tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Esihistoriallisen Theran museo

Esihistoriallisen Theran museo () on arkeologinen museo Firán kaupungissa Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se esittelee Thíran eli muinaisen Theran saaren esihistoriallisen ajan löytöjä pääosin Akrotírin minolaisen kaupungin kaivauksilta. Löydöt ajoittuvat neoliittiselta kivikaudelta minolaiselle kaudelle 1700–1600-luvuille eaa., jolloin Thera oli merkittävä Egeanmeren alueen keskus ja Akrotírin asutus alueen merkittävimpiä kaupunkeja.
Museon rakentaminen alkoi 1970-luvun alussa ja se valmistui 1980-luvun alkupuolella. Ongelmista johtuen museon varsinainen käyttöönotto kuitenkin viivästyi. Museorakennusta uudistettiin 1999–2000 ja museo aloitti toimintansa lopulta maaliskuussa 2000. Merkittävää oli se, että monet Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa olleet Akrotírista peräisin olleet löydöt siirrettiin museoon.
Kokoelmat.
Museon ensimmäisessä kerroksessa on vaihtuvia näyttelyitä ja toisessa kerroksessa pysyvä näyttely. Museon merkittävimpiin esineisiin kuuluvat Akrotírin seinämaalaukset, joista museossa ovat mm. maalaukset Afrikkalainen, Lehmät, Naiset, Papyrus, Ruusukkeet ja Siniset apinat; monet Akrotírista löydetyt minolaisen kulttuurin koriste-, kultti- ja käyttöesineet, kuten keramiikka ja korut sekä vulkaaniseen tuhkaan hautautuneista puisista huonekaluista tehdyt kipsivalokset; sekä kaupankäyntiin liittyvät esineet, kuten mitat, painot, sinetit ja lineaari-A-taulut. Kokoelmiin kuuluu myös kaupungin kaivauksissa löydettyjä muualta Egeanmeren ja itäisen Välimeren alueelta peräisin olevia esineitä, jotka todistavat asutuksen kauppayhteyksistä.
Akrotírin löydösten lisäksi museossa on aiemmista Thirasían saaren Potamóksen kaivauksista sekä muun muassa Megalochórista ja Christianín saarelta löydettyä kykladista esineistöä. Museo esittelee myös tuliperäisen Santorínin geologista historiaa, mukaan lukien Santorínin tulivuorenpurkaus ja kalderan synty sekä fossiililöydöt; sekä Akrotírin kaivausten vaiheita ja arkeologista työskentelyä.
Firán arkeologinen museo

Firán arkeologinen museo (; myös "Thíran arkeologinen museo", "Theran arkeologinen museo") on arkeologinen museo Firán kaupungissa Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se esittelee saaren antiikin aikaisia löydöksiä.
Museorakennus rakennettiin vuonna 1960. Se korvasi tuolloin vanhan, vuonna 1902 rakennetun museorakennuksen, joka tuhoutui vuoden 1956 maanjäristyksessä.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, piirtokirjoituksia, keramiikkaa, hautakiviä sekä savifiguriineja geometriselta ja arkaaiselta kaudelta hellenistiselle ja roomalaiselle ajalle saakka. Monet löydöistä ovat peräisin antiikin Theran kaupungin arkeologisista kaivauksista.
Iraklionin arkeologinen museo

Iraklionin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on yksi koko Kreikan suurimmista ja merkittävimmistä museoista ja maailman merkittävin minolaista kulttuuria esittelevä museo. Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta kaudelta antiikin ajan lopulle saakka. Tunnetuimpia ovat monet minolaiset taide-esineet. Museo on perustettu vuonna 1883.
Historia.
Iraklionin kaupungin arkeologinen kokoelma syntyi vuonna 1883. Se toimi alun perin pienissä tiloissa Pyhän Menaksen katedraalin vieressä. 1900-luvun alkupuolella museon kokoelmat laajenivat ensin yksityisten lahjoitusten kautta ja sitten Kreetalla alkaneiden suurten arkeologisten kaivausten, kuten Knossoksen ja Faistoksen minolaisten palatsikeskusten kaivausten, seurauksena.
Ensimmäinen varsinainen museorakennus rakennettiin vuosina 1904–1907 vuoden 1856 maanjäristyksessä tuhoutuneen venetsialaisaikaisen Pyhän Franciscuksen luostarin paikalle. Vuonna 1912 sitä laajennettiin ja se sai uusklassisen ulkoasun. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1937–1940 ja avattiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1952. Rakennusta laajennettiin vuonna 1964, ja se uusittiin kokonaan vuosina 2006–2013, jolloin vain pieni perusnäyttely oli avoinna.
Rakennus.
Museo sijaitsee Iraklionin vanhan keskustan itäosassa. Museorakennus edustaa modernia arkkitehtuuria. Sen on suunnitellut kreikkalainen arkkitehti Pátroklos Karantinós. Museossa on 27 näyttelyhuonetta, jotka esittelevät Kreetan historiaa pääosin aikajärjestyksessä. Osa huoneista on keskittynyt johonkin teemaan, kuten seinämaalauksiin. Rakennuksessa on näyttelytilojen lisäksi tutkimustiloja ja laboratorioita, erillinen tieteellinen kokoelma, kirjasto, museokauppa sekä kahvila. Museorakennuksessa järjestetään erilaisia kulttuuritapahtumia.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu noin 15 000 esinettä. Ne sijoittuvat noin 5 000 vuoden ajanjaksolle neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Suurin osa esineistä on minolaiselta kaudelta, joka oli Kreetan esihistoriallista pronssikautta. Näihin lukeutuu keramiikkaa, kivestä veistettyjä esineitä, sinettisormuksia ja -leimasimia, pienoisveistoksia, metalliesineitä, koruja sekä seinämaalauksia. Esineet ovat pääosin minolaisista palatseista, asutuksista, pyhäköistä, luolista ja haudoista keskiseltä ja itäiseltä Kreetalta, mukaan lukien Knossos, Faistos, Agía Triáda, Káto Zákros, Mália ja Kamáresin luola.
Tunnetuimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Knossoksen seinämaalaukset eli freskot; Faistoksen kiekko; pienet käärmejumalatarpatsaat; minolaiset korut, kuten Málian Chrysólakkoksesta löydetty kultainen mehiläisriipus; Agía Triádan sarkofagi; Arkalochórin kirves; sekä Kamáres-keramiikkaa edustavat esineet.
Siteían arkeologinen museo

Siteían arkeologinen museo () on arkeologinen museo Siteían kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Sen kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta kaudelta antiikin ajan lopulle saakka. Museo on perustettu vuonna 1984.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä itäisen Kreetan alueelta noin 4 000 vuoden ajanjaksolta vuosilta 3500 eaa.–500 jaa. Kokoelmat on jaettu neljään osaan. Ensimmäinen osa sisältää neoliittisen kauden löytöjä muun muassa Zákroksen luolasta sekä varhaisen minolaisen kauden esineitä Agía Fotián hautausmaalta. Toinen osa sisältää keski- ja myöhäisminolaisen kauden esineistöä, mukaan lukien Káto Zákroksen palatsista tehdyt löydöt. Kolmas osa sisältää geometrisen kauden ja arkaaisen kauden löytöjä pääosin haudoista Siteían lähistöltä. Neljäs osa käsittää hellenistisen ja roomalaisen kauden esineitä muun muassa Xerókampoksesta (antiikin Ampeloksesta), Zíroksesta, Makrý Gialóksesta ja Koufonísin saarelta.
Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa kullasta ja norsunluusta tehty kuros-patsas Rousolákoksesta, Pseíran saaren minolaisen asutuksen löydökset, Káto Zákroksen palatsin pithokset ja sen arkiston lineaari-A-taulut, sekä maailman vanhimpiin kuuluva viininpuristin Áno Zákroksesta.
Raipon rautatieasema

Raipon rautatieasema (), 1.1.1950 saakka "Etusimola", oli risteysasema Lappeenrannan Raipossa Kouvolan ja Vainikkalan välisellä rataosalla 78 kilometriä Kouvolan asemalta itään. Sieltä johti sivuraide Simolan ja Lappeenrannan väliselle rataosalle siten, että Kouvolan–Vainikkalan (Viipurin), Simolan–Lappeenrannan ja Raipon–Lappeenrannan väliset rataosat muodostivat kolmioraiteen.
Matkustajaliikenne Raipossa aloitettiin 18. marraskuuta 1940 ja lopetettiin 22. toukokuuta 1977. Raipon–Lappeenrannan rataosa menetti kuitenkin tärkeimmän merkityksensä jo 1960-luvulla, kun Luumäen–Lappeenrannan oikorata valmistui. Raippo alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1968 ja miehittämättömäksi liikennepaikaksi seuraavana vuonna. Matkustajaliikenne lakkautettiin vuonna 1977. Kolmioraiteen Simolan puoleinen osa suljettiin vuonna 1996, jolloin Lappeenrannan radalle oli yhteys vain lännestä Raipon suunnasta. Raiposta ja Simolasta Lappeenrantaan johtanut rata purettiin pääosin vuonna 2003. 
Asemarakennuksen suunnitteli Jarl Ungern, ja se valmistui 1940. Se on siirretty 1990-luvun lopussa Helsinkiin.
Raipossa sijaitsi neuvostoliittolaisia autoja edustaneen Oy Konela Ab:n maahantuontipiste, minkä vuoksi paikalle suuntautui runsas vaunukuormaliikenne Neuvostoliiton romahtamiseen saakka, vuoteen 1991.
Mytilínin arkeologinen museo

Mytilínin arkeologinen museo (; myös "Mytilenen arkeologinen museo") on arkeologinen museo Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Museolla on kaksi rakennusta, uusi ja vanha museo, jotka kummatkin sijaitsevat lähellä Mytilínin linnaa ja satamaa.
Museo perustettiin vuonna 1935. Vuonna 1965 se siirtyi nykyiseen vanhaan museorakennukseen. Vanha museo toimii vuonna 1912 rakennetussa kaksikerroksisessa uusklassisessa huvilassa. Se kunnostettiin vuonna 1990 ja sen nykyinen näyttely perustettiin vuonna 1991. Uuden museorakennuksen rakentaminen alkoi vuonna 1984 ja se valmistui vuonna 1995. Sen nykyinen näyttely, joka on keskittynyt hellenistisen ja roomalaisen ajan Lesbokseen, perustettiin vuonna 1999.
Kokoelmat.
Vanhan museon näyttely esittelee Lesbosta neoliittiselta kaudelta roomalaiselle ajalle. Alakerrassa on neoliittisen ja pronssikauden esineistöä, mukaan lukien esineitä niin kutsutusta Pyhän Bartolomeuksen luolasta sekä Thermín pronssikautisesta asutuksesta. Yläkerrassa on esineistöä noin 900-luvulta eaa. 300-luvulle jaa. muun muassa antiikin Mytilenen ja Antissan kaivauksilta sekä yksityiskokoelmista. Museon pihalla on veistoksia, rakennusten osia ja piirtokirjoituksia.
Uuden museon kokoelmat esittelevät päivittäistä poliittista, taloudellista ja uskonnollista elämää hellenistiseltä ajalta 200 luvulta eaa. roomalaiselle ajalle 300-luvulle jaa. Merkittävimpiin aarteisiin kuuluvat roomalaisen ajan niin kutsutuista Menandroksen, Telefoksen ja Euripoksen huviloista peräisin olevat lattiamosaiikit ja muut löydökset. Kokoelmiin kuuluu myös mm. hauta- ja votiivireliefejä sekä jumalia ja merkkihenkilöitä esittäviä veistoksia.
Vapaudenpatsas (Mytilíni)

Vapaudenpatsas () on pronssipatsas, joka sijaitsee Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Patsas on pystytetty kaupungin satamaan lähelle Mytilínin linnaa.
Vapaudenpatsaan on veistänyt kreikkalainen kuvanveistäjä Grigórios Zevgólis, ja sen on suunnitellut Lesboksella syntynyt taidemaalari Geórgios Iakovídis. Patsas on saanut innoituksensa New Yorkin Vapaudenpatsaasta, mutta ei kuitenkaan ole sen suora kopio. Patsaan lahjoitti eräs Yhdysvalloissa pitkään työskennellyt lesboslainen palattuaan takaisin kotimaahansa. Patsas valettiin Saksassa vuonna 1922 ja pystytettiin Mytilíniin vuonna 1930.
Esikuvansa tavoin patsas esittää nuorta naista, joka pitää kohotetussa oikeassa kädessään soihtua ja katsoo merelle päin. Patsas on pystytetty marmoriselle jalustalle ja sen koko korkeus on 15 metriä. Patsas kunnioittaa Kreikan kansallissankareita ja sen juurelle lasketaan seppele aina Kreikan vapaussodan aloittaneen kansannousun muistopäivänä eli Kreikan itsenäisyyspäivänä 25. maaliskuuta.
Maastohiihdon maailmancup 2015–2016

Maastohiihdon maailmancup 2015–2016 oli historian 35. virallinen maailmancup-kausi. Se alkoi 27. marraskuuta 2015 Kuusamossa, Suomessa ja päättyi 12. maaliskuuta 2016 Canmoressa, Kanadan Albertassa.
Lähde: FIS
Sun Qinghai

Sun Qinghai (, s. 18. tammikuuta 1988 Harbin) on kiinalainen maastohiihtäjä. 188 senttimetriä pitkä ja 83 kilogrammaa painava Sun on erikoistunut sprinttihiihtoon.
Sun on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin, vuosina 2010 ja 2014. Vuonna 2010 Vancouverissa hän oli sprintissä 21:s. Sun on osallistunut myös kaksiin MM-kilpailuihin, vuosina 2007 ja 2013.
Maailmancupissa Sun debytoi maaliskuussa 2006 Changchunissa ollen vapaan sprintin 35:s. Avauspisteensä hän saavutti helmikuusta 2007 samasta paikasta ollen 25:s. Sunin paras sijoitus maailmancupissa on 13. tila Kuusamon perinteisen sprintistä marraskuulta 2010.
Dirty Grandpa

Dirty Grandpa on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Dan Mazer. Sen on käsikirjoittanut John Phillips, ja sen pääosia esittävät Robert De Niro ja Zac Efron. Elokuva sai ensi-iltansa 22. tammikuuta 2016.
Aiheesta muualla.
Rakennus-Ruola

Rakennus-Ruola oli turkulainen alkujaan vuonna 1947 perustettu teollisuus- ja asuntorakentamista harjoittanut yritys. Yhtiön nimi muuttui Rakennustoimisto Ruola Oy:stä Rakennus-Ruola Oy:ksi, kun Rakennus Oy fuusioitiin siihen vuonna 1976. Yhtiöllä oli elementtitehtaat Lahdessa, Lohjalla ja Turussa. Sen liikevaihto oli vuonna 1983 noin 900 miljoonaa markkaa, ja henkilökuntaa oli 2 675. Yrityksen pääjohtaja oli vuodesta 1976 Urho Ruola. 
Urho Ruola aloitti rakennustoiminnan Kustavissa yhdessä veljensä rakennusmestari Martti Ruolan (1917–1988) kanssa. Ensimmäinen rakennuskohde oli vuonna 1948 valmistunut Kustavin Isoluodon koulu. Ruolan ja hänen veljensä perustaman "Rakennusliike M. &amp; U. Ruolan", vuodesta 1950 "Rakennustoimisto Ruola Oy" toiminta laajeni pian ensin Saloon ja Turun seudulle ja sitten Lahteen ja Helsingin seudulle. Rakennusyhtiössä Martti Ruola vastasi teknillisestä puolesta ja Urho Ruola keskittyi kaupalliseen puoleen.
Ruolan veljekset aloittivat elementtirakentamisen syksyllä 1957, rakennuskohteena oli Asunto Oy Sepänkulma Turussa. Vuonna 1959 aloitti toimintansa Ruolan Turun Itäharjulle perustama tiettävästi Suomen ensimmäinen rakennuselementtitehdas. Ruola solmi vuonna 1961 tiettävästi Suomen ensimmäisen aluerakennussopimuksen Lahden Möysän alueen rakentamisesta. Ruola rakensi Lahdessa myös 40 prosenttia Mukkulan alueesta. Ruola aloitti aluerakentamisen Turussa vuonna 1965 ja yhtiö rakensi myös Turun kaupunginteatterin vuosina 1961–1962 ja Turun yliopistollisen keskussairaalan 1964–1968. Urho Ruola sai vuonna 1964 kauppaneuvoksen arvonimen ja vuonna 1977 hänestä tuli vuorineuvos.
Ruolan liikevaihto ylitti 1974 100 miljoonan markan rajan. Yhtiön nimeksi muuttui vuoden 1976 alusta "Rakennus-Ruola Oy" sen jälkeen kun siihen oli fuusioitu vuonna 1975 ostettu teollisuusneuvos Uno Pikarlan (1899–1976) perustama "Rakennus Oy". Ruola rakensi 1970-luvulla myös ulkomailla muun muassa Saudi-Arabiassa ja Nigeriassa. Rakennus-Ruola oli 1970- ja 1980-luvuilla Suomen kymmenen suurimman rakennusyhtiön joukossa ja yhtiön liikevaihto oli vuonna 1987 900 miljoonaa markkaa. Ruolan yhtiöt olivat rakentamassa muun muassa Lahden suurmäkeä, Päijät-Hämeen keskussairaalaa, Helsingin oopperataloa ja tasavallan presidentin uutta virka-asuntoa Mäntyniemeä. 1990-luvun alun talouslaman aikana Ruola-konserni fuusioitiin rakennusyhtiö A. Puolimatka Oy:hyn, joka siirtyi sittemmin ruotsalaisomistukseen.
Väärinkäytöksiä.
Rakennus-Ruola jäi kiinni korruptiosta 1980-luvun alun Naurissaaren lahjusjupakassa Helsingissä. Samoihin aikoihin Urho ja Martti Ruola tuomittiin jatketusta veropetoksesta sakkoihin vietyään yrityksensä kirjanpitoon vähennyskelvottomia poliittisia tukimaksuja, päättäjille kustannettuja matkoja sekä yksityiskäyttöön hankitun veneen ostokulut.
Lähteet.
Frode J. Strømnes

Frode Jens Strømnes (4. tammikuuta 1937 Harstad – 14. joulukuuta 2012 Volda) oli norjalais-suomalainen kielitieteilijä ja psykologian professori, joka toimi pitkään Turun Åbo Akademissa. Suomessa hän tuli tunnetuksi tutkimuksestaan eri kielten vaikutuksesta ihmisen mielikuviin ja ajatteluun.
Strømnes suoritti maisterin tutkinnon Oslossa 1963 ja väitteli tohtoriksi Åbo Akademissa 1971. Hän toimi Norjan tiedeneuvoston NAVF:n tutkimusstipendiaattina 1964–1968 ja 1971–1974, amanuenssina Århusin yliopistossa 1970, Åbo Akademin vs. lehtorina 1971–1972 ja apulaisprofessorina 1974 ja sitten Tromssan yliopiston professorina 1976–1990. 
Strømnes nimitettiin Norjan valtion stipendiaatiksi (statsstipendiat) 1990 ja toimi sitten Bergenin yliopiston professorina vuodesta 1991 kuolemaansa 2012 saakka. 
Strømnes sai 1970-luvun alussa Suomen kansalaisuuden ja kunnosti vanhan puuhuvilan Turun Ruissalossa, jossa hän harrasti muun muassa mehiläistenhoitoa. 
Frode J. Strømnesin isä oli professori Martin Olav Konrad Strømnes ja vanhempi veli Trondheimin yliopiston professori Åsmund Lønning Strømnes.
Tervalampi (Ikaalinen)

Tervalampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Saukonperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Tervalampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Lampi on 300 metriä pitkä, 60 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa pitkänomiasen ja 30 metriä syvän painauman (kolu) pohjalla. Siihen laskee yksi suo-oja ja sen laskuoja Kolunoja lähtee lammen länsipäästä. Se virtaa yli kaksi kilometriä länteen ja yhtyy Heinälamminojaan 300 metriä Heinälammen alapuolella. Rantaviivan pituus on 650 metriä. Sen rannalla on vain yksi vapaa-ajan asunto, jonne johtaa tie läheisen maatilan tieltä. Tie saa alkunsa Saukonperältä.
Röyhiönjärvi

Röyhiönjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sorvanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Röyhiönjärvi on osa Röyhiönjärven–Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa.
Järvi on muodoltaan pitkä ja kapea. Se on 3,8 kilometriä pitkä, 850 metriä leveä ja sen pinta-ala on 88 hehtaaria. Sekä pohjoisessa että etelässä on pitkät ja 150 metriä kapeat lahdet. Puolivälissä työntyy vesialtaasta etelään samanlainen Salminlahti. Tähän lahteen laskee Mertalammen laskuoja. Järveen laskee lukuisia suo-, pelto ja metsäojia. Järven laskuoja on 1,3 kilometriä pitkä Railastonoja, joka laskee Saukkolampeen. Rantaviivan pituus on 11 kilometriä pitkä. Järven länsirantaa seuraa kaksi kilometriä pitkä, jyrkkä ja paikoin yli 30 metriä korkea mäenreuna. Itärannan ympäristö on hyvin loivaa. Eri rannoilla sijaitsee toistakymmentä maatilaa sekä yli kaksikymmentä loma-asuntoa. Niille johtaa tiet Sorvanperältä seututieltä 276.
Historiaa.
Vuoden 1959 peruskartassa järvessä on saari eteläisen lahden suulla, mutta vuoden 1982 peruskartassa se on maatunut kiinni rantaan.
.mobi

.mobi on ICANN:in 11. heinäkuuta 2005 hyväksymä ylätason verkkotunnus. Sen nimi tulee englannin kielen sanasta "mobile", ja sitä käytetäänkin lähinnä mobiilisivustoilla. 
Kaikkien .mobi-verkkotunnusta käyttävien sivustojen on oltava optimoituja mobiililaitteille.
M/S Finnpulp (1953)

M/S Finnpulp oli suomalainen rahtilaiva, joka kuului Finnlinesin varustamoon. Laiva rakennettiin Hollannissa vuonna 1953. Se palveli Finnlinesia vuoteen 1968 saakka, jolloin se myytiin ulkomaille. M/S Finnpulpin ollessa kuljettamassa rahtia Karibianmerellä vuonna 1965 se joutui avustamaan tulipaloon joutuneen risteilyaluksen SS Yarmouth Castlen matkustajien pelastamisoperaatiota. Tästä laiva miehistöineen sai paljon tunnustusta.
Oona Kauste

Oona Kauste (s. 4. tammikuuta 1988) on suomalainen curlingpelaaja. Hän edustaa Ålands Curling Klubia ja on tällä hetkellä naisten curlingmaajoukkueen kapteeni. Ammatiltaan hän on maskeeraaja-kampaaja.
Kauste oli mukana Suomen sekajoukkueiden EM-pronssijoukkueessa vuonna 2012. Vuonna 2015 naisten EM-kilpailuissa Esbjergissä Kausteen kipparoima Suomen joukkue eteni ensimmäistä kertaa 18 vuoteen mitaliotteluihin. Suomi hävisi välieränsä Skotlannille mutta voitti pronssiottelussa emäntämaa Tanskan ja saavutti MM-kilpailupaikan lisäksi maan historian ensimmäisen naisten EM-mitalin. Pronssijoukkueeseen kuuluivat Kausteen lisäksi Milja Hellsten, Maija Salmiovirta, Marjo Hippi ja varapelaaja Jenni Räsänen. Kauste on kilpaillut EM-kilpailuissa viidesti, parhaana sijoituksenaan vuoden 2015 pronssi ja MM-kilpailuissa kerran, parhaana sijoituksenaan 11:s sija. Kauste edusti Suomea jo juniori-ikäisenä Tiina Kölhin kipparoimassa joukkueessa. Joukkue osallistui neljästi Euroopan MM-karsintaan ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi. Kauste osallistui vuoden 2018 talviolympialaisiin Pyeongchangissa sekanelinpeliin parinsa Tomi Rantamäen kanssa. He pelasivat kisoissa seitsemän ottelua joista voittivat vain yhden.
Kausteen isoveli Aku Kauste on myös maajoukkuetason curlingpelaaja.
Kauste toimi vuonna 2018 Suomen Euroviisu-edustajan Saara Aallon maskeeraajana.
Thomas Seebeck

Thomas Johann Seebeck (1770 Tallinna – 1831 Berliini) oli saksalainen fyysikko, joka tutki erityisesti lämpöoppia ja keksi termoparin käytön lämmön mittaamiseen.
Seebeck syntyi Tallinnassa varakkaaseen baltiansaksalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Göttingenin yliopistossa aluksi lääketiedettä, mutta kiinnostui enemmän fysiikasta. Tiedemiesurallaan hän tutki väri- ja lämpöoppia. Hän totesi sokeriliuoksen aiheuttaman polarisaatiotason muutoksen ja tutki lämmön ja sähkön välisiä ilmiöitä. Seebeckin ilmiöksi kutsutaan fysikaalista ilmiötä, jossa lämpötilaero aiheuttaa jännitteen kahden eri materiaalin välille.
Pierre Njanka

Pierre Djaka Njanka-Beyaka (s. 15. maaliskuuta 1975 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi indonesialaista Persisam Putra Samarindaa kaudella 2013.
Njanka pelasi Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä kausina 1999–2000, 2000–2001 ja 2002–2003 yhteensä 63 ottelua, joista 54 RC Strasbourgissa ja yhdeksän CS Sedan Ardennesissa. Hän voitti RC Strasbourgissa Ranskan cupin kaudella 2000–2001. Njanka pelasi pääsarjatasolla myös Kamerunissa, Sveitsissä, Tunisiassa, Saudi-Arabiassa ja Indonesiassa.
Kamerunin maajoukkueessa Njanka pelasi 37 ottelua ja teki kaksi maalia vuosina 1998–2003. Hän oli mukana kuudessa arvoturnauksessa: MM-kilpailuissa 1998, jossa hän teki maalin Itävaltaa vastaan, ja 2002, jossa hän pääsi kentälle vain vaihtopelaajana yhden ottelun lopussa, Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2000 ja 2004 sekä Maanosaliittojen cupissa 2001 ja 2003. Näissä Njanka saavutti Afrikan-mestaruuden 2000 ja Maanosaliittojen cupin hopeaa 2003.
Saavutukset.
RC Strasbourg
Arema
Kamerunin maajoukkue
Yrjö Kaloniemi

Yrjö Albert Kaloniemi, vuoteen 1935 Calonius (19. kesäkuuta 1901 Juuka – 18. lokakuuta 1975 Lahti) oli suomalainen voimistelun opettaja ja Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja.
Kaloniemen vanhemmat olivat kruununvouti Johan Matias Calonius ja Ellen Maria Engelberg ja puoliso vuodesta 1931 Siiri Aliina Sundström. Kaloniemi oli nuorena monipuolinen urheilija, joka harrasti useita eri lajeja ja kilpaili niissä piiritasolla. Urheilujärjestötyön hän aloitti Kouvolassa 1924, kun oli mukana perustamassa Kouvolan Urheilijat -seuran hiihto-osastoa ja tuli valituksi sen johtokunnan puheenjohtajaksi. Samana vuonna Kaloniemi ryhtyi työskentelemään Kymenlaakson suojeluskuntapiirin urheiluohjaajana. SVUL:n Kymenlaakson piirin voimisteluneuvojana hän toimi 1926–1934.
Vuonna 1934 Kaloniemi siirtyi Lahteen, jossa hän toimi Lahden lyseon voimistelun, urheilun ja terveysopin lehtorina. Ura järjestötoiminnassa, erityisesti hiihtourheilun parissa, jatkui Lahteen siirtymisen jälkeen. Suomen Hiihtoliiton johtavissa luottamustehtävissä Kaloniemi ehti toimia 27 vuotta, samoin kuin kouluttajana, tuomarina ja suomalaisten kilpahiihtojoukkueiden johtajana, kuten Garmisch-Partenkirchenin, St. Moritzin ja Oslon talviolympialaisissa sekä lukuisten MM-hiihtojen Suomen hiihtojoukkueen johtajana. Kaloniemi työskenteli ajoittain myös urheilutoimittajana ja oli selostamassa urheilukilpailuja. Hän aloitti Suomen Hiihtoliiton vuosikirjan toimittamisen 1930-luvulla ja laati liiton kilpailusäännöt ja hiihtomerkkijärjestelmän perusteet. Opintomatkoja ulkomaille Kaloniemi teki jo 1920-luvulta alkaen ja edusti Suomea useissa hiihdon kansainvälisissä kongresseissa. Hän osallistui aktiivisti Salpausselän kisojen järjestelyihin. Hän toimi vuosina 1941–1942 ja 1956–1961 kisojen järjestelyvastuussa. Hiihdon maailmanmestaruuskisoissa 1958, jotka järjestettiin Lahdessa, hän oli järjestelytoimikunnan puheenjohtaja. Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana Kaloniemi toimi yli kymmenen vuotta, vuodesta 1942 vuoteen 1954, jolloin häntä seurasi tehtävässä Akseli Kaskela. 
Urheilun järjestötoiminnan lisäksi hän toimi Lahdessa kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Yli-intendentinvirasto

Yli-intendentinvirasto () oli Tukholmassa toiminut Ruotsin valtion virasto, jonka tehtävänä oli valvoa julkisin varoin toteutettavaa rakentamista valtakunnassa. Suunnitelmat oli lähetettävä virastoon tarkastusta varten ja lisäksi kuninkaan tuli hyväksyä ne. Yli-intendentinvirastossa myös suunniteltiin julkisia rakennuksia.
Kun Suomi liitettiin osaksi Venäjää vuonna 1809, julkisen rakentamisen valvonta Suomessa siirtyi rakennushallituksen edeltäjälle, syyskuussa 1811 perustetulle Intendentinkonttorille.
Historia.
Ruotsin noustua 1600-luvun jälkipuoliskolla suurvallaksi valtion kiinteistöjä hallinnoi kamarikollegio. Vuonna 1697 arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi sai kuningas Kaarle XII:lta tehtäväkseen suunnitella uuden kuninkaanlinnan tulipalossa tuhoutuneen Tre Kronor -linnan tilalle. Samalla perustettiin myös yli-intendentinvirasto ja Tessinistä tuli ensimmäinen yli-intendentti, jolla oli komealta kalskahtava virkanimike ja ennennäkemätön toimivalta. Myöhempiä viranhaltijoita olivat muun muassa Carl Hårleman, Carl Johan Cronstedt ja Carl Fredrik Adelcrantz. Ruotsi menetti Suomen 1809. Vuonna 1818 yli-intendentinvirastosta tuli itsenäinen virasto, joka oli suoraan kuninkaan alainen ja jolla oli oma talousarvio. Yli-intendentinviraston tärkeimmäksi tehtäväksi tuli tarkastaa julkisten rakennusten suunnitelmat, suurin osa näistä oli kirkkoja. Valtakunnanmarsalkanvirasto hoiti linnat, yli-intendentinvirasto kruunun muut rakennukset Tukholmassa ja kuninkaankartanot muualla maassa. Yli-intendentti ei enää välttämättä ollut arkkitehti, vaan saattoi olla taiteesta kiinnostunut virkamies. 1800-luvun lopulla hyvinvointi kasvoi ja valtion rakennusten määrä lisääntyi, mutta suurimmasta osasta rakennuksia vastasi tuolloin jokin muu valtion virasto kuin yli-intendentinvirasto. Siitä muodostettiin vuonna 1918 Kuninkaallinen rakennushallitus (Kungliga byggnadsstyrelsen).
Uus-Lavola

Uus-Lavola on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin läntisellä alueella.
Uus-Lavola oli Lappeen suurin taajamamainen alue. Se ja viereinen Lavola ovat syntyneet Lavolan maarekisterikylän maille. Uus-Lavolan asutus alkoi rakentua 1930-luvulla, ja pääosa nykyisestä rakennuskannasta on valmistunut 1970-luvulta alkaen. Lukuun ottamatta muutamaa 1950-luvulla rakennettua kerrostaloa asutus on täysin pientaloasutusta. Uus-Lavolan tilastoalueella on 2 619 asukasta.
Kaupunginosassa on pieni päivittäistavarakauppa ja kioski-baari, mutta muut alueen palvelut ovat sijoittuneet läheiseen Sammonlahteen. Uus-Lavolassa sijaitsee vuonna 1949 valmistunut Lavolan koulu, jonka suunnitteli Jalmari Lankinen. Jalkapalloseura PEPO Lappeenranta on lähtöisin Uus-Lavolasta.
Kaupunginosaa rajaavat Kaivokorvenpuisto ja Sammonlahdenpuisto pohjoisessa, Helsingintie idässä, Salpausselänkatu etelässä ja maaseutu lännessä. Uus-Lavolan naapurikaupunginosia ovat Skinnarila, Sammonlahti, Lavola ja Ruoholampi.
Libertaristinen paternalismi

Libertaristinen paternalismi on idea siitä, että ihmisiä voidaan auttaa tekemään heidän omalta kannaltaan parempia päätöksiä heikentämättä heidän valinnanvapauttaan. Idean esittelivät Richard Thaler ja Cass Sunstein vuonna 2003 ilmestyneessä taloustieteellisessä artikkelissaan.
Thaler ja Sunstein popularisoivat ideaa esittelemällä libertaristisen paternalismin käytännön sovelluksia kirjassaan "Nudge".
Asymmetrinen paternalismi.
Asymmetrinen paternalismi (myös "epäsymmetrinen paternalismi") on libertaristiseen paternalismiin läheisesti liittyvä konsepti, jonka mukaan rajoitetusti rationaalisia päätöksentekijöitä on mahdollista auttaa tekemään parempia päätöksiä (toisin sanoen välttämään kalliita virheitä) aiheuttamatta samanaikaisesti merkittävää vahinkoa rationaalisille päätöksentekijöille. Konseptin esitteli joukko käyttäytymistaloustieteen tutkijoita tieteellisessä artikkelissaan vuonna 2003.
Harold ja Maude

Harold ja Maude ("Harold and Maude") on yhdysvaltalainen musta komediaelokuva vuodelta 1971. Sen on ohjannut Hal Ashby ja sen päärooleja, 19-vuotiasta rikkaan perheen poikaa ja eksentristä vanhaa naista esittävät Bud Cort ja Ruth Gordon. Kulttimaineeseen nousseen elokuvan musiikkina kuullaan monta brittiläisen Cat Stevensin laulua.
Juoni.
Teini-ikäinen Harold on upporikkaan äidin poika, joka ihailee kuolemaa ja jonka harrastuksena on oman itsemurhansa toistuva lavastaminen mitä näyttävimmin keinoin. Kaikkeen tottunut etäinen äiti (Vivian Pickles) ei tästä juuri hätkähdä. Harold käy myös mielellään vieraiden ihmisten hautajaisissa, jollaisissa hän kerran tapaa hengenheimolaisensa, 79-vuotiaan ikinuoren naisen, joka on nuoruudessaan selviytynyt keskitysleiriltä ja siksi yhtä innostunut elämästä kuin Harold kuolemasta. Epätodennäköisestä parista tulee pian ystäviä ja lopulta rakastavaisia, kunnes Mauden kuolema saa Haroldin ensin pois tolaltaan mutta myös näkemään elämän entistä terveemmin.
Tuotanto.
"Harold ja Maude" perustuu Colin Higginsin Kalifornian yliopiston elokuvakoulussa tekemään 20-minuuttiseen lopputyöhön, jonka käsikirjoitusta hän näytti elokuvatuottaja Edward Lewisin vaimolle työskennellessään heidän uima-altaansa hoitajana. Rouva Lewis sai miehensäkin lukemaan käsikirjoituksen, ja tämä puolestaan Paramount Picturesin Stanley Jaffen innostumaan siitä. Vastavalmistuneen Higginsin oli sopimuksen mukaan tarkoitus myös ohjata elokuva, mutta testikohtaukset eivät tyydyttäneet studiopomoja, ja ohjaajaksi otettiin Hal Ashby. Higginsistä tehtiin kuitenkin elokuvan toinen tuottaja, jolloin hän sai olla mukana kuvauksissa ja opiskella ohjausta Ashbyltä.
Vastaanotto.
"Harold ja Maude" ei saanut ensi-iltansa aikaan paljoakaan katsojia eikä ymmärrystä kriitikoiltakaan, mutta se alkoi kerätä kulttisuosiota yhdysvaltalaisten yliopistojen elokuvakerhoissa. Nykyisin Harold ja Maude noteerataan monilla kaikkien aikojen parhaiden elokuvien listoilla. Vuonna 1997 elokuva otettiin mukaan National Film Registryn kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien elokuvien kokoelmaan. Vuonna 2000 American Film Institute otti "Haroldin ja Mauden" ja listoilleen ja vuonna 2006 se pääsi AFI:n listalle sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta. Vuonna 2017 myös BBC:n kansainvälisessä kriitikkoäänestyksessä "Harold ja Maude" nousi kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle. 
Elokuvan pohjalta tuotiin vuonna 1980 näytelmäversio Broadwaylle, mutta sen suosio riitti vain neljään näytäntöön. Näytelmän ranskankielistä versiota sen sijaan esitettiin Pariisissa vuosikausia. Vuonna 2005 sai kantaesityksensä tarinan pohjalta tehty musikaali. Sen libretisti on muun muassa "The Fantasticks" -musikaalin kirjoittaja Tom Jones ja säveltäjä Joseph Thalken.
Suomen televisiokanavilla "Harold ja Maude" on esitetty Kolmostelevisiossa kesäkuussa 1988, Yle TV1 -kanavalla toukokuussa 2004 ja Yle Teemalla marraskuussa 2015.
Lahden Seudun Ekonomit

Lahden Seudun Ekonomit ry on Suomen Ekonomien Päijät-Hämeessä toimiva jäsenyhdistys. Se on perustettu 23. lokakuuta 1946. Yhdistys järjestää koulutustilaisuuksia, kiertokäyntejä maakunnan eri alojen yrityksissä sekä sosiaalisia tapahtumia. 
Yhdistyksellä on vuosittain kaksi sääntömääräistä kokousta: syksyllä "vaalikokous" ja keväällä "tilikokous".
Atjurjevon piiri

Atjurjevon piiri () on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1937 perustetun piirin pinta-ala on 827,1 neliökilometriä. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2015).
Atjurjevon piiri sijaitsee Mordvan tasavallan länsiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Temnikovin, idässä Krasnoslobodskin, kaakossa Kovylkinon sekä lounaassa ja lännessä Torbejevon piireihin.
Piirin itäosassa on metsäaroa ja länsiosassa sekametsää. Tärkeimmät joet ovat Javas, Ljatša ja Šustrui. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi ja hiekka.
Hallinnollinen keskus on Atjurjevon kylä. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Atjurjevo, Arga, Bolšoi Šustrui, Dmitrijev Usad, Kamenka, Kišaly, Kurtaški, Mordovskaja Kozlovka, Novotšadovo, Perevesje, Strelnikovo ja Volno-Nikolskoje. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mokšalaisia ja tataareja.
Piirin läpi kulkee Moskovan ja Saranskin välinen maantie. Pääelinkeino on maatalous, joka tuottaa viljaa, perunaa, lihaa, maitoa ja villaa. Paikallislehtenä ilmestyy "Selskije vesti".
Bellman ja balalaikka

Bellman ja balalaikka on Helsingin balalaikkaorkesterin julkaisema äänite vuodelta 2015. 
Oskari Nokso-Koivisto laulaa konsertissa valikoiman Carl Michael Bellmanin lauluja suomeksi. Sovitukset venäläisille perinnesoittimille on tehnyt Jevgeni Antonov. Orkesteria johtaa Gennadi Klykov.
Ricarda Haaser

Ricarda Haaser (s. 10. syyskuuta 1993) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SV Achensee -seuraa.
Haaser sijoittui Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 alppiyhdistetyssä yhdeksänneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli samassa lajissa kolmastoista. Ären MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa 15:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Haaser saavutti alppiyhdistetyn pronssia, ja saman teki hänen Raphael-veljensä miesten alppiyhdistetyssä seuraavana päivänä.
Haaser kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin suurpujottelussa marraskuussa 2015 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lenzerheiden alppiyhdistetyssä maaliskuussa 2016. Hän sijoittui sittemmin kymmenenneksi myös suurpujottelussa, supersuurpujottelussa ja syöksylaskussa ennen kuin saavutti paremman sijoituksen oltuaan viides Crans-Montanan alppiyhdistetyssä helmikuussa 2017. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Ofterschwangin suurpujottelussa maaliskuussa 2018.
Haaser voitti alppihiihdon Eurooppa-cupin kokonaiskilpailun ja suurpujottelucupin kaudella 2014–2015. Hän on voittanut neljä Eurooppa-cupin suurpujottelukilpailua.
Estelle Alphand

Estelle Alphand (s. 23. huhtikuuta 1995 Briançon, Ranska) on ruotsalainen alppihiihtäjä, joka edustaa ranskalaista CS Serre Chevalier -seuraa. Alphandilla on Ranskan ja Ruotsin kaksoiskansalaisuus, ja hän edustaa Ruotsia kaudesta 2017–2018 alkaen.
Alphand voitti supersuurpujottelussa kultaa nuorten talviolympialaisissa 2012. Suurpujottelussa ja superalppiyhdistetyssä hän saavutti hopeaa. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja oli parisuurpujottelussa kolmastoista. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia sekajoukkuekilpailussa.
Alppihiihdon maailmancupissa Alphand kilpaili ensimmäisen kerran Ofterschwangin suurpujottelussa maaliskuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin suurpujottelussa marraskuussa 2015 oltuaan 21:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Lienzin pujottelussa joulukuussa 2017. Se on hänen paras maailmancupsijansa edelleen helmikuussa 2021.
Kuuma Ankanpoikanen

Kuuma Ankanpoikanen on vuonna 2008 perustettu turkulainen nykynukketeatteriryhmä, joka tekee esityksiä aikuisille ja lapsille. Nukketeatterin lisäksi sen ohjelmistoon kuuluu muun muassa naamioimprovisatorisia katuteatteriesityksiä.
Jäsenet.
Kuuman Ankanpoikasen jäseniä ovat Merja Pöyhönen, Antti-Juhani Manninen, Lotta Virtanen, Hilla Väyrynen, Anna-Kaisa Kuisma (o.s. Väänänen), Pia Kalenius ja Outi Herrainsilta.
Akatsuki

Akatsuki, tunnettu myös nimillä Venus Climate Orbiter (VCO) ja Planet-C, on japanilainen Venus-luotain. Se laukaistiin 20. toukokuuta 2010 H-IIA -raketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta Japanista. Joulukuussa 2010 aiottu Venuksen kiertoradalle asettuminen epäonnistui päämoottorin vian vuoksi. Luotain kuitenkin matkasi sellaisella radalla, että se saapui uudelleen Venuksen lähelle joulukuussa 2015, jolloin se saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Tällöin Akatsukista tuli Japanin ensimmäinen planeetta-satelliittiluotain.
Akatsukin massa on 520 kg. Tutkimuslaitteina luotaimella on kaasukehää havainnoivia instrumentteja, joilla pyritään ensisijaisesti havainnoimaan infrapuna-alueella Venuksen tulivuoritoimintaa sekä kaasukehän salamointia.
Lento.
Luotaimen oli tarkoitus asettua Venuksen kiertoradalle joulukuussa 2010, mutta ratamanööveri epäonnistui, kun luotaimen päämoottori toimi venttiilivian vuoksi vain 3 minuuttia aiotun 12 sijaan. Epäonnistumisen vuoksi Akatsuki lensi Venuksen ohi radalla jolla se osui uudestaan lähelle planeettaa joulukuussa 2015. Vaikka luotain joutui aiottua lähemmäksi Aurinkoa ja kärsi sen vuoksi ylikuumenemisesta, se on vikaantunutta päämoottoria lukuun ottamatta toimintakunnossa, ja suoritti 11. lokakuuta 2015 onnistuneen ratamuutoksen.
Akatsukin palatessa Venuksen lähelle joulukuussa 2015 JAXAn suunnitelmana oli käyttää ratamanööveriin päämoottorin sijaan luotaimen ohjausmoottoreita rikkinäisen päämoottorin sijaan. Lisäksi jos jarrutus ei ensimmäisillä ohjausmoottoreilla onnistuisi, voitaisiin luotain pyöräyttää ympäri käyttäen sen toisen puolen ohjausmoottoreita. 9. joulukuuta 2015 00:51 Suomen aikaa luotain saapui sopivalle kohdalle, ja ensimmäisiä ohjausmoottoreita käyttämällä Akatsuki saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Ratamanööveri onnistui ja luotain asettui soikealle radalle noin 440 000 km x 400 km ja kolme astetta kallelleen suhteessa päiväntasaajan. Kiertoaika on 13 Maan vuorokautta ja 14 tuntia.
Radalla.
Huhtikuussa 2016 tehdyn ratamanööverin jälkeen rata on kaukaisimmillaan noin 400 000 km ja lähimmillään noin 1000 km planeetan pilvistä. Kun Akatsuki aloitti havaintotoimintansa, se oli ainoa Venuksen radalla oleva luotain. Havainnoissaan Akatsuki keskittyy suunnitellusti kaasukehän havainnointiin viidellä kamerallaan. Yhdellä kameralla pyritään saamaan ensimmäistä kerta kuva Venuksen salamoista, kahdella infrapunakameralla kuvataan pilviä, ultraviolettikameralla kartoitetaan kaasukehän kaasuja ja yhdellä infrapunakameralla pyritään havaitsemaan aktiivisia tulivuoria.
Luotain.
Havaintolaitteita Akatsukissa on kuusi:
Luotain pystyy kuvaamaan viidellä kamerallaan Venusta laajalla aallonpituusalueella ultravioletista infrapunasäteilyyn saakka. Venuksen tapauksessa ultraviolettihavainnot ovat erityisen tärkeitä, koska niiden avulla voidaan kartoittaa hyvin kaasukehää ja esimerkiksi siinä olevaa rikkidioksidia. Infrapunaisen avulla voidaan saada selville pilvikerroksen rakenteita sekä nähdä joissain tapauksissa jopa planeetan pinnalle saakka.
Tyler Randell

Tyler Randell (s. 15. kesäkuuta 1991, Brampton, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Boston Bruinsin organisaatiossa. Hän on Bruinsin kuudennen kierroksen varaus . 
Ura pelaajana.
Randell varattiin OHL:ään ensimmäisellä kierroksella numerolla 14 Belleville Bullsiin vuonna 2009. Hän pelasi OHL:ssä yhteensä 267 ottelua Belleville Bullsissa sekä Kitchener Rangersissa. Niissä hän teki 68 maalia sekä 43 syöttöpistettä eli yhteensä 111 tehopistettä. Lisäksi hänelle kertyi 392 rangaistusminuuttia. Kauden 2008–2009 jälkeen Boston Bruins varasi Randellin kuudennella kierroksella . 18. huhtikuuta 2011 Boston solmi Randellin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. 18. kesäkuuta 2015 Randell teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Bruinsin kanssa.
Syklo-oksigenaasi

Syklo-oksigenaasi eli prostaglandiiniendoperoksidisyntaasi on entsyymi, joka hapettaa rasvahapot kuten arakidonihapon endoperoksideiksi, joita eliöt käyttävät prostanoidien kuten prostaglandiinien ja tromboksaanien biosynteesiin. Entsyymi on tärkeä muun muassa tulehdusreaktioiden yhteydessä ja useat tulehduskipulääkkeet vaikuttavat estämällä sitä. Syklo-oksigenaasin EC-numero on 1.14.99.1. Entsyymiä tavataan aitotumaisista eliöistä.
Rakenne ja toiminta.
Ihmisen syklo-oksigenaasista tunnetaan kolme isoentsyymiä syklo-oksigenaasit 1, 2 ja 3 (COX-1, COX-2 ja COX-3). Näistä COX-1 ja COX-2 ovat rakenteeltaan dimeerejä, jotka koostuvat kahdesta identtisestä massaltaan noin 70 kDa olevasta alayksiköstä. COX-2-isoentsyymissä on lähellä C-terminaalia 18 aminohapon sekvenssi ja tämä muodostuu substraatin sitoutumiselle taskun, joka puuttuu COX-1-isoentsyymistä. Syklo-oksigenaasi kykenee hapettamaan useita 18 tai 20 hiiliatomia sisältäviä tyydyttymättömiä rasvahappoja orgaanisiksi peroksideiksi. Tärkein hapettuva rasvahappo on arakidonihappo, josta muodostuu prostaglandiini H2, josta muodostuu edelleen prostaglandiineja, tromboksaaneja ja prostasykliiniä.
COX-1-isoentsyymin tehtävänä on tuottaa pieniä määriä tromboksaaneja muun muassa auttamaan verihiutaleita tarttumaan toisiinsa. Sen sijaan syklo-oksigenaasi 2:ta erittyy terveissä soluissa vain vähän. Se aktivoituu tulehdustiloissa muun muassa sytokiinien ja eräiden bakteerien tuottamien kasvutekijöiden vaikutuksesta.
Syklo-oksigenaasi tarvitsee katalyyttisen aktiivisuuden aikaansaamiseksi koentsyymikseen hemiryhmään sitoutuneen rautaionin. Entsyymin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa entsyymi vastaanottaa protonin esimerkiksi arakidonihapolta alyylisessä asemassa sijaitsevasta C-13-hiiliatomilta. Radikaalin muodostumiseen osallistuvat hemiryhmä ja entsyymin tyrosiiniaminohappo. Tämä radikaali toisiintuu toiseksi radikaaliksi ja tämän jälkeen happimolekyyli reagoi radikaalin kanssa muodostaen orgaanisen peroksidin ja uuden radikaalin. Näitä vaiheita seuraa useita radikaali reaktioita esimerkiksi radikaalin syklisoituminen ja kaksoissidoksen hapettuminen hydroksyyliryhmäksi.
Syklo-oksigenaasin inhibiittorit.
Useiden tulehduskipulääkkeiden tulehdusta lieventävä vaikutusmekanismi perustuu syklo-oksigenaasin inhibiitioon, minkä seurauksena prostaglandiinien biosynteesi estyy. Niin kutsutut perinteiset tulehduskipulääkkeet kuten ibuprofeeni ja asetyylisalisyylihappo estävät sekä COX-1- että COX2-isoentsyymien toimintaa. On myös kehitetty COX-2-selektiivisiä inhibiittoreita kuten selekoksibi, rofekoksibi ja etorikoksibi, jotka sitoutuvat COX-2--isoentsyymin hydrofobiseen sitoutumiskohtaan, mutta eivät pääse sitoutumaan sinne COX-1-entsyymin tapauksessa erilaisen rakenteen aiheuttaman steerisen esteen vuoksi.
Jurmon kappeli

Jurmon kappeli (ruots. "Jurmo kapell") on kirkkorakennus Jurmon saarella entisen Korppoon kunnan alueella Paraisilla. Kappeli on yksi Korppoon ruotsinkielisen kappeliseurakunnan alueen kuudesta kirkollisesta rakennuksesta ja valmistunut vuonna 1846. Sen tekijä on korppoolainen kirvesmies Adolf Abraham Gräneback.
Kappeli on seurakunnan omistuksessa ja sen samoin kuin kappelin ympärillä olevan pienen hautausmaan kunnossapidosta vastaavat asukkaat talkoovoimin. Kappelissa järjestetään jumalanpalvelus kerran vuodessa, perinteisesti heinäkuun toisena sunnuntaina. Kappeli on auki kesäisin hiljentymistä ja tutustumista varten ja käytössä myös kirkollisiin toimituksiin.
Nykyinen kappeli on saaren kolmas. Ensimmäinen kappeli oli korkealla Kappelinmäellä, sijaintinsa vuoksi sitä erehdyttiin pitämään pookina ja se oli siirrettävä alemmalle maastopaikalle. Toinen kappeli sijaitsi nykyisen kappelin paikalla ja oli rakennettu vuonna 1703. Rakennus oli 1800-luvun alkupuolella jo niin huonossa kunnossa, että siellä ei voitu pitää jumalanpalveluksia.
Furman University

Furman University on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinassa sijaitseva liberal arts college, joka on perustettu 1826. Greenvillen kaupungissa sijaitsevassa oppilaitoksessa on mahdollista suorittaa nelivuotisia bachelor-tutkintoja yli 40 pääaineessa.
Furman Universityssä on noin 2 700 opiskelijaa 46 Yhdysvaltojen osavaltiosta ja 53 maailman maasta. Tunnetuin suomalainen Furmanin alumni on nykyinen tasavallan presidentti Alexander Stubb, joka suoritti siellä valtiotieteen bachelor-tutkinnon vuonna 1993.
Kenneth Thompson (jääkiekkoilija)

Kenworthy James "Ken" Thompson (29. toukokuuta 1881, Oakengates, Englanti – 25. marraskuuta 1933) oli brittiläinen jääkiekkoilija. Hän pelasi Montrealissa muutaman kauden ajan amatöörijääkiekkoa sekä kahden kauden ajan ammattilaistasolla. Hän pelasi vuonna 1918 yhden ottelun NHL:ssä ennen lopettamistaan.
Thompson pelasi 14 ottelua Wanderersissa kaudella 1916–1917 National Hockey Associationin viimeisenä kautena. Tämän jälkeen hän pelasi yhden ottelun National Hockey Leaguen ensimmäisellä kaudella.
John Peers

John Peers (s. 25. heinäkuuta 1988 Melbourne) on australialainen tennispelaaja ja nelinpelin olympiavoittaja. Peers on keskittynyt nelinpeliin, jossa hän on voittanut urallaan 12 ATP-turnausta. Nelinpelin maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan toisena huhtikuussa 2017.
Grand Slam -turnauksissa Peers on päässyt loppuotteluun kolmesti; hän on hävinnyt kaksi kertaa, Wimbledonissa 2015 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2015, molemmissa Jamie Murrayn parina, ja voittanut kerran, Australian avoimissa 2017, Henri Kontisen parina. Ensimmäiset kolme nelinpelin ATP-turnausvoittoaan Peers saavutti vuonna 2013 Houstonissa, Gstaadissa ja Bangkokissa. Vuonna 2014 hän voitti Münchenin turnauksen ja vuonna 2015 Brisbanen ja Hampurin turnaukset. Kaikki nämä turnausvoitot hän saavutti Jamie Murrayn kanssa. Kaudesta 2016 lähtien Peers on pelannut suomalaisen Henri Kontisen kanssa. Vuonna 2016 hän saavutti Kontisen kanssa viisi turnausvoittoa, joista merkittävimpänä ATP-mestaruusturnaus kauden lopussa. Tammikuussa 2017 he voittivat Australian avoimet ja selviytyivät vuoden 2019 Australian avoimissa loppuotteluun ranskalaisparia Pierre-Hugues Herbert ja Nicolas Mahut vastaan, mutta hävisivät numeroin 4–6, 6–7 (1–7).
Kaudella 2024 Peers aloitti Harri Heliövaaran nelinpeliparina.
Andreas Alamommo

Andreas Alamommo (s. 23. joulukuuta 1998) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Alamommo debytoi mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2015 Rukalla. Continental Cupissa hän on kilpaillut vuodesta 2014 alkaen. Parhaimmillaan Alamommo on ollut Continental Cupin osakilpailussa neljäs, Engelbergissä 28. joulukuuta 2018.
Alamommo oli Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 suurmäen 34., normaalimäen 38. ja joukkuemäen kahdeksas. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimäessä 31:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi. 
Alamommo osallistui vuoden 2015 nuorten MM-kilpailuihin, jossa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 31:s. Saman vuoden Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Alamommo saavutti hopeaa joukkuekilpailusta.
Rovaniemeläinen ponnisti vuonna 2016 nuorten olympiafestivaaleilla Lillehammerissa HS100-mäestä kuudenneksi ja Râșnovin MM-kisoissa vastaavan kokoisesta mäestä 25:nneksi.
Karolína Grohová

Karolína Grohová (s. 21. marraskuuta 1990 Dvůr Králové nad Labem) on tšekkiläinen maastohiihtäjä. Hän edustaa Dukla Libereciä ja on erikoistunut sprintteihin.
Grohová oli vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa sprinti 38:s ja viestin kymmenes. Hän on osallistunut vuosien 2013 ja 2015 MM-kilpailuihin, parhaana henkilökohtaisena sijoituksenaan 34:s sija vuoden 2013 kilpailuiden sprintistä Val di Fiemmestä.
Maailmancupissa Grohová debytoi tammikuussa 2011 sijoittuen Liberecin sprintissä sijalle 29 ja ottaen näin maailmancup-uransa avauspisteet. Hänen paras sijoituksensa on 24. tila marraskuulta 2015 Kuusamon sprintistä.
Atjurjevo

Atjurjevo (, ) on kylä, maalaiskunta ja Atjurjevon piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Saranskin välisen maantien varrella 135 kilometriä Saranskista länteen. Kunnassa on 4 300 asukasta (vuonna 2015).
Atjurjevon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1443. Sen asukkaat ovat etupäässä mokšalaisia. Kylästä tuli piirikeskus vuonna 1937.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Atjurjevossa toimii muovitehdas. Palveluihin kuuluvat kaksi keskikoulua, musiikkikoulu, ammattikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, piirisairaala ja hotelli. Kylässä on vuonna 1862 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Saima Tawast-Rancken

Saima Hellin Maria Tawast-Rancken (9. lokakuuta 1900 Pieksämäki – 29. kesäkuuta 1983 Jäppilä) oli suomalainen lääkäri ja fysioterapian kehittäjä. Hän sai professorin arvonimen 1964.
Elämä ja ura.
Tawast-Ranckenin vanhemmat olivat August Tawast (1869–1920) ja Maria Henrika Varis (1868–1922). Tawast-Rancken kirjoitti ylioppilaaki Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta 1920, jonka jälkeen hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1933, ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. 
Tawast-Rancken työskenteli Helsingin yliopistollisen sairaalan alilääkärinä 1936–1958, HYKS:n kirurgian klinikan osastoylilääkärinä 1958–1966 ja Meilahden sairaalan osastoylilääkärinä 1966–1968. Lääkärintyönsä ohella hän toimi Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen tuntiopettajana 1945–1966, fysikaalisen lääketieteen dosenttina 1955–1967, Työväen akatemian opettajana 1935–1945 sekä Lääkintävoimisteluopiston lääkinnällisenä johtajana ja luennoitsijana 1944–1968. Lääkintävoimisteluopisto perustettiin hänen aloitteestaan Invalidisäätiön yhteyteen vuonna 1944.
Tawast-Rancken oli myös Lääkintöhallituksen tieteellisen neuvoston jäsen, Mannerheimliiton liittoneuvoston jäsen 1936–1962 sekä Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun liikuntatieteellisen osaston opetusta suunnittelevan valtion komitean jäsen 1960–1962. 
Perhe.
Saima Tawast-Ranckenin puoliso oli professori Dodo Rancken, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1930. Tawast-Ranckenilla oli ottolapsi, jonka hän adoptoi miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1940.