tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kurkula

Kurkula () on taajama Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen kärjessä 19 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2010 taajamassa oli 44 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä "Kurgova Gora". Ruotsalaismiehityksen aikana se esiintyy muodoissa "Korkÿla, Korkÿlla, Kurckulla, Kurkulla" ja "Kurkukÿla" ja vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa nimellä "Kurgura". Kurkulan vieressä sijaitsi Mustolan kylä, joka myöhemmin tunnettiin "Rozalvinon" tai "Rozorvinon" kartanona.
Vuonna 1848 Kurkulassa asui 130 inkerinsuomalaista ja 31 inkerikkoa. Vuonna 1862 kylässä oli 38 taloa ja 229 asukasta. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka kartanonomistajan maaorjia. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen ja inkerikot aluksi Haavikon ja vuodesta 1874 lähtien Joenperän ortodoksiseen seurakuntaan. Kurkulan suomalaissukuja olivat Juhkonen, Kannikkainen, Lehtola, Luotonen, Orpana, Rampanen, Saija, Saunanen, Seppänen, Sykkä ja Venna. Vuonna 1899 kylä kuului Jaaman kihlakunnan Narvusin volostiin. Sen 364 asukkaasta oli väestönlaskennan mukaan suomalaisia 346 ja ”sekoittuneita” 18. Läsnä olleista 353 henkilöstä luterilaisia oli 296.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Kurkula toimi kyläneuvostoalueen keskuksena. Se kuului aluksi Narvusin volostiin sekä vuodesta 1927 lähtien Kattilan ja vuodesta 1931 Jaaman piiriin. Vuosina 1931–1939 Kurkulalla oli aluksi kansallisen suomalaisen ja sittemmin inkeroisen kyläneuvoston status. Siihen kuuluivat myös Kaipaala, Pärspää ja Vena. Kyläneuvostoalueella asui 903 suomalaista, 618 muihin vähemmistöihin kuuluvaa ja 38 venäläistä. Kurkulan kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1939 ja kylä liitettiin Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 465 ja vuonna 1958 247 asukasta.
Kurkulan pääelinkeino oli aikaisemmin kalastus. Lähiseudun kalansaaliit jalostettiin kylän omassa kalatehtaassa. Kurkulassa oli vuonna 1895 rakennettu luterilainen rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Ennen toista maailmansotaa seudulle rakennettiin puna-armeijan tukikohta, jonne johti rautatie Laukaansuusta. Tukikohta hävitettiin saksalaisten lähestyessä Leningradia. Niemen ympäri kulkeva panssarivaunuja varten tehty mukulakivitie on yhä käytössä.
Kurkulassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.
Entisen Kurkulan kylän paikalla on nykyään vain muutamia talousrakennuksia. Asutus on keskittynyt Pärspäänjärven luoteisrannalle sekä järven Suomenlahteen yhdistävän kanavan eli "Retškan" (ven. "Lipovka") varrelle. Taajama koostuu omakotitaloista. Sitä ympäröivät Kurkolanniemen rauhoitusalue ja sotilasalue. Palveluihin kuuluu kauppa. Kurkulasta on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan.
Buzzador

Buzzador on pohjoismainen yritys, joka toimii Word of Mouth-markkinoinnin ja sosiaalisessa mediassa tapahtuvan markkinoinnin parissa.
Buzzadorin perustettiin vuonna 2005 Ruotsissa, ja se laajensi laajensi toimintaansa vuonna 2007 Norjaan, Tanskaan ja Suomeen. Yhtiön toiminta suusta suuhun markkinoinnissa perustuu vapaaehtoisiin yhtiön palveluun rekisteröityneisiin käyttäjiin, joille lähetetään ilmaisia tuotenäytteitä. Käyttäjien on raportoitava kampanjasta, sekä kerrottava tuotteesta tuttavilleen. Käyttäjät valikoidaan heidän luovuttamiensa tietojen perusteella. Suurin osa käyttäjistä on naisia. Vuonna 2008 vapaaehtoisia käyttäjiä oli Pohjoismaissa yhteensä noin 70 000. 
Asiakkaita ovat esimerkiksi Kraft, Nestlé, Coca-Cola, Cloetta-Fazer, Unilever, Nivea ja Leaf.
Buzzador on amerikkalaisen Word of Mouth –markkinointiin erikoistuneen järjestön WOMMA:n jäsen. 
Yhtiön Suomen liikevaihto oli vuonna 2011 noin 129 000 euroa ja tilikauden tulos oli tappiollinen.
Buzzador maailmalla.
Buzzador toimii neljässä eri maassa:
Väinö Paasikangas

Kaarlo Väinö Paasikangas (sukunimi aik. "Mohell"; 8. syyskuuta 1884 Mouhijärvi – 17. huhtikuuta 1932 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja runoilija.
Paasikangas valmistui Tampereen kauppakoulusta vuonna 1906 ja meni töihin "Aamulehteen". Hän oli tuolloin myös Suomalaisen puolueen piirisihteeri Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Paasikangas oli "Raahen Sanomien" päätoimittaja vuosina 1908–1916. Vuodesta 1917 hän työskenteli oululaisessa "Kaiku"-lehdessä, vuosina 1919–1923 sen päätoimittajana ja sen jälkeen toisena toimittajana. Hän oli muun muassa Oulun kokoomuksen ja Pohjois-Suomen Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteeri. Hän osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten riveissä.
Peter Rochegune Munch

Peter Rochegune Munch (1870–1948) oli tanskalainen historioitsija ja poliitikko. Munch oli Tanskan sisäministeri 1909–1910, puolustusministeri 1913–1920 ja ulkoministeri 1929–1940. Hän oli Radikale Venstren johtaja. 
Hän kirjoitti kirjan "Dansk politik under krig och besaettelse 1939-1945.
Ossian Suvanto

Otto Ossian Hemming Suvanto (sukunimi aik. "Lillberg"; 2. syyskuuta 1885 Sauvo – 26. syyskuuta 1975) oli suomalainen kirjailija.
Suvanto toimi kiertävänä raittiuspuhujana. Ammatiltaan hän oli kotiteollisuustuotteiden kauppias Turussa. Suvannon vanhemmat olivat vuokraviljelijä Otto Hjalmar Lillberg ja Kustava Vilhelmina Wahlroos. Suvannon puoliso oli Julia Alina (o.s. Jakobsson) vuodesta 1920.
Peter Andreas Munch

Peter Andreas Munch (15. joulukuuta 1810 Oslo – 25. toukokuuta 1863 Rooma) oli norjalainen historioitsija ja kielitieteilijä. Hän oli Oslon yliopiston professori vuodesta 1841 ja johti valtionarkistoa vuosina 1861–1863. Hän julkaisi kahdeksanosaisen "Det norske Folks Historie" (1852–1863), joka päättyi vuoteen 1397.
Peter Munch harrasti rotuoppeja ja piti toisia kansoja arvokkaampina kuin toisia. Suomalaisia Peter Munch halveksi. Hän esimerkiksi tarkasteli Kalevalaa ja väitti, ettei se todista suomalaisesta kulttuurista. Munch piti mahdottomana Suomen itsenäistymistä, johtuen Suomen strategisesti avoimista rajoista sekä suomalaisten sivistyskyvystä, jota hän ei pitänyt korkeana.
Samantapaisia ajatuksia levittivät Ruotsissa August Sohlman ja Suomessa Axel Olof Freudenthal.
Peter Munch väitti Suomen kansallisuusoloja käsittelevässä artikkelissaan "Om Finlands Nationalitet og dens Forhold til den svenske" vuodelta 1855, että suomalaiset ja unkarilaiset poikkeavat ympäröivistä slaaveista ja germaanisista kansoista siten, että näitten kansojen täytyy muodostaa oma rotunsa . Tästä hän tekee omat johtopäätöksensä, jotka liittyvät 1800-luvun eurooppalaiseen rasismiin ja sen kannattajiin, joita olivat esimerkiksi Arthur de Gobineau ja Houston Stewart Chamberlain.
Peter Munch oli taidemaalari Edvard Munchin setä.
Harri Moora

Harri Moora, aiemmin Harry Mora (2. maaliskuuta 1900 Ehaveren kylä, Kuremaa – 2. toukokuuta 1968 Tallinna) oli virolainen arkeologi.
Moora oli Tarton yliopiston professori 1938–1941, opetusministerin avustaja 1940, ja työskenteli vuodesta 1944 Neuvosto-Viron tiedeakatemian historian instituutissa tutkijana tutkimusalanaan Baltian esihistoria..
Juhani Petäjä

Juhani Aadolf Petäjä (synt. Petelius, 6. maaliskuuta 1888 Luumäki - 22. helmikuuta 1952 Vaasa) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Petäjä valmistui Sortavalan seminaarista ja työskenteli opettajana vuoteen 1929, jolloin hänet valittiin Vaasan kansakouluntarkastajaksi. Petäjä jäi virastaan eläkkeelle vuonna 1951. 
Juhani Petäjän poika oli arkkitehti Keijo Petäjä.
Matthias Pier

Matthias Pier (22. heinäkuuta 1882 Nackenheim, Saksa – 12. syyskuuta 1965 Heidelberg, Länsi-Saksa) oli saksalainen kemisti. Pier kehitti painesynteesejä, muun muassa metanolisynteesin ja hiilen painehydrauksen (Bergiuksen menetelmä), teolliseen mittaan.
Kaipaala

Kaipaala () on entinen kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Kurkolanniemellä Suomenlahden rannalla noin 25 kilometriä Laukaansuusta luoteeseen.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa nimellä "Kaibala". Sen alueelta on löydetty muinainen inkeroisten tasamaakalmisto. Myöhemmin aina toiseen maailmansotaan saakka Kaipaalassa asui lähes yksinomaan inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 asukkaita oli reilut sata henkeä, jotka kaikki olivat valtion talonpoikia. Paikallisia sukuja olivat Borissa, Kustola, Luukka, Muoni, Toivonen, Tupina ja Vontti. Vuonna 1899 Kaipaala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 230 asukkaasta kaikki olivat luterilaisia suomalaisia.
Neuvostoaikana Kaipaala muodosti aluksi Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Kurkulan ja vuodesta 1940 Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 301 asukasta. Kaipaalan pääelinkeino oli kalastus. Kylässä oli koulu, kerhotalo sekä vuonna 1895 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät asukkaat Suomeen. Sieltä heidät palautettiin Neuvostoliittoon, jossa heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Sodan jälkeen Kaipaalan rakennukset siirrettiin muualle tai poltettiin. Nykyään paikalla on vain talojen perustuksia sekä muutama venevaja. Kaipaalan nimeä kantaa lähistöllä sijaitseva majakka sekä lomakylä, jossa vuonna 2010 oli kaksi asukasta. Laukaansuun kunnan yleiskaavassa suunnitellaan Kurkolanniemen rauhoitusalueeseen kuuluvan kylän virallista lakkauttamista.
Kylä tunnetaan kansanrunouden taitajistaan, joiden luona muun muassa Volmari Porkka ja Vihtori Alava vierailivat 1800-luvun lopulla. Borissan Annin, Maria Luukan ja Kati Koivun kerääjille sanelemat laulut ja loitsut on talletettu "Suomen kansan vanhat runot" -sarjaan. Kaipaalan perinteeseen kuului myös loppukesästä vietetty "päähkenpyhä", jolloin lähikylien asukkaat saapuivat tapaamaan tuttavia ja keräämään pähkinäpuun hedelmiä.
Ivar Aasen

Ivar Andreas Aasen (5. elokuuta 1813 Ørsta – 23. syyskuuta 1896 Kristiania) oli norjalainen kielentutkija ja kirjailija.
Aasen keräsi norjan kielen murrekokoelman ja julkaisi 1848 kieliopin sekä muita norjan kieleen liittyviä teoksia, joita pidetään norjan kielitieteen perusteoksina. Aasen on uusnorjan kirjakielen luoja, ja hän osoitti, että sitä voi käyttää kirjallisena kielenä. Aasen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja runoja.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Aasenin kuvan yhden Boeing 737-800 -lentokoneensa pyrstöön.
Jurek Becker

Jurek Becker, oik. "Jerzy Bekker" (1937 Łódź, Puola – 1997) oli saksalainen kirjailija.
Becker oli juutalaisten vanhempien lapsi ja eli lapsuutensa getossa ja keskitysleirissä. Hän oppi saksaa sodan päätyttyä Berliinissä. Hän asui vuodesta 1977 Länsi-Berliinissä. Uransa alussa hän kirjoitti kepeitä kabaree-tekstejä ja televisio- ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli "Valehtelija-Jaakko" ("Jakob der Lügner", 1969), jonka ympäristö on keskitysleiri. Myöhemmissä teoksissaan hän hyödynsi kokemuksiaan elämästä Itä-Saksassa. Hän käsikirjoittanut televisiosarjaa "Rakas lakimies" ("Liebling Kreuzberg)" vuodelta 1985"."
Erik Beckman

Erik Knut Erik Vilhelm Montan Beckman (23. huhtikuuta 1935 – 8. kesäkuuta 1995) oli ruotsalainen kirjailija. Hän oli omaperäinen kielivirtuoosi, mikä kuvastui myös teosten aiheissa.
Esikoisromaani "Hertigens kartonger" vuodelta 1965 kertoo sala-ampujan ampumasta hirvestä. Sitä ennen hän oli julkaissut 1963 runokokoelman "Farstu". Hän toimi "Dagens Nyheterin" kriitikkona.
Myrskylyhty

Myrskylyhty on kannettava lasikuvullinen öljylamppu, joka on suunniteltu erityisesti ulkokäyttöön vaikeisiinkin olosuhteisiin. Myrskylyhtyjen polttoaineena käytetään valopetrolia; muut polttoaineet voivat noeta lasin. Myrskylyhdyssä liekki ja polttoaine ovat säältä suojassa, eikä esimerkiksi voimakaskaan tuuli pääse puhaltamaan liekkiä sammuksiin.
Myrskylyhdyissä on pohjalla polttoainesäiliö, josta nousee polttosydän säätimen kautta kuvun sisälle. Säiliöstä nousee sivuille tukeva kehys, johon kiinnittyvät lampun loput osat: kantajan kättä kuumuudelta suojaava pitkä kantokahva, lasin metallinen kehikko sekä lyhdyn hattu, joka suojaa ilmankiertoaukon vedeltä ja lumelta. Hattuosa jännittyy paikalleen vieterin voimalla. Moderneissa myrskylyhdyissä on vipu, jolla lasi voidaan nostaa ja lukita kohoasentoon liekin sytyttämistä ja sammuttamista varten.
Myrskylyhdyissä on tehostettu ilmankierto, jossa lämmintä ilmaa kierrätetään lyhdyn yläosasta kahta lyhdyn sivuilla olevaa putkea pitkin liekille, tehostaen sen kirkkautta. Ilmankierto voidaan toteuttaa kahdella eri tavalla: joko keräämällä kuumaa ilmaa suoraan lasin yläpuolelta tai keräämällä hieman viileämpää mutta raitista ilmaa lyhdyn yläosasta. Hapekkaampi ilma mahdollistaa puhtaamman palamisen ja vähentää nokeamista. Lasi voidaan poistaa kehikosta puhdistamista tai vaihtoa varten.
Tove Ditlevsen

Tove Irma Margit Ditlevsen (14. joulukuuta 1917 Kööpenhamina, Tanska – 7. maaliskuuta 1976 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän sai 1955 Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 1999 "Politiken-"lehden lukijat valitsivat Ditlevsenin kirjan "Barndommens gade" Tanskan vuosisadan kirjojen listalle sijalle 21 . Näiden lisäksi Ditlevsen on saanut lukuisia muita palkintoja.
Ditlevsenin tuotantoon kuuluu 39 teosta, jotka olivat runoja, novelleja, romaaneja ja muistelmia. Romaaneistakin osa oli omaelämäkerrallisia, ja ne kuvaavat lapsuutta. Aiheina olivat myös taiteilijuuden ongelmat ja erotiikkaan liittyvät ongelmat. Tuotannosta omaelämänkerrallinen/autofiktiivinen Kööpenhamina-trilogia (1967–1971) kuuluu Tanskan kirjallisuuden kaanoniin.
Ditlevsen oli naimisissa ja erosi neljä kertaa. Kolmas puoliso oli väkivaltainen ja tutustutti Ditlevsenin huumeisiin. Ditlevsen taisteli koko aikuisikänsä alkoholin ja huumeiden kanssa ja vietti useita jaksoja psykiatrisessa sairaalahoidossa. Vuonna 1976 Ditlevsen teki itsemurhan.
Painolastikasvi

Painolasti- eli paarlastikasveiksi kutsutaan laivojen painolastinaan käyttämien maa-ainesten mukana levinneitä vieraslajeja. Painolastikasveja levisi Suomeen lähinnä purjelaivojen aikakaudella ennen 1900-luvun alkua.
Painolastia käytettiin tyhjänä purjehtineissa laivoissa vakauttamaan niiden kulkua. Määränpäässä se purettiin satama-alueelle ennen laivan lastausta. Painolastin mukana kulkeutui kasvien siemeniä, joista osa alkoi myöhemmin itää ja näin uudet kasvit levisivät satama-alueille.
Pääosa Suomessa tavattavista painolastikasveista on peräisin lähialueilta ja niitä esiintyy yleisesti esimerkiksi Itämeren eteläosan maissa. Joukossa on kuitenkin useita kasveja, jotka ovat tulleet kauempaa, kuten Välimeren alueelta tai jopa Etelä-Amerikasta saakka.
Painolastikasveja on tavattu kaikissa Suomen vanhoissa purjelaiva-aikakauden satamissa. Nykyään niitä kasvaa kuitenkin enää vain muutamassa paikassa. Suurin syy on se, että vanhojen satamien kentät on yleensä vuosikymmenten saatossa asfaltoitu. Näin on käynyt esimerkiksi Turussa, Helsingin Sörnäisissä ja Oulun Toppilassa. Osa vanhoista satamista on jäänyt käyttämättömiksi ja ne ovat päässeet metsittymään. Vierasperäiset lajit eivät ole säilyneet Suomen olosuhteisiin sopeutuneiden kasvien seassa.
Laajempia painolastikasviyhdyskuntia on vielä jäljellä muutamassa paikassa, kuten Kotkan Hallassa, Porvoon Kråkössä ja Uudenkaupungin Iso-Vilissalossa. Eniten painolastikasveja on säilynyt Porin Reposaaressa, josta suuri osa satamatoiminnoista siirrettiin pois 1930-luvulla. Satamakentät jäivät asfaltoimatta, mutta kuitenkin vielä käyttöön, joten ne eivät päässeet villiintymään. 
Reposaaresta on viimeisen sadan vuoden ajalta löydetty lähes 140 vierasperäistä kasvia, joista kaukaisimmat ovat tulleet Etelä-Amerikasta. Nykyään saaren painolastikasvistoon kuuluu yli 70 lajia, joista vuosittain tavataan noin 50. Reposaaren lajistoon kuuluvat tyypillisesti esimerkiksi nuokkukarhiainen, rohtorasti, jaakonvillakko, valkomesikkä ja isomesikkä.
Avaruushautaus

Avaruushautaus tarkoittaa vainajan jäännösten, yleensä tuhkan, lähettämistä avaruuteen avaruusaluksen mukana. Yleensä jäännöksistä lähetetään vain hyvin pieni osa muun kuorman ohessa, ja jäännökset tuhoutuvat niitä kuljettaneen avaruusaluksen tuhoutuessa sen palatessa ilmakehään.
Avaruushautauksia oli vuoteen 2012 mennessä tehty noin 150.
Alfred Hayes

Alfred Hayes (18. huhtikuuta 1911 Lontoo, Britannia – 14. elokuuta 1985) oli brittiläinen käsikirjoittaja, runoilija ja kirjailija, joka työskenteli Italiassa ja Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on runo "Joe Hill" ("I dreamed I saw Joe Hill last night…"), jonka Earl Robinson on myöhemmin säveltänyt.
Hayes valmistui New York City Collegesta, joka nykyisin kuuluu City University of New Yorkiin. Hän työskenteli hetken toimittajana sanomalehdessä, mutta alkoi 1930-luvulla kirjoittaa romaaneja ja runoja. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltain erikoisjoukoissa Euroopassa. Sodan päätyttyä hän jäi Roomaan ja käsikirjoitti elokuvia Italian neurealismiin kaudella. Hän oli käsikirjoittamassa Roberto Rossellinin elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946), josta sai Oscar-ehdokkuuden. Toistamiseen hän oli ehdokkaana elokuvasta "Teresa" (1951). Hän muokkasi näytelmän omasta romaanistaan "The Girl on the Via Flaminia", ja vuonna 1953 sen pohjalta tehtiin elokuva "Kohtalokas rakkaus".
Kreditoimattomana käsikirjoittajana hän oli Vittorio De Sica neorealistisessa elokuvassa "Polkupyörävaras" (1948), johon hän kirjoitti englanninkielisen tekstityksen.
Hänen yhdysvaltalaisia käsikirjoituksiaan ovat "Rodeon miehet" (1952, ohjaus Nicholas Ray) elokuvasovitus Maxwell Andersonin ja Kurt Weillin musikaalista "Lost in the Stars" (1974). Televisiolle hän on tehnyt työtä sarjoissa "Alfred Hitchcock esittää", "Hämärän rajamailla", "Nero Wolfe" ja "Mannix".
Paulius Antanas Baltakis

Paulius Antanas Baltakis (1. tammikuuta 1925 – 17. toukokuuta 2019) oli liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 24. elokuuta 1952 ja nimitettiin Egaran titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Edward Cornelius O'Leary ja Vincentas Brizgys.
Baltakis syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Vuonna 1944 hän joutui saksalaisten pidättämäksi. 1940–1950-luvuilla hän työskenteli Suomessa ja Norjassa ja opiskeli Belgiassa; 1950-luvulta alkaen hän työskenteli Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän sai vuonna 1994 Gediminaksen ritarikunnan suurristin.
Naafkopf

Naafkopf on vuori Itä-Alpeilla Rätikonin vuoristoalueella. Huipun korkeus on 2 570 metriä Sveitsin kartalla (korkeusjärjestelmässä "Meter über Meer") ja 2 571 metriä Itävallan kartalla (korkeusjärjestelmässä "Meter über Adria").
Naafkopfin huippu on eteläisempi niistä kahdesta pisteestä, joissa Sveitsin, Itävallan ja Liechtensteinin rajat kohtaavat. Pohjoisempi on Reinjoen keskellä itävaltalaisen Feldkirchin länsipuolella.
Laurean alumnit

Laurean alumnit ry on Laureasta valmistuneille, opiskelijoille ja henkilökunnalle tarkoitettu yhdistys, jonka tavoitteena on edistää työelämän, Laurea-ammattikorkeakoulun ja siellä opiskelleiden sekä sieltä valmistuneiden yhteistoimintaa. Yhdistyksen perustivat Laurea-ammattikorkeakoulu ja Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (LAUREAMKO) keväällä 2002. Laurean alumnit ry:n tehtävänä on ylläpitää opiskeluaikaisia kontakteja sekä luoda uusia verkostoja ja pyrkimyksenä lisätä ja parantaa jäsentensä välistä yhteistyötä ja kommunikaatiota, tarjota väylä ylläpitää opiskeluaikaisia kontakteja sekä luoda uusia verkostoja. Järjestön aktiivinen toiminta sisältää seminaareja, mentorointia, harjoittelujen ja opinnäytetöiden välittämistä, juhlia ja muita vapaa-ajan tapahtumia, kuten luokkakokousten tukemista.
Yhdistyksen toiminnan suuntaviivoista päättää kaikille jäsenille avoin yhdistyksen vuosikokous, joka pidetään syksyisin loka-marraskuussa. Toiminnan suunnittelu perustuu jäsenten, eli alumnien ‎toiveisiin ja tunnistettuihin tarpeisiin. Käytännössä toiminnasta vastaa hallitus sekä muut aktiiviset ‎yhdistyksen jäsenet, kaikki Laurean Alumneita. Yhdistyksen vuoden kohokohta vuosikokouksen ‎lisäksi on keväinen alumnitapahtuma. Juhlallinen tapahtuma kerää jäsenet yhteen kuulemaan ‎alumnien kokemuksia työelämästä ja jatko-opiskelusta, seuraamaan Vuoden Alumnin ‎palkitsemista, nauttimaan musiikista ja muusta viihteellisestä ohjelmasta sekä hyvästä ruoasta ja ‎juomasta.
Alumniyhdistyksen jäsenyys on maksuton ja jäseneksi voi liittyä, jos on opiskellut, valmistunut tai ‎työskennellyt Laurea-ammattikorkeakoulussa tai sitä edeltäneessä Espoo-Vantaan ‎Ammattikorkeakoulussa.
Vuoden Alumni.
Vuoden Alumni valitaan vuosittain kevättalvella ja palkitaan maalis-huhtikuussa Alumnitapahtuman yhteydessä. 
Laurean alumnit ry on vuodesta 2008 lähtien palkinnut ansioituneen alumnin Vuoden Alumni -palkinnolla. Valinnassa on painotettu oman koulutuksen ja laurealaisuuden esille tuomista sekä verkostoitumista ja yhteistoiminnan edistämistä. Ehdotuksia palkinnon saajaksi ovat oikeutettuja tekemään kaikki yhdistyksen jäsenet ja Laurean henkilökunta. Valinnan suorittaa Laurean alumnit ry:n hallitus ehdotusten pohjalta.
*2008 Jussi Vyyryläinen
*2009 Peter Kalanzi
*2010 Antti Seppinen
*2011 Sara Asteljoki
*2012 Lauri Pipinen
Sydvesti

Sydvesti on erityisesti kalastajien ja muiden merenkulkijoiden käyttämä sadehattu. Hatussa on leveä lieri, joka jatkuu selkäpuolelle pidempänä kuin eteen ja sivuille. 
Sydvesti on alun perin norjalainen keksintö. Se on saanut nimensä skandinaavisten kielten lounasta tarkoittavasta sanasta. Pohjois-Atlantin rannikolla Norjassa puhaltava lounaistuuli on voimakkaampi ja vallitsevampi kuin muiden ilmansuuntien tuulet.
Vanhat sydvestit valmistettiin rasvalla tai öljyllä vedenkestäväksi käsitellystä öljykankaasta. Nykyään sydvestien materiaalina on muiden sadevaatteiden tavoin PVC-muovi.
Kirsikkaluumu

Kirsikkaluumu eli myrobalaani ("Prunus cerasifera") on puulaji laajassa, yli 400-lajisessa ruusukasvien suvussa "Prunus". Sen alkuperäinen esiintymisalue on ollut Kaakkois-Euroopassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa, mutta sitä on viljelty muuallakin maailman lauhkean vyöhykkeen alueilla jo satoja vuosia.
Kuvaus.
Kirsikkaluumu on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa noin kahdeksan metrin korkuiseksi. Kaarna on tummanharmaata, ja oksat ovat kärjistään punertavia. Talvisilmut ovat violetinpunaisia.
Lehdet ovat ruodillisia ja korvakkeellisia. Lehtiruoti on 6–12 millimetriä pitkä. Lehtilapa on yleensä soikea, puikea tai vastapuikea ja 2–6 senttimetriä pitkä. Se on teräväkärkinen, kiilatyvinen ja nyhälaitainen. Lehti on yläpinnaltaan kalju ja kiiltävän tummanvihreä, alapinnaltaan vaaleanvihreä ja suonen kohdalta karvainen.
Kukinta tapahtuu huhtikuussa. Kukat puhkeavat yleensä hieman ennen lehtiä, joskus samaan aikaan. Kukat kasvavat yksittäin tai joskus kaksittain. Ne ovat 2–2,5 senttimetriä halkaisijaltaan, ja kukkaperä on 1–2,2 senttimetriä pitkä. Verholehdet ovat puikeita. Pitkänpyöreät terälehdet ovat valkoiset. Heteitä on 25–30 kappaletta. Emin luotti on levymäinen. Hedelmä on pyöreähkö, 2–3 senttimetriä pitkä luumarja. Hedelmät kypsyvät elo-syyskuussa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kirsikkaluumu esiintyy luontaisena Keski- ja Länsi-Aasiassa sekä Kaakkois-Euroopassa. Se kasvaa metsissä, jokivarsilla ja rinteillä 800 metrin korkeudelta merenpinnasta noin 2 000 metrin korkeuteen. Lajia on viljelty hyötykasvina jo kauan, ja nykyisin sitä kasvaa alkuperäisen alueensa ulkopuolella viljeltynä ja joskus villiintyneenäkin laajoilla alueilla varsinkin Aasiassa ja Euroopassa.
Käyttö.
Kirsikkaluumun hedelmää käytetään ravintona sekä sellaisenaan että kypsennettynä piirakoissa, hilloissa ja säilykkeissä. Myös luumarjan kiven sisältämää siementä on käytetty ruokana mantelin tapaan.
Kirsikkaluumua on lisäksi käytetty koristekasvina, pensasaitana, suojapuuna ja lääkekasvina, ja muiden saman suvun hedelmäpuiden varttamisessa se on yleinen perusrunko. Koristekasvina käytetään erityisesti punalehtisiä lajikkeita.
742 Evergreen Terrace

742 Evergreen Terrace on "Simpsonit"-piirrossarjan päähenkilöiden, Simpsonin perheen, kuvitteellinen asuintalo ja osoite Springfieldin kaupungissa. Talon omistaa perheen isä, Homer Simpson. "Simpsonien" luoja Matt Groening nimesi talon käymänsä The Evergreen State Collegen mukaan.
Talo on kaksikerroksinen omakotitalo, jonka yksityiskohdat ovat useimmissa jaksoissa pääosin samat aina huonekalujen ja taulujen sijoittelua myöten. Talon takapihalla olevassa puussa on puumaja. Talo tuhoutui "The Simpsons Movie" -elokuvassa, mutta rakennettiin entiselleen. Elokuvan perusteella Simpsonien talo olisi aivan Springfieldin ulkolaidalla, mutta sarjan jaksot eivät ole johdonmukaisia tämän suhteen.
Simpsonien talon vasemmalla puolella (kadulta nähtynä) on Ned Flandersin talo, osoitteessa 744 Evergreen Terrace. Oikealla puolella oleva talo on puolestaan ollut useammankin henkilön omistuksessa, kuten herra ja rouva Winfieldin, Ruth ja Laura Powersin, valenimellä esiintyneen Sideshow Bobin ja Flandersin perheen sukulaisten (Ted Flandersin ja hänen tytärtensä Connien ja Bonnien).
Sinkilänaulain

Sinkilänaulain eli niittipistooli on työkalu, joka ampuu sinkilöitä. Sitä käytetään esimerkiksi kiinnitettäessä muovikalvoa tai verhoilukangasta puuhun. Toiminta muistuttaa hiukan nitojan toimintaa, mutta sinkilät eivät muuta muotoaan naulainta käytettäessä. Sinkilöitä on erikokoisia, ja suurimmilla voi tehdä melko lujiakin rakenteita.
Íñigo Pérez

Íñigo Pérez Soto (s. 18. tammikuuta 1988 Pamplona, Navarra) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Pérez on toiminut helmikuusta 2024 alkaen Espanjan Primera Divisiónissa pelaavan Rayo Vallecanon päävalmentajana.
Seurajoukkueura.
Pérez siirtyi Athleticin junioreihin vuonna 2002 pamplonalaisesta Chantreasta. Kaudeksi 2006–2007 hänet nostettiin Athleticin sisarseuran Basconian Tercera Divisiónissa pelanneeseen joukkueeseen. Vuoden 2006 lopulla hän teki ensiesiintymisensä myös Athleticin Segunda División B:ssä pelanneessa reservijoukkueessa Athletic B:ssä.
Pérez debytoi Athleticin edustusjoukkueessa 28. lokakuuta 2009 Copa del Reyn ottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Hän on kuulunut edustusjoukkueeseen vakinaisesti kaudesta 2010–2011 alkaen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi vain neljässä ottelussa, ja maaliskuussa 2011 hänet lainattiinkin loppukauden ajaksi Segunda Divisiónin Huescaan, jossa hän korvasi loukkaantuneen David Bauzán.
Kaudella 2011–2012 Pérezin vastuu uuden valmentajan Marcelo Bielsan johtamassa Athleticissa kasvoi huomattavasti muun muassa Carlos Gurpegin loukkaantumisen ja Pablo Orbaizin Olympiakosiin siirtymisen vuoksi. Hän pelasi 22 Primera Divisiónin ottelussa, joista 14 avauskokoonpanossa. Espanjan cupissa eli Copa del Reyssä ja Eurooppa-liigassa, joissa Athletic ylsi loppuotteluun, Pérez oli enimmäkseen vaihtopelaajan roolissa. Loppuotteluissa hän pelasi molemmissa jälkimmäisen puoliskon.
Kaudeksi 2013–2014 Pérez lainattiin Segunda Divisiónin Mallorcaan.
Íñigo Ruiz de Galarreta

Íñigo Ruiz de Galarreta Etxeberria (s. 6. elokuuta 1993 San Sebastián, Guipúzcoan maakunta) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Ruiz de Galarreta liittyi Athletic Bilbaon junioreihin vuonna 2003. Hän saavutti seuran alle 19-vuotiaiden joukkueen kanssa nuorten Copa del Reyn mestaruuden keväällä 2010. Kaudeksi 2011–2012 Ruiz de Galarreta nostettiin seuran Segunda División B:ssä pelanneeseen reservijoukkueeseen Athletic B:hen, mitä ennen hän ehti pelata vuoden 2010 lopulla yhden Tercera Divisiónin ottelun Athleticin sisarseurassa Basconiassa.
Athleticin edustusjoukkueessa Ruiz de Galarreta debytoi 14. joulukuuta 2011 Eurooppa-liigan ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan. Kaudeksi 2013–2014 hänet lainattiin Segunda Divisiónin Mirandésiin.
Huittisten museo

Huittisten museo on kulttuurihistoriallinen paikallismuseo Satakunnan maakunnassa Huittisissa. Se sijaitsee Lauttakylässä vanhassa kivimakasiinissa aivan Huittisten keskiaikaisen kirkon vieressä. 
Paikallista talonpoikaiskulttuuria esittelevän kokoelman lisäksi museossa on esillä professori Lauri Leppäsen taidekokoelma, presidentti Risto Rytin elämäntyötä esittelevä osasto sekä tilat vaihtuvia näyttelyitä varten. Museossa on esillä myös jäljennös Kansallismuseon kokoelmissa olevasta Huittisten hirvenpäästä, joka on yksi tunnetuimpia suomalaisia muinaisesineitä.
Museon perusti Huittisten kotiseutuyhdistys, joka luovutti sen kaupungille vuonna 1977. Vuodesta 2009 alkaen Huittisten museo on ollut yhdistettynä Harjavallassa toimivan Emil Cedercreutzin museon kanssa yhdeksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi, jonka ylläpitäjänä toimii Harjavallan kaupunki.
Juhamatti Hietamäki

Juhamatti Hietamäki (s. 22. maaliskuuta 1985 Seinäjoki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa MOL ligaa romanialaisessa SCM Brașovissa. Hän on pelityyliltään peruspuolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu varsin virheetön, mutta myös fyysinen peli. Hietamäen heikkouksiin kuuluu luistelu, kulmikas liike ja vajavainen pelikäsitys sekä jäähyherkkyys.
Ura.
Hietamäki on S-Kiekon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Suomi-sarjassa kaudella 2002–2003. Kaudeksi 2003–2004 Hietamäki siirtyi Porin Ässien A-nuoriin. Hän kuului sen SM-liigarinkiin jo kesällä 2004, mutta Hietamäki teki liigadebyyttinsä kuitenkin kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi 22 SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hietamäki voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän pelasi A-nuorissa varsin fyysistä peliä; Hietamäki keräsi kolmen A-juniorikautensa aikana yhteensä 295 jäähyminuuttia sijoittuen A-nuorten SM-liigan kaikkien aikojen jäähypörssissä seitsemänneksi. Kausina 2003–2004 ja 2004–2005 hän sijoittui jäähypörssissä neljänneksi ja kaudella 2005–2006 Hietamäki voitti koko jäähypörssin 105 minuutillaan.
Kaudella 2006–2007 Hietamäen rooli Ässien SM-liigajoukkueessa jäi pieneksi. Hän pelasikin suurimman osan kaudestaan Mestiksessä; yhteensä 24 ottelua Forssan Palloseurassa ja TuTossa. Tammikuussa 2007 Hietamäki palasi Ässien vahvuuteen. Kauden 2007–2008 hän pelasi lainalla Jokipojissa. Kaudeksi 2008–2009 Hietamäki siirtyi Kotkan Titaanien riveihin. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo 22 ottelun jälkeen joulukuussa 2008 selkävaivojen vuoksi.
Kaudeksi 2009–2010 Hietamäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaan joukkueeseen. Hän joutui kuitenkin jo alkukaudella sivuun olkapäävamman takia, oli sivussa useita kuukausia ja pelasi lopulta vain 12 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua. Kaudeksi 2010–2011 Hietamäki palasi viikon mittaisen try-outin kautta Jokipoikiin.
Elokuussa 2011 Hietamäki teki vuoden mittaisen sopimuksen unkarilaisen Ferencvárosi TC:n kanssa. Hän oli tehoilla 12+11=23 joukkueen tehokkain puolustaja ja jakoi Ferencvárosin sisäisen pistepörssin voiton Csaba Janosin kanssa kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 2+1=3. Kaudeksi 2012–2013 Hietamäki siirtyi toiseen MOL ligan joukkueeseen, romanialaiseen SCM Brașoviin.
César Santin

César Santin (s. 24. helmikuuta 1981 Porto Alegre, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa tanskalaista FC Kööpenhaminaa. Hän pelaa yleensä laitahyökkääjänä tai hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Uransa alkuvaiheessa Santin edusti Brasiliassa São Joséa, Grêmiota ja Vitóriaa. Vuonna 2004 hän siirtyi Ruotsiin Kalmar FF:n joukkueeseen ja sieltä vuonna 2008 viisivuotisella sopimuksella FC Kööpenhaminaan.
Jan Hagelberg

Jan Hagelberg (s. 29. elokuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa II-divisioonajoukkue KJT Miehissä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Hagelberg on pelannut urallaan aiemmin ammattilaisena Ranskassa.
Ura.
Hagelberg aloitti jääkiekkoilun Jokereissa omien sanojensa mukaan noin 7-vuotiaana. Hän voitti joukkueessa B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2002 ja SM-hopeaa vuonna 2003. Kaudeksi 2003–2004 Hagelberg siirtyi Kiekko-Vantaan A-nuoriin. Hän teki samalla kaudella myös debyyttinsä miesten peleissä pelattuaan kaksi Mestis-ottelua. Kaksi seuraavaa kautta Hagelberg pelasi Jokereiden A-nuorissa. Hän oli kaudella 2005–2006 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+9=17.
Toukokuussa 2006 Hagelberg teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Jokereiden kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 kuitenkin kokonaan lainalla Kiekko-Vantaassa, eikä tehnyt liigadebyyttiään. Hagelberg pelasi joukkueessa suuressa kiekollisessa roolissa ja teki jatkosopimuksen kaudeksi 2007–2008. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Heinolan Kiekkoon, jossa hän teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+14=21, joilla Hagelberg oli joukkueen tehokkain puolustaja. Hän sijoittui runkosarjan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi Sportin Tuomas Immosen kanssa. Hagelberg jakoi myös HeKin sisäisen syöttöpörssin voiton Ville-Veikko Väkeväisen kanssa.
Toukokuussa 2009 Hagelberg teki sopimuksen Suomi-sarjajoukkue HC Keski-Uusimaan kanssa. Hänen sopimuksensa sisälsi mahdollisuuden siirtyä kesän 2009 aikana ulkomaille ja näin ollen Hagelberg teki heinäkuussa sopimuksen ranskalaisen Dauphins d'Épinalin kanssa. Hän oli kaudella 2009–2010 tehoilla 5+6=11 joukkueen tehokkain puolustaja runkosarjassa. Toukokuussa 2010 Hagelberg teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Epinalin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän voitti 12 osumallaan Ligue Magnusin puolustajien maalipörssin ja sijoittui 19 tehopisteellään puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi Ducs d'Angersin Lauri Lahesalun kanssa.
Kaudeksi 2011–2012 Hagelberg palasi Suomeen ja siirtyi II-divisioonajoukkue Bewe Hockeyn riveihin. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli Bewe Hockeyn tehokkain puolustaja tehoilla 15+19=34. Kaudeksi 2012–2013 Hagelberg palasi vuoden mittaisella sopimuksella Epinaliin. Hän oli pelaamatta koko seuraavan kauden 2013–2014 ja pitkään kaudella 2014–2015, kunnes Hagelberg siirtyi loppukaudella III-divisioonajoukkue KJT Miehiin. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi II-divisioonaan, jossa Hagelberg jatkoi kaudella 2015–2016 KJT:n varakapteenina. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+19=26.
Muuta.
Hagelberg kävi Käpylän ammattikoulun.
Stara Magazine

Stara Magazine oli 1980-luvun keskivaiheilla ja jälkipuoliskolla ilmestynyt nuorille suunnattu hevi ja hard rockiin erikoistunut julkaisu. Sen antia olivat isot ja pienemmät värijulisteet sekä hevi- ja hard rock -tähdistä kertoneet jutut ja uutiset. Lehti oli Suomen ensimmäinen lajissaan.
Stara Magazinea kustansi tamperelainen Sun Press ky. Lehden päätoimittajana vaikutti Lehtimiehet Oy:n julkaisuissa kannuksensa hankkinut Timo Toivonen. Juttujen ja uutisten kirjoittamisesta sekä kuvien hankkimisesta vastasi pääasiassa musiikki- ja viihdetoimittaja Kari Helopaltio.
Lehteä myytiin ainoastaan irtonumeroina kioskien ja lehtipisteiden kautta. Irtonumeromyyntiä ynnänneen levikkilaitoksen mukaan Stara Magazinen numerokohtainen myynti pyöri 40 000 kappaleen vaiheilla ennen alamäen alkamista. Alamäkeen vaikutti muun muassa Suosikki-lehden muuntautuminen ”aiempaa hevimmäksi”.
Sun Press ky julkaisi samaan aikaan myös "King Size" -nimistä juliste- ja juttulehteä sekä muita julistelehtiä, joiden vetonauloina olivat esimerkiksi Sabrina, Samantha Fox ja New Kids on the Block. Seksi- ja pornolehdet kuuluivat nekin Sun Press ky:n antimiin.
Petäjäveräjät

Petäjäveräjät on Viikatteen 9. albumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2012 Spinefarm Recordsin kautta. Albumi on sijoittanut parhaimmillaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle 1 (14/2012).
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kaarle Viikate ja sovittanut Viikate-yhtye ja Miitri Aaltonen.
Volga (jääpallo)

Volga () on jääpalloseura Uljanovskista, Venäjältä. Seura on perustettu vuonna 1934. Seuran paras saavutus Venäjän mestaruussarjassa on pronssi vuodelta 1997. Neuvostoliiton mestaruussarjassa se oli parhaimmillaan hopealla vuonna 1972. Volga on pelannut Venäjän jääpallon pääsarjassa yhtäjaksoisesti kaudesta 1995–1996.
Volgan kotikenttä on vuonna 2014 valmistunut Volga-Sport-Arena, joka toimii myös vuoden 2016 MM-kilpailujen peliareenana. Jääpallohallin kapasiteetti on 5 000 katsojaa. Seuran vanha kotikenttä on 1963 rakennettu Trud-stadion. Trud-stadion on myös tarkoitus modernisoida ja kasvattaa sen katsomokapasiteetti 18 000:een. 
Saavutuksia.
Saavutuksia Venäjän liigassa:
Viisilukujärjestelmä

Viisilukujärjestelmä on kehittynyt kaksilukujärjestelmästä, kun puhuttuun kieleen otettiin lisää lukusanoja ja pienet luvut esitettiin sanoilla "yksi", "kaksi", "kolme", "neljä" ja "viisi". Lukusanan "viisi" saattoi monissa kielissä tarkoittaa myös sanaa "käsi" . Puhdasta viisilukujärjestelmää käyttäviä heimoja tunnetaan muun muassa Etelä-Amerikan intiaaneissa , mutta myös viitteitä sen esihistoriallisesta käytöstä tiedetään. Viisilukujärjestelmää ei pidä sekoittaa kantalukujärjestelmään, jossa kantalukuna on viisi. Myös roomalaisia numeroita voidaan pitää eräänlaisena viisilukujärjestelmänä.
Luku kaksitoista voitiin esittää sanomalla joko "viisi viisi kaksi" tai "kaksi viitosta ja kaksi lisää" tai "kaksi viitosta kaksi". Lukusanat lasketaan siten yhteen, jolloin lukusanontaa eli lukumerkintää voidaan pitää additiivisena merkintänä.
Historia.
Varsin hyvin voidaan väittää, että viisilukujärjestelmä kehittyi alkeellisimmista 2− ja 3− lukujärjestelmistä, kun isommaksi yksiköksi otettiin käden kaikki sormet. Suuret lukumäärät ilmoitettiin "käsimäärien" lukumäärä ja montako "sormea" näiden lisäksi tarvittiin lisää.
Varhaisin tunnettu lukumerkintä lienee Karl Absolonin vuonna 1937 entisestä Tšekkoslovakian Věstonicesta löytämä noin 30 000 vuotta vanha suden luu, jonka sivulle on vedetty 20 ja 2 ja 30 viirua mahdollisesti merkitsemään joidenkin asioiden lukumäärää. Viidellä jaollisuus voi olla sattumaa, mutta toisaalta tutkijat ovat havaitsevinaan viiruissa ryhmittelyä.
Koska esihistoriasta ei ole jäänyt paljonkaan todisteita viisilukujärjestelmästä, tulee merkkejä siitä etsiä kirjoittavien kansojen käyttämistä menetelmistä. Keski-Amerikan mayat käyttivät pienille luvuille additiivista merkitsemistapaa, jossa yksiköt merkittiin pisteillä ja viitoset viivoilla. Näillä merkeillä merkittiin teksteissä luvut 1−20 varsin helposti. Muinaisilla kiinalaisilla sauvaluvuilla yksikkölukuja merkittiin viivalla, joten luvut 1−5 merkittiin yksinkertaisesti 1−5 pystyviivalla.
Viisilukujärjestelmä, joka käytti viittä lukusanaa ja mahdollisesti kirjoittaessaan lukuja toistamalla merkkejä, kohtasi suuremmilla luvuilla esittämisvaikeuksia. Monesti lukujärjestelmää vain laajennettiin eteenpäin joko 10−, tai 20−järjestelmäksi. Kiinalaiset merkitsivät luvut 6−9 käyttäen 1−4 pystyviivaa, jotka yhdistettiin poikittaisella viivalla, ja näin saatiin käyttöön "toista vitosta". Näitä uusia järjestelmiä kutsutaan 5−10−järjestelmiksi ja 5−20−järjestelmiksi. Täytyy vielä muistaa, että näiden rinnalla käytettiin myös 12− ja 60−järjestelmiä, jotka saattoivat ottaa vaikutteita 5−10− ja 5−20−järjestelmistä. Näitä kaikkia piirteitä voidaan vieläkin löytää Länsi-Eurooppalaisista kielistä ja tavoista laskea.
Daniel Nathans

Daniel Nathans (30. lokakuuta 1928 Wilmington, Delaware – 16. marraskuuta 1999 Baltimore, Maryland) oli yhdysvaltalainen mikrobiologi, joka sai vuonna 1978 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Werner Arberin ja Hamilton Smithin kanssa restriktioentsyymien löytämisestä ja soveltamisesta molekyylibiologian ongelmiin.
Hamilton Smith

Hamilton Othanel Smith (23. elokuuta 1931 – 25. lokakuuta 2025 Ellicott City, Maryland) oli yhdysvaltalainen mikrobiologi, joka sai vuonna 1978 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Werner Arberin ja Daniel Nathansin kanssa restriktioentsyymien löytämisestä ja soveltamisesta molekyylibiologian ongelmiin.
Vi skall spela rock

Vi Skall Spela Rock on Kari Peitsamon Skootterin ruotsinkielinen albumi.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset, sanoitukset ja sovitukset: Kari Peitsamo
Andrew Schally

Andrew V. Schally (30. marraskuuta 1926 – 17. lokakuuta 2024) oli yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1977 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Roger Guilleminin ja Rosalyn Sussman Yalowin kanssa peptidihormoneihin liittyvästä tutkimuksesta.
HK 36 Skalica

HK 36 Skalica on slovakialainen jääkiekkoseura Skalican kaupungista Trnavan alueella. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Slovenská Hokejová Ligassa. Perinteikäs slovakkiseura on perustettu vuonna 1936 ja se on pelasi maan pääsarjassa kaudet 1997–2016. Joukkue on tuossa ajassa onnistunut saavuttamaan yhden hopean kaudella 2008–2009.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Allan McLeod Cormack

Allan McLeod Cormack (23. helmikuuta 1924 – 7. toukokuuta 1998) oli eteläafrikkalaissyntyinen fyysikko, joka sai vuonna 1979 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Godfrey Hounsfieldin kanssa tietokonekerroskuvauksen (CT-kuva, tietokonetomografia) kehittämisestä. Cormack oli harvinainen nobelisti, sillä hän ei koskaan suorittanut tohtorin tutkintoa lääketieteessä tai millään muullakaan alalla.
Cormack suoritti perustutkintonsa Kapkaupungin yliopistossa, jatkoi vuoden Cambridgessa ja sitten Harvardissa ennen kuin asettui Tuftsin yliopistoon apulaisprofessoriksi. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1966.
Cormack kiinnostui röngenkuvauksesta toimiessaan osa-aikaisena fyysikkona sairaalan radiologian osastolla. Perinteisistä kaksiulotteisista röntgenkuvista oli vaikeaa erottaa pehmeitä kudoksia, jotka vaimensivat röntgensäteitä eri tavoin. Hän kehitti matemaattisen menetelmän, jolla eri puolilta otetuista röntgenkuvista voitiin laskea pehmeiden kudosten rakenne.
Godfrey Hounsfield

Godfrey Newbold Hounsfield (28. elokuuta 1919 – 12. elokuuta 2004) oli brittiläinen sähkötekniikan insinööri, joka sai vuonna 1979 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Allan McLeod Cormackin kanssa tietokonekerroskuvauksen kehittämisestä.
Tietokonetomografiakuvauksessa pikselien harmaasävyarvoja kuvataan Hounsfieldin yksiköiden avulla (HU-luku, TT-luku) Godfrey Hounsfieldin kunniaksi. 
Hounsfield oli EMI-yhtiöllä töissä ja oli kehittänyt ennen kerroskuvauslaitteistoa Britannian ensimmäisen täysin transistoroidun tietokoneen vuonna 1958. Beatlesin menestymisen johdosta EMI-yhtiö, joka oli mukana myös äänilevyliiketoiminnassa, oli varoissaan ja pystyi rahoittamaan Hounsfieldin työtä.
Shabazz Muhammad

Shabazz Nagee Muhammad (s. 13. marraskuuta 1992, Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän pelasi NBA-liigassa Minnesota Timberwolvesissa vuosina 2011–2018 sekä Milwaukee Bucksissa keväällä 2018. 
Ennen ammattilaisuraansa Muhammad pelasi yliopistokoripalloa UCLA:n joukkueessa, UCLA Bruinsissa.
Yliopistoura.
Muhammad oli ikäluokkansa tavoitelluimpia lukiopelaaja vuonna 2012, ja ESPN sijoitti hänet lopullisessa rankingissaan toiselle sijalle, sentteri Nerlens Noelin jälkeen. UCLA:n lisäksi Muhammadin perässä olivat sekä Duken että Kentuckyn maineikkaat yliopistot.
Ensimmäisen yliopistokautensa kolme ensimmäistä ottelua Muhammad joutui seuraamaan katsomon puolelta, NCAA:n asetettua hänet pelikieltoon mahdollisesta amatöörisääntöjen rikkomisesta. Päätös kuitenkin kumottiin UCLA:n tehtyä valituksen asiasta.
Ammattilaisura.
Muhammadia pidettiin vuosi ennen varaustilaisuutta mahdollisena kärkivarauksena . Utah Jazz varasi hänet 14. pelaajana kesällä 2013. NBA-uransa hän aloitti kuitenkin Minnesota Timberwolvesissa, jossa hän pelasi 267 ottelua. Maaliskuussa 2018 hän siirtyi Milwaukee Bucksiin, jossa hän pelasi 11 runkosarjaottelua ja neljä pudotuspeliä.
Lokakuussa 2018 Muhammad siirtyi kiinalaisseura Shanxi Brave Dragonsiin.
Cody Zeller

Cody Allen Zeller (s. 5. lokakuuta 1992 Washington, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän edustaa kaudella 2019–2020 NBA-seura Charlotte Hornetsia jo seitsemättä kauttaan.
Zellerin veljet, Luke Zeller ja Tyler Zeller ovat myös koripalloilijoita.
Ura.
Zeller pelasi yliopistokoripalloa Indianan yliopiston joukkueessa, Indiana Hoosiersissa. Hän olisi halutessaan voinut osallistua jo vuoden , jossa olisi mitä todennäköisimmin ollut ykköskierroksen varaus. Vuoden hänet varattiin neljäntenä. Vuodesta 2013 hän on pelannut NBA:ssa ja edustanut Charlotte Bobcatsia, joka sittemmin vaihtoi nimensä Charlotte Hornetsiksi.
Lucas Liu Hsien-tang

Lucas Liu Hsien-tang (; s. 21. joulukuuta 1928) on taiwanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Taipein arkkihiippakuntaan 30. marraskuuta 1956 ja nimitettiin Hsinchun hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 24. lokakuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi Petrus Pao-Zin Tou, jota avustivat Paul Ch'eng Shih-kuang ja Joseph Wang Yu-jung.
29. kesäkuuta 1983 Liu Hsien-tangista tuli Hsinchun piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. joulukuuta 2004.
Kampsu

Kampsu eli kamsu on pohjoissuomalainen perinneleipä, jonka taikinassa on verta. Taikina valmistetaan vedestä, verestä, ohra-, ruis- ja vehnäjauhoista, voista, suolasta, sipulista ja maustepippurista. Valmiista hyvin turvonneesta taikinasta muotoillaan pieniä, litteähköjä leipiä, joiden paksuus on noin yksi senttimetri. Kohottamattomat, melko jähmeät kakkuset keitetään kypsiksi suolalla maustetussa vedessä. Kampsut syödään sipulikastikkeen tai voisulan kera, ja usein lisukkeena tarjotaan perunasosetta ja puolukkasurvosta. Kampsut voidaan lämmittää esimerkiksi sipulimaidossa ja nauttia sen keralla.
Kampsu on iäkäs ruokalaji, joka perinteisesti valmistettuna sisältää sekä leivän että särpimen eli leivän lisänä syötävän ruoan, sillä karkeista jauhoista valmistettu veritaikina höystettiin talin paloilla. Taikinasta leivottiin joko normaalimuodosta poikkeavia leipiä tai keitettiin suolavedessä pienehköjä möykkyjä. Molemmat kestivät pitkäaikaista varastointia, ja niitä syötiin aikanaan paistettuina tai keiton aineksena.
Salomon Hongisto

Salomon Valentin Hongisto (16. syyskuuta 1881 Jalasjärvi – 30. elokuuta 1973 Seinäjoki) oli suomalainen kansanedustaja, maakauppias, Tsaari Nikolai II:n henkivartija jefreitteri nro.5, maanviljelijä ja talousneuvos.
Työura.
Maataloustöissä kotitilalla ja apulaisena vanhempien kaupassa 1895–1906, palveli Tsaari Nikolai II:n henkivartiokaartissa jefreitteri nro.5 , sekatavarakauppias Jalasjärvellä 1906–1973. Aloitti kuitenkin jo 1800-luvun lopulla tehden kauppaa n. 80 vuotta, maanviljelijä 1907–1973, osuusmeijeri Murtajan Ilvesjoen meijerin isännöitsijä 1906–1911, Kurikan puutavarayhtiön osakas ja johtokunnan jäsen 1910–1920, Rajalan sahan osakas Jalasjärvellä 1920–, Kaskisten puutavara oy:n johtaja 1925–1936.
Yhteiskunnallinen toiminta.
Valtiolliset luottamustehtävät:
Kunnalliset luottamustehtävät:
Muut luottamustehtävät:
Arvot ja arvonimet:
Muuta.
Talousneuvos Hongiston tsaarin henkivartiokaartin palveluspuku on nähtävillä Jalasjärven museossa. Museossa on myös hänen kauppansa, jota hän piti ja jossa hän oli töissä kymmenvuotiaasta yhteensä n. 80 vuoden ajan. Kaupan museolle lahjoitti Hongiston perikunta.
Salomon Hongisto oli tunnettu myös laajasta filateliaharrastuksestaan, joka oli tuolloin vielä harvinaisempaa ja hänellä olikin laaja kokoelma postimerkkejä aina 1800-luvulta asti.
Vuorihiirihaukka

Vuorihiirihaukka ("Buteo oreophilus") on hiirihaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sen kanta on alle 10 000 yksilöä ja on vakaa. Sen koko on 45–50 cm, joten se on pienempi kuin hiirihaukka ("Buteo buteo") ja väriltään tummemmanruskea, eikä se ole päältä yhtä punaruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vuorihiirihaukkaa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Sudanissa, Tansaniassa, Ugandassa, Sambiassa. Etelä-Afrikan populaatiota pidetään toisinaan omana lajinaan "B. trizonatus". Sen elinpiiriä ovat viljelmät, lauhkean, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen vuoristometsät, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen ylävät heinäarot aina 4 500 metrin korkeuteen saakka.
Alalajit.
Joidenkin lähteiden mukaan sillä katsotaan olevan kaksi alalajia:
Susumu Tonegawa

Susumu Tonegawa (, s. 5. syyskuuta 1939) on japanilainen tutkija, joka sai vuonna 1987 Nobelin lääketieteen palkinnon vasta-aineisiin liittyvistä tutkimuksista.
Tonegawa suoritti perustutkintonsa Kiotossa ja väitteli San Diegossa. Hän työskenteli Sveitsissä Baselin immunologian tutkimuslaitoksessa ja sovelsi molekyylibiologian tekniikoita immunologiaan. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1981, missä hänestä tuli MIT:n biologian professori.
Ketoampiaisyrtti

Ketoampiaisyrtti ("Dracocephalum thymiflorum") on ampiaisyrttien sukuun kuuluva huulikukkaiskasvilaji. Sitä esiintyy Itä-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa.
Ketoampiaisyrtti on yksi- tai kaksivuotinen 10–60-senttimetriseksi kasvava ruoho, jonka karvat ovat lyhyitä ja pehmeitä. Sen tähkämäinen kukinto on pitkä ja lieriömäinen. Teriöt ovat vaaleansinisiä, vain juuri verhiötä pidempiä.