tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tatu Miettinen

Taavetti Aarre (Tatu) Miettinen (15. lokakuuta 1930 Lapinlahti – 30. marraskuuta 2011 Phuket, Thaimaa) oli suomalainen lääkäri, sisätautiopin professori ja Benecolin kehittäjä.
Miettisen vanhemmat olivat maanviljelijä Abram Miettinen ja Maria Lovisa Sonninen ja puoliso vuodesta 1961 Tellervo Terhikki Nummenmaa. Ylioppilaaksi Miettinen tuli Iisalmen lyseosta 1951, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1958 ja väitteli tohtoriksi 1961. Miettinen työskenteli lähes koko uransa ajan Helsingin yliopistossa ja Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa. Muiden tehtäviensä ohella Miettinen keskittyi erityisesti tutkimukseen, ja hän oli maailman johtavia kolesteroliaineenvaihdunnan tutkijoita. Tämä työ johti Benecolin tuloon markkinoille ja myös muiden kolesterolia alentavien keinojen käyttöönottoon.
Miettinen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1984.
Miettinen kuoli auto-onnettomuudessa Thaimaan Phuketissa.
2-naftyyliamiini

2-naftyyliamiini on aromaattinen amiini, joka on huoneenlämpötilassa väritöntä ja kiteistä. Se liukenee esimerkiksi kuumaan veteen ja alkoholiin. 2-naftyyliamiini on todettu karsinogeeniseksi ihmisille, ja se on kyetty yhdistämään virtsarakon syöpään. Sille altistaminen on aiheuttanut virtsarakon syöpää myös hamstereilla, koirilla ja reesusmakakeilla. Altistetuilla kotihiirillä on tavattu hyvänlaatuisia hepatosellulaarisia adenoomia.
Tupakansavussa esiintyy 2-naftyyliamiinia.
2-naftyyliamiinin kemiallinen kaava on C10H9N, moolimassa 143,185 g/mol ja CAS-numero 91-59-8. Yhdisteestä käytetään myös nimiä "beta-naftyyliamiini" ja "2-aminonaftaleeni". 2-naftyyliamiinin sulamispiste on 110,2–113 °C, kiehumispiste 306 °C, tiheys 1,061 g/cm3 ja leimahduspiste 157 °C.
Valmistus ja käyttö.
2-naftyyliamiinia voidaan valmistaa 2-naftolin ja ammoniakin ja ammoniumsulfiitin seosta kuumentamalla. Muodostuva tuote voidaan puhdistaa alipainetislauksella. Syöpävaarallisuutensa vuoksi 2-naftyyliamiinia saa nykyään käyttää vain tutkimustarkoituksiin. Aikaisemmin se oli tärkeä lähtöaine valmistettaessa värejä tai kumin hapettumisenesteoaineena käytettävää N-fenyyli-2-naftyyliamiinia.
Yannick N’Djeng

Joseph Yannick N’Djeng (s. 30. maaliskuuta 1990 Yaoundé, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava N’Djeng on ilman seuraa.
Ura.
N’Djeng pelasi juniorivuosina kotimaassaan Kamerunissa, jossa hän edusti Mimbomania ja Canon Yaoundéa.
JSM Bejaia.
Joulukuussa 2008 N’Djeng matkasi Algeriaan, jossa hän aloitti ammattilaisuransa JSM Bejaian riveissä. Kaudella 2009–2010 N’Djeng nousi joukkueensa johtavaksi maalintekijäksi 14 maalilla. Hän sijoittui Algerian pääsarjan maalitilastossa kolmanneksi. Samalla kun N’Djengin joukkue sijoittui pääsarjassa viidenneksi. Kausi 2010–2011 oli vielä menestyksekkäämpi joukkueen kannalta, kun he sijoittuivat Algerian pääsarjassa toiseksi. Myös N’Djeng onnistui toistamiseen tekemään 14 maalia, jolla hän oli Algerian pääsarjan toiseksi paras maalintekijä.
Espérance.
Heinäkuussa 2011 N’Djeng allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen tunisialaisen Espérancen kanssa. Hän saavutti myös heti Tunisian cupin mestaruuden, joka pelattiin 25. heinäkuuta 2011. Sittemmin marraskuussa 2011 N’Djeng juhli myös Afrikan Mestarien liigan mestaruutta. Kauden 2011–2012 N’Djeng aloitti heti maalinteolla tehtyään ensimmäisen maalinsa Tunisian pääsarjassa 16. marraskuuta 2011 Gafsaa vastaan. Joulukuussa 2011 N'Djeng oli Esperancen mukana seurajoukkueiden MM-kisoissa, jossa onnistui kerran maalinteossa meksikolaista Monterreyta vastaan. Esperance kuitenkin hävisi ottelun maalein 3–2 ja sijoittui lopulta kuudenneksi.
Sion.
N’Djeng allekirjoitti toukokuussa 2012 kolmen vuoden sopimuksen sveitsiläisen Sionin kanssa. Hän kuitenkin onnistui sopimaan pelaavansa kauden päätökseen Espérancessa ennen lopullista siirtymistään Sveitsiin. N’Djeng pelasi lopulta avauskaudellaan 16 sarjaottelua Sveitsissä ja onnistui maalinteossa kahdesti. Hän teki myös Sveitsin cupissa kaksi maalia kolmessa ottelussa. Kaudella 2013–2014 N’Djeng pelasi vain kolme ottelua, jonka jälkeen hän päätti siirtyä kesken kauden pois Sionista.
Espérance.
Elokuussa 2013 N’Djeng palasi takaisin Espérancem riveihin.
Mike Yeo

Mike Yeo (s. 31. heinäkuuta 1973 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän on toiminut muun muassa Minnesota Wildin, St. Louis Bluesin ja joulukuusta 2021 alkaen Philadelphia Flyersin päävalmentajana.
Pelaajaura.
Yeo aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 IHL:n Houston Aerosissa, mitä ennen hän oli edustanut neljän kauden ajan Sudbury Wolvesia juniorisarja OHL:ssä. Vuonna 1999, viidennellä ja viimeisellä kaudellaan Aerosissa, hän oli voittamassa IHL:n mestaruutta Turner Cupia joukkueensa kapteenina.
Yeo pelasi IHL:ssä yhteensä 317 runkosarja- ja 25 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 127 tehopistettä, 55 maalia ja 72 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä kymmenen tehopistettä, kaksi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä. Vuonna 1999 hän siirtyi vapaana pelaajana AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin, NHL-seura Pittsburgh Penguinsin farmijoukkueeseen. Hän pelasi AHL:ssä 19 ottelua kaudella 1999–2000 ennen kuin päätti pelaajauransa polvivamman vuoksi.
Valmentajaura.
Yeo aloitti jääkiekkovalmentajana heti pelaajauransa päättymisen jälkeen Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin apuvalmentajana. Hän toimi tehtävässä vuodesta 2000 vuoteen 2005, jona aikana joukkue eteni kahdesti AHL:n loppuotteluihin pelaamaan Calder Cupin voitosta, vuosina 2001 ja 2004. Joulukuussa 2005, kesken kauden 2005–2006, hänet nimitettiin NHL-seura Pittsburgh Penguinsin apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2010. Penguins eteni näinä vuosina kahdesti Stanley Cupin loppuotteluihin, vuonna 2008, jolloin sen päävalmentajana oli Michel Therrien, ja vuonna 2009, jolloin sen päävalmentajana oli Dan Bylsma. Joukkue voitti Stanley Cupin mestaruuden jälkimmäisenä vuonna.
Yeo aloitti vuonna 2010 aiemmin pelaajana edustamansa, IHL:stä AHL:ään vuonna 2001 siirtyneen Houston Aerosin päävalmentajana. Aeros eteni vuonna 2011 Calder Cupin loppuotteluihin, joissa Binghamton Senators vei kuitenkin mestaruuden. Kesäkuussa 2011 Yeosta tuli NHL-seura Minnesota Wildin historian kolmas päävalmentaja. Tehtävässä hän toimi helmikuuhun 2016 saakka.
Perhe.
Yeo on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Tanyalla on kaksi lasta, tytär Braeden ja poika Kyler.
Hanna Nikkanen

Hanna Nikkanen (s. 16. maaliskuuta 1981 Vantaa) on suomalainen tutkiva toimittaja ja tietokirjailija.
Nikkanen on opiskellut viestintää Helsingin yliopistossa. Hän on työskennellyt ulkomaantoimittajana STT:llä ja Voiman verkkolehti Fifin päätoimittajana (2008–2010), minkä jälkeen hän on ollut vapaa toimittaja ja tietokirjailija. Nikkanen oli mukana käsikirjoittamassa Ryhmäteatterin "Eduskunta"-näytelmää (2011) ja on yksi Long Play -verkkojulkaisun perustajista. Vuonna 2013 Long Play -kollektiivi sai 250 000 euron arvoisen Helsingin Sanomain Säätiön Uutisraivaaja-palkinnon. Nikkanen toimi Long Playn päätoimittajana 2017–2019.
Nikkanen on saanut huomiota muun muassa tutkivilla artikkeleillaan Nokia Siemens Networksin valvontavälinekaupoista Lähi-idässä sekä suomalaisen selluteollisuuden vaikutuksista Latinalaisessa Amerikassa. Vuonna 2011 hän sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon tutkivasta journalismista ja erityisesti teoksestaan "Viaton imperiumi – Kolme kertomusta suomalaisesta yritysvastuusta" (2010). Vuonna 2013 hän sai Suuren journalistipalkinnon yhdessä Anu Silfverbergin kanssa Vuoden jutusta. He osoittivat vuonna 2012 Helsingin Sanomien kuukausiliitteen artikkelissa "Uskomaton murhenäytelmä" sepitteeksi koulukiusatun nuoren tytön itsemurhasta kertoneen Enkeli-Elisan tarinan.
Vuonna 2012 Nikkasen ja Lilly Korpiolan teos "Arabikevät" oli Tieto-Finlandia-ehdokkaana. Teos käsittelee nimensä mukaisesti arabikevääksi kutsuttua yhteiskunnallista liikehdintää Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Nikkasen ja Antti Järven teos "Karanteeni. Kuinka aids saapui Suomeen" oli ehdolla saman palkinnon saajaksi vuonna 2014. Tammikuussa 2015 teos sai Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan.
Helmikuussa 2016 Nikkanen valittiin Tampereen yliopiston journalistiikan kaikkien aikojen nuorimmaksi vierailijaprofessoriksi. Nikkasen vuoden mittainen kausi alkoi elokuussa 2016. Nikkasen ja opiskelijoiden teos "Hyvän sään aikana: mitä Suomi tekee kun ilmasto muuttaa kaiken" (2017) sai Kanava-palkinnon ja oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokkaana. Työryhmä sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2018.
Diffuusiotensorikuvaus

Diffuusiotensorikuvaus (engl. "diffusion tensor imaging, DTI") on magneettikuvaukseen perustuva kuvantamismenetelmä, jonka avulla mitataan veden lämpöliikettä kudoksessa. Menetelmällä voidaan visualisoida esimerkiksi aivojen valkean aineen ratoja kolmiulotteisesti, sillä vesi diffundoituu hermosäiekimpuissa paremmin ratojen suuntaisesti kuin kohtisuoraan niitä vastaan. Diffuusiotensorikuvauksen etuna on sen sensitiivisyys havaita muutoksia esimerkiksi aivoinfarktialueilla. Aikaisemmin vastaavanlaista tietoa hermoratojen kulusta on saatu vain kuolemanjälkeisillä anatomisilla tutkimuksilla.
Leonard Hamilton

Leonard Hamilton (s. 4. elokuuta 1948 Gaston County) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka valmentaa nykyisin Florida Staten joukkuetta.
Ura.
Hamilton aloitti uransa päävalmentajana vuonna 1986, jolloin hän valmensi Oklahoma Staten yliopistojoukkuetta. Neljän kauden jälkeen hän siirtyi Miamin yliopistoon, jonka hän vei parhaimmillaan NCAA-turnauksessa kuudentoista parhaan joukkoon. Kaudeksi 2000–2001 Hamilton siirtyi ensimmäistä kertaa NBA-joukkueen päävalmentajaksi, sillä hän valmensi Washington Wizardsia. Joukkue voitti kauden aikana vain 19 ottelua ja hävisi 63. Vuodesta 2002 lähtien Hamilton on valmentanut Florida Statea.
Scream Awards

Scream Awards on vuodesta 2006 järjestetty palkintojenjakotilaisuus, jossa jaetaan palkintoja kauhu- scifi- ja fantasiaelokuville ja televisiosarjoille, sekä näyttelijöille. 
Kategoriat.
Kategorioita on yhteensä 32, tähän listattu tärkeimmät.
Elokuva- ja televisiopalkinnot:
Näyttelijäkohtaiset palkinnot:
Muut:
Richard Stone (säveltäjä)

Richard Stone (27. marraskuuta 1953 Philadelphia – 9. maaliskuuta 2001 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka sai seitsemän Emmy-palkintoa musiikistaan animaatioihin. Stone sävelsi musiikkia "Animaaniset"-, "Bittipää"-, "Histeria!"-, "Äly ja Väläys"-, "Taz-Mania"-, "Road Rovers"- ja ' -sarjoihin. Hän teki myös elokuvamusiikkia, muiden muassa elokuviin ' ja "Koston paholainen".
Stone oli sävellyksen lisäksi opiskellut sellonsoittoa. Hän mukaili Carl Stallingin tyyliä ja otti musiikkiinsa vaikutteita jazzista, Broadway-musiikista, countrysta ja rockista. Hän kuoli haimasyöpään 47-vuotiaana.
Markku Häkkinen

Markku Anton Häkkinen (14. tammikuuta 1946 – 5. joulukuuta 2015) oli suomalainen itseoppinut kasvitieteilijä, jota pidettiin yhtenä banaanien taksonomian johtavista asiantuntijoista maailmassa. Hän kartoitti luonnossa kasvavia banaanilajeja, ja 70 tunnetusta luonnonbanaanilajista 42 on Häkkisen löytämiä, nimeämiä ja tieteellisesti kuvaamia. Häkkisen tutkimuksia on julkaistu kansainvälisissä tiedelehdissä yli 80 artikkelia. Vierailevana tutkijana hän toimi Helsingin yliopistossa sekä Kiinan tiedeakatemiassa. Vuonna 2009 Häkkinen kutsuttiin Linnean Society -tutkimusseuran jäseneksi ja hänelle myönnettiin seuran H. H. Bloomer -mitali. Vuonna 2015 Suomen Kulttuurirahasto myönsi Häkkiselle 30 000 euron palkinnon merkittävästä kulttuurityöstä.
Häkkinen oli taustaltaan merikapteeni, ja hän kiinnostui ensimmäisinä merikapteenivuosinaan trooppisista ja subtrooppisista kasveista. Jäätyään eläkkeelle hän alkoi päätoimiseksi kasvitieteen tutkijaksi, mutta ilman palkkaa.
Vuoteen 2011 mennessä Häkkinen oli tehnyt 14 tutkimusmatkaa Borneoon, Bruneihin, Indonesiaan, Kiinaan, Malesiaan, Thaimaahan ja Vietnamiin. Häkkinen käytti tieteelle tuntemattomien lajien tunnistamisessa morfologiaa, muotoon perustuvaa menetelmää. Hän otti kasvista näytteitä kuten siemeniä ja juurakonpaloja, kirjasi noin 200 strategista tietoa ja valokuvasi lajin.
Häkkisen kunniaksi on nimetty banaanilajit "Musa haekkinenii" ja "Musa velutina" subsp. "markkuana".
FS Vautour (1930)

Vautour oli Ranskan laivaston 1930 vesille laskettu Aigle-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, kunnes miehistö upotti aluksensa Toulonin satamassa 27. marraskuuta 1942.
Valmistus.
Alus tilattiin Le Havresta Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1929. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1932.
Palvelus.
"Vautour" liitettiin Välimeren laivaston 7. viirikköön, jonka mukana se osallistui Genovan pommitukseen kesäkuussa 1940. Ranskan ja akselivaltojen välisen aselevon astuttua voimaan alus pysyi Toulonissa tai Pohjois-Afrikan tukikohdissa.
Saksalaisten tunkeuduttua Vichyn Ranskan hallitsemalle alueelle alus upottautui 27. marraskuuta 1942 muiden ranskalaisalusten kanssa Toulonin satamaan. Italialaiset nostivat aluksen hylyn, mutta sitä ei koskaan kunnostettu. Se upposi uudelleen liittoutuneiden ilmapommituksessa 4. helmikuuta 1944.
Ruoan keräily

Ruoan keräily on ihmisen ravinnon eli ruoan keräämistä esimerkiksi puista, pensaista tai maasta. Muita ruoan hankintatapoja ovat maanviljely, metsästys ja eläinten kasvatus. Keräily oli metsästyksen ohella varhaisin tapa ravinnon hankkimiseen; tätä nimitetään metsästys-keräilyksi, ja sitä esiintyy edelleen joillakin alkuperäiskansoilla.
Brysselin toinen Eurooppa-koulu

Brysselin toinen Eurooppa-koulu ("École Européenne de Bruxelles II", EEB2) on yksi viidestätoista Euroopan yhteisön henkilöstön lapsille perustetuista Eurooppa-kouluista. Se rakennettiin vuonna 1972 ja otettiin käyttöön vuonna 1974. Se sijaitsee Belgian pääkaupungissa, Brysselissä, ja siellä opiskelee yli 3 000 oppilasta. Yhteensä Brysselissä on neljä Eurooppa-koulua, joista tämä on toinen. Koulussa on monista maista tulleita oppilaita, jotka on jaettu äidinkielen mukaan eri luokkiin. Koulussa on yhdeksän eri kieliosastoa: hollanti, liettua, suomi, ruotsi, englanti, ranska, italia, portugali ja saksa. Koulu on Luxemburgin ensimmäisen Eurooppa-koulun lisäksi ainoa Eurooppa-koulu, jossa on suomenkielinen kieliosasto. Koulussa on myös mahdollisuus opiskella äidinkielenä esimerkiksi viroa, mutta vironkielisiä oppilaita on koulussa niin vähän, että heidät on jouduttu siirtämään esimerkiksi englanninkielisten oppilaiden luokille. Koulu sijaitsee aivan Brysselin itärajalla. Tällä hetkellä koulussa on enemmän oppilaita kuin on suunniteltu.
Koulu on hyvin laaja, ja sen alueeseen kuuluu muun muassa koulubusseille tarkoitettu pysäköintialue, urheiluhalli, maanalainen monitoimisali, urheilukenttä, tenniskenttä, kaksi koulurakennusta sekä parakit, joissa järjestetään myös opetusta.
Monarkkiperhoset

Monarkkiperhoset (Danainae) on täpläperhosiin kuuluva, noin 500 lajin alaheimo. Sen perhoslajeja tavataan paria poikkeusta lukuun ottamatta ainoastaan maapallon trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Monarkit vaihtelevat kooltaan pienistä kookkaisiin. Ne ovat pohjaväriltään usein oransseja, kellertäviä tai valkoisia ja siipiä kirjoo musta kuviointi. Osa lajeista on vaatimattomampia, mutta silti varoittavasti kuvioituja. Monarkkiperhoset ovat myrkyllisiä ja niiden selkeiden varoitusvärien vuoksi moniin muihin perhosryhmiin kuuluu runsaasti niitä ulkonäöltään jäljitteleviä lajeja. Kun samalla myös monarkeissa on esimerkiksi kaposiipiä muistuttavia lajeja, ne muodostavat muiden perhosryhmien kanssa monimutkaisia jäljittelykomplekseja. Osalla lajeista on huomattavaa vaellustaipumusta.
Monarkkiperhosia tavataan erityisesti Aasiassa, jossa ryhmään kuuluu monia hyvin yleisiä päiväperhosia. Afrikassa lajeja on muutamia ja Amerikoissa parikymmentä. Viimeksi mainituista tunnetuin lienee monarkkiperhonen ("Danaus plexippus"), jonka valtavat parvet lentävät vuosittain Pohjois-Amerikan poikki Meksikosta Kanadaan. Erikoinen ryhmänsä ovat etelä- ja keskiamerikkalaiset kaitoperhoset ("Ithomiini"), joista monilla lajeilla siipisuomut puuttuvat miltei kokonaan ja siivet ovat läpinäkyvät.
Toukkien pinnassa on pitkiä ulokkeita ja ne ovat myrkyllisten ravintokasviensa vuoksi usein varoitusvärisiä. Toukat elävät erityisesti käärmeenpistonyrttikasveilla ("Asclepiadaceae").
Alaheimon lajeista Euroopassa tavataan vain Afrikassa ja Aasiassakin laajalti levinnyttä silomonarkkia ("Danaus chrysippus") sekä Pohjois-Amerikasta tulokaslajina levinnyttä monarkkiperhosta ("Danaus plexippus").
Tribukset ja suvut.
Alaheimon kahdesta tribuksesta Danainiin kuuluu noin 170 lajia kun Ithomiini-tribuksen lajeja on nykykäsityksen mukaan noin 350.
Häiveperhoset

Häiveperhoset (Apaturinae) on täpläperhosiin kuuluva päiväperhosryhmä. Sen runsaat 400 lajia elävät pääasiassa trooppisessa Aasiassa, muilla mantereilla lajeja on vain muutamia. Häiveperhoset puuttuvat kokonaan Australiasta ja Uudesta Seelannista.
Häiveperhoset ovat kookkaita ja rotevatekoisia päiväperhosia ja monet lajit muistuttavat soturiperhosia (Charaxinae). Siivet ovat tyypillisesti loistavan metallinkiiltoisia, mutta muutamat lajit jäljittelevät ulkonäöllään myrkyllisiä perhoslajeja, erityisesti monarkkiperhosia (Danainae). Alaheimon lajeilla on ryhmälle tyypilliset genitaalit: koiraalla on pitkä aedeagus ja vastaavaasti naaraan saccus on pituudeltaan tyypillisesti yli puolet takaruumiin pituudesta. Häiveperhoset käyvät mielellään imemässä nesteitä eläinten ulosteista ja raadoista.
Häiveperhosten toukat muistuttavat etanoita ja niiden etuosassa on kaksi selvästi erottuvaa uloketta. Toukat elävät erilaisilla lehtipuilla, etenkin jalavakasveilla (Ulmaceae), mutta myös muutamat muut kasviheimot käyvät ravinnoksi.
Kiinan tiedeakatemia

Kiinan tiedeakatemia () perustettiin 1. marraskuuta 1949 Pekingissä. Se on Kiinan kansantasavallan luonnontieteiden kansallinen tiedeakatemia.
Vuonna 2009 Kiinan tiedeakatemialla oli 12 toimistoa, 117 instituuttia, yli 100 merkittävää kansallista laboratoriota ja teknillistä tutkimuslaitosta sekä 1 000 kenttäasemaa ympäri Kiinaa. Henkilökuntaa akatemialla on noin 50 000.
Kiinan tiedeakatemialla on kymmeniä ulkomaisia jäseniä.
Otto Andersson (musiikkitieteilijä)

Otto Emanuel Andersson (27. huhtikuuta 1879 Vårdö – 27. joulukuuta 1969 Turku) oli suomalainen etnomusikologi ja kansatieteilijä, Åbo Akademin professori (1926–1946).
Elämänvaiheet.
Otto Andersson syntyi Ahvenanmaalla Vårdössä. Hänen vanhempansa olivat talollisia, ja isä Anders Otto Andersson oli herastuomari. Otto Andersson opiskeli Ahvenanmaan kansankorkeakoulussa Jomalassa vuosina 1895–1896 ja suoritti kanttori-urkurin tutkinnon Turussa vuonna 1900. Tämän jälkeen hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Helsingin musiikkiopistoon. Andersson ei ollut suorittanut ylioppilastutkintoa, mutta hän sai erivapauden perusteella opiskella Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja kansanrunoudentutkimusta.
Andersson teki useita keruumatkoja Svenska litteratursällskapetin apurahalla ja tallensi kansansävelmiä ruotsinkielisillä seuduilla Suomessa ja Virossa vuosina 1902–1907. Hän oli perustamassa kotiseutuyhdistys Bragea muun muassa Martin Wegeliuksen kanssa ja toimi sen puheenjohtajana ja kuoronjohtajana 1906–1926. Yhdistys vaalii kansanperinnettä, ja Andersson perusti yhdistyksen fonografiarkiston ja äänitti lauluja ja soitinsävelmiä. Hänellä oli keskeinen osa suomenruotsalaisessa kulttuuritoiminnassa kuoronjohtajana, sovittajana ja toimihenkilönä. Hän julkaisi runsaasti kirjoituksia suomenruotsalaisesta kansanperinteestä ja Suomen musiikinhistoriasta (erityisesti 1800-luvusta) ja sävelsi motetteja ja romansseja.
Andersson oli myös kiistanalainen hahmo. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän vastusti Ahvenanmaan liittämistä Ruotsiin, mikä suututti monta ahvenanmaalaista. Kiistaa aiheutti myös hänen myöhäisempi myönteinen suhtautumisensa natsi-Saksaan.
Tieteellinen ura.
Andersson valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1915 ja tohtoriksi vuonna 1923 väitöskirjallaan "Stråkharpan: En studie i nordisk instrumenthistoria"; aineena oli jouhikko.
Vuonna 1926 Andersson nimitettiin Åbo Akademin musiikkitieteen ja kansanrunoudentutkimuksen professoriksi. Hän toimi myös yliopiston rehtorina vuodet 1929–1936. Hän keräsi musiikinhistoriallisia kokoelmia, joiden ympärille perustettiin vuonna 1949 Turun Sibelius-museo. Hän toimitti useita osia kokoomateokseen "Finlands svenska folkdiktning". Hän aloitti 1950-luvulla myös Jean Sibeliuksen elämäkerran, mutta hanke ei valmistunut.
Pjongjangin riemukaari

Pjongjangin riemukaari () on suuri riemukaari, joka sijaitsee Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa. Riemukaari on rakennettu Korean vapauduttua Japanin keisarikunnan vallasta. Japani hallitsi Koreaa vuosina 1925–1945. Riemukaari rakennettiin vuonna 1982 lahjaksi ”suurelle johtajalle” Kim Il-sungille hänen suurista sotasaavutuksistaan Japanin keisarikuntaa vastaan miehityksen aikana. Se vihittiin käyttöön Kim Il-sungin 70-vuotispäivänä. 
Riemukaari on 60 metriä korkea ja 50 metriä leveä. Riemukaari on valmistettu valkoisesta graniitista ja riemukaaren kohokuvat pronssista.
Tony Hawk’s Pro Skater HD

Tony Hawk’s Pro Skater HD on Robomodon kehittämä ja Activisionin vuonna 2012 julkaisema urheilupeli. Peli on jatkoa "Tony Hawk’s" -pelisarjalle. 
Pelissä yhdistyvät pelisarjan kahden ensimmäisen osan parhaat tasot uudelleen tehtyinä. Myös uutta sisältöä on mukana. 
Hahmot.
Pelattavia hahmoja ovat:
Revert Pack.
Peliin julkaistiin 11. marraskuuta 2012 lisäosa "Tony Hawk’s Pro Skater HD Revert Pack". Lisäosassa tulevat mukana henkilöt Steve Caballero ja Geoff Rowley sekä bonushahmoina James Hetfield ja Robert Trujillo. Mukana tulee myös kolme pelattavaa kenttää "Tony Hawk’s Pro Skater 3":sta.
Kylävilkko

Kylävilkko ("Eurema hecabe") on laajalti Aasiassa, Afrikassa sekä Australiassa tavattava erittäin yleinen ja runsaslukuinen päiväperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kylävilkko on pieni kirkkaankeltainen perhonen, jolla esiintyy kaksi hieman toisistaan poikkeavaa värimuotoa sadekauden ja kuivan kauden mukaan. Siipien yläpinta on kirkkaan keltainen, mutta etusiiven kärkiosassa on laaja mustanruskea alue, jossa on lajille tyypillisesti kaksi sisennystä. Myös takasiivessä on ohut musta reunus, mutta etenkin koiraalla se on huomaamattoman kapea. Siipien alapinta on keltainen, mutta yläpintaa vaaleampi, ja siinä on jonkin verran harmaanruskeaa kuviointia. Siipiväli on noin 40 mm.
Melko samannäköisiä ovat myös muut vilkkolajit ("Eurema").
Levinneisyys ja lentoaika.
Kylävilkkoa tavataan useina eri alalajeina suuressa osassa Afrikkaa, Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä laajalti Australiassa ja monilla Tyynen valtameren saarilla.
Elinympäristö ja elintavat.
Kylävilkko on elinalueensa yleisimpiä päiväperhosia. Laji elää luontaisesti avoimilla paikoilla, kuten jokien varsilla, ja se on hyötynyt suuresti ihmisen toiminnasta. Sitä tavataankin usein juuri metsätalouden tuottamilla aukioilla, teiden varsilla, puistoissa sekä puutarhoissa. Koiraat imevät mielellään suoloja maasta, usein suurina parvina. Naaraita tavataan enemmän yksittäin. Perhoset käyvät myös ahkerasti kukilla juomassa mettä. Perhoset lentävät lähellä maanpintaa.
Kylävilkolla esiintyy "Wolbackia"-suvun bakteeri, joka vaikuttaa perhosten sukupuolten välisiin lukumääräsuhteisiin.
Ravintokasvi.
Kylävilkko on polyfagi, jonka toukkien ravintokasvi vaihtelee elinpaikan mukaan. Tyypillisiä ovat esimerkiksi lajit suvuista "Caesalpinia", "Cassia", "Pithecellobium" sekä "Wagatea".
Darío Sala

Darío Alberto Sala (s. 17. lokakuuta 1974 Córdoba) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän työskentelee nykyään pelaaja-agenttina.
Ura.
Darío Sala aloitti uransa San Lorenzossa. Hän pelasi lähivuosina mm. Belgranossa. Hän pelasi monissa muissa seuroissa, mutta merkittävin siirto tapahtui vuonna 2005. Uusi seura oli Major League Soccer -liigan FC Dallas. Hän pelasi Dallasissa vuosina 2005–2010, ja lopetti uransa. FC Dallasin aikoina hän pelasi maalissa 100 ottelua.
Yksityiselämä.
Salalla on kolme lasta, Alexandra, Emmanuel ja Agustina.
Arnikit

Arnikit ("Arnica") on kasvisuku asterikasvien (Asteraceae) heimossa. Siihen kuuluu noin 30 lajia.
Tuntomerkkejä.
Pohjoismaissa tavataan kolme arnikkilajia: siroarnikki, lännenarnikki ja etelänarnikki. Ne ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on ehyet vastakkaiset lehdet ja suuret keltakukkaiset mykeröt.
Herätetty rakastaja

Herätetty rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kolmas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta kirjailijanimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2006 ja se suomennettiin vuonna 2010.
Juoni.
Entinen veriorja Zsadist kantaa yhä raskaan menneisyytensä henkisiä arpia. Hän on omistautunut täysin vihollistensa lessereiden tuhoamiseen ja hänet tunnetaan vampyyrien keskuudessa raakalaismaisena soturina. 
Kun Harvennuskunta kidnappaa kauniin ja jalosukuisen vampyyrinaaraan Bellan, Zsadist huomaa haluavansa pelastaa naaraan kaikin keinoin. Sattumien kautta veljeskunnan soturit saavat saavat selville Bellan olinpaikan ja onnistuvat pelastamaan hänet. Muiden soturien ihmetykseksi Zsadist vaatii, että saa hoitaa Bellaa omassa huoneessaan. Etenkään Zsadistin kaksoisveli Phury ei ole asiasta mielissään, koska hän on ihastunut Bellaan. 
Kun Bella on toipunut kauheista kokemuksistaan, hän yrittää lähestyä Zsadistia. Uros ei tiedä miten suhtautua Bellaan, mutta ajan kuluessa he lähentyvät. Zsadistin henkiset arvet ovat kuitenkin syvät ja hän loukkaa Bella syvästi teoillaan. Bella päättää palata kotiin veljensä ja äitinsä luokse. Muutaman kuukauden päästä naaras kuitenkin palaa takaisin veljeskunnan kartanoon ja huomaa Zsadistin muuttuneen.
Paljastettu rakastaja

Paljastettu rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan neljäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2007 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Juoni.
Butch on ainoa ihminen, joka on koskaan päässyt veljeskunnan sisäpiiriin. Hän haluaisi auttaa veljeskuntaa sodassa lessereitä vastaan, mutta kokee kuitenkin olevansa vain tiellä. Lisäksi hän on ihastunut vampyyrinaaras Marissaan, joka kieltäytyy tapaamasta häntä. 
Kun Butch poistuu kantaklubiltaan eräänä iltana, hän törmää siviilivampyyriin ja tätä ahdisteleviin lessereihin. Butch kidnapataan, mutta kidutuksesta huolimatta Butch ei suostu paljastamaan lessereille veljeskunnan salaisuuksia. Tämän vuoksi Omega päättää siirtää osan itsestään Butchiin. Myöhemmin Vishous löytää Butchin ja hänet siirretään Marissan veljen johtamalle klinikalle hoitoon. Marissalla on pahoja aavistuksia ja löytää Butchin veljensä Haversin klinikalta. Vishousin parantava käsi ja Marissan läsnäolo saavat Butchin paranemaan vähitellen. 
Lääkäri Havers ei ole mielissään sisarensa miesvalinnasta ja karkottaa tämän omasta kodistaan. Epätoivoinen Marissa hakee apua veljeskunnalta ja saa väliaikaisen majapaikan heidän kartanostaan. Butchilla ja Marissalla on edessään vaikea välien selvittely: Butchin huhutaan olevan ennustuksen Tuhoaja ja se ei ole Marissan mieleen. Samaan aikaan Vishous taistelee vaikeiden päätösten kanssa, mutta Butch saapuu onneksi paikalle ajoissa. 
Butch saa myös tietää, että hän on kaukaista sukua vampyyrikuningas Wrathille. Koska hänessä on vampyyrin verta, hänellä on pieni mahdollisuus selvitä muutoksesta, jonka seurauksena hänestä tulisi vampyyri. Vishous ja Wrath onnistuvat kjäynnistämään muutoksen, mutta Butch lähes kuolee siihen, selviten kuitenkin toiselle puolelle. Hän ja Marissa ottavat rajusti yhteen, ja näyttää, että lopullinen ero on käsillä. Marissa löytää kuitenkin rohkeutta sopuun puhuttuaan Bethin, Maryn ja Bellan kanssa. Butch liittyy Veljeskuntaan, ja kirjan lopussa hän ja Marissa käyvät tapaamassa hänen äitiään, joka sairastaa Alzheimerin tautia.
Sitomaton rakastaja

Sitomaton rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan viides osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2007 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Juoni.
Miltä tuntuisi, jos saisit tietää, että kohtalosi olisi auttaa kokonaisen lajin säilymisessä? Vishous tapaa Kirjurineitsyen, joka on paitsi hänen äitinsä myös hyvin varma siitä, että hänen poikansa on paras mahdollinen suvunjatkaja. Vishousin pitäisi siittää neljälymmentä Valittua, jotta heidän rotunsa pääsisi kukoistamaan jälleen. Vishous ei ole ollenkaan tyytyväinen äitinsä suunnitelmiin, mutta huomaa että hänellä ei ole muita vaihtoehtoja. Vampyyrit ovat eläneet vuosituhansia salassa ihmisiltä, joten Vishousin vahingoittuminen taistelussa ja päätyminen ihmisten sairaalaan on pahin mahdollinen asia. Hän saa lääkärikseen asiantuntevan Jane Whitcombin, joka huomaa poikkeavuuksia leikatessaan Vishousia. Samalla komea ylilääkäri Manuel Manello yrittää lämmittää välejä Janen kanssa. Soturit saavat tietää Vishousin olinpaikan ja käynnistävät täysimittaisen pelastusoperaation, jossa mukaan eksyy myös vaalea lääkäri Jane. Jane on kauhuissaan kidnappauksesta eikä aluksi osaa suhtautua millään lailla tilanteeseen. Hänet suljetaan komean potilaansa kanssa samaan huoneeseen ja käsketään hoitamaan tämä kuntoon. Janen mielestä miehessä on jotain kummallista, mutta hän ei tiedä mitä. Aina niin nokkelan Janen ja karskin Vishousin välille syntyy kummallinen suhde, joka pikku hiljaa alkaa saada lämpimiä vivahteita. Kun Phury loukkaa itsensä ja Jane suostuu hoitamaan tämän kuntoon, Vishous on melkein kokonaan naisen lumoissa. Sillä aikaa kun Jane hoitaa Phurya, Vishous paljastaa Butchille yksityiskohtaisia asioita itsestään. Phury huomaa kuinka Vishous on Janen lumoissa ja tekee suuren uhrauksen suostumalla Vishousin sijasta Valittujen Esiurokseksi. Eräänä kohtalokkaana iltana Jane sattuu olemaan väärässä paikassa väärään aikaan ja joutuu ammutuksi. Vishous murtuu ja meinaa taipua äärimmäisiin keinoihin pelastaakseen Janen. Kuoleman ja elämän rajalla Jane tapaa Kirjurineitsyen, joka päättää palauttaa pojalleen tämän rakastettunsa. Jane ei kuitenkaan palaa täytenä ihmisenä. "Toisella puolella" Phury tapaa Cormian, jonka hän tuo omaan maailmaansa oppimaan uutta. Esiuroksena toimiminen kauhistuttaa häntä.
Land of the Lost

Land of the Lost on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut tieteiskomediaelokuva, joka perustuu vuosina 1974–1976 esitettyyn samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan pääosia esittävät Will Ferrell, Anna Friel, Danny McBride, Jorma Taccone, John Boylan, Matt Lauer, Leonard Nimoy ja Douglas Tait. Elokuvan on ohjannut Brad Silberling. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai Razzie-palkinnon huonoimpana uudelleenjulkaisuna.
Juoni.
Rick Marshall on tiedemies, joka yhdessä kauniin tutkimusapulaisen Hollyn ja punaniska Willin kanssa ammutaan vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ja avaruuden kumipukuiset heimot ovat arkea. Aseeton ja hippihenkinen 2000-luvun kolmikko joutuu hurjaan selviytymistaisteluun rinnakkaismaailman viidakossa. Edessä siintävä maine ja sankaruus ajavat ryhmää löytämään laitteen, joka palauttaa heidät takaisin kotiin, sillä ilman sitä he jäävät ikipakolaisiksi vieraaseen ulottuvuuteen, jossa dinosaurukset ovat aina nälkäisiä.
Vastaanotto.
"Ilta-Sanomien" TV-lehdessä Timo Kuismin antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kirjoitti, että tässä rasittavassa sekoboltsikomediassa vyörytetään tolkuttoman tahtiin digitehosteita..
Varjeltu rakastaja

Varjeltu rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kuudes osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2008 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Juoni.
Phuryn täytyisi panna käytäntöön kutsumuksensa, mutta hän ei pysty. Ääni hänen päänsä sisällä ja kaipaus Bellaa kohtaan eivät jätä häntä rauhaan laisinkaan. Valittu Cormia on pysynyt hänelle täysin etäisenä eikä hän tiedä miten toimia naaraan kanssa. Samaan aikaan Lash ärsyttää Qhuinnin äärirajoille ahdistelemalla Johnia. Tapahtumalla on kohtalokkaita seurauksia ja Qhuinn on pahemmassa kuin pulassa. John sen sijaan taistelee itsensä kanssa ja haaveilee kauniista vampyyrinaaraasta, joka toimii portsarina Rehvengen klubilla. Rehvengellä on omat ongelmansa ja lesserit päättävät heittää kunnolla löylyä kiukaalle. Edessä on siis taisteluita ja lisää draamaa. Cormia alkaa tympääntyä Phuryn asenteeseen ja päättää näpäyttää urosta. Pian Phury huomaa, että hänen tunteensa Cormiaa kohtaan eivät olekaan aivan mustavalkoiset. Samalla kun Cormia ja Phury selvittävät välejään, veljeskunta saa yllättävän viestin. Vastassa on langennut enkeli Lassiter, jolla on veljeksille mieluinen yllätys, Tohr on löytynyt. Phury saa viimein itseään niskasta kiinni ja he Cormian kanssa päättävät käydä Kirjurineitsyen luona. Heidän mielestään jokaisella Valitulla on oikeus päättää omasta elämästään ja heidän ihmeekseen Kirjurineitsyt on samaa mieltä. Lopulta Phury alkaa päästä eroon kummituksistaan ja saa veljeltään viestin: Nalla on syntynyt.
Koston rakastaja

Koston rakastaja () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan seitsemäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2009 ja se suomennettiin vuonna 2012.
Juoni.
Rehvenge, puoliksi vampyyri, puoliksi symphath tapaa Haversin klinikalla kauniin Ehlenan hakiessaan lisää dopamiinia symphath-puolensa aisoissa pitämiseen. Hän yrittää saada kauniin vampyyrinaaraan kanssaan illalliselle, mutta Ehlena ei lämpene ajatukselle. Kaksikko kuitenkin lähentyy ja Ehlena saa potkut klinikalta pihistäessään Rehvengelle antibiootteja ilman reseptiä. Potkut ovat Ehlenalle paha paikka, koska hänen on yritettävä elättää itsensä lisäksi sairas isänsä. Samaan aikaan Wrathilla ja Bethillä on ryppyjä rakkaudessa. Wrath on taistellut salaa ja se ei miellytä Bethiä. Lopulta Wrath sokeutuu kokonaan. Ylhäisöön kuuluva Montrag pyytää Rehvengeä tappamaan Sokean kuninkaan, mutta Rehvenge päättää kieltäytyä herkullisesta tarjouksesta ja pestaa Xhexin tappamaan miehen. Samaan aikaan Lash yrittää menestyä huumebisneksessä ja Rehvenge on hänen listallaan seuraavana. Kun Rehvengen äiti kuolee ja hän tajuaa tuntevansa Ehlenaa kohtaan enemmän kuin uskalsi kuvitellakaan, käynnit symphath-prinsessan luona raastavat häntä entistä enemmän. John ja Xhex pääsevät puolestaan intiimeihin väleihin keskenään, mutta sitten Xhex kohtelee vampyyria kehnosti ja saa Johnin poissa tolaltaan. Kun tilanne kärjistyy, Rehvenge lavastaa kuolemansa. Ehlena aistii miehen olevan elossa ja yhdessä Xhexin ja veljeskunnan kanssa he alkavat suunnitella pelastusoperaatiota symphathien siirtokunnasta. Taistelun tuoksinnassa Lash sieppaa Xhexin ja katoaa. Ehlena ja Rehvenge saavat toisensa.
Minun rakastajani

Minun rakastajani () on "Mustan tikarin veljeskunta" -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2010, ja se ilmestyi suomeksi 2012. Kirja kertoo John Matthew'n ja Xhexin tarinan.
Juoni.
Menneisyyden traumoista hiljalleen parantuva John Matthew ei pysty unohtamaan räväkkää Xhexiä, mutta mahdollisuudet naaraan löytämiseksi ovat käytännössä nolla ja se saa uroksen epätoivoiseksi. Ilkeä Lash pitää edelleen vankina kaunista naarasta, jota hän käyttää törkeästi hyväkseen omien tarpeidensa tyydyttämiseksi. Kun John ja Xhex viimein löytävät toisensa, heillä on vielä edessään mutkikkaiden suhdekiemuroiden solmu, joka vaatii heiltä molemmilta suuria ponnistuksia. Xhex tapaa myös äitinsä ensimmäisen kerran. Kaiken sen keskellä Qhuinn riutuu epätoivoisuuden meressä katsellessaan serkkunsa Saxonin ja ystävänsä Blayn kuhertelua.
Kaavinjärvi

Kaavinjärvi on keskikokoinen järvi joka sijaitsee Pohjois-Savossa Kaavilla. Sen pinta-ala on 21,047 km², syvyys 41,9 m, keskisyvyys 9,06 m, tilavuus 0,191 km³, rantaviiva 126,56 km ja korkeustaso 101 metriä.
Satamat ja laiturit.
Kaavinjärven ja Saimaan välillä on laivaväylä, joka kulkee Rikkaveden ja Juojärven kautta. Kaavinjärvellä on useita rantautumispaikkoja veneilijöille. Kaavinjärvi on Vaikkojoen vesiretkeilyreitin päätepiste.
Kaavin vierasvenesatama sijaitsee suojaisessa paikassa Kirkkoselän Lukkarinlahdessa Kaavinjärven pohjoispäässä. Etäisyys keskustan palveluihin on noin 800 metriä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Satamassa on veneluiska, telaranta, vesipiste, wc-jätepiste sekä vieraslaituri peräpoijuilla ja sivukiinnitysmahdollisuudella. Paikka soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun sekä yöpymiseen.
Mönkkössaaren rantautumispaikka sijaitsee Kaavinjärven pohjoispäässä. Saaressa on grillikatos ja puuvarasto sekä WC.
Melttusvirran retkisatama sijaitsee Kaavinjärven itäosassa pohjoiseen pistävän Ronkalanlahden pohjukassa. Tuloväylän syvyys on 1,2 metriä. Satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen. Melttusvirran silta (maantie 573 Kaavilta Outokumpuun) on sataman läheisyydessä. Melttusvirran retkisatamassa on nuotiokatos, käymälä, jätepiste, kelluva betoniponttonilaituri peräpoijuineen, veneluiska, telaranta sekä uimaranta pukukoppeineen.
Kaavinkosken retkisatama sijaitsee Kaavinkosken länsirannalla, Kaavinjärven ja Rikkaveden välissä. Tuloväylän syvyys on 1,5 metriä. Kaavinkosken retkisatamassa on laiturin lisäksi mm. poijupaikkoja, veneenlaskupaikka, uimaranta, kota, jätepiste, käymälä ja pysäköintipaikka autoille. Kaavinkosken satama soveltuu sekä tilapäiseen oleskeluun että yöpymiseen.
Kalastus.
Kaavinjärvi kuuluu Kaavi-Juojärven yhteislupa-alueeseen. Siihen kuuluvat myös muut alueen lähijärvet: Juojärvi, Rikkavesi sekä Pohjois-Karjalan puolella Outokummun alueen pienvedet.
Kalastusmenetelmiä Kaavinjärvellä ovat onkiminen, pilkkiminen, uistelu, heittokalastus, verkkokalastus sekä katiskakalastus.
Kaavinjärven kalalajistoon kuuluvat ahven, hauki, kirjolohi, kuha, järvitaimen, järvisiika, särki, säyne ja muikku. Myös jokirapu kuuluu vesistön lajeihin.
Täyssinän rauhan raja.
Kaavinjärvi oli osa vuonna 1595 solmittua Ruotsin ja Venäjän välistä Täyssinän rauhan rajalinjaa. Täyssinän rauhan rajakivi on yhä nähtävissä Kaavinjärven pohjoispäässä Kaavin kirkonkylän länsilaidalla. Rajakivi on mannerjään paikalleen kuljettama kiillegneissilohkare. Kivellä on suuri historiallinen arvo, sillä se on ollut Suomen itärajan merkkinä vuodet 1595 - 1617.
Laurens van der Post

Laurens van der Post (13. joulukuuta 1906 Philippolis, Etelä-Afrikka – 17. joulukuuta 1996 Lontoo, Britannia) oli eteläafrikkalainen kirjailija, joka asui Britanniassa. Hän kirjoitti useita kirjoja, joiden aiheena oli oma kotimaa ja matkat sekä oleskelu ulkomailla, esimerkiksi kaksi vuotta (1943–1945) sotavankina Japanissa.
Van der Post kuvasi kiehtovasti ja runollisesti luontoa ja kansanelämää ja kohdisti usein huomionsa eri maiden yhteiskunnallisiin ja poliittisiin oloihin, muun muassa teoksissa "Uhkaretki tuntemattomaan" ("Venture to the interior", 1951), "The Heart of the Hunter" (1961), "Matka Venäjälle" (1964) ja "The Night of the New Moon: August 6, 1945 ... Hiroshima (1970).
Van der Post tuo romaaneissa usein esiin voimakkaan vastenmielisyyden rotusyrjintää kohtaan. Hänen teostensa pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, "Matka aavikon halki" (1993, teokset "A Story Like the Wind" ja "A Far Off Place"), sekä "Merry Christmas Mr. Lawrence" (1983, romaani "The Seed and The Sower").
Helena Futtari

Eila Helena Futtari (19. lokakuuta 1919 Kokemäki – 22. syyskuuta 1973 Porvoo) oli suomalainen näyttelijä, lausuntataiteilija ja lausunnanopettaja.
Elämä ja ura.
Helena Futtarin vanhemmat olivat maanviljelijä Hannes Futtari ja Elina Turro. Ylioppilaaksi tulonsa jälkeen Futtari teki opintomatkoja Euroopan taidekeskuksiin. Hän toimi lausunnanopettajana Kuopiossa, Helsingissä ja Kotkassa. Vuosina 1956–1960 hän oli kiinnitettynä Intimiteatteriin. Futtari työskenteli vierailevana näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa ja Kotkan kaupunginteatterissa.
Futtarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Herrojen Eeva (kappaleessa "Kihlaus"), rouva Tabret ("Pyhä liekki"), rouva Vuorinen ("Kunnioittaen"), Ama ("Suezin itäpuolella") ja Varja ("Kirsikkapuisto"). Näytelmässä "Niskavuoren Heta" hän tulkitsi nimiosan.
Valkokankailla Futtari nähtiin kolmeen otteeseen. Kolmiodraamassa "Sillankorvan emäntä" hän teki vahvan roolitulkinnan maalaistalon
valtiattarena. Lisäksi hänellä oli radio- ja televisiotehtäviä.
Helena Futtarin puoliso oli hovioikeudenneuvos Hannes Hartikainen. Hänellä on tytär, Elina Maaria (s. 1961).
Vienansara

Vienansara ("Carex atherodes") on kasvilaji sarojen suvussa. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi ja se on myös yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Ulkonäkö ja koko.
Vienansara kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat tummanvihreät ja 4–8 millimetriä leveät. Lehtien alapinta ja lehtitupet ovat karvaiset. Vienansaran kukintotähkät ovat tiiviit ja pystyt, hede- ja emitähkät ovat 4–8 cm pitkiä. Pullakot ovat 6–9 mm pitkät ja niiden suuodassa on hyvin selvä lovi. Laji muistuttaa karvasaraa ("Carex hirta"), johon verrattuna vienansaran pullakot ovat karvattomat.
Elinympäristö.
Vienansaran kasvupaikkoja ovat puronvarsilehdot, rehevät korvet ja lähteiköt. Suomessa se on varsin harvinainen ja kasvaa Etelä-Lapin korkeudelle.
Oktadekaani

Oktadekaani eli n-oktadekaani (C18H38) on 18-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä -valkeaa, palavaa, kiinteää ainetta. Oktadekaanin rakennekaava on CH3(CH2)16CH3, moolimassa 254,49 g/mol, sulamispiste 26–29 °C, kiehumispiste 317 °C, tiheys 0,777 g/cm3, leimahduspiste 154 °C, itsesyttymislämpötila 235 °C ja CAS-numero 593-45-3. 
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kasvien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Elisabet Schönaulainen

Elisabet Schönaulainen (1129 – 18. kesäkuuta 1164 Schönaun luostari, Strüth) oli saksalainen nunna ja pyhimys.
Elisabet kuului Schönaussa sijainneeseen luostariin, ja hänet tunnettiin näyistään, joissa hän näki Raamatun kertomuksia ja sai jumalallisia ilmestyksiä. Hän sai näyn yhdentoistatuhannen neitsyen legendasta. Hän puuttui aikakauden siveelliseen rappioon ja osallistui jossain määrin ajan poliittisiin paaviuskiistoihin, luultavasti veljensä Ekbertin vaikutuksesta. 
Elisabetin veli Ekbert Schönaulainen, joka oli myöhemmin Schönaun benediktiiniluostarin apotti. on kirjoittanut muistiin Elisabetin tarinan ja tämän ilmestykset: "Vita sanctae Elisabeth Schoenaugiensis".
Niitto

Niitto on korkean ruohovartisen kasvuston katkaisua. Se voi tapahtua käsin viikatteella tai sirpillä tai koneistetussa maataloudessa traktorin voimanottoon liitetyllä niittokoneella. Myös viljalajit ovat kasvitieteellisessä mielessä ruohoja. Heinä jätetään niiton jälkeen yleensä kuivumaan, viljakasvusto sen sijaan kerätään pois ja puidaan. Vilja voidaan puida eri pituiseen sänkeen.
Eräissä kielissä on niiton aikaan kukkiville kasveille annettu tähän viittaavia nimiä.
Helinä Häkkänen

Helinä Inkeri Häkkänen (s. 26. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen kriminaalipsykologian ja oikeuspsykologian dosentti, psykologi, psykoterapeutti, työnohjaaja, EMDR-työnohjaaja ja tietokirjailija. Hän toimii asiantuntijana perustamassaan Mielenjuuri Oy:ssä ja kriminaalipsykologian dosenttina Helsingin yliopistossa sekä oikeuspsykologian dosenttina Itä-Suomen yliopistossa.
Häkkänen väitteli psykologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2000. Vuosina 2000-2002 hän toimi Suomen Akatemian tutkijatohtorina poliisiammattikorkeakoulussa, josta hän siirtyi Keskusrikospoliisiin akatemiatutkijaksi. Keskusrikospoliisissa 2002-2011 Häkkänen toimi alansa asiantuntijana ja profiloijana. Hän on tehnyt yhteistyötä myös FBI:n ja eri maiden viranomaisten kanssa. 
Suomessa tutkittuja rikostapauksia, joissa Häkkänen on ollut mukana, ovat muun muassa Jokelan koulusurma ja Kauhajoen koulusurmat, Ulvilan surma, Bodomin murhat, Muuralan murha, Lahden taksisurma, Eveliina Lappalaisen surma, Jyrki Järvilehdon veneturma ja Liberian sotarikos.
Häkkänen työskenteli perustamassaan lakiasiaintoimistossa toimitusjohtajana 2011 – tammikuu 2020. Häkkänen on sittemmin toiminut poliisin, syyttäjälaitoksen ja tuomioistuimen asiantuntijana väkivalta- ja sotarikoksissa. Hän tekee yhteistyötä kansainvälisen sotarikostuomioistuimen kanssa. Häkkäsellä on yli 60 kansainvälisissä ja kotimaisissa tiedelehdissä julkaistua artikkelia. Hänen tiedeartikkelinsa käsittelevät muun muassa väkivaltakäyttäytymistä, psykopatiaa, poliisitutkintaa, sekä oikeudenkäyntiin liittyvää stressiä. Hän on kirjoittanut ja toimittanut tietokirjoja ja ollut mukana televisiosarjoissa kuten "Finnautti," profiloijista kertovassa elokuvassa "Gaze into Abyss , Riku Rantala ja M/S Mystery sekä Riku Rantala ja Suomea kuohuttaneet rikokset." Hän on vieraillut useissa podcasteissa, mm. Psykopodiaa, Finland Nordic Noir, Futucast. Hänen viimeisin kirjansa, "Profiloija", nousi Suomessa bestseller kirjojen listalle.
Psykopatia (kirja)

Psykopatia on vuonna 2009 ilmestynyt psykologi Helinä Häkkänen-Nyholmin toimittama kirja, joka käsittelee sitä, mitä psykopatia on ja mistä se voi johtua. Kirjassa kerrotaan arviointimenetelmistä ja psykopatian yhteyksistä muihin psyykkisiin häiriöihin ja sen ilmenemismuodoista. Kirja käsittelee psykopatiaa työ- ja perhe-elämässä, rikostutkinnassa ja oikeusprosessissa sekä myös vankeinhoidon ja psykiatrisen hoidon näkökulmasta.
Kirjan kirjoittajina on sen toimittajan Häkkänen-Nyholmin lisäksi 14 aihepiirin asiantuntijaa, psykologeja, psykiatreja sekä varatuomari. Kirjoittajat ovat kirjoittaneet aiheesta lukuisia tiedeartikkeleita ja hoitaneet ja tutkineet psykopaatteja.
Kirjassa käsitellään psykopatian teoreettista ja empiiristä perustaa sekä kuvaillaan käytännön sovellutusalueita. Kirja on tarkoitettu eri alojen ammattilaisille ja opiskelijoille sekä myös kenelle tahansa, joka kohtaa psykopaatin omassa elämässään.
Kirjan mukaan psykopatia liittyy erityisen voimakkaasti ns. B-ryhmän persoonallisuushäiriöihin (epäsosiaalinen, huomionhakuinen, epävakaa ja narsistinen). Psykopatian hoitotuloksista ei ole tieteellistä näyttöä, vaikka jokseenkin kaikkia hoidon menetelmiä on kokeiltu, tuloksetta, ja siksi hoitoon ryhtymistä ei erityisemmin suositella. Olennainen syy on hoitomotivaation puute, koska psykopaatti ei koe olevansa sairas. Psykopaatti voi pinnallisesti katsoen menestyä elämässä, sillä hän pystyy häpeilemättä käyttämään toisia ihmisiä hyväkseen. Hän ei myöskään tunnetasolla ymmärrä jäävänsä mistään paitsi. Siksi kirja pyrkiikin erityisesti auttamaan psykopatian tunnistamisessa, joskin myös hoidossa kokeiltuja menetelmiä kuvataan tiivistelmänomaisesti.
RFA Tidepool

RFA Tidepool (viirinumero A76) oli Royal Fleet Auxiliaryn Tide-luokan laivaston tankkeri, jollaisena sen tärkein tehtävä oli tankata muita laivaston aluksia merellä. Aluksella oli pitkä ura 1960-luvun alusta aina palveluksesta poistoonsa 1982 saakka.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. helmikuuta 1961 Hawthorn Leslie and Companyltä ja sen köli laskettiin saman vuoden lopulla 4. joulukuuta. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 11. joulukuuta ja se valmistui 28. kesäkuuta 1963.
Palvelus.
"RFA Tidepool" otti osaa Turskasotiin, Beiran valvontaan 1970-luvulla. Vuonna 1982 Falklandin sodan syttyessä alus oli matkalla Chileen romutettavaksi. Alus palautettiin Britannialle ja se osallistui sotatoimiin.
Alus poistettiin palveluksesta 13. elokuuta 1982 ja se luovutettiin vielä samana päivänä Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Almirante Jorge Montt".
Adolf Engström

Carl Adolf Engström (17. helmikuuta 1855 Vöyri – 19. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen insinööri, vuorineuvos ja yritysjohtaja. 
Engströmin vanhemmat olivat varamaanmittari Otto Leonard Engström ja Adolfina Kristina Taxell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1874 ja suoritti koneinsinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1877. Engström suoritti tekniikan opintoja myös ulkomailla.
Adolf Engström oli rautatiehallituksen konejohtajan apulaisena 1895–1900, Hietalahden Laivatelakka- ja Konepaja Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1900–1919 ja toimi Suomen Metalliteollisuuden Työnantajaliiton johtokunnan puheenjohtajana 1911–1919. Hietalahden laivatelakan osakepääoma nousi Engströmin vuosina toimitusjohtajana 500,000 markasta 6 miljoonaan markkaan. Ennen Hietalahden laivatelakkaa hän johti kivialan yritys Ab Granit Oy:tä.
Engström vaikutti myös paikallispolitiikassa: hän istui Helsingin kaupunginvaltuustossa 1903–1911. Vuorineuvoksen arvo Engströmille myönnettiin vuonna 1917. 
Engströmin vaimo oli Eva Carolina Jansson. Heidän yhteinen poikansa kaatui Suomen vapaussodassa vuonna 1919.