tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Rawls

John Rawls (21. helmikuuta 1921 – 24. marraskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen filosofi ja Harvardin yliopiston poliittisen filosofian professori. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun lopun moraali- ja yhteiskuntafilosofian tärkeimmistä nimistä. Rawls tuli tunnetuksi vuonna 1971 teoksellaan "Oikeudenmukaisuusteoria" ("A Theory of Justice"), jota pidetään yhtenä modernin poliittisen filosofian keskeisimmistä teoksista. 
Elämänvaiheet.
Rawls suoritti tohtorin tutkinnon Princetonin yliopistossa 1950 ja toimi aluksi tutkijana Oxfordin yliopistossa Britanniassa 1952–1953, sitten filosofian opettajana Cornellin yliopistossa vuoteen 1959, vierailevana professorina Harvardin yliopistossa 1959–1960 ja professorina MIT:ssä 1960–1962. Vuodesta 1962 alkaen hän opetti Harvardissa, josta sai professorin viran vuonna 1979. Rawlsin pääteos "Oikeudenmukaisuusteoria" ilmestyi vuonna 1971. Siinä hän pyrki perustelemaan, millainen yhteiskunnan perusrakenteen tulisi olla, ja se herätti poikkeuksellisen suurta huomiota. 
Ajattelu.
Teoksessaan Rawls hylkäsi perinteisen utilitaristisen opin, jonka mukaan sosiaaliset instituutiot on järjestetty oikein silloin, jos niiden tuottamien etujen määrä suhteessa haittoihin on mahdollisimman suuri. Hylkäämisen syyksi Rawls esitti sen, että oppi ei ota huomioon yksilöiden välisiä eroja, joten joitakin yksilöitä tai ryhmiä voitaisiin “uhrata” ja saada silti hyvä kokonaistulos. Sen sijaan Rawls otti lähtökohdaksi, että yhteiskunnan jokainen jäsen olisi aktiivinen oman elämänsuunnitelmansa toteuttaja ja oikeutettu saamaan yhteiskunnalta perushyödykkeitä ja turvaa. Olosuhteiden tulee olla kaikkia kohtaan reiluja.
Rawlsin keskeisimmät ajatukset ovat vapausperiaate ja eroperiaate. Vapausperiaatteen mukaan kaikille pitää taata mahdollisimman laajat vapaudet niin, etteivät ne rajoita toisten ihmisten samanlaisia vapauksia. Eroperiaatteen mukaan vain ne taloudelliset erot ovat oikeudenmukaisia, jotka maksimoivat sen kansalaisen aseman, joka loppujen lopuksi jää huonoimpaan asemaan. Joidenkin ihmisten kohdalla voidaan siis oikeuttaa korkeammat tulot, jos se hyödyttää myös vähäosaisimpia.
Toinen Rawlsin ajama ajatus on "tietämättömyyden verho". Ajatus on, että ihmisten pitää sopia moraalinormeista kuvitellen, että he eivät tiedä millaiseen asemaan yhteiskunnassa tulevat päätymään. Näin päädytään ratkaisuun, joka on kaikille paras mahdollinen. Muun muassa vapausperiaate ja eroperiaate syntyvät Rawlsin mukaan juuri tietämättömyyden verhon takana. 
Aiemmin John Harsanyi oli formalisoinut tietämättömyyden verhon matemaattisesti ja osoittanut sen johtavan utilitarismiin. 
Myöhemmätkin tutkijat ovat arvostelleet Rawlsin tapaa olettaa ihmisten olevan äärimmäisiä riskinkarttajia sen sijaan, että he maksimoisivat kokonaishyvinvoinnin tai keskimääräisen hyvinvoinnin. 
Kenneth Binmoren mukaan lukemattomat tutkijat ovat osoittaneet Rawlsin olevan heikolla pohjalla, ja oikeaoppinen päätösteoria osoittaa, että Rawlsin järkeilystä seuraa utilitarismi, kuten Harsanyi on todistanut. Binmore osoittaa saman väljemmin oletuksin.
Oikeudenmukaisuusteoria

Oikeudenmukaisuusteoria ("A Theory of Justice", 1971) on John Rawlsin kirja, jossa hän esitti teorian sosiaaliliberalistisen valtion moraalisiksi perusteluiksi. 
Tietämättömyyden verho.
Rawls lähtee muodostamaan oikeudenmukaisen yhteiskunnan periaatteita seuraavanlaisen kuvitteellisen tilanteen kautta. Joukko henkilöitä on päättämässä, minkälaisten periaatteiden mukaan heidän yhteiskuntansa tulisi toimia. He eivät päätöstilanteessa kuitenkaan tiedä, minkälaisessa yhteiskunnassa he elävät tai mikä on heidän oma asemansa siinä. Rawls kutsuu tilannetta tietämättömyyden verhon takana olemiseksi. Rawlsin tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt eivät tiedä edes sitä, mikä on heidän käsityksensä hyvästä elämästä tai mihin he pyrkivät elämässään tultuaan pois verhon takaa. Siksi heidän on yritettävä rakentaa sellaiset periaatteet, jotka mahdollistavat heille hyvän elämän, olipa se missä olosuhteissa hyvänsä. Oikeudenmukaisuuskäsitystä, joka tältä pohjalta muotoutuu, Rawls kutsuu oikeudenmukaisuudeksi ymmärrettynä reiluna pelinä.
Oikeus vapauteen ja eroperiaate.
Rawls uskoo, että tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt päätyvät seuraaviin periaatteisiin. Ensinnäkin he valitsevat ensimmäiseksi periaatteeksi oikeuden vapauteen. Jokaisella henkilöllä tulee olla oikeus niin suuriin perusvapauksiin, kuin sopii yhteen muiden kansalaisten samojen vapauksien kanssa. Toinen periaate on kaksiosainen. Sen mukaan yhteiskunnalliset ja taloudelliset eriarvoisuudet on järjestettävä siten, että yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevat hyötyvät niistä. Lisäksi eriarvoisuuden tulee liittyä sellaisiin asemiin tai virkoihin, jotka ovat kaikille avoimia.
Pääperiaatteiden muotoilun jälkeen ne on tarkoitus myös kirjata perustuslakiin. Näin turvataan käytännössä poliittisesti oikeudenmukainen yhteiskunta. Politiikassa yhtäläisen vapauden periaate muuttuu yhtäläisen osallistumisen periaatteeksi, jonka mukaan kaikilla kansalaisilla on oikeus osallistua prosesseihin, joilla lait määrätään.
Shareaza

Shareaza on vertaisverkko-ohjelma. Se käyttää eDonkey-verkkoa, sekä Gnutella- ja G2-verkkoja. (G2 on Shareazan oma Gnutellan pohjalta kehitetty protokolla, jolle tekijä antoi nimeksi "Gnutella 2". Tätä nimeä eivät muut Gnutella-ohjelmat kuitenkaan käytä.) Sillä voi ladata torrentteja kuten BitTorrentilla ja se osaa myös etsiä torrentteihin lisää lähteitä eDonkey-, Gnutella-, ja G2-verkoista.
Shareaza on avoin eikä se sisällä vakoiluohjelmia ("spyware") kuten KaZaA.
Ominaisuudet.
Shareaza-käyttäjillä on mahdollisuus reaaliaikaiseen keskusteluun keskenään ohjelman uusimpien versioiden sisältämän chat-palvelun avulla, jonka yhteydessä voi myös selata toisten käyttäjien jakamia tiedostoja. Shareaza sisältää myös helppokäyttöisen hakutoiminnon ja mediasoittimen, jolla voi toistaa musiikki- ja videotiedostoja. Shareaza sisältää myös "Library" (suom. "Kirjasto") ominaisuuden, jonka avulla on helppo hallita jakamiaan tiedostoja sekä jo haettuja että tällä hetkellä haussa olevia tiedostoja. Libraryyn tallentuu oletuksena myös tiedot kaikista tiedostoista joita koneellasi on ollut jaossa, ja kaikki jota olet hakenut, vaikka ne olisikin fyysisesti poistettu kiintolevyltä (ns. Ghost files) tarkoituksena helpottaa muiden hakuja.
Shareaza.com - osoitteen kaappaus.
19. joulukuuta 2007 projektin entinen domainosoite, shareaza.com, uudelleenohjattiin huijaussivulle, joka mainostaa Shareaza V4 - nimellä tunnettua ad- ja malwarea sisältävää latuasohjelmaa.
Mujahidin

Mujahidin, myös mujahedin tai mujahideen () tarkoittaa islamilaisia taistelijoita, jihadia käyviä muslimeita, uskonsotureita (yksikkö "mujahid").
Afganistan.
Tunnetuin asiayhteys sanalle löytyy Afganistanin sodasta 1979–1989, jossa mujahidin-sissit taistelivat Neuvostoliiton miehitysjoukkoja sekä sen valtaan nostamaa Afganistanin demokraattisen tasavallan kommunistihallitusta vastaan. Erilaisia islamilaisia ryhmittymiä edustaneita sissejä tukivat ennen kaikkea Pakistan, Saudi-Arabia ja Yhdysvallat. Presidentti Ronald Reagan kutsui mujahidineja 'Afganistanin vapaustaistelijoiksi'.
Olivier Roy arvioi sodan neljäntenä vuonna olleen vähintään 4000 leiriä, josta mujahidin-joukot toimivat. Suurin osa näistä toimi seitsemän maanpaossa Pakistanissa olleen puolueen alaisuudessa. Merkittävillä komentajilla oli komennossaan 300 tai suurempi joukko miehiä ja useita leirejä. Joukkoja yritettiin järjestää eri komentajien alle, jolloin komentaja Ahmad Shah Massoud sai komentoonsa kerrallaan 10 000 miestä sodan loppuvaiheessa Panjshirin laakson alueella Kabulin pohjoispuolella.
Joissain muissakin tilanteissa yhtenäisten joukkojen miesluku saattoi kasvaa kymmeneen tuhanteen satokauden jälkeen. Näin tapahtui muun muassa Neuvostoliiton laajojen hyökkäysten aikana itäisissä maakunnissa ja Khostin kaupungin piirityksen aikana. 
Mujahideenit voittivat sodan vuonna 1989 neuvostojoukkojen perääntyessä, ja Mohammad Najibullahin hallituksen kaatuessa vuonna 1992. Yhtenäistä hallintoa ei kyetty kuitenkaan järjestämään ja konflikti jatkui sisällissotana, kunnes Taliban-liike valloitti maan vuonna 1996 Mohammed Omarin johdolla.
Irak.
Mujahideen-nimitystä on käytetty myös Irakin sissijoukoista, jotka taistelevat Yhdysvaltain miehitystä ja sen asettamaa hallitusta vastaan. Mujahidin-joukkoihin on liittynyt taistelijoita sekä Irakin sunni- ja šiiamuslimeista. Termiä käytettiin erityisesti taistelijoista, jotka taistelivat Fallujahin piirityksen yhteydessä Yhdysvaltain merijalkaväkeä vastaan huhtikuussa 2004. Yhdysvaltain perääntymisen jälkeen Mujahideen partioivat kaupunkia ja valvoivat šaria-lain täytäntöönpanoa.
Hearts of Iron

Hearts of Iron on Paradox Interactiven kehittämä ja Strategy Firstin julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna 2002 Microsoft Windowsille, Mac OS:lle ja OS X:lle. Pelin jatko-osa "Hearts of Iron II" julkaistiin vuonna 2005. Peli on osa Hearts of Iron -pelisarjaa.
Pelissä on määrä ohjastaa lähes mitä tahansa toisen maailmansodan aikaista valtiota. Ennen pitkää suurimmissa koko maailman kattavissa pelin kampanjoissa on määrä liittyä johonkin liittokuntaan, joita on pelissä kolme: akselivallat ("Axis"), liittoutuneiksi kutsutut länsiliittoutuneet ("Allies") sekä Neuvostoliittoa ja sen satelliitteja edustava "Comintern".
Pelaaja asettuu eräänlaisen jumalhahmon rooliin maan johdossa: muun muassa oman maan vaalituloksia ja teknisen kehittelyn painopisteitä voi muokata pelin edetessä. Tärkein ohjattava osa-alue pelissä on kuitenkin armeija, jota rakennetaan Industrial Capacityksi (pelin pelaajien slangissa käytetään lyhennettä ”IC”) kutsutun teollisen kokonaistuotannon avulla ja jota johdetaan strategiselta tasolta.
Hernando de Soto

Hernando de Soto (n. 1496 tai 1497 – 21. toukokuuta 1542) oli espanjalainen löytöretkeilijä, joka tunnetaan Mississippijoen eurooppalaisena löytäjänä.
Elämäkerta.
De Soto syntyi Espanjan Extremadurassa köyhään aatelisperheeseen. Hänen opetuksestaan huolehti Pedrarias Davila, jonka mukana hän lähti 23-vuotiaana Amerikkaan. Vuonna 1532 hän liittyi Francisco Pizarron joukkoihin Perun valloituksessa. Hän palasi Espanjaan rikkaana miehenä, vastaanotti hallitsijan suosionosoitukset ja meni naimisiin Davilan tyttären kanssa.
Vuonna 1538 de Soto lähti omalla kustannuksellaan valloittamaan Floridaa etsiäkseen kultaa ja jalokiviä. Hänen joukkoihinsa liittyi 30. toukokuuta 1539 Tampa Bayssä 600 espanjalaista ja portugalilaista kavaljeeria. Neljän vuoden ajan he vaelsivat Kaakkois-Amerikassa aarteiden perässä. Alkuperäisasukkaat saivat de Soton miehineen tunkeutumaan yhä syvemmälle erämaihin harhaanjohtavilla lupauksillaan aarteista.
De Soto kuoli Mississippin rantatörmällä. Hänen seuraajansa kietoivat hänen ruumiinsa viittaan ja upottivat sen yöllä keskelle virtaa salatakseen hänen kuolemansa.
DeSoton piirikunta Mississippin osavaltiossa on nimetty Hernando de Soton mukaan. Hänen kuolinpaikkansa arvellaan olevan tämän piirikunnan länsirajan muodostavan Mississippijoen partaalla.
Suomen Big Band -mestaruuskilpailu

Suomen Big Band -mestaruuskilpailu pidetään joka toinen vuosi. Järjestäjinä ovat Suomen Big Band -yhdistys ja Imatra Big Band Festival. Välivuosina järjestetään big band -sävellyskilpailu.
Kilpailu on avoin kaikille Suomessa toimiville big bandeille. Edellytyksenä kilpailuun osallistumiselle on se, että orkesteri toimii vakituisesti eikä ole kilpailua varten koottu.
Voittajat.
Kilpailussa oli kaikille avoimen kilpailun (alla "senior-sarja") rinnalla vuosina 1984–1998 myös junior-sarja, johon osallistuvien orkestereiden soittajista suurimman osan oli oltava alle 25-vuotiaita.
Suomen Big Band -mestaruuskilpailun voittajat ovat olleet:
Suomen Big Band -yhdistys

Suomen Big Band -yhdistys (SBBY) perustettiin vuonna 1978 edistämään big band -musiikkia Suomessa ja tarjoamaan yhdysside suomalaisille orkestereille. Nykyään SBBY toimii yli neljänkymmenen suomalaisen big bandin katto-organisaationa järjestäen koulutusta sekä nuottimateriaalia jäsenilleen.
Vuonna 2004 SBBY käynnisti uudelleen Big band -orkesterien Suomen mestaruuskilpailut Imatralla.
Jäsenorkesterit Wikipediassa.
Seuraavista orkestereista löydät listätiedoja Wikipediasta:
Ppm

Parts per million, lyhenne ppm, on prosentin ja promillen kaltainen suhteellinen suhdeyksikkö, joka ilmaisee, kuinka monta miljoonasosaa jokin on jostakin.
 1 000 ppm = 1 ‰
10 000 ppm = 1 %
Ympäristömyrkkyjen ohjearvot, kuten suurin sallittu pitoisuus maaperässä, hengitysilmassa, juomavedessä tai ravinnossa, ilmoitetaan usein ppm:inä.
Esim. massassa ppm tarkoittaa samaa kuin mg/kg eli milligrammaa kilogrammassa.
Parts per billion eli ppb on toinen yleisesti käytetty suhdeyksikkö, joka vastaa miljardisosaa, eli yksi tuhannesosa ppm:stä.
Parts per trillion eli ppt on suhdeyksikkö, joka vastaa biljoonasosaa, eli yksi tuhannesosa ppb:stä.
Nämä eivät ole kansainvälisiä SI-yksikköjä. Etenkin ppb ja ppt ovat ongelmallisia, koska amerikkalaiset kutsuvat miljardia biljoonaksi ja biljoonaa triljoonaksi, ks. Suurten lukujen nimet. Siksi niitä olisi hyvä välttää ja käyttää esim. ng/g ja pg/g.
Muunnosohje.
Tilavuusosuuksia massapitoisuuksiksi muunnettaessa voidaan käyttää paineena esimerkiksi yhtä ilmakehää eli 101,3 kPa ja lämpötilana 20 °C. Näissä olosuhteissa on useimpien kaasujen moolitilavuus riittävällä tarkkuudella 24,1 litraa. Massapitoisuus lasketaan tilavuusosuudesta seuraavasti:
Massapitoisuus (mg/m³) = (Molekyylimassa (g/mol) / 24,1) × Tilavuusosuus (ppm)
Pulsari

Pulsari on eräs niin sanottu tähdenjäänne, neutronitähti, joka on syntynyt Aurinkoa huomattavasti massiivisemman tähden supernovaräjähdyksessä. Tähden uloimmat osat ovat räjähtäneet ympäröivään avaruuteen ja jäljelle jääneet sisusosat energiatuoton loppuessa luhistuvat oman painovoimansa alla äärimmäisen tiheään tilaan. Tässä tilassa atomien rakenne on murskaantunut pelkiksi neutroneiksi ja muiksi alkeishiukkasiksi. Pulsarin pieneksi romahtanut läpimitta (10–15 km) on säilyttänyt silti romahtaneen osan pyörimismäärän, joten pyörimisnopeus on kasvanut huikeisiin lukuihin (useita kierroksia sekunnissa). Nuorimmilla pulsareilla pyörimisnopeus on suurimmillaan, mutta se hidastuu hitaasti vuosimiljoonien kuluessa.
Nopeimmin pyörivä pulsari, PSR J1748-2446ad sijaitsee 28 000 valovuoden päässä Jousimiehen tähdistön suunnassa. Pulsari pyörii 716 kertaa sekunnissa itsensä ympäri.
Valtavasta painovoimastaan huolimatta pulsari ei pysy enää pallomaisena, vaan huikea pyörimisnopeus ja keskipakoisvoima venyttää sen litistyneeksi palloksi, ellipsoidiksi. Pulsarin voimakas magneettikenttä lähettää avaruuteen sähkömagneettista säteilyä pyörivän majakan tavoin. Taajaan sykkivistä pulsseista se on löydettykin ja nimensäkin saanut. Ensimmäinen pulsari PSR 1919+21 löydettiin Ketun tähdistöstä vuonna 1967. Sen jälkeen niitä on löydetty jo satoja.
Kun pulsarin luonnetta ei vielä tunnettu, taivaan tietystä pisteestä tulevat nopeat, säännöllisinä jatkuvat merkkipulssit luultiin aluksi vieraan sivilisaation lähettämiksi yhteydenottoyrityksiksi muille sivilisaatioille.
Pulsarin pulssit syntyvät neutronitähden pyöriessä nopeasti akselinsa ympäri.
Demilitarisointi

Demilitarisointi (, DMZ), jonka vastakohta on militarisointi tai remilitarisointi (uudelleen aseistaminen), tarkoittaa jonkin maantieteellisen alueen tyhjentämistä sotilaista, ampumatarvikkeista, aseista ja muusta sotilaallisesta aineksesta. Esimerkiksi Ahvenanmaa sekä Etelä- ja Pohjois-Korean välinen raja on demilitarisoitu Kansainliiton tai Yhdistyneiden kansakuntien (YK) päätöksellä.
Demilitarisoidulla alueella on yleensä YK:n sotilaita valvomassa rajan sotilaallista koskemattomuutta, esimerkiksi Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan välillä tai Etelä- ja Pohjois-Korean rajalinjalla. Demilitarisointi on nykyään harvinaista, sillä sodankäynti on muuttunut lähinnä sissisodaksi. 1950–1970-luvuilla demilitarisointi oli vielä yleistä.
Demilitarisointi muodostaa käytännössä niin sanotun demilitarisoidun vyöhykkeen kahden tai useamman ryhmittymän välillä. Demilitarisoinnilla saatetaan tarkoittaa myös sotilaskäytön muuntamista siviilikäyttöön tai puolueetonta aluetta eli neutraalia vyöhykettä. Yleensä alueet demilitarisoidaan jonkin sopimuksen nojalla, esimerkiksi Reininmaan demilitarisointi 1930-luvulla oli Locarnon sopimuksen takaamus.
Termin muu käyttö.
Venäjän hyökätessä Ukrainaan helmikuussa 2022 yksi sen julkistama propagandistinen tavoite oli Ukrainan demilitarisointi. Se tarkoitti Ukrainan riisumista väitetyistä joukkotuhoaseista.
Matti Vanhala

Matti Erkki Vanhala (31. tammikuuta 1946 Helsinki – 29. syyskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen talousvaikuttaja.
Vanhala oli koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti. Vanhala työskenteli vuodesta 1968 vuoteen 1970 valtiovarainministeriössä. Hän astui Suomen Pankin palvelukseen vuonna 1970 tutkijaksi ja kesäkuussa 1998 hänet nimitettiin Suomen Pankin pääjohtajaksi Sirkka Hämäläisen seuraajaksi. Euroopan keskuspankin neuvoston jäseneksi hänet valittiin vuonna 1998.
Vanhala osallistui Bilderberg-ryhmän kokoukseen vuonna 1999 ollessaan Suomen Pankin puheenjohtaja. Hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle pääjohtajan toimestaan vuoden 2004 huhtikuussa. Jo tätä ennen hän oli kahdesti pitkällä sairauslomalla. 
Matti Vanhala kuoli 58-vuotiaana 29. syyskuuta 2004. Hänellä oli todettu virtsarakon syöpä viisi vuotta aikaisemmin.
Sturmabteilung

Sturmabteilung, lyhenne SA (tarkoittaen 'rynnäkköjoukot' tai kirjaimellisesti 'myrskyosasto'), toimi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen NSDAP:n puolisotilaallisena järjestönä. Se oli tärkeä osa Adolf Hitlerin valtaannousua 1930-luvulla. SA:n miehiä kutsuttiin usein univormunsa mukaan ”ruskeapaidoiksi” erotuksena Schutzstaffel-joukkojen (SS) ”mustapaidoista”.
Historia.
Nimeä "Sturmabteilung" käytettiin alun alkaen saksalaisista erikoisjoukoista ensimmäisessä maailmansodassa. Suurten hyökkäysjoukkojen sijaan Sturmabteilung muodostui pienistä muutaman sotilaan ryhmistä. 
Münchenissä keväällä 1920 Hitler perusti "Ordnertruppeniksi" kutsutun joukon, joka muodostui lihaksikkaista natseista, entisistä sotilaista ja kapakkatappelijoista, joiden tehtävänä oli suojella häntä ja häiritä Hitlerin vastustajia. Sen alkuperäinen tehtävä oli toimia natsien kokouksissa henkivartijajoukkona. Pian sen nimeksi tuli "Sportabteilung" (peitenimi, joka tarkoitti 'urheilujaostoa'), jonka lyhenne oli SA. Vuoden 1921 loppupuolella nimeksi muutettiin "Sturmabteilung". SA ja NSDAP kiellettiin epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen ja perustettiin uudestaan vuonna 1925. Silloin SA:n alkuperäinen tehtävä siirtyi SS-joukoille.
1920-luvulla SA järjesti monia pieniä katutappeluita ("Zusammenstösse") ja muita väkivaltaisia yhteenottoja sosialistiryhmiä vastaan. Suositun johtajansa Ernst Röhmin alaisuudessa ryhmä kasvoi usean tuhannen miehen suuruiseksi ja sai vahvan aseman natsipuolueen sisällä.
Adolf Hitlerin astuessa valtaan vuonna 1933 SA:n merkitys kasvoi erityisen suureksi ja se näki itsensä Saksan armeijan korvaajana. Tämä vihastutti Reichswehrin, joka jo aiemmin oli katsonut karsaasti natsien valtapyrkimyksiä. Tilanne aiheutti jännitystä myös muissa natsijohtajissa, jotka näkivät Ernst Röhmin uhkana omille pyrkimyksilleen.
Saadakseen Saksan armeijan konservatiiviset voimat taakseen Hitler määräsi SA:n johtajien teloituksen 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1934 pitkien puukkojen yönä. Victor Lutzesta tuli SA:n uusi johtaja, ja sen painoarvo laski merkittävästi natsien keskuudessa.
Nürnbergin oikeudenkäynneissä toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 SA:ta ei tuomittu itsessään rikolliseksi järjestöksi toisin kuin esimerkiksi SS, mutta myös SA kuitenkin kiellettiin ja lakkautettiin.
Rytmi (lehti)

Rytmi oli suomalainen musiikkilehti, joka ilmestyi vuosina 1934–1937 ja uudelleen vuodesta 1949 lähtien, kunnes se vuoden 2014 alusta sulautettiin "Soundi"-lehteen. Se oli pitkään jazzmusiikin erikoislehti, kunnes 1900-luvun lopulla se laajensi aihepiiriään muuhunkin rytmimusiikkiin. Kustantajaa usein vaihtanut "Rytmi" oli yksi koko maailman pisimpään ilmestyneistä musiikkilehdistä.
Lehden lopettamisen jälkeen kustantaja jatkoi Rytmi.com-verkkosivuston julkaisua, jonka sisältö poikkesi "Soundin" verkkosivujen sisällöstä. Vuonna 2009 lehti vietti 75-vuotisjuhliaan ja ilmoitti olevansa maailman kolmanneksi vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt musiikkijulkaisu. "Rytmiä" kustansi loppuvuosina Pop Media.
"Rytmin" perusti Cecil H. Backmansson, joka tuki lehden toimintaa Rytmi-Pojat-orkesterin tuotoista. Jazzlehtenä aloittanut "Rytmi" on laajensi myöhemmin näkökulmaansa käsittämään myös esimerkiksi elokuvan, kirjat sekä populaari-ilmiöt.
Vuonna 1991 Rytmi yhdistyi "Musiikkiuutiset"-lehden kanssa ja lehden nimeksi tuli Rytmimusiikki. Vuonna 1994 Painatuskeskus Oy osti "Rytmimusiikki"-lehden Novomedia Oy:ltä.
Kesällä 2005 Pop Media osti "Rytmin". Siitä lähtien joulukuuhun 2008 lehden päätoimittajana toimi "Rumbankin" päätoimittajana toiminut Mikko Aaltonen. Vuoden 2009 alusta alkaen päätoimittajana toimi Heta Hyttinen.
Marraskuussa 2013 Pop Media ilmoitti, että "Rytmin" ilmestyminen lopetetaan vuoden lopussa, ja osa lehden sisällöstä viedään "Soundiin", lehteen, jonka Pop Media osti A-lehdiltä syyskuussa 2013. "Rytmin" toiminta jatkui verkossa.
Rumba (lehti)

Rumba on suomalainen rock- ja popmusiikkiin keskittyvä verkkojulkaisu. Vuosina 1983–2019 Rumba ilmestyi paperilehtenä. Kustantajana toimii Pop Media Oy.
Historia.
Lehden perustivat Rami Kuusinen ja Kimmo Miettinen yhdessä Kari Kivelän ja Virve Vallin kanssa. Kustantajana oli Kumibeat Ky. Rami Kuusinen toimi pitkään päätoimittajana.
Vuoden 1992 elokuussa Rumba alkoi julkaista Timo Pennasen koostamaa 50 Hittiä -listaa, joka yhdisti levymyynnin ja radiosoiton yhdeksi hittilistaksi. Joulukuussa 2007 ilmestyi viimeinen 50 Hittiä -lista.
Paperilehteä täydentävä nettiversio alkoi ilmestyä marraskuussa 1997.
Rumba ilmestyi kevääseen 2006 asti tabloidi-formaatissa. Kesästä 2006 alkaen Rumba oli kiiltäväkantinen ja noin 60-sivuinen. Lehti ilmestyi 18 kertaa vuonna 2009, vuonna 2010 se ilmestyi 16 kertaa ja lokakuusta 2011 alkaen se ilmestyi kerran kuussa. 
Vuonna 2015 Rumbaa julkaistiin viisi numeroa.
Rumban viimeinen painettu numero ilmestyi 24. toukokuuta 2019.
Soundi

Soundi on suomalainen rockmusiikkilehti. Lehteä kustantaa Pop Media. Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa, ja sen painos on 25 000 kappaletta. Lehti perustettiin vuonna 1975. Sen toimitus sijaitsee Tampereella.
Historia.
Soundin perustivat marraskuussa 1974 "Musa"-lehden kolme vuotta aiemmin perustaneet tamperelaiset Waldemar Wallenius ja Pekka Markkula yhdessä Timo Kanervan kanssa. He kyllästyivät "Musa"-lehden kustantajan jatkuviin työehtojen tiukennuksiin ja kokivat, ettei "Musa"-lehden toimittamiselle jää heiltä tarpeeksi aikaa kustantajan sanaristikkolehtien ja paikallislehden teolta. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Wallenius. Soundin ensimmäinen numero ilmestyi tammikuussa 1975. Elokuussa 1975 päätoimittajaksi tuli Kanerva. Vuoteen 1977 Soundia kustansi Avoin yhtiö Markkula &amp; Wallenius, jonka jälkeen kustantajaksi tuli Lehtijussit Oy, joka myöhemmin muutti nimekseen Fanzine Oy:n. Vuonna 1978 aletaan julkaista Soundi-kirjoja. Kirjoja olivat muun muassa Esa Saarisen ja Jan Blomstedtin "Punk-akatemia", Hunter S. Thompsonin "Suuri hainmetsästys" ja Juho Juntusen "Tuuliajolla". Kanervan mukaan lehti ei olisi pysynyt pystyssä ilman Soundi-kirjoja. 1980-luvun alussa Soundi oli kasvanut väkilukuun suhteutettuna maailman suurimmaksi musiikki­lehdeksi ja vuonna 1985 sitä myytiin kappalemääräisesti enemmän kuin mitään toista Manner-Euroopan musiikkilehteä. 
Toukokuussa 1992 Soundin kustantaja Fanzine Oy meni konkurssiin, ja lehden ilmestyminen keskeytyi. Kesäkuussa A-lehdet osti Soundin ja lehden julkaiseminen jatkui muutaman kuukauden kuluttua.
Toukokuussa 2013 päätoimittajana aloitti lehden toimitussihteeri Mikko Meriläinen. Kanerva toimi vastaavana päätoimittajana marraskuun 2013 loppuun asti. 
Pop Media osti "Soundin" syyskuussa 2013 A-lehdiltä. Liikevaihdoltaan ostetut toiminnot olivat noin miljoona euroa. Ennen kauppaa lehdellä oli seitemän kuukausipalkkaisia työntekijää, kaupan jälkeen muut kuin päätoimittaja irtisanottiin. Vuoden 2014 alusta saman kustantajan "Rytmi"-lehti ja "Soundi" yhdistettiin, ja yhdistynyt lehti ilmestyy nimellä "Soundi".
Päätoimittaja Mikko Meriläinen irtisanottiiin toimituksen viimeisenä vakituisena työntekijänä keväällä 2024 tuotannollisista ja taloudellisista syistä. Päätoimittajaksi valittiin Matti Riekki, jonka ensimmäinen päätoimittama lehti oli joulukuun 2024 numero.
Soundi-palkinto.
Soundi-palkinto on vuodesta 2005 alkaen merkittävälle suomalaiselle musiikkivaikuttajalle myönnetty tunnustus. Palkintona annettavan Taatto Taivahinen -patsaan on suunnitellut Juho Juntunen, ja sen valmistaa käsityönä taiteilija Christian Jütte. Vuodesta 2016 alkaen Soundi on myöntänyt vuosittain myös Master Of Pulpets -tulokaspalkinnon vuoden tulokkaalle. Master Of Pulpets -voittajille jaettavat diplomit ovat Ville Pirisen käsialaa.
Soundi-palkinnon ovat saaneet:
Master Of Pulpets -tulokaspalkinnon ovat saaneet:
...and Oceans

...and Oceans on suomalainen black metal -yhtye (myöhemmin industrial metal), joka perustettiin vuonna 1995. Pietarsaaresta ja Vaasasta sekä nykyään myös Helsingistä peräisin olevan yhtyeen tuotanto ottaa vaikutteita elektronisen musiikin ja raskaamman metallimusiikin parista. Yhtyeen ensimmäisten tuotosten sanoitukset ovat pääosin ruotsiksi, mutta uudemmilla levyillä on siirrytty englantiin.
Vuoden 2006 alussa yhtye vaihtoi nimensä Havoc Unitiksi. Havoc Unitin kokoonpano pyörittää myös black industrial -projektia nimeltä O.
Vuonna 2013 yhtyeen nimeksi vaihtui "Festerday".
Kesällä 2018 yhtye ilmoitti palaavansa keikkalavoille.
Kenny poistui kokoonpanosta laulajan roolista vuoden 2019 aikana. Tilalle saapui muun muassa Finntroll -yhtyeestä tuttu Mathias Lillmåns.
Uusin albumi on ”As in Gardens, So in Tombs”, joka julkaistiin 27. tammikuuta 2023.
Gordon Moore

Gordon Earle Moore (3. tammikuuta 1929 San Francisco – 24. maaliskuuta 2023 Havaiji) oli yhdysvaltalainen liikemies, Intelin toinen perustaja ja sen aiempi hallituksen puheenjohtaja. Hänet tunnetaan tietotekniikan kehittäjänä ja kenties parhaiten Mooren lakina tunnetusta havainnostaan, jonka hän julkaisi vuonna 1965 artikkelissa "Cramming more components onto integrated circuits". Havainnon mukaan transistorien määrä mikropiirillä kaksinkertaistuu noin joka toinen vuosi.
Moore opiskeli kemiaa UC Berkeleyssä ja suoritti tohtorin tutkinnon kemiassa ja fysiikassa Caltechissä. 1950-luvulla Moore ja seitsemän muuta lähtivät Shockley Semiconductorilta ja perustivat Fairchild Semiconductorin. Myöhemmin Moore perusti Intelin Robert Noycen kanssa.
Fairchildilla Mooren ryhmä kehitti IBM:lle piipohjaista transistoria toisen rinnakkaisen projektin kanssa samaan aikaan. Moore määritteli alumiinin ominaisuudet, joita tarvittiin sähkökytkentöjä varten. Lisäksi otettiin useita muita kehitysaskelia muun muassa valmistustekniikassa. Ryhmä kehitti uuden transistorin, jota esiteltiin tyyppinä 2N697 elokuussa 1958.
Vuonna 2014 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 6,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Yksityiselämä.
Moore meni naimisiin Betty Irene Whitakerin kanssa vuonna 1950.
Moore harrasti kalastusta ja matkusti harrastuksensa mukana paljon ulkomailla.
Moore kuoli kotonaan Havaijilla 24. maaliskuuta 2023.
David Hilbert

David Hilbert (23. tammikuuta 1862 Wehlau, lähellä Königsbergiä, Preussi (nykyinen Kaliningradin alue, Venäjä) – 14. helmikuuta 1943 Göttingen, Saksa) oli saksalainen matemaatikko. Häntä pidetään yhtenä 1800- ja 1900-lukujen merkityksellisimmistä matemaatikoista. Hilbert työskenteli laajasti matematiikan eri aloilla ja korjasi muun muassa Eukleideen geometrisen aksiomatisoinnin virheitä. Myöhemmin hänen työnsä pohjalta syntyi Hilbertin avaruuden käsite.
Mileva Marić

Mileva Marić (, 19. joulukuuta 1875 Titel – 4. elokuuta 1948 Zürich) oli serbialainen matemaatikko ja Albert Einsteinin ensimmäinen vaimo. Marićilla on väitetty olleen osuutta Einsteinin tutkimuksissa.
Marić aloitti lääketieteen opinnot Zürichin yliopistossa, mutta vaihtoi sitten Zürichin teknilliseen korkeakouluun, jossa Einsteinkin opiskeli. Hän oli vuosikurssinsa ainoa naispuolinen opiskelija. Lyhyen Heidelbergissä oleskelunsa jälkeen Marić palasi Sveitsiin. Hänen arvosanansa fysiikassa olivat erinomaiset, mutta menetetyn ajan ja raskauden vuoksi hän ei läpäissyt yliopiston loppukoetta edes toisella yrittämällä. Tammikuussa vuonna 1902 hän synnytti Lieserl-tyttären ja meni naimisiin Einsteinin kanssa 6. tammikuuta 1903. Einstein ja Marić erosivat virallisesti 1919 elettyään sitä ennen viisi vuotta erossa.
Pariskunta sai tyttären lisäksi kaksi poikaa. Marićin osuudesta Einsteinin keksintöihin ollaan erimielisiä: joidenkin mielestä Einstein sai häneltä pääajatuksensa, jotkut taas arvelevat Marićin auttaneen Einsteinia teorian matemaattisessa puolessa. Nämä spekulaatiot ovat syntyneet Einsteinin kirjeistä, joissa hän puhuu ”meidän” teoriastamme, ja siitä että Einstein lahjoitti Nobel-palkintorahansa Marićille. Marić oli aikanaan suostunut avioeroon vain sillä ehdolla, että saisi rahat kun Einstein saisi Nobel-palkinnon.
Fritz Todt

Fritz Todt (4. syyskuuta 1891 Pforzheim – 8. helmikuuta 1942) oli saksalainen insinööri, Organisation Todtin perustaja ja varustelusta vastaava Saksan valtakunnanministeri, "Reichsminister für Bewaffnung und Munition".
Nuoruus, opinnot ja työura.
Fritz Todt syntyi ylempään keskiluokkaan kuuluneeseen perheeseen. Hänen isänsä omisti tehtaan.
Todt aloitti 1911 opintonsa Münchenin teknillisessä yliopistossa. Hän palveli ensimmäisessa maailmansodassa aluksi jalkaväessä ja myöhemmin ilmavoimissa. Hänelle myönnettiin ansioistaan rautaristi. Sodan jälkeen vuonna 1920 hän päätti opintonsa Karlsruhessa ja alkoi työskennellä rakennusyhtiö Sager &amp; Woernerilla.
Todt liittyi varhaisessa vaiheessa tammikuussa 1922 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Vuonna 1931 hänestä tuli SA:n "Oberführer" ja puolueen taloustekniikan ja työvoimanvälityksen toimiston tekninen asiantuntija. Hän myös väitteli vuonna 1931 tohtoriksi (väitöskirjan otsikko oli: "Fehlerquellen beim Bau von Landstraßendecken aus Teer und Asphalt", ).
Toinen maailmansota.
Kun Adolf Hitleristä tuli Saksan valtakunnankansleri, Todt nimettiin Saksan tiestön ylitarkastajaksi ("Generalinspektor für das deutsche Straßenwesen") ja hänen vastuulleen tuli uusi moottoriteiden ("Reichsautobahnen") rakennusyhtiö. Todt sai vielä 1938 vastuulleen läntisen puolustuslinjan Siegfried-linjan rakentamisen. Hän perusti työpalvelujärjestö Organisation Todtin, jotta linja voitaisiin saada valmiiksi mahdollisimman nopeasti.
Todti nimettiin maaliskuussa 1940 varusteluministeriksi ("Reichsminister für Bewaffnung und Munition"). Hänen vastuullaan on muun muassa Atlantin vallin rakentaminen Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskan pohjoiselle rannikolle. Todt oli useasti erimielisyyksissä Hermann Göringin kanssa, mutta Hitler arvosti Todtia suuresti. Hitler teki tästä vuonna 1941 teiden, vesiteiden ja voimaloiden ylitarkastajan.
Neuvostoliittoon hyökkäämisen jälkeen Todtin vastuulle tuli infrastruktuurin jälleenrakentamisesta huolehtiminen. Tehtyään tarkastusretken itärintamalle hän ilmoitti Hitlerille, että ilman parempaa kalustoa ja tarvikkeita olisi parasta lopettaa sota Neuvostoliittoa vastaan. 
Vaikka Todt epäili vahvasti Saksan mahdollisuutta sodassa, hän palveli uskollisesti maatansa. Hän kuitenkin vältti läheisia suhteita puolueen johtohenkilöihin ja pyrki pysymään erossa kaikista valtataisteluista.
Varusteluministeri Todtin palatessa 8. helmikuuta 1942 Rastenburgista, jossa oli tavannut Hitlerin, häntä kuljettanut lentokone räjähti ja syöksyi maahan. Hänen seuraajansa Albert Speer oli ollut aikeissa osallistua samalle lennolle.
Hajime Sorayama

Hajime Sorayama (, s. 1947 Ehime, Japani) on japanilainen superrealistinen kuvataiteilija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat eroottisia robotteja esittävät pin-up-kuvat.
Sorayama valmistui tokiolaisesta Chuon taidekoulusta vuonna 1969 ja ja oli sen jälkeen töissä mainostoimistossa, vuodesta 1972 hän on ollut vapaa kuvataiteilija. Hän on käyttänyt kuvissaan muun muassa airbrush-tekniikkaa joka tehdään retussiruiskulla, ja pyrkii äärimmäisen realistiseen, valokuvamaiseen vaikutelmaan.
Sorayaman taidetta on esitelty kirjoissa ja taidenäyttelyissä niin Japanissa, Yhdysvalloissa kuin Euroopassakin. Hän on myös tehnyt visuaalista suunnittelua televisiosarjoihin ja elokuviin. Vuonna 2000 hän voitti pääpalkinnon Japanin parhaan teollisen suunnittelun kilpailussa Sonylle suunnittelemallaan Aibo-robottikoiralla. Hän on myös tenhyt kansikuvan Aerosmithin vuonna 2001 julkaistuun albumiin "Just Push Play". Sorayaman eroottista taidetta on julkaistu yhdysvaltalaisessa Penthouse-lehdessä vuodesta 1995 alkaen.
Polyteknikkojen Kuoro

Polyteknikkojen Kuoro (PK, , ) on vuonna 1900 perustettu akateeminen mieskuoro, joka esiintyy säännöllisesti Suomessa ja ulkomailla. Kuoron taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2024 lähtien musiikin maisteri Tatu Erkkilä.
Polyteknikkojen Kuoro on Suomen vanhin teekkarien kulttuuriyhdistys. Kuoron laulajat ovat pääosin Aalto-yliopiston tekniikan opiskelijoita tai valmistuneita diplomi-insinöörejä.
Teekkari- ja mieskuorolaulun perinteiden lisäksi PK on edistänyt uutta musiikkia kantaesittämällä, levyttämällä ja kustantamalla modernien suomalaisten säveltäjien kappaleita. Kuoro on esiintynyt johtavien sinfoniaorkestereiden kanssa Suomessa sekä ulkomailla. Ohjelmistona orkesterien kanssa on usein ollut Sibeliuksen "Kullervo".
Kuoron historia.
Perustaminen ja varhaisvuodet.
Laulaminen on ollut kiinteä osa tekniikan ja arkkitehtuurin opiskelijoiden eli polyteekkarien opiskelijakulttuuria. Helsingin teknillinen reaalikoulu tarjosi vuodesta 1857 lähtien laulunopetusta opiskelijoilleen, kuten myös sen seuraaja Polyteknillinen opisto aina syksyyn 1896 saakka. Illanvietoissa ovat esiintyneet ainakin monet kvartetit, mutta 1880-luvulta on viitteitä polyteekkareiden piirissä jossain laajuudessa toimineesta lauluyhdistyksestä (sångförening), jonka toiminta lakkasi 1890-luvun alkuun mennessä. Laulutaitoisimmat polyteknikot hakeutuivat 1800-luvulla Akademiska Sångföreningenin, Ylioppilaskunnan Laulajien ja Muntra Musikanterien riveihin.
Polyteknikkojen Kuoron syntyhistoria ajoitettiin maisteri Kimmo Korhosen satavuotishistoriateoksen taustatutkimuksiin saakka Polyteknikkojen Yhdistyksen uuden ylioppilaskuntatalo Polin vihkiäisten jälkihuumaan vuonna 1904, mutta Polyteknillisen yhdistyksen pöytäkirjojen lähempi tarkastelu varhaisti perustamisajankohtaa neljällä vuodella. Talohankkeen myötä Polyteknikkojen Yhdistyksen piirissä heräsi ajatus kuoron perustamisesta. Perustamista selvittäneen komitean selonteon käsittely yhdistyksen kokouksessa 13.10.1900 määritellään nykyisin Polyteknikkojen Kuoron syntyhetkeksi.
Kuoron alkuvuosien toiminnasta on jäljellä hyvin vähän kirjallisia lähteitä, mutta kuoron ensimmäisenä johtajana lienee toiminut Heikki Klemetti. Kolmannes kuoron ensimmäisestä satavuotiskaudesta oli vaihtuvien johtajien aikaa, ja alkuvuosikymmeninä kuoron toiminta on saattanut olla ajoittain keskeytyksissä. Merkittävänä pidetään esiintymistä ensimmäisenä kuorona yleisradiolähetyksessä vuonna 1926 R.R. Ryynäsen johdolla.
Brzezinka

Brzezinka () on kylä Vähä-Puolan voivodikunnassa Puolassa lähellä Oświęcimiä. Siellä sijaitsi natsien kuuluisa Birkenaun tuhoamisleiri Auschwitz II. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kylässä asui 2 336 asukasta.
Wrocław

Wrocław [ˈvrɔt​͡swaf] (, ) on kaupunki Sleesiassa Lounais-Puolassa, Oderjoen rannalla. Se on Ala-Sleesian voivodikunnan () pääkaupunki. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungin väkiluku oli 642 296, mikä tekee siitä asukasluvultaan Puolan neljänneksi suurimman kaupungin.
Nimi.
Kaupungin nimestä käytetään kielestä riippuen useita eri versioita; englanniksi: Wroclaw, unkariksi: Boroszló, italiaksi: Breslavia, espanjaksi: Breslavia, latinaksi: Vratislavia tai Wratislavia, hepreaksi: ורוצלב (Vrotsláv), jiddišiksi: ברעסלוי / Brasloi, tšekiksi: Vratislav, slovakiaksi: Vratislav tai Vroclav, valkovenäjäksi: Уроцлаў (Urocłaŭ), kreikaksi: Βρότσλαβ (Vrotslav), venäjäksi: Вроцлав (Vrotslav); lisäksi Бреславль (Breslavl), Sleesian saksaksi: Brassel, serbiaksi: Вроцлав, tai Vroclav ja ukrainaksi: Вроцлав (Vrotslav). Myös muilla kielillä on omia nimiä Wrocławin kaupungille. 
Erityisesti saksalaisille ja puolalaisille nationalisteille kaupungista käytetty nimi on tärkeä asia.
Historia.
Wrocław nimenä mainitaan ensi kertaa vuodelta 1000 olevissa kronikoissa. Kaupunki on saanut nimensä Vratislaw/Wrocislaw-nimisen Böömin ruhtinaan mukaan (915–921). Kaupungista tuli Sleesian pääkaupunki 1138. Mongolit polttivat sen 1241. Wrocław kuului myös Hansaliittoon. Vuodesta 1335 Wrocław kuului Böömin kuningaskuntaan. Paikallisen hallitsijasuvun kuoltua Habsburg-suku peri kaupungin 1675. Itävallan perimyssodan jälkeen 1740-luvulla kaupunki liitettiin Preussiin, josta tuli Saksan keisarikunta 1871. Toisessa maailmansodassa puna-armeija piiritti kaupunkia kolme kuukautta, ennen kuin se antautui 6. toukokuuta 1945. 70 prosenttia kaupungista tuhoutui taisteluissa. Voittajavaltojen Potsdamin sopimus antoi kaupungin Puolalle. Saksalaisväestö - vuoden 1910 väestönlaskennassa 96 % kaupungin asukkaista - siirrettiin länteen nykyisen Saksan alueelle, ja tilalle muutti puolalaisia muualta Puolasta ja Neuvostoliitolle luovutetuilta alueilta kuten Lvivistä.
Nähtävyydet.
Maailmanperintökohde Satavuotishalli (puol. Hala Stulecia, saks. Jahrhunderthalle) ja sen viereinen taidemuseo eli Neljän kupolin paviljonki sijaitsee Wroclawissa. Kaupungissa sijaitsee myös Racławicen panoraama -maalaus ja eläintarha.
Liikenne.
Wrocławin lentoasema sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta länteen.
Euroopan kulttuuripääkaupunki.
Wrocław oli Espanjan baskialueen San Sebastiánin ohella toinen Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2016.
Ilmasto.
Wrocław on yksi Puolan lämpimimmistä kaupungeista. Heinäkuu on kuukausista lämpimin, jolloin keskilämpötila on 19,9 °C ja tammikuu puolestaan kylmin keskilämpötilan ollessa -0,5 °C. Vuodenajoista kesä on pisin, joka kestää 114 päivää. Lämpöennätys (+37.9 °C) Wrocławissa mitattiin 31. elokuuta 1994 ja alin lämpötila 8. tammikuuta 1985 (-30.0 °C). 
Tunnettuja tieteilijöitä.
Wrocławissa sijaitsee merkittävä yliopisto. Kaupungissa on syntynyt useita Nobel-palkinnon ansainneita. Alla on mainittu eräitä palkinnon saaneita sekä palkinnon myöntämisvuodet:
Muuttuva tähti

Muuttuvat tähdet eli "muuttujat" ovat tähtiä, joiden kirkkaus muuttuu joko säännöllisesti tai epäsäännöllisesti. Muuttuvia tähtiä on kymmeniä tuhansia, joista suurin osa on sykkiviä muuttujia. Jättiläistähtien sisärakenne on herkkä häiriöille, ja siksi niiden joukossa on paljon muuttuvia tähtiä. Muutokset tähdissä voivat olla esimerkiksi epäsäännöllisiä, puolisäännöllisiä tai pitkäjaksoisia.
Jaottelu.
Muuttujien kirkkauden vaihteluista mitattavat valokäyrät ovat poikkeavia. Muuttuvat tähdet ryhmitellään sen mukaan, mikä kirkkauden muuttumisen aiheuttaa:
Nimeäminen.
Aluksi muuttujia nimettiin Argelanderin ehdotuksen mukaan ensin yksi- ja sitten kaksikirjaimisilla tunnuksilla (esim. T Tauri ja RR Lyrae). Nykyisin nimet annetaan uusille muuttujille eri tavalla. Niille lisätään nimeen kirjain V ja numero, joka kertoo monesko kyseisen tähdistön muuttuja on kyseessä (esim. V1057 Cygni).
SpaceShipOne

 SpaceShipOne on lentokonesuunnittelija Burt Rutanin yksityisesti kehittämä avaruuslentokone. SpaceShipOnen mallinumero on 316 ja sen rekisteritunnus N328KF. (Alun pitäen koneelle haettiin numeroa N100KM, koska haluttiin tavoitella 100 kilometrin korkeutta. Numero oli jo varattu, joten numeroksi tuli N328KF, eli "328 000 jalkaa", lähes sama korkeus.) Alus on rekisteröity purjelentokoneeksi. Koneen on tarkoitus olla yksinkertaisen ja edullisesti käytettävän avaruusaluksen malli.
Lento.
SpaceShipOne laukaistaan siten, että ensin erityinen kuljetuslentokone, White Knight, vie aluksen noin 15 kilometrin korkeuteen. Sitten alus irrotetaan emokoneesta ja se käynnistää hybridirakenteisen rakettimoottorinsa ja kone ohjataan lähes suoraan ylöspäin. Emokone aloittaa paluunsa maahan. Kun SpaceShipOne saavuttaa suunnitellun suborbitaalisen lentokorkeutensa, sen moottori sammutetaan ja siivet käännetään yläasentoon. Sitten alus alkaa palata takaisin alempaan ilmakehään ja siivet lasketaan ala-asentoon. Lentorata on paraabelin muotoinen ballistinen lentorata. Lopuksi ohjaaja ohjaa aluksen liitokoneena kiitotielle laskuun.
Koneen lakikorkeus on hieman yli 100 kilometriä ja sillä tavoiteltiin Ansari X-Prize -palkintoa. Alus teki ensimmäisen avaruuslentonsa 21. kesäkuuta 2004, jolloin pilotti Mike Melvillistä tuli maailman ensimmäinen siviiliastronautti. Tämä oli tekninen koelento. Ensimmäinen onnistunut kilpailulento tehtiin 29. syyskuuta 2004 ja toinen lennettiin 4. lokakuuta 2004. Toinenkin lento onnistui, joten SpaceShipOne voitti palkinnon. Jälkimmäisen lennon pilottina oli Brian Binnie.
Tekniikkaa.
Koneen rakettimoottori käyttää polttoaineena HTPB-kumia ja nestemäistä typpioksidia hapettimena.
Liiketoimintasuunnitelma.
SpaceShipOne-projektia rahoittaa Microsoftin perustajiin kuuluva Paul Allen, ja myös Virgin-lentoyhtiön omistaja Richard Branson on kiinnostunut projektista, luvaten lennättää ensimmäiset avaruusturistit 200 000 euron hintaan. 
Bransonin omistaman Virgin Galactic yhtiön uusi avaruuslentokone SpaceShipTwo aloitti koelentonsa 2010 ja turistilentotoiminnan oli tarkoitus alkaa 2013. SpaceShipTwo tuhoutui koelennolla 31. lokakuuta 2014.
Sleesia

Sleesia (vanhahtaen myös muodossa Šleesia, , vanhalla Sleesian murteella "Schläsing", , , lat. ja engl. "Silesia") on historiallinen alue Keski-Euroopassa. Suurin osa siitä on nykyisin Puolan rajojen sisällä. Pieni osa kuuluu Tšekkiin, jossa sitä kutsutaan myös Määrin Sleesiaksi. Toinen pieni osa, josta tuli osa Sleesiaa vasta vuonna 1815 kuuluu Saksaan. Tärkeimmät historiallisen Sleesian alueella nykyisin sijaitsevat kaupungit ovat Wrocław ja Katowice. 
Sleesia sijaitsee Oderjoen ylä- ja keskiosien varrella Sudeettien itäpuolella ja Karpaattien pohjoispuolella. Paikallisella murteella maakuntaa kutsutaan nimellä "Ślonsk" tai "Ślůnsk".
Historia.
Keskiajalla Sleesia oli osa Piast-suvun puolalaista valtakuntaa, mutta sen pikkuruhtinaat ajautuivat Böömin kuninkaan vasalleiksi Puolan hajaannuksen aikana vuosina 1138–1320 ja maakunta tuli siten kuulumaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaisuuteen. Lääninherran valta periytyi Böömin mukana Habsburgeille vuonna 1526. Vuonna 1740 Preussin kuningas Fredrik II Suuri valloitti suurimman osaa Sleesiaa ensimmäisessä Sleesian sodassa, joka oli osa Itävallan perimyssotaa. Preussi ja Itävalta sotivat alueesta vielä toisessa ja kolmannessa Sleesian sodassa, joista jälkimmäinen oli osa seitsenvuotista sotaa. Sleesia pysyi Preussilla. Tämä alue muodosti Preussin provinssit Ylä- ja Ala-Sleesian aina vuoteen 1945, jolloin suurin osa alueesta tuli osaksi Puolaa osana Saksasta Puolaan liitettyjä Oder–Neisse-linjan itäpuolisia alueita.
Väestö.
Sleesia on aina ollut kaksikielinen alue, ja sen väestö on ollut kahden kansan välissä. Koska se siirtyi Habsburgien haltuun niin varhain, paikallinen slaavilainen murre jäi syrjään puolan kirjakielen kehityksestä, eikä sitä käytetty kirjallisesti. Vielä toisen maailmansodan kynnyksellä oli tavallista, että Sleesian maaseutuväestö puhui keskenään tätä vahvasti saksasta vaikutteita saanutta niin sanottua ”vesipuolaa” ("Wasserpolnisch"), mutta käytti sivistyskielenään saksaa ja piti itseään saksalaisina. Alueen siirryttyä sodan jälkeen Puolalle sinne pakkosiirrettiin Puolan Neuvostoliittoon liitettyjen itäalueiden asukkaita. Sleesialaiset taas pakkosiirrettiin Saksaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle samalla menettäen omaisuutensa.
Nitroglyseriini (räjähde)

Nitroglyseriini (eli "nitroglyseroli", "glyserolitrinitraatti", "glyseryylitrinitraatti", "1,2,3-propaanitriolitrinitraatti"), glyserolin trinitraatti, (C3H5(ONO2)3) on nestemäinen, väritön ja räjähdysherkkä aine, jota valmistetaan nitraamalla glyserolia typpihapon ja rikkihapon seoksella. Mikäli käytetään hyvin väkevää (savuavaa) typpihappoa, rikkihappo ei ole välttämätön.
Historia.
Nitroglyserolin keksi kemisti Ascanio Sobrero vuonna 1847 Torinon yliopistossa. Se on edelleen tehokkaimpia tunnettuja räjähteitä. Nitroglyseroli on teholtaan suurempi kuin esimerkiksi trinitrotolueeni (TNT) ja hyvin lähellä pentaerytritolitetranitraattia (PETN).
Käyttö.
Räjähdysaineeksi nitroglyseriiniä käytetään muun muassa piimaahan imeytettynä dynamiittina ja esimerkiksi dinitrotolueeniin sekoitettuna. Nitroglyserolia käytetään myös sydänlääkkeenä (nitrolääkkeet, nitroglyseriini). Kordiitti eli "savuton ruuti", joka on tuliaseissa käytetty ajoaine, sisältää yleensä nitroglyserolia nitroselluloosaan ja stabilointiaineisiin sekoitettuna. Aineen aikaisempi yleisesti käytössä ollut nimi on nitroglyseriini. Nitroglyserolilla on useita detonaationopeuksia. Tästä syystä pieni määrä voi räjähtää hitaammalla nopeudella, jos sitä isketään varovasti esimerkiksi vasaralla. Nitroglyserolin maksimaalinen räjähdysnopeus on noin 6 900 m/s. 
Nitroglyseroli räjähtää melko herkästi iskusta. Suodatinpaperiin imeytettynä se räjähtää, jos kahden kilogramman paino pudotetaan sen päälle 8–10 senttimetrin korkeudesta (Bureau of Mines -tyyppinen vasaratesti). Myös lämpötilan äkillinen nousu aiheuttaa räjähdyksen. Nitroglyserolimolekyyli sisältää riittävästi happea, jotta molekyyli voi polttaa itse itsensä täydellisesti vedeksi, typeksi ja hiilidioksidiksi. Itse asiassa molekyylin happitasapaino on hieman positiivinen, minkä takia nitroglyserolia voidaan tehokkaasti käyttää seoksina hieman vähemmän happea sisältävien räjähteiden kanssa. 
Tyypillinen demonstraatio nitroglyserolin suuresta räjähdystehosta tehdään yhdellä pisaralla ainetta lämmittämällä se nopeasti tai esimerkiksi pudottamalla se kuumalle levylle. Demonstroitaessa on syytä ottaa huomioon, että jo yhden gramman detonaatio saattaa aiheuttaa läsnä oleville pysyvän kuulonmenetyksen, jos ei asiallisia suojavarusteita käytetä.
Valmistus.
Nitroglyserolin valmistus vaatii happoseoksen jäähdyttämistä ja aikaa. Valmistus huoneenlämmössä on mahdollista, mutta hyvin vaarallista ja hidasta. Vahinkojen välttämiseksi myös jäähaudetta käytettäessä glyseroli tulee lisätä tippa kerrallaan. Jos lämpötila nousee liian korkeaksi, happoseos roiskuu ympäri laboratoriota ja saattaa jopa räjähtää (etenkin jos on kyse suurehkoista määristä). Huonosti neutraloitu (nitraushapon jäänteitä sisältävä) nitroglyseroli saattaa olla erittäin herkkää ja vaarallista; toisaalta sitä ei kuitenkaan saa luotettavasti räjähtämään sytyttämällä, vaan detonoimiseen tarvitaan jonkinlainen nalli. Tästä syystä nitroglyseriiniä ei tule edes yrittää valmistaa itse, vaan sen valmistus voi tapahtua turvallisesti ainoastaan teollisesti.
Eettinen konsensusteoria

Eettinen konsensusteoria on modernistinen eettinen näkemys, jonka mukaan ihmisyhteisön on mahdollista kyetä idealisoidussa tilanteessa pääsemään konsensukseen moraalin luonteesta ja luomaan universaali moraali.
Konsensusteoria hylkää eettisen realismin näkemyksen moraalisista "tosiasioista", jotka esiintyvät joko naturalistisina ja empiirisesti mitattavina ominaisuuksina tai intuitiolla havaittavina asiantiloina. Konsensusteorian vahva näkemys etiikkaan on, että kysymyksessä on emergentti ihmisten kanssakäymisestä kumpuava moraalisäännöstö, joka ei voi olla ihmisestä riippumaton eli objektiivinen.
Jürgen Habermas on kehittänyt universaalipragmatiikkaansa, joka pyrkii luomaan sosiaalisen teorian ja viitekehyksen, jonka mukana syntyisi idealisoidut puitteet absoluuttisen moraalin synnylle. Habermaslaisessa diskurssissa sosiaaliset ja psykologiset esteet eivät vaikuttaisi keskusteluun ja kaikki kuuntelisivat toistensa näkökantoja ilman dogmaattisuutta tai ideologiansa painolastia.
John Rawls muotoili hyvin samansuuntaisen teorian puhuessaan teoksessaan Oikeudenmukaisuusteoria eettisten näkemysten reflektiivisestä tasapainosta, jonka yhteisö saavuttaa rationaalisen keskustelun myötä.