tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Serralunga d’Alba

Serralunga d’Alba on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Cuneon maakunnassa. Kunnassa oleva linna on 1200-luvulla rakennettu "Castello di Serralunga d’Alba". Kunnan nähtävyyksiä on myös 1800-luvun lopulla rakennettu Pyhän Sebastianusen kirkko, "La chiesa di San Sebastiano". 
Kunta kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen. Suomalaisella kokilla Jyrki Sukulalla on viinitila Serralunga d’Albassa.
Eros and Apollo

Eros and Apollo on englantilais-tanskalais-suomalaisen Studio Killersin kappale yhtyeen nimeä kantavalta esikoisalbumilta. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä digitaalisesti 8. heinäkuuta 2012. Kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 27. huhtikuuta 2012.
Toisin kuin yhtyeen esikoissingle ”Ode to the Bouncer”, ”Eros and Apollo” ei noussut lainkaan listoille.
Étienne Maurice Gérard

Étienne Maurice Gérard (4. huhtikuuta 1773 Damvilliers – 17. huhtikuuta 1852 Pariisi) oli Ranskan marsalkka. Hän toimi myös lyhyesti Ranskan pääministerinä vuonna 1834.
Gérard liittyi vapaaehtoisena Ranskan armeijaan vuonna 1791 ja osallistui vallankumoussotiin. Vuodesta 1796 hän toimi kenraali Jean-Baptiste Bernadotten adjutanttina. Napoleonin sodissa Gérard osallistui muun muassa Jenan ja Austerlitzin taisteluihin, ja sai 1806 ylennyksen prikaatinkenraaliksi. Hän komensi saksilaista ratsuväkeä Wagramin taistelussa 1809, ja osallistui sen jälkeen sotaan Portugalissa, missä hän kunnostautui erityisesti Fuentes de Oñoron taistelussa. Vuoden 1812 Moskovan-sotaretken aikana hänet ylennettiin divisioonankenraaliksi ja seuraavana vuonna käydyn Bautzenin taistelun jälkeen hänet korotettiin kreiviksi. Gérard haavoittui vakavasti Leipzigin taistelussa lokakuussa 1813, mutta osallistui vielä vuoden 1814 taisteluihin Ranskassa, kunnostautuen erityisesti La Rothièressa ja Montereaussa. Vaikka valtaan palannut kuningas Ludvig XVIII nimitti hänet sotilastarkastajan tehtävään, hän siirtyi satapäiväisen keisarikunnan aikana Napoleonin puolelle. Napoleon nimitti hänet Mosellen armeijan johtoon ja korotti hänet pääriksi. Napoleonin joukkojen Lignyn taistelussa kesäkuussa 1815 saavuttama voitto oli pääosin Gérardin ansiota. Napoleonin kukistuttua Gérard pakeni Brysseliin, ja palasi Ranskaan vasta 1817.
Gérard kuului vuosina 1822–1830 Ranskan edustajainkamariin Pariisin edustajana, ja hän liittyi liberaaliin oppositioon. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hän toimi hetken aikaa sotaministerinä ja sai Ranskan marsalkan arvon. Gérard johti 1831 ja 1832 Ranskan sotaretkiä Belgiassa. Ensimmäisellä kerralla hän karkotti Hollannin armeijan Belgiasta vain 13 päivässä ja toisella kerralla hän johti marras–joulukuussa 1832 Antwerpenin piiritystä. Gérard siirtyi 1833 parlamentin ylähuoneeseen ja heinäkuusta lokakuuhun 1834 hän toimi pää- ja sotaministerinä. Hän toimi vielä 1838–1842 Seinen departementin kansalliskaartien komentajana ja sai hieman ennen kuolemaansa Napoleon III:lta nimityksen senaattoriksi.
Hugues-Bernard Maret

Hugues-Bernard Maret, Bassanon herttua (1. toukokuuta 1763 Dijon – 13. toukokuuta 1839 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, diplomaatti ja poliitikko. Hänellä oli Napoleonin vallan aikana tärkeä asema Ranskan hallituksessa.
Maret oli alkuperäiseltä koulutukseltaan lakimies. Ranskan vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän ryhtyi julkaisemaan "Bulletin de l'Assemblée nationale" -nimistä lehteä ja osallistui myös "Le Moniteur Universelin" perustamiseen. Hän kuului näkyviin feuillantteihin. Maret siirtyi 1792 diplomaatiksi, kun hänet nimitettiin Ranskan lähettilääksi Englantiin. Vuonna 1793 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Napoliin, mutta matkalla asemapaikkaansa hän jäi itävaltalaisten vangiksi, ja vapautui vasta 1795. Napoleon Bonaparten kaapattua vallan Ranskassa vuonna 1799 Maret nimitettiin konsulaatin pääsihteeriksi. Hänestä tuli Napoleonin luotettu neuvonantaja ja keisarikunnan perustamisen jälkeen vuonna 1804 valtiosihteeri. Hän sai 1809 Bassanon herttuan arvon. Maret toimi huhtikuusta 1811 marraskuuhun 1813 Ranskan ulkoministerinä ja järjesti helmi–maaliskuussa 1812 Preussin ja Itävallan kanssa sopimukset, jotka mahdollistivat Napoleonin sotaretken Venäjälle. Vuonna 1813 hän oli myös sotaministerinä. Maret auttoi Napoleonia palaamaan Elbalta vuonna 1815 ja toimi sisäministerinä satapäiväisen keisarikunnan aikana.
Bourbonien palattua valtaan Maret oli maanpaossa vuoteen 1820. Kuninkaaksi tullut Ludvig Filip antoi hänelle vuonna 1831 päärinarvon ja nimitti hänet 10. marraskuuta 1834 pääministeriksi. Maret ei saanut hallitusta muodostettua, ja erosi jo kahdeksan päivän kuluttua.
Maret oli vuodesta 1803 Ranskan akatemian ja vuodesta 1832 Académie des sciences morales et politiques -akatemian jäsen.
Édouard Mortier

Édouard Adolphe Casimir Joseph Mortier, Trévisen herttua (13. helmikuuta 1768 Cateau-Cambrésis – 28. heinäkuuta 1835 Pariisi) oli Ranskan marsalkka, joka osallistui Napoleonin sotiin. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1834–1835.
Mortier osallistui Ranskan vallankumoussotien aikana taisteluihin Hollannissa, Saksassa ja Sveitsissä. Vuoden 1799 aikana hänet ylennettiin ensin prikaatin- ja sitten divisioonankenraaliksi, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pariisin sotilasalueen komentajaksi. Huhtikuussa 1803 Mortier miehitti Hannoverin. Hänet ylennettiin toukokuussa 1804 Ranskan marsalkaksi. Marraskuussa 1805 hän kärsi tappion venäläisille Dürnsteinin taistelussa. Hän osallistui 1806–1807 sotaan Preussia vastaan ja johti ruotsalaisia vastaan käytyjä operaatioita Pohjois-Saksassa. Vuonna 1808 Mortier sai Trévisen (Trevison) herttuan arvon. Seuraavina vuosina hän soti Espanjassa, jossa hän voitti espanjalaiset Ocañan taistelussa. Napoleonin Moskovan-sotaretkellä 1812 Mortier komensi nuorta kaartia. Pariisin kukistuttua keväällä 1814 hän siirtyi kuningas Ludvig XVIII:n palvelukseen ja sai tältä päärinarvon. Napoleonin palattua tilapäisesti valtaan seuraavana vuonna Mortier saattoi kuninkaan pakoon Belgiaan ja liittyi sitten uudelleen Napoleoniin. Tämän seurauksena hän menetti kaikki arvonimensä toisen Bourbon-restauraation yhteydessä, joskin sai ne takaisin vuonna 1819.
Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen Mortier toimi Ranskan suurlähettiläänä Pietarissa. Marraskuussa 1834 kuningas Ludvig Filip nimitti hänet pää- ja sotaministeriksi. Mortier sai surmansa heinäkuussa 1835 Giuseppe Fieschin epäonnistuneessa yrityksessä salamurhata kuningas.
Seraminapotti

Seraminapotti ("Philemon subcorniculatus") eli aiemmalta nimeltään seraminkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Seraminapottia tavataan Seramin saarella Indonesiassa. Lajia on kuvattu hyvin yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Burunapotti

Burunapotti ("Philemon moluccensis") eli aiemmalta nimeltään burunkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Burunapottia tavataan Indonesiassa. Lajin on kuvattu olevan suhteellisen yleinen Burun saarella ja yleinen Kailla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kypäräapotti

Kypäräapotti ("Philemon buceroides") eli aiemmalta nimeltään isokaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. Kypäräapotilla on neljä alalajia.
Levinneisyys.
Kypäräapottia tavataan Australiassa, Indonesiassa, Itä-Timorissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bismarckinapotti

Bismarckinapotti ("Philemon cockerelli") eli aiemmalta nimeltään uudenenglanninkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Bismarckinapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen matalilla korkeuksilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenirlanninapotti

Uudenirlanninapotti ("Philemon eichhorni") eli aiemmalta nimeltään uudenirlanninkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Uudenirlanninapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen sen suosimilla korkeuksilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uudenkaledonianapotti

Uudenkaledonianapotti ("Philemon diemenensis") eli aiemmalta nimeltään uudenkaledoniankaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Uudenkaledonianapottia tavataan Uudessa-Kaledoniassa. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Manusinapotti

Manusinapotti ("Philemon albitorques") eli aiemmalta nimeltään manusinkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Manusinapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hopeaniska-apotti

Hopeaniska-apotti ("Philemon argenticeps") eli aiemmalta nimeltään hopeaniskamesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Hopeaniska-apottia tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jacques Charles Dupont de l’Eure

Jacques Charles Dupont de l’Eure (27. helmikuuta 1767 Neubourg – 2. maaliskuuta 1855 Rouge-Perriers) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan toisen tasavallan ensimmäisenä pääministerinä keväällä 1848.
Dupont de l’Eure aloitti uransa asianajajana Normandian parlamentissa vuonna 1789 ja toimi sen jälkeen tuomarina. Vuonna 1798 hänestä tuli Euren edustaja viidensadan neuvostossa, ja hän tuki brumairen vallankaappausta seuraavana vuonna. Suurimman osan Napoleonin valtakaudesta hän toimi tuomarina. Vuonna 1813 Dupont de l’Eure valittiin Ranskan lainsäätäjäkuntaan, ja satapäiväisen keisarikunnan aikana hän toimi edustajainkamarin varapuhemiehenä. Hän kuului sittemmin edustajainkamariin keskeytyksettä vuodet 1817–1848. Restauraation aikana hän kuului vapaamieliseen oppositioon. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hänestä tuli vähäksi aikaa Ranskan oikeusministeri, mutta hän palasi pian takaisin oppositioon ja tuki innokkaasti vuoden 1847 reformibankettiliikettä.
Helmikuun vallankumouksen puhjettua jo 80-vuotias Dupont de l’Eure nimitettiin 24. helmikuuta 1848 väliaikaisen hallituksen jäseneksi ja sen puheenjohtajaksi. Hän toimi hallituksen johdossa 11. toukokuuta asti. Hänet valittiin vuonna 1848 myös toisen tasavallan kansalliskokoukseen, mutta hän ei onnistunut uusimaan paikkaansa seuraavana vuonna ja vetäytyi sen jälkeen politiikasta.
August Ferdinand Juselius

August Ferdinand Juselius (30. heinäkuuta 1847 Karuna – 28. maaliskuuta 1900 Turku) oli suomalainen kunnallis- ja valtiopäivämies, joka toimi Turun kaupunginjohtajana eli kunnallispormestarina 1881–1900.
Juseliuksen vanhemmat olivat kappalainen August Gabriel Juselius ja Kristina Magdalena Dickman ja puoliso vuodesta 1873 Johanna Matilda Thodén (k. 1891). Juselius tuli hovioikeuden auskultantiksi 1871, toimi Turun kaupungin raastuvanoikeudessa 1873–1881 ja tuli viimeksi mainittuna vuonna Turun kunnallispormestariksi. Laamannin arvo Juseliukselle myönnettiin 1897. Hän oli keskeisesti mukana myös erilaisissa järjestöissä ja toimielimissä, kuten Suomen Talousseuran puheenjohtajana 1892–1900 ja Turun Elinkorkolaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1885–1900, ja kuului useisiin eri valtionkomiteoihin. Juselius toimi esimerkiksi vuosien 1892 panttilainaus- ja säästöpankkikomiteoiden puheenjohtajana. Juselius oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Juseliuksen veli oli hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies August Artur Jusélius.
Idrottsklubben-32

Idrottsklubben-32 ry (IK-32) on vuonna 1932 perustettu urheiluseura. Alkujaan seura oli helsinkiläinen ja sen lajivalikoimassa ovat olleet yleisurheilu, voimistelu, suunnistus, hiihto, jääpallo, painonnosto, koripallo ja pyöräily. Vuonna 1979 seurasta tuli puhtaasti pyöräilyseura ja vuonna 2005 sen kotipaikaksi vaihtui Espoo.
Seura syntyi 27. joulukuuta 1932 erimielisyyksistä helsinkiläisseura Kiffenissä. Yhtenä keskeisenä toimijana uuden seuran perustamisessa oli toimittaja Runar Hällsten, joka toimi seuran puheenjohtajana yhteensä 9 vuotta.
Yleisurheilu.
Alkuvaiheessa 1930- ja 1940-luvuilla seuran yleisurheilijat olivat Suomessa tunnettuja. Tunnetuin heistä on Berliinin 1936 olympialaisten 5 000 metrin olympiavoittaja Gunnar Höckert. Muita tunnettuja seuran yleisurheilijoita ovat olleet moukarinheittäjä Gösta Hannula, joka sijoittui vuoden 1938 EM-kisoissa Pariisissa neljänneksi, kiekonheittäjä Veikko Nyqvist, joka oli Lontoon vuoden 1948 olympialaisissa kuudes, sekä Ebba From, joka edusti Suomea Berliinin olympialaisissa 1936.
Kalevi Sylander

Kalevi Kaapo ”Syltty” Sylander (18. toukokuuta 1931 Helsinki – 13. tammikuuta 2014 Vantaa) oli suomalainen koripalloilija, jonka pelaajaura ajoittui 1950-luvulle. Hän kilpaili yksissä olympia- ja kolmissa EM-kisoissa ja saavutti seuratasolla kolme SM-pronssia.
Sylander kuului Suomen maajoukkueeseen vuosina 1950–1959 pelaten 47 ottelussa 2,8 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Sylanderin edustama Suomi sijoittui 15:nneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Suomi sijoittui 1951 yhdeksänneksi, 1955 kymmenenneksi ja 1957 11:nneksi. Lisäksi Sylander kuului Suomen MM-karsintajoukkueeseen vuonna 1950. Miesten SM-sarjassa Sylander pelasi vuoteen 1959 asti ja saavutti SM-pronssia vuosina 1948, 1956 ja 1958.
Sylander kuoli 82-vuotiaana.
Schynige Platte-Bahn

Schynige Platte-Bahn (lyhenne SPB) on matkailurautatie Keski-Sveitsissä Interlakenin eteläpuolella. Rautatien omistaa Berner Oberland-Bahnen AG, jonka omistuksessa on myös toinen rautatie samalla seudulla, Berner Oberland-Bahn.
Historiaa.
Schynige Platte-Bahn Wilderswilistä Schynige Platte -vuorelle otettiin käyttöön vuonna 1893. Rata sähköistettiin vuonna 1914. 
Rataverkko.
SPB:n rautatien pituus on 7,3 kilometriä. Rata on kapearaiteinen (800 mm) ja koko matkaltaan hammasrataa. Radan käyttöjännite on tasajännite, 1500 V. Rata nousee matkallaan yhteensä 1 403 metriä. Reitin suurin jyrkkyys on 250 ‰.
Rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta Wilderswilissä on vaihtoyhteys Berner Oberland-Bahnin juniin.
Junaliikenne.
Junaliikennettä Schynige Plattelle on, sääolosuhteista riippuen, tyypillisesti touko-kesäkuun vaihteesta lokakuulle. Junia kulkee pari tunnissa ja matka kestää molempiin suuntiin 52 minuuttia. Schynige Plattella käy vuosittain noin 200 000 matkailijaa.
Junakalusto.
Schynige Platte-Bahnin kalusto on suurelta osin alkuperäistä; osa on peräisin 1800-luvun lopulta. Radalla on käytössä 12 sähköveturia 1910-luvulta (220 kW, maksiminopeus 12 km/h) sekä yksi höyryveturi 1890-luvulta. Matkustajavaunuja on 22 kpl. Tavaravaunuja sekä muuta kalustoa on 11 kpl.
Viracocha Inca

Viracocha Inca oli inkakavaltion kahdeksas hallitsija eli Sapa Inca. Hän oli saanut nimensä inkojen luojajumalan Viracochan mukaan. Viracocha Inca syrjäytti isänsä Yahuar Huacacin. Viracocha jatkoi inkojen valtakunnan laajentamista ja valtasi Titicacajärven seudut aymaroiden avustuksella. Hän joutui kuitenkin pian vaikeuksiin, kun chimut ja chankat hyökkäsivät inkavaltion pohjoisosiin ja etenivät Cuzcon lähelle. Viracocha Inca pakeni kaupungista kruununperillisensä Unconin kanssa. Sillä aikaa hänen toinen poikansa Yupanqui onnistui pitkällisen taistelun jälkeen torjumaan pääkaupunkia uhanneen hyökkäyksen. Viracocha Inca kuoli kohta tämän jälkeen, ja Yupanqui käytti tilaisuutta hyväkseen ja kaappasi vuonna 1438 vallan veljeltään. Tämä vuosi on ensimmäinen luotettava vuosiluku inkojen historiassa. Yupanqui sai lisänimen Pachacútec, joka merkitsee ”uudistajaa”.
Viracocha Incan valtakausi oli merkittävä muutosvaihe inkavaltakunnan historiassa. Siihen mennessä inkat olivat tehneet säännöllisiä sotaretkiä naapuriheimojen alueille, mutta he olivat kuitenkin jättäneet ne sotaretkien jälkeen rauhaan, mikäli eivät kokeneet niitä enää uhkaksi. Viracocha Incan aikana inkat ryhtyivät perustamaan pysyviä sotilasleirejä valloittamilleen alueille ja vakiinnuttamaan valta-asemansa naapurikansojen keskuudessa.
Ernest Courtot de Cissey

Ernest Louis Octave Courtot de Cissey (23. joulukuuta 1810 Pariisi – 15. kesäkuuta 1882 Pariisi) oli ranskalainen kenraali. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1874–1875.
Cissey palveli nuorempana Algeriassa ja osallistui everstinä Krimin sotaan. Inkermanin taistelun jälkeen hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja vuonna 1863 divisioonankenraaliksi. Ranskan–Saksan sodassa hän toimi divisioonankomentajana ja osallistui Metzin luona elokuussa 1870 käytyihin taisteluihin, kunnes jäi marsalkka F. A. Bazainen joukkojen mukana saarroksiin. Bazainen antauduttua Cissey joutui sotavangiksi Saksaan, mistä hän palasi vuoden 1871 alussa ja osallistui Pariisin kommuunin kukistamiseen. Cissey valittiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi ja Adolphe Thiers nimitti hänet sotaministeriksi, missä asemassa hän rupesi tarmokkaasti kehittämään armeijaa. Thiersin erottua Cissey jätti hallituksen ja siirtyi armeijakunnan komentajaksi Toursiin.
Cissey tuli 16. toukokuuta 1874 uuden hallituksen pää- ja sotaministeriksi. Hän jatkoi sotaministerinä myös kahdessa seuraavassa hallituksessa aina elokuuhun 1876 asti. Sen jälkeen hänet valittiin elinikäiseksi senaattoriksi. Cissey oli vielä 1878–1880 armeijakunnan komentajana Nantesissa. Hän joutui eroamaan jouduttuaan vakoilusyytösten kohteeksi, mutta parlamentin asettama tutkintakomitea totesi hänet syyttömäksi vuonna 1881.
Jussi Pylkkänen

Jussi Pylkkänen (s. 1963 Helsinki) on suomalais-brittiläinen Christie's-huutokauppakamarin johtaja ja tunnettu kansainvälisten arvotaidehuutokauppojen meklari. 
Pylkkänen syntyi Helsingissä, mutta muutti perheineen pian Lontooseen, kun hänen isänsä sai paikan siellä toimivassa metallipörssissä. Hän sanoo kiinnostuneensa taiteesta isoisänsä Olavi Veistäjän ansiosta, joka toimi Aamulehden kulttuuriosaston päällikkönä. Pylkkänen opiskeli King's College Schoolissa Wimbledonissa ja englantilaista kirjallisuutta Oxfordin yliopistossa. Hän on toiminut vuodesta 1986 alkaen huutokauppakamari Christie'sillä. Vuoden kestäneen arvotaidekurssin jälkeen hän aloitti Old Masters and Modern Print -osaston asiantuntijana ja eteni sitten impressionistisen osaston johtajaksi. Vuodesta 2005 hän on toiminut yrityksen Euroopan ja Lähi-idän johtajana, mutta samalla jatkaa vuonna 1997 aloittamaansa työtä Christie'sin tärkeimpien Lontoon ja New Yorkin huutokauppojen meklarina. 
Pylkkäsen sanotaan olevan kansainvälisen taidekaupan eniten myyvä meklari. Marraskuussa 2013 hän huutokauppasi New Yorkissa yhtenä iltana ennätyksellisten 691 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta sodanjälkeistä taidetta, mikä löi aiemman ennätyksen noin 200 miljoonalla. Illan aikana syntyi toinenkin ennätys, kun Francis Baconin triptyykistä "Three Studies of Lucian Freud" maksettiin enemmän kuin mistään taideteoksesta aiemmin, 142,4 miljoonaa dollaria. Toukokuussa 2022 Andy Warholin maalauksesta "Shot Sage Blue Marilyn" tuli kallein 1900-luvulla tehty taideteos, kun se myytiin Pylkkäsen meklaroimana noin 185 miljoonalla eurolla.
Henna Ikola

Henna Ikola (s. 26. huhtikuuta 1998 Hyvinkää) on suomalainen lumilautailija.
Ikola kilpaili lumilautailun maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla 13. joulukuuta 2013 sijoittuen half-pipessa 23:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2012 Ikola oli slopestylessa 18:s ja half-pipessa 19:s. Vuotta myöhemmin hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa half-pipessa sijan yhdeksän ja slopestylessa hän oli 11:s. Maaliskuussa 2014 hän sijoittui toiseksi Kreischbergin slopestylen maailmancup-kilpailussa.
Monforte d’Alba

Monforte d’Alba on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Cuneon maakunnassa. Kylän historia juontaa roomalaisten ajalle, ja sen historiallinen keskusta on peräisin keskiajalta. Vuonna 1028 paikalliset kataarit tuomittiin harhaoppisina. Monforte d’Albassa on pieni Mieczysław Horszowskin mukaan nimetty amfiteatteri, jossa on täydellinen akustiikka. Amfiteatterissa esitetään muun muassa jazzia ja klassista musiikkia.
Kunnasta osa kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen.
Yhdistynyt Slovenia

Yhdistynyt Slovenia () oli vuonna 1848 syntynyt poliittinen ohjelma. Ohjelman pohjana toimi Matija Majarin ajatukset. Ohjelman tavoitteena oli perustaa Slovenian kuningaskunta, joka olisi kuitenkin osa Itävallan keisarikuntaa, mutta ei kuitenkaan kuuluisi Saksan liittoon. Ohjelmassa vaadittiin myös sloveenin kielen nostamista saksan kanssa tasavertaiseksi.
Yhdistynyt Slovenia oli suuri muutos sloveenien poliittisessa historiassa. Ensimmäistä kertaa sloveeneille määriteltiin maantieteelliset rajat. Sloveenit vaativat itselleen samoja autonomisia oikeuksia kuin muilla kansoilla oli. Ohjelma tosin kuvattiin aikanaan liian radikaaliksi.
Ohjelma kuitenkin epäonnistui, mutta se oli suuri askel Slovenian historiassa. Ohjelma muodostui slovenialaisen politiikan kulmakiveksi aina 1980-luvulle saakka.
Adam Airin lento 574

Adam Airin lento 574 oli indonesialaisen lentoyhtiön Adam Airin kotimaan matkustajalento, joka putosi Makassarinsalmeen lähellä Sulawesin saarta 1. tammikuuta 2007 kello 14.56. Kone oli matkalla Surabayasta Manadoon. Kaikki koneessa olleet 102 ihmistä kuolivat, ja kyseessä oli siten pahin Boeing 737-400 -konetyypin onnettomuus. Se oli myös vuoden 2007 kolmanneksi eniten kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus TAM Linhas Aéreasin lennon 3054 ja Kenya Airwaysin lennon 507 jälkeen.
25. maaliskuuta 2008 julkaistun loppuraportin mukaan lentäjät menettivät koneen kontrollin, kun he keskittyivät koneen inertiasuunnistusjärjestelmän ongelmaan ja kytkivät tahattomasti autopilotin pois päältä. Onnettomuus oli Adam Airin kolmivuotisen historian ainoa kuolonuhreja vaatinut onnettomuus.
Lennon 574 onnettomuus on yksi useista liikenneonnettomuuksista, jotka ovat vaikuttaneet isoihin muutoksiin Indonesian liikenneturvallisuudessa sekä siihen, että Yhdysvallat alensi maan lentoliikenteen turvallisuusluokitusta ja että sen koko lentolaivasto lisättiin EU:n toimintakieltolistalle. Myöhemmin Indonesian hallitus kielsi Adam Airia jatkamasta toimintaansa, ja yritys meni konkurssiin.
Presses universitaires de France

Presses Universitaires de France tai PUF () on Ranskan suurin yliopistopaino. Sen perusti Paul Angoulvent vuonna 1921. 
"Presses Universitaires de Francen" toimi osuuskuntana vuoteen 2000. Tuolloin sen yhtiömuoto muuttui ja suurosakkaiksi tulivat muun muassa "Flammarion Publishing" ja vakuutusyhtiö "Maaf Assurances". Vuonna 2006, toinen suuri vakuutusyhtiö "Garantie Mutuelle des Fonctionnaires (GMF)" hankki haltuunsa 16,4% osuuden painosta.
Lähes kaikki ranskalaiset opiskelijat tuntevat Paul Angoulventin vuonna 1941 luoman ja PUF:n julkaiseman "Que sais-je?" () -kirjasarjan. Kokoelma perustuu 128-sivuisiin julkaisuihin, joissa asiantuntijat kirjoittavat tietyistä aihealueista. Nykyään kokoelma kattaa liki 4 000 nimikettä noin 2 500 kirjoittajalta. "Que sais-je?" on näin ollen laajin painettu tietosanakirjakokoelma maailmassa. Monia sarjan nimikkeitä on käännetty jopa yli 40 kielelle. Vuoteen 2004 mennessä sarjaa oli myyty noin 160 miljoonaa kopiota.
Tommy Anders

Tommy Anders (s. 1990) on yhdysvaltalainen aikuisviihdenäyttelijä, joka on erikoistunut homoeroottisiin elokuviin. Nuoresta iästään huolimatta hän on näytellyt useissa elokuvissa. Hän on vaaleahiuksinen ja sinisilmäinen. Yleensä hänellä on elokuvissa niin sanottu top-rooli. Anders työskenteli ainoastaan Helix Studiosille, mutta lopetti vuonna 2011.
Näyttelijäuran alku.
Tommy sai ensimmäisen roolinsa vuonna 2008 elokuvasta "Fucking Twinks 2", jossa hänellä on kaksi kohtausta Chad Stevensin ja Tristan Sommersin kanssa. Andersin viimeisin elokuva on "Tommy Anders Vol. 2", jonka jälkeen hän ei ole näytellyt.
Pahvilaatikko

Pahvilaatikko on aaltopahvista valmistettu laatikko, johon voidaan varastoida erilaisia tuotteita. Pahvilaatikoita käytetään nykyisin laajasti muun muassa elintarvike-, elektroniikka- ja metsäteollisuuden aloilla. 
Ulkonäkö.
Pahvilaatikot ovat tyypillisesti harmaita tai ruskeita, aaltopahvista valmistettuja särmiöitä. Joissakin pahvilaatikoissa on nostettava kansi, jossa voi olla myös reikä. Pahvilaatikon pintaan voi olla myös painettu tekstiä ja kuvia.
Suomen tilastollinen vuosikirja

Suomen tilastollinen vuosikirja on Tilastokeskuksen ja sen edeltäjien vuosittain julkaisema laaja tilastojen kokoomateos, joka sisältää tärkeimpiä tilastotietoja Suomesta ja myös vertailutietoja muista maista. Vuosikirja sisältää tietoja mm. Suomen pinta-alasta, väestöstä, maa- ja metsätaloudesta, teollisuudesta, kaupasta, kansantaloudesta, liikenteestä, rahoitusmarkkinoista, koulutuksesta, kulutuksesta ja hinnoista, sosiaalitoimesta ja terveydenhoidosta, oikeustoimesta, valtiontaloudesta ja vaaleista.
Ensimmäinen "Suomenmaan tilastollinen vuosikirja" ilmestyi vuonna 1879. Teoksesta julkaistiin vuoteen 1932 saakka kahta rinnakkaista laitosta, joista toisessa kielinä olivat suomi ja ranska, toisessa ruotsi ja ranska. Sortovuosien aikana vuosina 1903–1916 julkaistiin niiden rinnalla myös kolmatta, venäjänkielistä laitosta. Suomenkielisenä nimenä on ollut "Suomen tilastollinen vuosikirja" vuodesta 1903. Vuodesta 1933 teoksesta on ilmestynyt vain yksi, kolmikielinen laitos. Kolmas kieli vaihdettiin ranskasta englantiin vuonna 1953. Vuoden 1925 vuosikirjassa julkaistiin ensimmäisen kerran yhteiskunnallisia ja taloudellisia tietoja maailman eri maista sisältävä ulkomaanosio.
Painetun version rinnalla Tilastokeskus julkaisee myös vuosikirjan verkkopalvelun, joka sisältää vuosikirjan taulukot, teemakartat ja sanahaun sekä linkit tilastojen tuottajien internet-sivuille.
Ed Fury

Ed Fury (oikealta nimeltään "Edmund Holovchik", 6. kesäkuuta 1928 Los Angeles – 24. helmikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja ja näyttelijä.
Kehonrakennusta harrastanut Fury työskenteli mallina ja esitti sivuosia useissa Hollywood-elokuvissa. 1960-luvun alussa hän siirtyi Italiaan, jossa hänestä tuli suositun Ursus-elokuvasarjan vaalea ja lihaksikas sankari. Furya pidettiin näyttelijänä liian lapsekkaana ja epäuskottavana, ja hänen uransa hiipui pian peplum-tyylilajin myötä. Palattuaan Amerikkaan Fury näytteli toisinaan tv-sarjojen sivuosissa. Vuonna 1996 hän esiintyi luolamieskomediassa "Dinosaur Valley Girls" Ursus-elokuviin viittaavalla roolinimellä Ur-So.
Koiratappelu

Koiratappelu on kahden koiran usuttamista vastakkain taistelukehässä katsojien huviksi. Taistelukoirat ovat yleensä pitbullterrierejä. Ne raatelevat taistelussa toisiaan hengenvaarallisesti, ja häviäjä yleensä lopetetaan. Taistelun aikana yleisö lyö usein vetoa voittajasta, ja taistelut myös usein videoidaan.
Taistelukoiraksi kasvatettava koira pidetään erillään muista koirista, usein kahlittuna, eikä sitä totuteta ihmisiin ja muihin koiriin. Sitä ruokitaan ja lääkitään yleensä hyvin, ja se saa liikuntaa. Sen korvat ja häntä saatetaan typistää niin, että vastustaja ei saa niistä otetta eikä pysty lukemaan toisen elekieltä. Joskus koira huumataan ennen taistelua, jotta se olisi aggressiivisempi eikä tuntisi kipua.
Koiratappelut olivat vielä 1800-luvulla täysin laillisia esimerkiksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Nykyisin koiratappelut ovat niissä ja monissa muissakin maissa laittomia, sillä taisteluihin ja taistelukoirien pitämiseen liittyy monenlaista vakavaa eläinrääkkäystä. Koiratappelutoiminta onkin mennyt maan alle, ja taisteluita järjestetään nykyisin virkavallalta salassa. Joskus taisteluita järjestetään takakujilla, mutta on myös olemassa vakituisia taistelukehiä.
Findikaattori

Findikaattori oli Tilastokeskuksen ja valtioneuvoston kanslian toteuttama internet-palvelu, jossa oli noin 100 yhteiskunnan kehitystä kuvaavaa indikaattoria. Palvelu oli suunnattu niille, jotka työssään tai toiminnassaan tarvitsevat ajantasaista, luotettavaa tietoa yhteiskunnan kehityksestä. Indikaattorit koottiin Tilastokeskuksen ja muiden kotimaisten tilastontuottajien aineistoista. 
Pääministeri Matti Vanhanen avasi Findikaattorin 14. lokakuuta 2009. Palvelu suljettiin maaliskuussa 2022.
Natriumheksafluorisilikaatti

Natriumheksafluorisilikaatti (Na2SiF6) on natrium- ja heksafluorisilikaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden fluorauksessa ja lasin valmistuksessa.
Ominaisuudet.
Natriumheksafluorisilikaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman kylmään veteen ja sen liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa natriumfluoridiksi ja piitetrafluoridiksi. Vahvojen happojen kuten rikkihapon vesiliuokset reagoivat natriumheksafluorisilikaatin kanssa muodostaen natriumfluoridia, natriumsuolaa ja piidioksidia.
Na2SiF6 → 2 NaF + SiF4
Valmistus ja käyttö.
Natriumheksafluorisilikaattia voidaan valmistaa neutraloimalla fluoripiihappoa natriumkarbonaatilla tai fluoripiihapon ja natriumkloridin välisellä reaktiolla. Jälkimmäisessä tapauksessa natriumheksafluorisilikaatti saostuu huonon vesiliukoisuutensa vuoksi ja voidaan erottaa suodattamalla. Kolmas tapa valmistaa yhdistettä on natriumfluoridin ja piitetrafluoridin välinen reaktio.
H2SiF6 + Na2CO3 → Na2SiF6 + CO2 + H2O
H2SiF6 + 2 NaCl → Na2SiF6 + 2 HCl
2 NaF + SiF4 → Na2SiF6
Natriumheksafluorisilikaatin pääasiallinen käyttökohde on veden fluoraus, mihin sitä käytetään erityisesti Yhdysvalloissa. Muita käyttökohteita ovat hyönteisten- ja tuhoeläinten hävitys, lasin etsaus ja emalien valmistus, berylliumin ja tinan elektrolyyttisessä valmistuksessa apuaineena ja piitetrafluoridin ja synteettisen kryoliitin valmistus.
Mimmo Palmara

Mimmo Palmara (oikealta nimeltään "Domenico Palmara"; 25. heinäkuuta 1928 Cagliari – 10. kesäkuuta 2016) oli italialainen näyttelijä.
Palmara valmistui Italian teatteriakatemiasta vuonna 1949, työskenteli teatterissa ja esitti pieniä sivuosia muun muassa Luchino Viscontin, Antonio Pietrangelin ja Mario Soldatin elokuvissa. Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli Pietro Franciscin "Voittamattomassa Herkuleessa" vuonna 1958. Komeavartaloinen Palmara erikoistui peplum- ja muihin seikkailuelokuviin, joissa hän näytteli sekä sankareita että roistoja. Hän teki myös spagettiwesternejä taiteilijanimellä "Dick Palmer". Palmaran ehkä merkittävin rooli oli Viscontin "Sivullisessa" ("Lo straniero") vuonna 1967. Myöhemmin hän työskenteli lähinnä ääninäyttelijänä sekä toisinaan myös televisiossa.
Sineus ja Truvor

Sineus ja Truvor olivat legendaarisen varjagin, Rurikin veljiä. Nestorin kronikan mukaan slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot riitelivät eivätkä päässeet sopuun, joten vuonna 862 he lähettivät valtuuskunnan rusien maille. He pyysivät varjageja saattamaan järjestyksen maahan. Kolme varjagiveljestä: Rurik, Sineus ja Truvor saapuivat maahan. Rurik asettui Novgorodin alueelle sloveenien hallitsijaksi ja Sineus Belozerskiin (Valkeajärvelle) tsuudien hallitsijaksi. Truvor meni Irboskaan krivitšien hallitsijaksi. Vuonna 864 Sineus ja Truvor kuolivat, jolloin Rurik ryhtyi yhdistyneen kolmen ruhtinaskunnan valtiaaksi.
Käsityöntalo Verkaranta

Käsityöntalo Verkaranta on Tampereella Tammerkosken rannassa sijaitseva Taito Pirkanmaa ry:n työ- ja harrastustila, jossa voi tehdä käsitöitä sekä ostaa materiaaleja ja työvälineitä.
Verkaranta on toiminut Tampereen Verkatehtaan vanhassa värjäämössä 1980-luvulta lähtien. Nykymuotoinen käsityöntalo avattiin kesällä 2016. Sitä ennen paikka tunnettiin nimellä "Käsi- ja taideteollisuuskeskus Verkaranta". Myymälä- ja työpajatoiminnan lisäksi keskuksessa järjestettiin aiemmin vaihtuvia käsityön, taideteollisuuden, tekstiilitaiteen, vaatetus- ja tekstiiliteollisuuden sekä teollisen muotoilun näyttelyitä. Rakennuksessa sijaitsi myös kahvila vuosina 1986–2015.
Rakennus.
Värjäämörakennus on valmistunut vuonna 1858. Alkuperäiset piirustukset on tehnyt insinööri Johan Hult. Rakennusta on vuosien saatossa korotettu ja jatkettu useaan otteeseen; nykyinen punatiilijulkisivu on vuodelta 1899, ja sen on suunnitellut kaupunginarkkitehti Lambert Pettersson.
Värjäämö ja hiukan ylempänä rinteessä sijaitseva vanha tehtaankonttori ovat ainoat rakennukset, jotka verkatehtaasta ovat jäljellä. Suurin osa tehdasalueen rakennuskannasta purettiin 1970-luvulla. Värjäämö ja konttori on suojeltu asemakaavalla.
Galina

Galina on varsinkin Venäjällä yleinen naisen etunimi. Nimi on muunnos kreikkalaisesta nimestä "Galene", joka merkitsee "tyyntä", "hiljaista" tai "rauhallista".
Suomessa nimi Galina on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu maaliskuuhun 2025 mennessä noin 1 660 henkilölle. Ortodoksisisen kalenterin mukaan Galinan nimipäivä on 10. maaliskuuta, Pyhän Galenen, Korintissa 250-luvulla surmatun marttyyrin muistopäivänä.
Jenni Tuominen

Jenni Tuominen (s. 1976) on suomalainen, nykyisin Porvoossa asuva ja työskentelevä kuvittaja-kuvataiteilija. Hän on suunnitellut kuoseja Marimekolle vuodesta 2006. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen palkinnon Marimekon järjestämässä "Muotoilu, kohtaa käyttäjä!" -kilpailussa sekä Kirsti Paakkasen Säätiön erikoisstipendin.
Hän kuvittaa ja kirjoittaa Etana Editionsin kustantamaa Jengi-kirjasarjaa yhdessä kuvittaja-graafikko Jukka Pylvään kanssa. Hän on Suomen taidegraafikkojen ja Kuvittajat ry:n jäsen. Kesällä 2014 Tuominen oli mukana Kiasman ja Marimekon yhteisnäyttelyssä, joka kantoi nimeä Kimpassa.
Taiteen edistämiskeskus palkitsi hänet vuonna 2017 kuvitustaiteen valtionpalkinnolla.
Inna

Inna on naisen etunimi. Nimi on syntynyt muunnoksena muista samantapaisista nimistä kuten Ina, Inga, Inka tai Galina, mutta Saksassa se on käsitetty myös latinalaisen, viatonta merkitsevän Innocentia-nimen lyhentymäksi.
Suomessa nimi Inna on vuoden 2024 loppuun mennessä annettu 2 917 henkilölle. Vuodesta 2020 lähtien Innan nimipäivä on 29. elokuuta.
Arve Tellefsen

Arve Tellefsen (s. 14. joulukuuta 1936 Trondheim) on norjalainen viulutaiteilija, maansa merkittävimpiä muusikoita.
Tellefsen opiskeli viulunsoittoa 6-vuotiaasta alkaen Trondheimin musiikkiopistossa. Vuonna 1955 hän siirtyi Kööpenhaminaan jatkamaan opintojaan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Henry Holstin johdolla, ja vuosina 1960–1961 hän opiskeli New Yorkissa Ivan Galamianin johdolla. Hän voitti prinsessa Astridin musiikkipalkinnon vuonna 1956.
Ensikonserttinsa Tellefsen piti Oslossa vuonna 1959. Vuosina 1970–1975 hän työskenteli konserttimestarina Ruotsin radion sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1977–1981 Wienin sinfonikoissa. Kun Norjan valtiollinen musiikkikorkeakoulu perustettiin vuonna 1973, hän toimi lyhyen aikaa ensimmäisenä viulunsoiton professorina, ennen kuin antautui kansainväliselle uralle. Hän on saanut kotimaassaan useita palkintoja ja huomionosoituksia, esimerkiksi Pyhän Olavin ritarikunnan kunniamerkin.
Tellefsen on esittänyt sekä orkesteri- että kamarimusiikkia. Hän esiintynyt merkittävien orkestereiden solistina ja on levyttänyt Paavo Berglundin ja Kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa Jean Sibeliuksen viulukonserton. Tellefsenin soitin on Giuseppe Guarneri del Gesù vuodelta 1741.
Tellefsen on vieraillut useita kertoja Suomessa vuodesta 1963 alkaen sekä solistina (mm. Naantalin Musiikkijuhlilla) että Sibelius-viulukilpailun tuomariston jäsenenä.
Timo Teerisuo

Timo Ilari Teerisuo (13. helmikuuta 1935 Helsinki – 16. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, hallintomies ja toimittaja.
Teerisuo opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Wienissä ja Lontoossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1970 aiheenaan Aarre Merikannon ooppera "Juha".
Teerisuo työskenteli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1968 ja Suomen Kansallisoopperassa 1961–1964 sekä Teostossa tiedotuspäällikkönä (1970–1972) ja apulaisjohtajana (1972–); samalla hän toimi Luovan säveltaiteen edistämiskeskuksen asiamiehenä vuodet 1970–1986. Hän kuului myös musiikkilehti "Rondon" perustajiin ja toimi muun muassa "Kauppalehden" musiikkiarvostelijana ja -toimittajana. Hän hoiti useita musiikkialan luottamustehtäviä.
Viiruniskamesikko

Viiruniskamesikko ("Plectorhyncha lanceolata") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viiruniskamesikkoa tavataan Australian itäosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mustapyrstömesikko

Mustapyrstömesikko ("Acanthagenys rufogularis") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mustapyrstömesikkoa tavataan suuressa osassa Australiaa. Lajin on kuvattu olevan pääasiassa yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keltahelttamesikko

Keltahelttamesikko ("Anthochaera paradoxa") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Keltahelttamesikkoa tavataan Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Lajin on yleinen Tasmanian länsiosia lukuun ottamatta. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lännenhelttamesikko

Lännenhelttamesikko ("Anthochaera lunulata") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Lännenhelttamesikkoa tavataan Australian lounaisosissa. Lajin kannankehitys on runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Carl Enckell (kenraali)

Carl Enckell (22. lokakuuta 1839 Ulvila – 21. helmikuuta 1921 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali. Hän toimi Haminan kadettikoulun johtajana vuosina 1885–1903.
Elämä ja ura.
Carl Enckellin vanhemmat olivat päätullijohtokunnan pääjohtaja, everstiluutnantti Carl Gustaf Enckell ja Adolfina Kristina Le Bell.
Enckell kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1851–1858 ja valmistui luokkansa priimuksena. Valmistuttuaan upseeriksi hän palveli aluksi krenatöörirykmentissä Astrahanissa ja vuodesta 1862 Henkikaartin Moskovan rykmentissä, jonka mukana hän osallistui seuraavana vuonna Puolan kapinan kukistamiseen. Hän suoritti 1866–1868 Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin ja palveli sen jälkeen Henkikaartin yleisesikunnassa. Hänet ylennettiin 1869 kapteeniksi, 1871 everstiluutnantiksi ja 1874 everstiksi. Vuonna 1872 Enckell sai tehtäväkseen uudistaa Puolan kenraalikuvernementista laadittuja sotilaskarttoja, ja vuosina 1873–1875 hän toimi komiteassa, joka suunnitteli Henkikaartin miehistön koulutusta. Vuosina 1877–1878 hän toimi Henkikaartin 3. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä ja osallistui sen mukana Turkin sotaan. Sodan jälkeen hänet määrättiin Venäjän pääesikunnan sotatieteellisen komitean sihteeriksi. Matkustettuaan vuosina 1879–1880 ulkomailla hän sai laatia komitealle tilastolliset esitykset eri Pohjoismaiden armeijoista.
Vuosina 1881–1885 Enckell toimi vastaperustetun Suomen asevelvollisen sotaväen asioiden esittelijänä Venäjän sotaministeri Pjotr Vannovskin alaisuudessa. Enckell ylennettiin vuonna 1884 kenraalimajuriksi ja nimitettiin seuraavana vuonna Haminan kadettikoulun johtajaksi. Hän oli koulun historian pitkäaikaisin johtaja. Konservatiivinen Enckell pyrki muuttamaan kadettikoulun luonteeltaan puhtaaksi sotilasoppilaitokseksi. Kadettien keskuudessa hän ei ollut suosittu mutta saavutti kuitenkin ajan kuluessa näiden jonkinlaisen kunnioituksen. Hänen aikanaan koululle rakennettiin uusi päärakennus, joka valmistui vuonna 1898. Saman vuonna Suomen kenraalikuvernööriksi tuli Nikolai Bobrikov, jonka aikana kadettikoulun toimintaa alettiin supistaa. Enckell turhautui ja pyysi lopulta eroa, mikä myönnettiin syyskuussa 1903. Hänet oli vuonna 1894 ylennetty kenraaliluutnantiksi, ja eronsa yhteydessä hän sai jalkaväenkenraalin arvon. Sen jälkeen hän asui aluksi Snappertunassa omistamassaan Kärrbyn kartanossa kunnes myi sen ja muutti Helsinkiin.
Enckell meni vuonna 1875 Pietarissa naimisiin venäläisen vaatetehtailijan tyttären Hélène Natalia Bronikowskyn kanssa. Heidän poikiaan olivat diplomaatti Carl Enckell, kenraaliluutnantti Oscar Enckell, insinööri ja liikemies Albert Enckell sekä toimittaja ja ruotsintaja Arvid Enckell.
Enckell kirjoitti eläkepäivinään kaksiosaisen teoksen kadettikoulun historiasta ja omasta johtaja-ajastaan, mutta käsikirjoitus jäi hänen elinaikanaan julkaisematta. Svenska Litteratursällskapet julkaisi sen J. E. O. Screenin toimittamana vuonna 1990 nimellä "Finska kadettkåren 1887–1903". Enckell myös käänsi ruotsiksi venäläistä klassikkokirjallisuutta, kuten Aleksandr Puškinin ja Mihail Lermontovin tuotantoa.
Naantalin Seudun Urheiluautoilijat

Naantalin Seudun Urheiluautoilijat r.y. (lyh. NaSU) on vuonna 1968 perustettu naantalilainen autourheiluseura. Seuran jäsenmäärä on noin 150 ja sillä on oma kerhotila Naantalissa osoitteessa Luostarinkatu 31.
NaSU järjestää vuosittain 2–3 autourheilukilpailua. Tunnetuin on "Rantaralli", joka on Suomen suosituimman rallisarjan F-Cupin osakilpailu. Vuoden 2013 kilpailuun ilmoittautui 145 kilpailijaparia yhteensä viidessä sarjassa. Vuonna 2007 Rantaralliin osallistui 251 kilpailijaa muun muassa luokissa Historic Rally Trophy ja nuorten SM-sarja.
Muita kilpailuja ovat autosuunnistus "Armonlaakson Ajot" ja jokamiehenluokan ralli "Naantalin JM".
Kirjomesikko

Kirjomesikko ("Anthochaera phrygia") on mesikoiden heimoon kuuluva uhanalainen varpuslintu. 
Levinneisyys.
Kirjomesikkoa tavataan laikuttaisesti Australian kaakkoisosissa. Laji on vähentynyt nopeasti, ja vuonna 2010 niitä oli 350–400 aikuista yksilöä. Kirjomesikko on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen ja mahdollisesti muiden mesikoiden, erityisesti sotilasmesikoiden aiheuttama kilpailu.
Knuutilankankaan vesitorni

Knuutilankankaan vesitorni on Oulussa Knuutilankankaan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1993 valmistunut vesitorni. Tornin vesisäiliön tilavuus on 4 000 m3 ja sen ylin vesiraja on 68,4 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tornin rakennesuunnittelusta vastasi diplomi-insinööri Tapani Mäkikyrö, joka piti rakennusta kauneimpana suunnittelemistaan esineistä. Rakennuksen pikarimainen kartio-osa on tehty esijännitetyistä valkobetonielementeistä.
Härkäjuhlat

Härkäjuhlat on Vihannin Mäntylammella vietettävä härkäteemainen tapahtuma. Se järjestetään vuonna 2014 50. kerran peräkkäin samassa paikassa elokuun toisena lauantaina. Tapahtuma on tarkoitettu kaikenikäisille. Musiikin ja tanssin lisäksi tapahtumassa on vuosien varrella ollut monenlaista oheistapahtumaa. Tapahtuman keskeiseksi osaksi on muodostunut härkäannosten myyminen, vartaassa pyörivä härkä on vaihtanut muotoaan hygieniasyistä. 
Festivaalin perusti LC Vihanti vuonna 1964, mikä jälkeen tapahtuma on järjestetty vuosittain elokuun toisena lauantaina. Tapahtuman järjestämisessä on vuodesta 1967 vuoteen 2013 ollut mukana myös Vihannin Urheilijat. 
Vuosien varrella tapahtumassa on esiintynyt suuri joukko suomalaisia artisteja, kuten Danny, Lea Laven, Souvarit ja muita julkisuuden henkilöitä kuten Jaakko Kolmonen ja vakioartistina Vihannin oma bändi Gobra. 
Tapahtuma on vakiintunut myös nuorten kesäloman päättäjäispaikaksi, koska useina vuosina elokuun toinen lauantai on ollut myös viimeinen lomalauantai koulusta. 
Tapahtuman tuotto on vuosittain ohjattu vihantilaisten nuorten hyväksi. 
Ohjelmistoa vuosien varrelta.
46v Härkäjuhlat 14. elokuuta 2010.
Juhlissa esiintyivät Yölintu ja Susanna Sakko&amp;Onnenpotku. Paikallisia bändejä kuultiin ulkona, sekä Open House-kokoonpano soitti 60- ja 70-luvun covereita. Vuonna Härkäjuhlatoimikunnan puheenjohtajana toimi Mikko Hemmilä.
49v Härkäjuhlat 8. elokuuta 2013.
Vuonna 2013 tapahtuman järjesti Vihannin LC yksin, Vihannin Urheilijoiden kanssa yhdessä järjestettyjen 46-vuotisjuhlan jälkeen. Muutoksesta johtuen tapahtuma hieman supistui kattamaan vain Mäntylammen lavatilan sisäosan, ja ulkona ei järjestetty ohjelmaa kuten aiempina vuosina. Tapahtuma menestyi kuitenkin hyvin ja pääsi tavoitteeseensa muutoksesta huolimatta.
50v Juhlavuosi 9. elokuuta 2014.
Vuonna 2014 Härkäjuhlat vietetään 50. kerran. Tapahtumaan on tarkoitus kerätä kattava otos vuosien varrella olleita virikkeitä, kuten pussitappelua, tikanheittoa ja taikuri.
Kepler-90

Kepler-90 on pääsarjan tähti, joka sijaitsee noin 2 500 valovuoden päässä Maasta, Lohikäärmeen tähdistön suunnalla. Tähden massa ja säde vastaavat noin 120 % Auringon vastaavista. Tähden pintalämpötilaksi on arvioitu 6 080 K ja metallipitoisuudeksi −0,120.
Planeettakunta.
NASAn Kepler-avaruusteleskooppi on havainnut seitsemän tähteä kiertävää eksoplaneettaa:
Lootusasento

Lootusasento on istuma-asento ja joogan asana. Lootusasennossa jalat ovat ristissä ja jalkaterät nostetaan vastakkaisten reisien päälle. Lootusasentoa käytetään ja suositellaan usein mietiskelyssä, koska selkä on siinä suorassa ja koska siinä on mahdollista pysytellä kauan aikaa miellyttävästi. Mukava lootusasento edellyttää kuitenkin notkeutta ja voi vaatia harjaantumista. Varomattomasti ja väkisin harjoitettuna lootusasento voi olla vaarallinen polville, etenkin jos se aiheuttaa kipua.
Lootusasennosta on erilaisia muunnelmia kuten "täyslootus", "puolilootus" ja "yksineljäsosalootus". Täyslootuksessa kumpikin jalkaterä on reisien päällä ja jalkapohjat ovat ylöspäin. Puolilootuksessa vain toinen jalkaterä on reiden päällä ja toinen lattiaa vasten.
Lootusasento on saanut nimensä lootuskukasta.
Kepler-4

Kepler-4 on G-tyypin pääsarjan tähti, joka sijaitsee noin 1 800 valovuoden päässä Maasta, Lohikäärmeen tähdistön suunnalla. Tähden massa vastaa noin 122 % ja säde 149 % Auringon vastaavista. Tähden pintalämpötilaksi on arvioitu 5 857 K ja metallipitoisuudeksi 0,170.
Planeettakunta.
NASAn Kepler-avaruusteleskooppi on havainnut yhden tähteä kiertävän eksoplaneetan:
Aleksandr Roediger

Aleksandr (Alexander) Fjodorovitš Roediger (; 12. tammikuuta 1854 (J: 31. joulukuuta 1853) Novgorod – 8. helmikuuta 1920 Sevastopol) oli venäläinen jalkaväenkenraali, joka toimi Venäjän sotaministerinä vuosina 1905–1909.
Perhetausta.
Roedigerin suku oli alkujaan Saksan Hessen-Kasselista. Hänen isänsä oli Valkealassa niin sanotun Vanhan Suomen alueella syntynyt kenraaliluutnantti Filip Fredrik Roediger, jonka isä oli tullut Saksan Saarbrückenistä. Myös Aleksandr Roedigerin veli Nikolai Gustav Roediger oli kenraaliluutnatti. Filip Fredik Roediger oli käynyt Haminan kadettikoulun ja toimi 1850-luvulla kadettikoulun johtajana ensin Novgorodissa, sitten Brest-Litovskissa ja lopuksi Moskovassa. Hänen sukunsa liitettiin vuonna 1856 Suomen aateliin, ja hän kuoli Viipurissa.
Elämäkerta.
Roediger kirjautui vuonna 1866 Haminan kadettikouluun, mistä hän jatkoi vuonna 1870 Pietarin paašikouluun. Valmistuttuaan sieltä hän aloitti upseerinuransa vänrikkinä Henkikaartin Semjonovin rykmentissä vuonna 1872. Hän kävi myös Nikolain yleisesikunta-akatemian vuosina 1874–1877. Roediger osallistui rykmenttinsä mukana vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Hänet ylennettiin 1879 kapteeniksi ja 1881 everstiluutnantiksi, ja hän toimi tuona aikana rykmenttinsä esikunnassa sekä vuodesta 1880 Nikolain yleisesikunta-akatemian apulaisprofessorina.
Roediger siirtyi lokakuussa 1882 tilapäisesti Bulgarian armeijan palvelukseen ja Bulgarian sotaministerin apulaiseksi. Syyskuussa 1883 hänet nimitettiin itse Bulgarian sotaministeriksi, mutta hän erosi Bulgarian palveluksesta vain kuukautta myöhemmin. Oltuaan vielä muutaman kuukauden sotilasedustajana Venäjän konsulaatissa Sofiassa hän palasi Venäjälle. Keväällä 1884 Roediger nimitettiin Nikolain yleisesikunta-akatemian sotilashallinnon apulaisprofessoriksi sekä Venäjän sotaministeriön osastopäälliköksi ja ylennettiin pian sen jälkeen everstiksi. Saman vuoden syksyllä hänestä tuli sotilashallinnon vt. professori ja vuonna 1889 vakinainen professori. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1893 ja kenraaliluutnantiksi 1901. Vuonna 1891 Roedigeria ehdotettiin Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisen virkaan, mutta häntä ei nimitetty. Vuosina 1897–1898 hän toimi sotaministeriön kansliapäällikön apulaisena ja vuosina 1898–1905 kansliapäällikkönä.
Roediger nimitettiin heinäkuussa 1905 sotaministeriksi ja saman vuoden marraskuussa myös valtakunnanneuvoston jäseneksi. Hän oli mukana uudistamassa Venäjän armeijaa tappiollisen Venäjän–Japanin sodan jälkeen. Valtakunnanneuvostossa Roediger lukeutui oikeistoon eikä hän tukenut Venäjällä käynnissä ollutta vallankumousliikehdintää. Vuoden 1908 Bosnian kriisin aikana hän suositteli välttämään sotaa, koska Venäjän varustautuminen oli pahasti kesken. Vuonna 1907 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Hän jätti sotaministerin tehtävän maaliskuussa 1909 ja sai samalla eron armeijasta.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Roediger asettui Tšerevkiin Ukrainaan, mistä hän siirtyi vuoden 1918 lopulla Sevastopoliin Krimille, jossa myöhemmin kuoli aivoverenvuotoon. Suomalainen Roedigerin aatelissuku sammui mieslinjalta Aleksandr Roedigerin kuollessa ja kokonaan vuonna 1932.
Claude Julien

Claude Julien (s. 23. huhtikuuta 1960 Blind River, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Vuosina 1980–1992 Julien pelasi 136 IHL-, 148 CHL-, 469 AHL- ja 14 NHL-ottelua.
2007–2017 Julien valmensi Pohjois-Amerikan NHL:ssä pelaavaa Boston Bruinsia. Vuonna 2011 joukkue voitti Stanley Cup -mestaruuden. Julien oli Kanadan maajoukkueen apuvalmentajana vuoden 2014 talviolympialaisissa. Helmikuussa 2021 Julien erotettiin tehtävästään Montreal Canadiensin päävalmentajana.