelilapsiseen perheeseen. Hän teki maataloustöitä synnyintorpassaan ja toimi Niemenkylän työväenyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1914 lähtien. Riihimäki oli myös Porissa ilmestyneen "Sosialidemokraattin" Lavian kirjeenvaihtaja.
Maaliskuun vallankumouksen jälkeen Riihimäki toimi heinäkuusta 1917 lähtien raittiusvalvojana Porin miliisilaitoksella. Sisällissodan aikana maaliskuussa 1918 järjestyksenpito siirtyi Porin punakaartille, johon myös Riihimäki liittyi palvellen kansliatehtävissä punakaartin tiedonantotoimistossa. Punaisten jätettäessä Porin 13. huhtikuuta Riihimäki pakeni muiden punakaartilaisten joukossa kohti Itä-Suomea. Toukokuun alussa hän jäi saksalaisten vangiksi Hollolassa ja joutui Hennalan vankileirille. Elokuussa 1918 Riihimäki sai 9 vuoden tuomion valtiopetoksesta. Arvid Strukelin johtama Porin suojeluskunnan esikunta vaati hänelle kuolemanrangaistusta ja myös Lavian suojeluskunnan esikunta esitti saman toiveen.
Kansanedustajaksi.
Vapauduttuaan armahduksen myötä 1920-luvun alussa Riihimäki ryhtyi pienviljelijäksi ja lähti mukaan kommunistisen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen toimintaan. Vuoden 1924 eduskuntavaaleissa hän viranomaisten lakkauttaman SSTP:n toimintaa jatkaneen Sosialistisen Työväen ja Pienviljelijöiden Vaalijärjestön ehdokkaana. Eduskuntaan Riihimäki valittiin STPV:n listoilta vuonna 1927.
Riihimäen kansanedustajakausi katkesi heinäkuussa 1930, kun sisäministeri E. V. Kuokkanen määräsi äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen painostuksesta kaikki STPV:n 23 kansanedustajaa pidätettäväksi epäiltynä ”maanpetoksellisesta toiminnasta”. Riihimäki onnistui piileskelemään viranomaisilta joulukuun puoliväliin saakka, jolloin hän yritti rajan yli Neuvostoliittoon yhdessä "Pohjan Voiman" toimittajan Väinö Aaltosen kanssa. Rajavartiosto sai heidät kiinni Kivennavan Karvalassa, ja keväällä 1931 Turun hovioikeus antoi Riihimäelle kahden vuoden vankeustuomion valtiopetoksen valmistelusta.
Sotavuosien jälkeen.
Jatkosodan päätyttyä kommunistien toiminta laillistettiin ja Riihimäki palasi politiikkaan SKDL:n riveissä. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuonna 1945. Riihimäki oli Lavian kunnallislautakunnan jäsen jo 1920-luvulla, ja myöhemmin 1940–1950 luvuilla hän toimi kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuonna 1966 Riihimäelle myönnettiin 1966 kunnallisneuvoksen arvonimi.
Perhe.
Riihimäen puoliso oli Hilja Maria Peltomaa (1903–1963), jonka kanssa hän avioitui 1923. Pariskunnalla oli kolme lasta.
Lauri Myllymäki

Lauri Richard Myllymäki (7. helmikuuta 1897 Ylöjärvi – 25. kesäkuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja, ensin Työväen ja pienviljelijäin puolueesta ja myöhemmin SKDL:stä. 
Myllymäki oli ammatiltaan sähköasentaja. Hänet valittiin eduskuntaan Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1927, mutta joutui vankilaan syksyllä 1930. Uudestaan hänet valittiin eduskuntaan 1945 ja hän oli kansanedustajana vuoteen 1958. Hän oli mukana myös Tampereen kunnallispolitiikassa, jossa hän oli valtuuston jäsen. Hän oli mukana monien vasemmistolaisten järjestöjen toiminnassa ja yritysten päättävissä elimissä.
Hän joutui kolme kertaa poliittisista syistä vankilaan, vuonna 1918 sekä vuosiksi 1930–1934 ja 1941–1944. Hän oli naimisissa kaksi kertaa.
1089 (luku)

1089 (tuhatkahdeksan­kymmentäyhdeksän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 1088 ja seuraa luku 1090.
Matematiikassa.
Lukutemppu.
Kymmenjärjestelmässä näiden askelten kautta saadaan aina tulokseksi 1089:
Esimerkiksi:
Tulot.
Kun 1089 kerrotaan luvuilla yhdestä yhdeksään, saadaan seuraava kuvio:
 1 × 1089 = 1089
 2 × 1089 = 2178
 3 × 1089 = 3267
 4 × 1089 = 4356
 5 × 1089 = 5445
 6 × 1089 = 6534
 7 × 1089 = 7623
 8 × 1089 = 8712
 9 × 1089 = 9801
Käänteisluku.
Kun 1 jaetaan 1089:llä, osamäärässä on äärettömästi toistuva jakso, joka vastaa kahden numeron osiin jaettuna 9:n kertotaulua, lukuun ottamatta viimeistä numeroa, joka on 1, kun taas kertotaulussa siinä on 0:
formula_19
 0 × 9 = 00
 1 × 9 = 09
 2 × 9 = 18
 3 × 9 = 27
 4 × 9 = 36
 5 × 9 = 45
 6 × 9 = 54
 7 × 9 = 63
 8 × 9 = 72
 9 × 9 = 81
 10 × 9 = 90
Vastaavasti 1089:n peilikuvalla 9801:llä on samankaltainen ominaisuus suhteessa yhden kertotauluun, lukuun ottamatta lukua 98, joka puuttuu välistä:
 1/9801 = 0.000102030405060708091011121314151617181920212223242526272829
 303132333435363738394041424344454647484950515253545556575859
 606162636465666768697071727374757677787980818283848586878889
 909192939495969799...
Serpentiini (paperi)

Serpentiini on värillistä rullaksi kierrettyä paperinauhaa, jota heitellään ilmaan ja joka purkautuu spiraalina. Sitä käytetään juhlatilaisuuksissa koristeena konfetin tavoin. Suomessa serpentiini yhdistetään erityisesti vapun juhlintaan.
Paukkuserpentiini on tavallisen serpentiinin tavoin värikästä nauhaa. Paukkuserpentiini laukaistaan vetämällä pakkaukseen kuuluvasta narusta, jolloin poksahtava nalli lennättää serpentiinin ilmaan. Paukkuserpentiini on pienimuotoinen ilotulite.
Michael Christensen

Michael Klitgaard Christensen (s. 28. elokuuta 1990 Karlslunde) on tanskalainen autourheilija.
Ura.
Hän on kilpaillut karting-sarjoissa voittaen muun muassa Nordic KF3-luokan mestaruuden vuonna 2004, European KF3-mestaruuden 2005 ja German Kart Championship -sarjan mestaruuden 2006 ja 2007 sekä KF1 South Garda Winter Clubin. Lisäksi hän sijoittui toiseksi Formula A mestaruussarjassa. Vuosina 2008–2009 Christensen kilpaili Formula BMW -sarjassa sijoittuen kuudenneksi ja neljänneksi.
Vuonna 2010 Christensen kilpaili GP3-sarjassa Arden-tallissa saavuttamatta pisteitä. Christensen jatkoi GP3-sarjassa vuonna 2011 Mücke Motorsport -tallissa saavuttaen kaksi kakkossijaa sijoittuen pisteissä 11:nneksi. Vuosina 2012-2013 Christensen on ajanut Porsche Supercup kilpailuja. Nykyisin Christensen kilpailee FIA World Endurance Championship -sarjassa Hypercar -luokan Porschella. Tätä ennen hän ajoi GTE Pro -luokassa. Hän on kuulunut Porschen junioriohjelmaan.
Christensen harrastaa kuntoilua ja on ilmoittanut lempikuljettajansa olevan Michael Schumacher. Hänen suosikkiratansa on Nürburgring.
Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä

Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä ("Jacques le fataliste et son maître") on ranskalaisen Denis Diderot’n romaani. Se on satiiri, jonka keskeinen teema on Jaakko-nimisen palvelijan ja hänen isäntänsä välinen suhde.
Diderot kirjoitti romaania Pietarissa, minne hänet oli kutsunut keisarinna Katariina II:n hovi. Romaani ilmestyi alkujaan jatkokertomuksena, ja yhtenä niteenä se julkaistiin vasta 1796, kymmenen vuotta Diderot’n kuoleman jälkeen.
"Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä" on arvostettu teos. Esimerkiksi Milan Kundera nosti esseessään "Romaanin taide" sen ja Laurence Sternen "Tristram Shandyn" 1700-luvun parhaimmiksi romaaneiksi.
Eksyssuon lapset

Eksyssuon lapset on Pirkko Jaakolan kirjoittama radiokuunnelma, jonka ensiesitys Yleisradiossa oli vuonna 1981. Se voitti Tšekkoslovakian kuunnelmafestivaaleilla Pro Bohemia -ykköspalkinnon. Kuunnelman kesto on 24 minuuttia ja sen on ohjannut Marianne Castrén.
"Eksyssuon lapset" on fiktiivinen, mutta se perustuu tositapahtumiin. Kuunnelma kertoo Loimaan Eksyssuolle eksyneestä kahdesta sisaruksesta. Kuunnelmassa molemmat lapset ovat poikia, mutta todellisuudessa toinen lapsista oli tyttö. Tapaus sattui vuonna 1897 ja paikalle on myöhemmin pystytetty risti. 
Kuunnelmaa on vuodesta 2006 alkaen esitetty vuosittain Jaakola-päivien yhteydessä Eksyssuolla kuunnelman tapahtumapaikalla. Ensimmäisenä vuonna kuuntelijoita oli 50 ja vuonna 2010 tapahtumaan osallistui 150 henkilöä. Tapahtuman järjestäjinä toimivat Loimaan Jaakola-seura ry, Suomen Kuunnelmayhdistys ry ja Loimaan kaupungin kulttuuripalvelut. Yleisradio julkaisi "Eksyssuon lapset" C-kasetilla vuonna 1985. Josef Braun on kääntänyt kuunnelman saksaksi nimellä "Kinder verirrt im Moor".
Peter Lenz

Peter James Lenz (30. toukokuuta 1997 Orlando, Florida – 29. elokuuta 2010) oli kansainvälisesti menestynyt yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä.
Lenz oli nelinkertainen kansainvälinen mestari ja viisinkertainen Yhdysvaltain mestari. Hän aloitti 2009 kilpailemisen 125 GP -luokan juniorisarjassa. 29. elokuuta 2010 Lenz menehtyi lämmittelykierroksella tapahtuneessa onnettomuudessa Red Bull Indianapolis GP:ssä 13-vuotiaana.
Onnettomuudet.
Lenz ajoi urallaan kolme suurempaa onnettomuutta: vuosina 2007 ja 2009 sekä viimeisessä kilpailussaan vuonna 2010. 8. heinäkuuta 2007 Peter Lenz oli kilpailemassa Kanadan Mini Road Race Formula 80 GP:ssä, kun toinen kuljettaja törmäsi vahingossa hänen ohjaustankoonsa pakottaen hänet kääntymään oikealle kohti useita muita kuljettajia. Yhdeltä kuljettajista murtui onnettomuudessa käsi. 
Portland International Speedwayssä 31. toukokuuta 2009 Peter Lenz kärsi jarruviasta ja ajoi puomiin 160 km/h vauhdissa. Häneltä murtuivat muun muassa pohjeluu, sääriluu ja reisiluu, hänen kasvoihinsa tuli haavoja ja yksi hermo katkesi. Peter Lenzin ensimmäinen kommentti vian mahdollisesta syystä oli se, että joku oli jättänyt jarrut pumppaamatta ennen kilpailua. Toisten ohella isä Michael Lenz spekuloi, että onnettomuuteen liittyi muutakin kuin jarrut.
29. elokuuta 2010 Lenz joutui lämmittelyn aikana onnettomuuteen MD250H-moottoripyörällään Red Bull Indianapolis GP:ssä. Lenz kaatui, ja häneen osui toinen kuljettaja, 12-vuotias Xavier Zayat. Ensihoitajat alkoivat välittömästi intuboida ja elvyttää Lenziä, ja he kiidättivät hänet Methodist-sairaalaan Indianapolisiin, jossa hän myöhemmin menehtyi vammoihinsa. Hallitseva MotoGP-maailmanmestari Valentino Rossi kaatui radalla harjoituksen aikana ja lämmittelyissä neljä kertaa, ja muut kärkikuljettajat myönsivät, että rata oli vaikea.
Lenzin hautajaiset pidettiin 3. syyskuuta 2010 St. Joseph Catholic Churchissa Vancouverissa Washingtonissa. 
Kerättyään lahjoituksia koulu, jota Lenz kävi, eli St. Joseph’s Catholic School nimesi 2016 Lenzin muistoksi urheilukentän Peter Lenz Memorial Athletic Field.
Ip Man 2

Ip Man 2 on vuonna 2010 valmistunut löyhästi elämäkerrallinen elokuva, joka kuvaa Wing Tsungin suurmestaria Ip Mania. Edeltäjän tavoin elokuvan ohjasi Wilson Yip ja käsikirjoitti Edmond Wong. Pääosaa näyttelee Donnie Yen ja taistelukohtausten koreografiasta vastasi Sammo Hung.
Palkinnot.
Voitetut.
2011 Paras sivuosa: Sammo Hung
Ehdokkuudet.
2011 Paras ohjaaja: Wilson Yip
2011 Paras elokuva
3-D Man

3-D Man (Suomeksi: 3-D mies) on Marvelin luoma supersankari. 3-D Manin ensitapaaminen tapahtui "Marvel Premiere" lehden numerossa 35 vuonna 1977.
3-D Man seikkailee 50-luvun maailmassa vaikkakin hahmo luotiin 70-luvulla. Hahmon loivat Roy Thomas ja Jim Craig.
3-D Man sai kykynsä ollessaan NASAn koelentäjänä epäonnistuneella lennolla. Charles selviytyi koneen törmäyksestä, ja sai supernopeuden, superkestävyyden ja supervoimakkuuden.
Christina (Ruotsin prinsessa)

Prinsessa Christina ("Christina Louise Helena);" (s. 3. elokuuta 1943) on Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaan sisar. Hän on prinssi Kustaa Aadolfin ja prinsessa Sibyllan neljänneksi vanhin lapsi.
Hän tapasi tulevan aviomiehensä Tord Magnusonin lounaalla Tukholmassa vuonna 1961. Kihlauksesta ilmoitettiin vuonna 1974, ja pari meni naimisiin saman vuoden kesäkuussa. Avioliittonsa johdosta hän menetti kuninkaallisen prinsessan arvonsa, ja häneen viitataan virallisissa yhteyksissä nimiparilla "prinsessa Christina, rouva Magnuson".
Prinsessa Christinalla on kolme lasta.
Joulukuussa 2010 prinsessa Christina kertoi "Aftonbladet"-lehdelle, että hänellä todettiin keväällä rintasyöpä. Hänet leikattiin kolme kertaa, ja hänelle annettiin sytostaatti- ja sädehoitoa. Syksyllä 2016 hän sairastui leukemiaan.
Piraattipuolueiden internationaali

Piraattipuolueiden internationaali, (, PPI) on piraattipuolueiden kansainvälinen yhteistyöjärjestö, joka perustettiin virallisesti 18. huhtikuuta 2010 PPI:n konferenssissa Brysselissä, Belgiassa. Sen puheenjohtajana toimii Alankomaiden Piraattipuolueen Samir Allioui.
Suomen Piraattipuolue on PPI:n jäsenjärjestö.
RN Roma (1940)

RN Roma () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Vittorio Veneto -luokan taistelulaiva, jonka Saksan ilmavoimat upottivat 9. syyskuuta 1943 Fritz-X-liitopommilla Italian antauduttua ja aluksen ollessa menossa Maltalle antautumaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Cantieri Riuniti dell'Adriaticolta Triestestä, missä köli laskettiin 18. syyskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta 1942.
Palvelus.
Alus siirrettiin viirikkönsä mukana Tarantosta La Speziaan, missä se vapautti "Littorion" laivaston lippulaivan tehtävistä. Sodan aikana alus ei tehnyt operatiivisia purjehduksia. Se vaurioitui 5. ja 23. kesäkuuta 1943 ilmahyökkäyksissä. Italian antautuessa syyskuussa alus johti laivaston Maltalle. Matkalla alukseen osui kaksi Saksan ilmavoimien lentokoneesta laukaisemaa radio-ohjattua liitopommia, joista toinen läpäisi aluksen keskilaivasta räjähtäen kölin alla ja toinen osui sillan etupuolelle lähelle ammusvarastoon. Hieman osumien jälkeen alus tuhoutui räjähdyksessä upoten nopeasti vieden pääosan miehistöstä mukanaan.
Hylky.
Aluksen hylyn löysi kesäkuussa 2012 vedenalainen robotti Pluto Palla, jonka on suunnitellut italialainen insinööri Guido Gay. Löytöpaikka on 30 kilometria Sardinian pohjoisrannikolta noin 1 000 metrin syvyydessä. Uppoamispaikalla järjestettiin 10. syyskuuta 2012 Italian laivaston fregatilla muistotilaisuus. Italian puolustusministeri Giampaolo Di Paola, joka on meriupseeri, kuvasi kuolleita merimiehiä "tietämättään sankareiksi tulleiksi miehiksi, jotka löysivät paikan historiassa koska suorittivat velvollisuutensa kuolemaansa saakka".
Sähkörauskut

Sähkörauskut (Torpedinidae) on sähkörauskukaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajeja tavataan valtameristä.
Taksonomia.
Vanhimmat sähkörauskuihin kuuluvien lajien fossiileista on ajoitettu eoseenikauden alkupuolelle. Nykyään eläviä lajeja on 22 kahdessa suvussa. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon Torpedininae, johon kuuluvat "Torpedo"-suvun lajit ja Hypninae, johon kuuluu ainoastaan yksi laji, lautasrausku ("Hypnos monopterygium"). Toisinaan lautasrausku luokitellaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Hypnidae.
Anatomia.
Suurin sähkörauskulaji voi kasvaa noin 180 cm:n mittaiseksi, mutta yleensä kalat jäävät alle metrin kokoisiksi. Rintaevät ovat leveät ja antavat ruumiille kiekkomaisen muodon. Päästä kiekko on yleensä melko suora. Rintaevissä on munuaisen muotoiset sähköelimet, jotka voivat sysisähkörauskulla ("Torpedo nobiliana") tuottaa jopa 220 V jännitteen. "Torpedo"-suvun lajeilla selkäeviä on kaksi, joista etummainen on selvästi takimmaista kookkaampi. Pyrstö on melko paksu ja pyrstöevä kookas. Lautasrauskulla pyrstö on hyvin lyhyt ja selkäevät pienet. Lajien hampaat ovat pienet ja teräväkärkiset. Sähkörauskut lisääntyvät ovovivipaarisesti.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sähkörauskuja tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä. Ne elävät Atlantissa Välimeri mukaan luettuna, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Lajit elävät pääasiassa matalissa vesissä rannikolla tyypillisesti pohjalla. Joitakin lajeja tavataan 360 metrin syvyydestä. Sähkörauskulajit elävät hiekkaisilla ja mutaisilla pohjilla, jonne ne voivat kaivautua väijymään saalista. Kalojen ravinto koostuu pienistä kaloista ja selkärangattomista eläimistä. Saaliinsa ne tainnuttavat sähköiskulla. Toisinaan niitä saadaan trooleilla sivusaaliina, mutta lajeilla ei ole kaupallista merkitystä.
Robert J. Bentley

Robert Julian Bentley (s. 3. helmikuuta 1943 Columbiana, Alabama) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Alabaman osavaltion kuvernöörinä 17. tammikuuta 2011 – 10. huhtikuuta 2017. Hän erosi virasta kesken toisen kauden, kampanjavarojen väärinkäyttöön ja salasuhteen peittelyyn liittyneen kohun jälkeen.
Ammatiltaan Bentley on lääkäri, erityisalanaan dermatologia. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 2002, jolloin hänet valittiin Alabaman edustajainhuoneen jäseneksi.
Valkoisten pako

Valkoisten pako (), Suomessa myös kantaväestön pako on ilmiö, jossa kantaväestö tai valkoinen väestö muuttaa pois asuinalueilta, joissa maahanmuuttajien tai tiettyjen etnisten vähemmistöjen määrä on ylittänyt tietyn kipukynnyksen eli niin sanotun keikahduspisteen.
Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa valkoisten pako () tarkoittaa toisen maailmansodan jälkeistä muuttoliikettä, jossa valkoiset amerikkalaiset alkoivat muuttaa kaupunkien keskustoista esikaupunkeihin, kun aiemmin kokonaan valkoisiin kaupunginosiin alkoi muuttaa mustia ja värillisiä. Mustia muutti vuosien 1915–1970 aikana miljoonittain etelävaltioista pohjoisen suuriin kaupunkeihin, kuten Chicagoon, New Yorkiin, Detroitiin ja Minneapolisiin. Rotuerottelun vuosikymmeninä mustat ja valkoiset yhteisöt ja koulut olivat olleet erillisiä, mutta kun kansalaisoikeusliikkeen vaikutuksesta kouluja alettiin integroida monirotuisiksi, valkoiset perheet alkoivat muuttaa pois. 2000-luvulla valkoisten pakoa on havaittu myös joissain esikaupungeissa, joista valkoiset ovat alkaneet muuttaa pois mustien alkaessa muuttaa sinne.
Ilmiölle on esitetty useita syitä, niin rodullisiin ennakkoluuloihin ja rotujännitteisiin liittyviä kuin taloudellisiakin. Useat poismuuttajat ovat kertoneet muuttonsa syyksi sen, että he haluavat asua mukavassa naapurustossa ja haluavat lastensa pääsevän parhaisiin kouluihin. Jotkut pelkäävät rikollisuuden lisääntyvän rodullisen monimuotoisuuden lisääntyessä. Jotkut myyvät kiinteistönsä pelätessään sen menettävän arvonsa, kun rotuvähemmistöjä alkaa muuttaa alueelle.
Suomessa.
Suomessa kantaväestön pakoa esiintyy ainakin Espoon Suvelassa, Vantaan Länsimäessä ja Helsingin Kallahdessa. Eristyneisiin lähiöihin jäävät myös huono-osaiset kantasuomalaiset. Suomessa kantaväestön poismuuttoa alkaa tapahtua yhä nopeammin alueilta, joissa maahanmuuttajien määrä ylittää 20 prosenttia väestöstä. Tällaisia alueita on pääkaupunkiseudulla jo kolmisenkymmentä.
Ilmiötä pidetään ongelmallisena, koska sen katsotaan lisäävän eriarvoisuutta ja tuovan kustannuksia. Kaupunkimaantieteen tutkija Venla Berneliuksen mukaan tilannetta voitaisiin parantaa lisärahoituksella. Esimerkiksi Helsingissä käänteiseen syrjintään käytettiin vuonna 2010 noin 1,7 miljoonaa euroa. Summaa pyrittiin lisäämään vuodelle 2011, mutta heikon taloustilanteen johdosta summan korottamiseen ei ryhdytty.
Pirkko Arola

Pirkko Kaarina Arola (o.s. "Äikäs", s. 27. kesäkuuta 1946 Luumäki) on suomalainen pappi, opettaja, runoilija ja tietokirjailija.
Perhe.
Arola syntyi puhelinmestari Uuno Äikäksen ja Saimi Äikäksen s. Patrakka perheeseen. Hän avioitui 1972 Pauli Kalevi Arolan kanssa (filosofian tohtori, tietokirjailija). Heillä on viisi lasta, Tenho, Pauliina, Kristiina, Johanna ja Maria (Maikki).
Opinnot.
Arola tuli ylioppilaaksi 1966 Mikkelin tyttölyseosta. Opiskelu jatkui Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti ylemmän teologian kandidaatin tutkinnon 1974. Lehtorin oikeudet Arola sai 1974 Tampereella, tutkinto vakinaisen lehtorin virkaa varten oli 1978 sekä papiksi vihkiminen 1993 Tampereella. Sairaalasielunhoidon koulutuksessa hän oli 1991 ja suoritti sielunhoitotyönohjaajatutkinnon 2002.
Työ.
Arola toimi Kalevan yhteiskoulun uskonnon opettajana 1972-74, Riihimäen ylimääräisenä lehtorina 1974-82, lehtorina 1982-87, sairaalateologina 1987-93 sekä Riihimäen 4. kappalaisena 1993-2010, josta virasta jäi eläkkeelle 2010.
Sivu- ja luottamustoimet.
Sivutoimenaan Arola on toiminut tunti- ja luento-opettajana eri oppilaitoksissa. Hänellä oli yrityksenä Tmi Pirkko Arola, Pieni Tuuli työnohjauspalvelu 2010-11.
Luottamustoimiin Arola on myös osallistunut: Riihimäen seurakunnassa kirkkovaltuutettuna ja kirkkoneuvoston jäsenenä 2014-, Riihimäen, Lopen ja Hausjärven terveyskeskuskuntayhtymän hallituksen jäsenenä hän oli 1995-2002, Kanta-Hämeen eettisessä toimikunnassa 2000-05, OP-Pohjolan edustajistossa 2004-12, Riihimäen kaupunginvaltuustossa 2009-13, Riihimäen vammaisneuvoston puheenjohtajana 2009-13, Kanta-Hämeen kesäyliopiston johtokunnassa 2009-13 sekä Osuuskauppa Hämeenmaan edustajistossa 2009-13.
Arvonimi.
Pirkko Arolalle on myönnetty rovastin arvo.
Kirjat ja kirjoittaminen.
Jo varhain Arolalle kirjat ja kirjoittaminen olivat osana häntä itseään. Runsaassa tuotannossa ovat olleet laulujen sanat, joita on säveltänyt 40 säveltäjää. Mukaan mahtuu oppikirjatuotantoa ja pienoismusikaaleja lähinnä koulunäyttämöille. Varsinkin eläkeaikana runot ja aforismit ovat päässet julkisuuteen. ”Rytmistähän on kysymys niissäkin, kuten laulunsanoituksissa. Sanat ovat kuin aaltoja, jotka pyrkivät rantaan päivittäin. Haluan olla edelleen mukana tuossa virtauksessa”, toteaa Pirkko Arola.
Tapani Suonto

Tapani Suonto on kristillisen One Way Mission -järjestön toiminnanjohtaja, joka on toiminut evankelistana ja raamatunopettajana vuodesta 1975 lähtien. Hän aloitti kristittynä trubaduurina ja on julkaissut vuosien aikana useita omia äänitteitä. Päätoimiseksi evankelistaksi hän lähti aluksi Kansan Raamattuseuran piirissä. Myöhemmin hän toimi kansainvälisen lähetysjärjestön "Youth With a Missionin" palveluksessa.
Suonnon johtama toiminta laajeni vähitellen myös ulkomaille, ja työ on tunnettu nimellä "One Way Mission". Järjestöllä on toimintaa muun muassa Kiinassa, Mongoliassa, Venäjällä, Intiassa, Nepalissa, Ugandassa, Israelissa ja Virossa.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1924

Vuoden 1924 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Reimsissa. Kilpailut olivat 22. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja sotilaskiväärikilpailut. Kilpailut alkoivat 14. kesäkuuta ja päättyivät 19. kesäkuuta. Samalla radalla alkoivat olympia-ammunnat jo 23. kesäkuuta.
Wäinö Selander

Wäinö Selander (22. huhtikuuta 1886 Tyrvää – 20. syyskuuta 1973 Hämeenlinna) oli suomalainen liikemies, maanviljelijä ja kirjailija. Hän oli myös jonkin aikaa Maalaisliiton kansanedustajana.
Selanderin vanhemmat olivat nimismies Johan Jakob Selander ja Sigrid Maria Leander. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja suoritti maanviljelyskoulun 1907. Selander toimi sanomalehtikirjailijana 1907–1917, Maatalousosakepankin Karkun konttorin esimiehenä 1917–1923, "Oy Grafitin" toimitusjohtajana 1920–1923 sekä Turkistalous-lehden toimittajana 1929–1930. Hän viljeli omaa maatilaansa Karkussa vuodesta 1915 alkaen ja toimi myös liikemiehenä vuodesta 1924 sekä oli "Itä-Satakunnan kiinteistötoimiston" johtajana vuodesta 1931.
Selander oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja 1921 ja kuului myös Suomen Pankin tilintarkastajiin. Selander oli Maalaisliiton Satakunnan piirin puheenjohtajana, Karkun kunnanvaltuuston jäsenenä sekä muun muassa Tyrvään osuuskaupan hallintoneuvoston jäsenenä.
Selanderin kirjallinen tuotanto koostui maatalousaiheisesta ammattikirjallisuudesta sekä Karkun kotiseutuhistoriaan liittyvistä tutkimuksista.
Wäinö Selander oli naimisissa vuodesta 1915 Alli Gabriella Tryggin kanssa.
Timo Reenpää

Timo Heikki Seth Reenpää (26. syyskuuta 1949 Helsinki – 16. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvien suomentaja ja kendo-vaikuttaja. Hän käänsi 1970- ja 1980-luvulla suomeksi muun muassa "Lucky Lukea", "Tinttiä", Enki Bilalin sarjakuvia sekä André Franquinin "Mustat sivut". Hän toimi Suomen sarjakuvaseuran puheenjohtajana vuosina 1976–1980 ja 1986. Suomen sarjakuvaseura myönsi Reenpäälle sarjakuvaneuvoksen arvonimen vuonna 1981, jolloin se jaettiin ensimmäisen kerran. Kyseisellä arvonimellä on palkittu sarjakuvakeräilijöitä, -kirjailijoita ja -toimittajia sekä muita tärkeitä suomalaisia sarjakuva-alan vaikuttajia.
Timo Reenpää oli kustannusyhtiö Otavan toimitusjohtajan Heikki A. Reenpään poika, ja hän kuului siten kustannusalalla pitkään vaikuttaneeseen Reenpään sukuun. Reenpää kävi Helsingin ranskalais-suomalainen koulun ja opiskeli Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa ja venäjää. Hän työskenteli Yleisradiossa, Otavassa, Akateemisessa kirjakaupassa ja Suomalaisessa kirjakaupassa.
Timo Reenpäällä oli Juhani Härmän kanssa yhteinen salanimi Jouni Tihma, jonka alla he tekivät yhteistyötä.
Lauri Arra

Lauri Arra (7. elokuuta 1886 Sahalahti – 12. heinäkuuta 1968 Sahalahti) oli suomalainen kirjailija.
Arran ainoa julkaistu teos oli romaani "Siirtolaisjätkiä" (1936).
Lupanovanjärvi

Lupanovanjärvi () on järvi Leningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön ja Hevaanjoen välisellä metsä- ja suoalueella ja laskee Hevaanjokeen Lupanovanjoen kautta. Järven pinta-ala on 3,9 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 51,3 neliökilometriä.
Järven nimitys perustuu sen eteläpuolella ennen toista maailmansotaa sijainneeseen Lubanovon (ven. Лубаново) kylään.
Ruitsanjoki

Ruitsanjoki (, myös Лопухинка, "Lopuhinka") on joki Venäjällä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä. Se saa alkunsa Lopuhkinan kylän luota, virtaa kohti pohjoista ja muodostaa yhdessä Mustajoen kanssa Hevaanjoen. Ruitsanjoen pituus on 16 kilometriä.
Ennen toista maailmansotaa Ruitsanjoen varrella sijaitsi useita inkeroiskyliä, jotka tuhoutuivat sodan aikana. Joen suussa oli Mihail Lomonosovin 1700-luvulla perustama Ruitsan lasitehdas.
Mustajoki (Lomonosovin piiri)

Mustajoki (, myös Черновка, "Tšernovka") on joki Venäjällä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängön ja Suomelahden etelärannan väliseltä suoalueelta ja virtaa kohti länttä muodostaen Hevaanjoen yhdessä Ruitsanjoen kanssa. Mustajoen pituus on 34 kilometriä.
Ennen toista maailmansotaa Mustajoen varrella sijaitsi muutamia inkerinsuomalaisten, venäläisten ja inkerikkojen asuttamia kyliä, jotka tuhoutuivat sodan aikana. Nykyään ainoa asutuskeskus on Orsitsan kuntaan kuuluva Petrovskin kylä (ven. Петровское, "Petrovskoje").
Eero Ekqvist

Eero Adam Kalervo Ekqvist (27. lokakuuta 1911 Turku – 5. marraskuuta 1997 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Ekqvist on kirjoittanut nuortenkirjoja, romaaneja, kuunnelmia ja murrepakinoita. Vuonna 1989 hän julkaisi romaanin "Ja vuorilla kaartelivat korpit" jossa kuvattiin turkulaisista sotilaista kootun pataljoonan taisteluja saksalaisten rinnalla jatkosodan hyökkäysvaiheessa 1941 Kalastajasaarennossa Jäämeren rannalla.
Ekqvist kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan muurari. Hänen vanhempansa olivat muurari Oskari Konstantin Ekqvist ja Ida Emilia (o.s. Friman). Puoliso oli Aino-Liisa (o.s. Sarkamaa) vuodesta 1946.
Paranormal Activity 2

Paranormal Activity 2 on Tod Williamsin ohjaama kauhuelokuva. Se on "Paranormal Activity" -elokuvan esiosa.
Elokuva kuvataan turvakameroista ja perheen omasta videokamerasta. Elokuva kuvattiin kolmessa viikossa. Elokuva kertoo ensimmäisen elokuvan päähenkilö Katien siskon Kristin perheestä. Tapahtumat sijoittuvat noin 60 päivää ennen ensimmäisen osan tapahtumia. Elokuvan juoni on hyvin samanlainen kuin ensimmäisen osan, eli perhe joutuu yliluonnollisen olennon riivaamaksi.
Lounais-Hämeen Luonto

Lounais-Hämeen Luonto on Lounais-Hämeen luonnonsuojeluyhdistyksen julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1955 ja sitä oli vuoteen 2010 mennessä ilmestynyt yhteensä 97 numeroa. Lehden ensimmäinen ja toistaiseksi pitkäaikaisin päätoimittaja oli lääketieteen ja kirurgian tohtori Torild Brander (1904-1992), joka toimi kauan myös Luonais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana.
Lehden artikkelit vuosilta 1995-1996 ovat sähköisessä muodossa Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doriaan sisältyvässä Elektra-artikkelikokoelmassa. Kaikki lehden numerot vuosilta 1955-2010 ovat olleet skannattuina Lounais-hämeen luonnonsuojeluyhdistyksen "Lounaisluonto.net"-verkkopalvelussa.
Saasarinjärvi

Saasarinjärvi () on järvi Venäjällä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön suo- ja metsäalueella. Virallisen tiedon mukaan Saasarinjärvi laskee Suomenlahteen Siestajoen kautta. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 6,2 neliökilometriä.
Järven nimitys perustuu sen lounaispuolella ennen toista maailmansotaa sijainneeseen Zaozerjen (ven. Заозерье) kylään.
Sumajoki

Sumajoki () on joki Venäjällä Leningradin alueen Jaaman piirissä. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängöltä, virtaa mutkitellen kohti pohjoista ja laskee Siestajokeen Untovan ja Namasterin kylien välillä. Sumajoen pituus on 52 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 222 neliökilometriä. Merkittävin sivujoki on Tolbovka.
Joen varrella sijaitsevia kyliä ovat Kattila ja Ahokylä.
Tolbovka

Tolbovka () on joki Venäjällä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa. Se saa alkunsa Länsi-Inkerin ylängöltä ja laskee Sumajokeen lähellä Räättölän kylää (ven. Ряттель, "Rjattel"). Joen pituus on 10 kilometriä.
Tolbovkaan (vuoden 1863 kartassa "Toldaga") liittyvät Kattilan seudun keskiaikaiset nimitykset "Toldoga" ja "Toldožski pogost" (Toldogan pogosta). Joen yläjuoksulla sijaitsevat Raanalan ja Pihlaalan entiset vatjalaiskylät sekä venäläisten jo 1800-luvulla asuttama Voinosalon kylä.
Mel Tormé

Melvin Howard Tormé (13. syyskuuta 1925 – 5. kesäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti pehmeä-äänisenä jazzlaulajana. Hän kirjoitti klassisen joululaulun "The Christmas Song" (”Chestnuts roasting on an open fire...”) yhdessä Bob Wellsin kanssa.
Elämä ja ura.
Monipuolinen muusikko ja kirjailijanakin toiminut Mel Tormé tunnettiin erityisesti pehmeästä crooner-tyylin lauluäänestään, jonka ansiosta hän sai lempinimen ”The Velvet Fog” (). Sen lisäksi hän oli säveltäjä ja sovittaja, rumpali ja näyttelijä monissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. 67 vuoden uran jälkeen vuonna 1996 hän rikkoi ennätyksiä esiinnyttyään sekä New Yorkin Carnegie Hallissa että Los Angelesin Hollywood Bowlissa 20 peräkkäisenä vuonna.
Tormé aloitti uransa chicagolaisilla radioasemilla jo nelivuotiaana 1929 Coon-Sanders Nighthawk Bandin viikoittaisena solistina. Kuusivuotiaana hän oli mukana vaudevillenäytöksissä eri puolilla kaupunkia, ja 9-vuotiaana hänet valittiin lehdenmyyjäpojan rooliin NBC:n radiokuunnelmasarjaan "Song of the City" vuosiksi 1934–40. Samaan aikaan Tormé opiskeli rumpujensoittoa ja laulujen kirjoittamista ja sai 15-vuotiaana aikaan ensimmäisen hittinsä, Harry Jamesin vuonna 1941 levyttämän ”Lament to Love”. 
Pian sen jälkeen hän muutti Kaliforniaan ja ryhtyi Chico Marxin yhtyeen rumpaliksi, sovittajaksi ja laulajaksi.
Vuodesta 1943 alkoi Mel Tormén soolo- ja elokuvaura nopeasti nousta. Hänen esikoisroolinsa oli elokuvassa "Sano se iskusävelin", joka oli myös Frank Sinatran elokuvadebyytti. Sitä seurasivat "Pardon My Rhythm" (1944) ja "Let's Go Steady" (1945), kaksi kouluaiheista musiikkielokuvaa. Elokuvissa Tormén taustalla lauloi Los Angeles City Collegen oppilaista koottu Mel-Tones-niminen yhtye, jonka sovitukset teki Tormé.
Palveltuaan toisessa maailmansodassa Mel Tormé kiinnitettiin MGM-yhtiöön, jossa hän näytteli elokuvissa "Good News"(1947) ja "Words and Music" (Laulan ja nauran, 1948) 1950-luvulla hän sarjan hittejä ja esiintyi konserttisaleissa ympäri Yhdysvaltoja uuden ”cool school” -tyylin jazzsolistina.
Hän aloitti televisioesiintymiset vuonna 1951 Peggy Leen kanssa ohjelmassa Top Tunes, isännöi sitten päivittäistä talk showta CBS-verkossa ja vieraili monissa muissakin tv-ohjelmissa. Vuonna 1957 hän oli Emmy-palkintoehdokkaana sivuosastaan televisionäytelmässä "The Comedian".
Vuonna 1963 Mel Tormé pääsi yhdeksi käsikirjoittajaksi CBS:n Judy Garland Show’hun ja kirjoitti sitten menestyskirjan "The Other Side of the Rainbow" (1970), jossa hän hyödynsi kokemuksiaan arvaamattoman tähden kanssa toimimisesta. Hänen muita kirjojaan ovat omaelämäkerta "It Wasn’t All Velvet" (1988), romaani "Wynner" (1978), laulajamuistelmat "My Singing Teachers: Reflections on Singing Popular Music" (1994) sekä rumpalielämäkerta "Traps — The Drum Wonder: The Life of Buddy Rich" (1987).
Mel Tormé konsertoi useimpien Yhdysvaltojen tunnetuimpien sinfoniaorkestereiden kanssa. Hänet palkittiin Grammyllä 1980-luvun albumeista "An Evening with George Shearing and Mel Tormé" ja "Top Drawer".
Tormé kuoli aivoinfarktiin kesäkuussa 1999.
Jokikunta

Jokikunta on Vihdin kirkonkylästä noin 10 minuutin ajomatkan päässä sijaitseva kumpuilevien maanviljelysmaiden ja vanhojen suurten maatilojen alue. Kylän läpi virtaa Vanjoki, joka toimi aikoinaan vilkkaana kulkuväylänä. Erikoisuus kylällä on vanha hyppyrimäki
sekä kylän kauniissa maisemissa sijaitseva Hills by GoGolf, -golfkenttä kaikkine oheistoimintoineen. Lisäksi kylällä sijaitsee Jokikunnan Seurojentalo, , joka on suosittu juhlapaikka. 31.12.2019 Jokikunnalla oli 541 asukasta.
Kylässä sijaitsee oma koulu, jossa lukuvuonna 2021-2022 opiskeli päivittäin 53 oppilasta.
Hannele Impola

Hannele Impola (s. 1. maaliskuuta 1984 Oulu) on suomalainen keilaaja. Lahtelainen Impola edustaa seuraa BAY, Lahti. Impola on keilannut junioreiden maajoukkueessa vuodesta 2000 alkaen ja edustanut Suomea naisten maajoukkueessa vuodesta 2009 alkaen. Impola on Oulun Luistinseuran kasvatti ja edustanut myös seuraa Grankulla Bowlare (Helsinki). 
Impola on saavuttanut pronssia vuonna 2010 Riian EM-kilpailuissa naisten triojoukkueella, johon kuuluivat Impolan lisäksi Krista Pöllänen ja Piritta Kantola. Henkilökohtaisessa mastersfinaalissa Impola oli 24:s. 
Naisten EM-kilpailuissa vuonna 2014 (5.-15.6.2014) Impola saavutti jälleen pronssia. Tällä kertaa mitali tuli parikilpailusta, jossa Impola keilasi parina Marjo Pöntisen kanssa. Mastersfinaalissa Impola oli 15:s, kun hän voitti ensimmäisessä ottelussa tanskalaisen vastustajansa Rikke Holm Agerbon sarjoin 2-0. Toisessa ottelussa hän kuitenkin joutui taipumaan toiselle tanskalaiselle, Mai Ginge Jensenille luvuin 1-2. 
EM-kilpailuiden lisäksi Impola on edustanut Suomea vuoden 2011 MM-kilpailuissa Hongkongissa (1.-12.9.2011), 2013 Las Vegasissa (18.-31.8.2013) sekä PM-kilpailuissa vuonna 2003. PM-kilpailuissa Impola oli mukana joukkueessa joka keilasi joukkuekultaa. 
Arvokisamenestyksen lisäksi Impola on saavuttanut useita SM-mitaleita. Impola päätti aktiiviuransa vuonna 2016.
Impola valmistui liikunnanohjaajaksi (AMK) Vierumäeltä vuonna 2008. Vuonna 2012 hän valmistui samasta koulusta urheilutoimittajaksi.
Kōshō

Kōshō () oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin viides keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 475 eaa.–393 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Itoku, myyttinen neljäs keisari, ja seurasi poikansa Kōan.
Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Kōshōn hauta sijaitsee Naran prefektuurin Gosessa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on nimeltään "Wakinokami no hakata no yama no e no misasagi" ().
Saida Gunba

Saida Kanosovna Gunba (, , 30. elokuuta 1959 Suhumi, Abhasian ASNT – 24. marraskuuta 2018) oli georgialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän edusti urallaan Neuvostoliittoa ja seuratasolla Burevestnik Tbilisiä.
Gunba osallistui olympialaisiin kerran, Moskovassa 1980. Hän voitti kisoissa hopeaa tuloksellaan 67,76 metriä. Gunba heitti samana vuonna myös ennätyksensä 68,28.
Luca Brecel

Luca Brecel (s. 8. maaliskuuta 1995 Dilsen-Stokkem, Belgia) on belgialainen snookerpelaaja ja maailmanmestari. 
Ura.
Vuonna 2009 Brecel voitti alle 19-vuotiaiden snookerin Euroopan-mestaruuden. Hän oli nuorin kilpailun voittanut pelaaja kilpailun historiassa. Toukokuussa 2009 Brecel pääsi World Series of Snookerissa puolivälieriin, joissa hän putosi hävittyään Graeme Dottille erin 5–4. Tammikuussa 2010 Brecel voitti moninkertaisen maailmanmestarin, Stephen Hendryn, näytösottelussa. Vuonna 2010 hänestä tuli snookerin Belgian-mestari, kun hän voitti finaalissa Bjorn Haneveerin. Lokakuussa 2010 hän kohtasi Power Snooker-tapahtumassa Ronnie O'Sullivanin, mutta hävisi ottelun. Joulukuussa 2010 Brecel valittiin Belgian vuoden nuoreksi urheilijaksi. Toukokuussa 2011 hänelle myönnettiin villi kortti kauden 2011–2012 Main Tourille. Huhtikuussa 2012 Brecelistä tuli nuorin Snookerin maailmanmestaruusturnaukseen selviytynyt pelaaja, kun hän voitti karsinnassa Ian McCullochin, Barry Pinchesin, Michael Holtin ja Mark Kingin. Näin ollen hän rikkoi Stephen Hendryn ennätyksen vuodelta 1986 oltuaan tätä lähes kaksi kuukautta nuorempi. 
Elokuussa 2017 Brecel voitti ensimmäisen ranking-turnauksen, China Championshipin. Finaalissa kukistui Shaun Murphy freimein 10-5. Voitosta Brecel kuittasi 150 000 puntaa.
Brecel voitti 2023 ensimmäisenä mannereurooppalaisena snookerin maailmanmestaruuden kukistaessaan englantilaisen Mark Selbyn erin 18–15 Crucible-teatterissa Sheffieldissä pelatun turnauksen finaalissa.
Reckless and Relentless

Reckless &amp; Relentless on Asking Alexandrian toinen studioalbumi, joka julkaistiin 5. huhtikuuta 2011. Se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan yhdeksännellä sijalla.
Sairaala Neo

Sairaala Neo on suomalainen yksityissairaala Turussa ja Salossa. Sairaalan omistaa Neo Terveys Oy, jonka toukokuussa 2017 osti Mehiläinen. Neossa työskentelee yli 60 henkilöä. 
Historia.
Sairaala Neo avattiin vuonna 2011. Sen vihki käyttöön 1. maaliskuuta 2011 silloinen ulkoministeri Alexander Stubb. Neo toimii entisessä kauppakeskuskiinteistössä Turun Kupittaalla.
Omistus.
Sairaalaa ylläpitävän Neo Terveys Oy:n omistivat yli 90-prosenttisesti Neossa työskentelevät lääkärit ja muu henkilökunta. Toukokuussa 2017 Mehiläinen ilmoitti ostavansa Neon koko osakekannan.
Toiminta.
Neossa toimii tapaturma- ja lääkäripäivystys joka päivä. Neon urheiluklinikka tutkii ja hoitaa tuki- ja liikuntaelinvaivoja sekä urheilijan terveysongelmia. Lasten Neossa tutkitaan ja hoidetaan lasten ja nuorten vaivoja. Allergia Neo tutkii ja hoitaa lasten ja aikuisten astmaa ja allergioita. Neo Estetiikassa tehdään plastiikkakirurgiaa, esteettistä kirurgiaa sekä esteettisiä toimenpiteitä ja hoitoja. Neo Painonhallintaklinikka auttaa ylipainon hoidossa sekä syömiseen liittyvissä ongelmissa.
Neossa toimii Suomen suurin yksityinen neurologian, neurokirurgian ja lastenneurologian osaamiskeskus Neuro Neo. Neo-talossa toimii myös yksityinen hammaslääkäriasema Hammas Neo. 
Urheiluklinikka ja sairaala.
Sairaala Neossa on asiakaskäyntejä vuosittain noin 30 000, ja leikkauksia tehdään lähes 2 000. Sairaalassa tehdään eniten ortopedian, neurokirurgian ja käsikirurgian alaan kuuluvia leikkauksia.
NEO:n Urheiluklinikalla työskentelee muun muassa urheilukirurgi ja professori Sakari Orava.
Säätiö.
Neo Terveys Oy perusti Sairaala Neo Säätiön tammikuussa 2014. Säätiön tarkoituksena on edistää ortopedistä ja traumatologista tutkimusta ja koulutusta erityisesti urheilu- ja liikuntavammojen diagnostiikassa, hoidossa ja ennaltaehkäisyssä. Tarkoitustaan säätiö toteuttaa jakamalla apurahoja sekä järjestämällä kokouksia, kongresseja, luentoja ja muita koulutustilaisuuksia ja harjoittamalla julkaisu- ja tiedotustoimintaa. Säätiöllä on Professori Sakari Oravan rahasto, jonka kautta apurahat jaetaan.
Henning

Henning on pääasiassa Saksassa ja pohjois­maissa esiintyvä miehen etunimi, alku­perältään Henrik-nimen muunnelma. Suomessa nimi Henning on huhtikuuhun 2025 mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 520 henkilölle. Henningin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. huhtikuuta.
Axel Hervelle

Axel Hervelle (s. 12. toukokuuta 1983 Liège) on belgialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin CB Bilbao Berria.
Ura.
Hervelle pelasi koripalloa Verviers-Pepinsterin juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 2000–2001. Viimeisellä kaudellaan hän teki Belgian liigassa 10,2 pistettä ottelua kohden ja siirtyi vuonna 2004 Real Madridiin. Hervelle voitti joukkueessa Espanjan-mestaruuden vuosina 2005 ja 2007. Lisäksi vuonna 2007 hän voitti ULEB Cupin. Hervelle osallistui vuonna 2005 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Denver Nuggets varasi hänet 52. pelaajana. Vuonna 2009 hänen pelaajaoikeutensa siirrettiin Houston Rocketsille pelaajavaihdon myötä. Hervelle edusti Real Madridia joulukuuhun 2009 asti ja tammikuussa 2010 hän siirtyi CB Bilbao Berriin.
Julio René Martínez

Julio René Martínez Pérez (s. 27. syyskuuta 1973) on guatemalalainen entinen kävelijä.
Martínez voitti vuoden 1995 Pan-Amerikan kisoissa pronssia 20 kilometrin matkalta. Hän osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Atlantassa 1996. Martínez kilpaili tuolloinkim 20 kilometrin matkalla, mutta joutui hylätyksi. Hän toimi myös maansa lipunkantajana kisojen avajaisissa. Martínez sijoittui samalla matkalla viidenneksi seuraavan vuoden maailmancupissa.
Martínez rikkoi toukokuussa 1999 20 kilometrin maailmanennätyksen kävelemällä matkan ajassa 1.17.46 Eisenhüttenstadtissa järjestetyssä kilpailussa. Venäläinen Roman Raskazov teki täsmälleen saman ajan vuotta ja yhtätoista päivää myöhemmin ja kaksikko piti ennätystä hallussaan aina vuoteen 2002 saakka. Martínez jäi kuitenkin Sydneyn olympialaisissa 2000 43. sijalle suoritettuaan matkan yli neljätoista minuuttia hitaammin kuin ennätyskävelyssään. Hän osallistui Ateenan kisoissa 2004 50 kilometrin matkalle, mutta hänet hylättiin.
Ennätykset.
"Lähde: IAAF" 
Lähteet.
Pasteurella

Pasteurella on bakteerisuku.
Pasteurellaa tavataan erityisesti kaneissa ja tartuntaherkkyyden vuoksi se aiheuttaa kuolleisuutta populaatioissa. Pasteureulla leviää esimerkiksi lemmikin juomapullosta.
Jyrki Levonen

Jyrki Levonen (s. 31. maaliskuuta 1958 Pori) on entinen SM-liigakiekkoilija. Nykyisin hän on Luvata Pori Oy:n pääluottamusmies ja SDP:n edustaja Porin kaupunginvaltuustossa, jossa hän on ollut vuodesta 2005 alkaen. Vuoden 2021 kunnallisvaaleista alkaen hän on ollut Porin kaupunginvaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Hän pelasi liigaurallaan yhteensä 48 runkosarjan ottelua ja yhden ottelun pudotuspeleissä tekemättä niissä pistettäkään ja otti ainoastaan kaksi minuuttia jäähyjä. Hän edusti liigassa ainoastaan Porin Ässiä. Hän pelasi kaudella 1977–78 riittävästi otteluja saadakseen kultamitalin Ässien voittaessa mestaruuden. 
Ässien jälkeen Levonen pelasi kolme kautta divarissa FoPS:n riveissä. Vuosina 1982–1984 Levonen pelasi Hämeenlinnan Tiikerien joukkueessa II divisioonaa ja palasi sen jälkeen I-divisioonaan HPK:n riveissä. Yhteensä neljän Hämeenlinnassa pelaamansa kauden jälkeen Levonen siirtyi Imatran Ketterän I-divisioonajoukkueeseen ja sieltä yhden kauden jälkeen Hyvinkään Ahmoihin pelaamaan II-divisioonaa. Levonen lopetti uransa kolmen Hyvinkäällä pelatun kauden jälkeen. Viimeisellä kaudellaan hän teki 34 ottelussa 51 pistettä. Joukkueessa pelasi tuona kautena myös hänen sittemmin erotuomarina tunnettu veljensä Jari.