tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hupputinami

Hupputinami ("Nothocercus nigrocapillus") on tinameihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan hupputinami voi kasvaa 32–35 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään laji on ruskea. Päälaki on muuta ruumista tummempi ja lähes musta. Vatsa, selkä ja siivet ovat väriltään ruskeat ja osa siipien sulista on valkokärkisiä. Höyhenpuvussa voi olla ohuita mustia raitoja ja alalaji "N. n. cadwaladeri" on väriltään nimialalajia "N. n. nigrocapillus" punaisempi. Hupputinamin kurkku on valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat.
Hupputinamilla on 2 alalajia. Niistä nimialalajia "N. n. nigrocapillus" tavataan Perun keskiosista Boliviaan ja alalajia "N. n. cadwaladeri" Perun pohjoisosista. Linnun elinympäristöä ovat kosteat subtrooppiset ja lauhkeat vuoristometsät tyypillisesti noin 1 300–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Hupputinamit kerääntyvät alueille, joissa kasvaa runsaasti bambuja. Lintu on todennäköisesti kaikkiruokainen ja sen tiedetään myövän muun muassa maahan pudonneita siemeniä.
Hupputinamikannan kooksi arvioidaan noin 200 000 sukukypsää yksilöä. Lajin kantaa uhkaavat erityisesti sopivien elinympäristöjen väheneminen metsien hakkuiden vuoksi. Hakkuut aiheuttavat myös eroosiota, mikä vähentää elinympäristöjen määrää edelleen.
Sitruunaverbena

Sitruunaverbena ("Aloysia citrodora") on verbenakasvien eli rautayrttikasvien heimoon kuuluva kasvi. Kasvista käytetään myös nimeä "Lippia citriodora". Sitruunaverbena on vahvasti sitruuna-arominen yrtti, jonka lehtiä käytetään mausteeksi. Siitä saadaan myös verbenaöljyä. Sen versoihin kasvaa suikeita lehtiä kolmen kappaleen ryhminä. Se kukkii myöhään syksyllä, valkoiset tai siniset kukat ovat latvatähkissä. Sitruunaverbena kasvaa esimerkiksi suurissa ruukuissa. Se tuodaan talveksi sisätiloihin. Lämpimissä maissa, joissa sitä viljellään laajasti, kuten Keski- ja Etelä-Amerikassa, kasvi talvehtii ulkona. Sitruunaverbenaa voi lisätä pistokkaista.
Meibomin rauhanen

Meibomin rauhanen eli luomitukirauhanen on kummankin silmän silmäluomen takareunuksen eteen avautuva rauhanen, josta erittyy silmäluomen reunoja voitelevaa eritettä. Se on nimetty saksalaisen anatomin Heinrich Meibomin mukaan.
Meibomin rauhasen, kuten myös muiden silmäluomirauhasten, tulehdusta sanotaan näärännäpyksi.
Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861

Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861 oli ensimmäinen ja tärkein uudistus, joka toteutettiin Aleksanteri II:n valtakauden aikana Venäjällä. Siihen saakka talon­pojat olivat olleet maa­orjan asemassa, eikä heillä ei ollut omistusoikeutta maahan, jota he viljelivät. Venäjällä maaorjuus oli yleistä. Joissakin Venäjän osissa maaorjuus oli lakkautettu jo aikaisemmin.
Vuoden 1861 vapautus­manifesti julisti vapautuksen yksityisten kartanoiden maaorjille. Tällä käskyllä yli 23 miljoonaa ihmistä sai vapautensa. Maaorjille myönnettiin täydet vapaiden kansalaisten oikeudet: he saivat mennä naimisiin ilman maanomistajan suostumusta, omistaa omaisuutta ja omistaa yrityksen. Manifesti määräsi, että talonpojat voisivat ostaa maata vuokranantajilta. Kotitalouksien maaorjat olivat huonoimmassa asemassa, koska he saivat vapautensa, mutta eivät maata. Heidän oli maksettava viljelemisestä, ja maa kuului edelleen maanomistajalle. Uudistus tehtiin itsevaltiuden jatkuvuuden varmistamiseksi, eikä itsenäistä talonpoikaisluokkaa syntynyt, koska harvalla talonpojalla oli mahdollisuus ostaa maata.
Georgiassa maa­orjien vapautus lykättiin vuoteen 1864. Valtion omistamat maaorjat vapautuivat vuonna 1866 ja saivat parempia ja suurempia tontteja.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2014 – miesten kokoonpanot

Lohko B.
Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Valtteri Filppula ja Minnesota Wildin hyökkääjä Mikko Koivu valittiin alun perin Suomen joukkueeseen, mutta he joutuivat jäämään sivuun turnauksesta loukkaantumisten vuoksi. Korvaajiksi valittiin Jarkko Immonen ja Sakari Salminen.
Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Steven Stamkos valittiin alun perin Kanadan joukkueeseen, mutta hän joutui jäämään sivuun turnauksesta loukkaantumisen vuoksi. Korvaajaksi valittiin Martin St. Louis.
Lohko C.
Vancouver Canucksin hyökkääjä Henrik Sedin ja Detroit Red Wingsin hyökkääjä Johan Franzen valittiin joukkueeseen, mutta he joutuivat jäämään pois olympiaturnauksesta loukkaantumisten vuoksi. Korvaajiksi valittiin Marcus Johansson ja Gustav Nyquist.
Viktor Dankl von Krasnik

Viktor Dankl von Krasnik (18. syyskuuta 1854 Udine, Lombardia-Venetia – 8. tammikuuta 1941 Innsbruck) oli itävaltalainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Danklin isä oli armeijan kapteeni. Dankl kävi 1869–1870 St. Pöltenin kadettikoulua ja sen jälkeen Wiener Neustadtin Maria Teresian sotilasakatemiaa, josta valmistuttuaan hänet määrättiin 1874 luutnantiksi kolmanteen rakuunarykmenttiin. Opiskeltuaan vielä Wienin sotakoulussa hänet siirrettiin 1880 pääesikuntaan. Vuonna 1899 Dankl ylennettiin everstiksi ja nimitettiin pääesikunnan keskustoimiston päälliköksi. Hän eteni 1903 kenraalimajuriksi ja prikaatinkomentajaksi, 1907 sotamarsalkkaluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1912 ratsuväenkenraaliksi ja 14:nnen armeijakunnan komentajaksi. Maailmansodan syttyessä 1914 Dankl nimitettiin komentamaan ensimmäistä armeijaa, joka muodosti Itävalta-Unkarin armeijan vasemman siiven. Dankl saavutti itävaltalaisten ensimmäisen voiton koko sodassa lyödessään Venäjän neljännen armeijan Kraśnikin taistelussa pohjoisessa Galitsiassa 23.–25. elokuuta 1914. Pian venäläisten hyökkäys itävaltalaisten oikeaa siipeä vastaan pakotti kuitenkin Itävalta-Unkarin joukot perääntymään takaisin omalle puolelleen rajaa. Sama toistui itävaltalaisten toisessa etenemisyrityksessä lokakuussa 1914.
Italian sodanjulistuksen jälkeen Dankl siirrettiin toukokuussa 1915 vastaamaan Tirolin puolustuksesta. Joukkojensa alivoimaisuudesta huolimatta hän onnistui aluksi torjumaan italialaisten toistuvat hyökkäykset. Maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin yhdennentoista armeijan komentajaksi. Arkkiherttua Eugenin alaisuudessa hän tosiasiallisesti johti toukokuussa käynnistettyä hyökkäystä italialaisten asemia vastaan Trentinojoella, ja hän eteni armeijoineen Rovereton eteläpuolelle. Itävaltalaiset kärsivät kuitenkin lopulta tappion, josta esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf syytti Danklia. Dankl jätti tämän seurauksena eronpyyntönsä ja vetäytyi palveluksesta kesäkuussa 1916.
Krasnikissa sodan alussa saavutetun voiton ansiosta Danklille myönnettiin elokuussa 1917 Maria Teresian ritarikunnan komentajaristi. Hänestä tuli kyseisen ritarikunnan kansleri Conrad von Hötzendorfin kuoltua vuonna 1925. Vuonna 1917 Dankl myös korotettiin vapaaherraksi ja nimitettiin symboliseen kunniavirkaan henkikaartin ylipäälliköksi, jona hän toimi seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1918 hänet korotettiin kreiviksi nimellä "Dankl von Krasnik".
Melvillensalmi

"Kanadassa on myös "Melville Sound", joka on eri salmi".
Melvillensalmi () on salmi Kanadan arktisessa saaristossa. Se sijaitsee Melvillensaaren ja Victoriansaaren välissä.
Matt Beleskey

Matt Beleskey (s. 7. kesäkuuta 1988 Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
Pelaajaura.
Beleskey kasvoi pikkukaupunki Midhurstissa, Ontariossa ja pelasi jääkiekkoa Barrie Icemanissä. Hänet varattiin toisella kierroksella numerolla 21 OHL:ssä pelaavaan Belleville Bullsiin vuonna 2004. 
NHL:ään Beleskey varattiin numerolla 112. Hänen ammattilaisuransa alkoi vuonna 2008 neljän vuoden junioriuran jälkeen. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2008–2009, kun esiintyi Ducksissa kahdessa pelissä. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta AHL-joukkue Iowa Chopsissa. Beleskey pelasi 2012–2013 työsulun aikana EIHL:ssä pelaavassa Coventry Blazessa.
Aneheimista Beleskey siirtyi kaudeksi 2015–2016 Boston Bruinsiin. Hän pelasi Bostonissa siirtotakarajalle, helmikuuhun 2018 saakka. Kunnes siirtyi yhdessä Ryan Spoonerin ja 2018 1. kierroksen varasvuoron kanssa New York Rangersiin vaihdossa Rick Nashiin.
Albrecht (Württembergin herttua)

Albrecht Maria Alexander Filip Josef, Württembergin herttua (23. joulukuuta 1865 Wien, Itävalta – 31. lokakuuta 1939 Altshausen, Saksa) oli Saksan armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Albrechtin isä oli Württembergin herttua Vilhelm. Albrecht aloitti sotilasuransa vuonna 1883 ulaanirykmentin upseerina. Hän yleni 1896 everstiksi, 1898 kenraalimajuriksi, 1901 kenraaliluutnantiksi ja 1906 kenraaliksi. Hän toimi 1908–1913 Württembergiin sijoitetun 13:nnen armeijakunnan komentajana ja sen jälkeen kuudennen sotilaspiirin tarkastajana. Maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 Albrecht sai komentoonsa Saksan neljännen armeijan, joka hyökkäsi heti sodan alussa Luxemburgin kautta Ardennien yli Ranskaan. Hän voitti ranskalaiset Neufchâteaussa 23. elokuuta, taisteli tiensä Maasin yli ja osallistui syyskuun alussa Marnen taisteluun. Marnen tappion jälkeen Albrechtin armeija perääntyi aluksi Champagnen alueelle, mutta se siirrettiin lokakuussa 1914 niin sanotun Atlantin kilpajuoksun yhteydessä Flanderiin. Vuosina 1914 ja 1915 hän johti saksalaisten hyökkäyksiä Ypresissä. Ypresin toisen taistelun alussa saksalaiset käyttivät ensimmäistä kertaa länsirintamalla taistelukaasua aseena.
Elokuussa 1916 Albrecht ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi ja hän sai johtoonsa pohjoisen armeijaryhmän eli rintamaosuuden Atlantin rannikolta Sommeen. Helmikuusta 1917 aina sodan loppuun asti hän johti ”armeijaryhmä Albrechtia”, jonka vastuulla oli länsirintaman hiljaisempi eteläpää Elsassissa ja Lothringenissa. Sodan lopussa Saksassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena Württembergin suku menetti kuninkaallisen arvonsa. Albrecht asui vuodesta 1921 vetäytyneenä linnaansa. Samana vuonna hänestä tuli sukunsa päämies entisen kuninkaan Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana.
Kyrenia

Kyrenia eli Kerýneia (, myös "Kyríneia", Κυρήνεια, ) on kaupunki ja kunta (Δήμος Κερύνειας, "Dímos Kerýneias") Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen, jonka hallinnollinen keskus se on. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on 33 207 ja varsinaisen Kyrenian kaupungin väkiluku 22 148 (2011). 
Maantiede.
Kyrenia sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla Pentadáktylos-vuorten pohjoispuolella. Kaupungissa on vanhakaupunki, jossa sijaitsee muun muassa Kyrenian linna, sekä kaksi satamaa, vanha satama ja uusi satama. Etäisyys Kyreniasta pääkaupunki Nikosiaan on noin 28 kilometriä ja Famagustaan noin 78 kilometriä.
Historia.
Antiikki.
Antiikin Keryneia oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Sen perustivat Akhaiasta tulleet kreikkalaiset 900-luvulla eaa. Siitä muodostui vauras kaupunkivaltio ("polis"). Vuonna 312 eaa. Keryneian ottivat hallintaansa Kreikan Salamiin saarelta tulleet kilpailijat. Keryneian satama oli tärkeä myös roomalaisvallan aikana.
Myöhempi historia.
Bysanttilaisella ajalla 600-luvulla kaupunkiin rakennettiin kiviset muurit suojaksi arabien hyökkäyksiltä. Kyproksen hallitsija Isaak Komnenos lähetti vuonna 1191 vaimonsa ja tyttärensä Kyrenian linnaan turvaan kolmannella ristiretkellä olleilta Rikhard I Leijonamielen joukoilta. Kaupunki kuitenkin valloitettiin. Valloituksen takana ollut Guy de Lusignan, josta tuli myös Kyproksen hallitsija (1192–1194), uudisti linnan. Kyproksen hallitsija Hugo I teki valtakaudellaan (1205–1218) linnasta kuninkaallisen palatsin. Kaupungin nimi vakiintui lännessä muotoon "Kyrenia" ("Cyrenia") keskiajalla.
Kyreniasta tuli vuonna 1291 alueensa tärkein kaupunki, ja sen muureja ja puolustusta vahvistettiin. genovalaiset yrittivät vuonna 1373 valloittaa kaupungin linnoineen sekä maalta että meritse siinä kuitenkaan onnistumatta. Venetsialaisten hallitessa aluetta he vahvistivat linnaa kestämään tykistön tulitusta. Kuitenkin vuonna 1570 Kyrenia antautui taisteluitta osmaneille.
Nähtävyydet.
Kyrenian tärkeimmät nähtävyydet ovat Kyrenian linna ja sataman läheltä löydetty 300-luvulta eaa. peräisin oleva haaksirikkoutunut kauppalaiva, Kyrenialainen laiva, joka on osoittanut sataman merkityksen kaupungille vuosituhansien ajan. Laiva lasteineen on nykyään näytteillä Kyrenian linnassa olevassa museossa. 
Muita nähtävyyksiä on muun muassa bysanttilaisaikainen torni. Kaupungin lähettyvillä olevia nähtävyyksiä ovat muun muassa Bellapáisin luostarin rauniot sekä Pyhän Hilarionin linna.
Fiesolen maisema

Fiesolen maisema on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1894. Kooltaan tämä työ on 37×54 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se talletettiin vuonna 2005.
"Fiesolen kukkuloilla" on maalattu Italiassa. Helene Schjerfbeck matkusti huhtikuussa 1894 Wienistä Italiaan Firenzeen, josta hän palasi syksyllä Suomeen. Hän maalasi Firenzessä maisemia Fiesolen kukkuloilla mutta myös henkilökuvia. Schjerfbeckin taide muuttui utuisemmaksi ja vaaleammaksi noina kuukausina, se yksinkertaistui. Hän myös kopioi tunnettuja vanhoja italialaisia taiteilijoita Fra Angelicoa, Filippo Lippiä ja Giorgionea. Wienissä hän oli perehtynyt Holbeiniin ja Velázqueziin näitä kopioimalla.
Kirkkoväkeä

Kirkkoväkeä (Pääsiäisaamu) on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1900. Kooltaan teos on 70×95 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se lahjoitettiin vuonna 1991.
Helene Schjerfbeck maalasi "Kirkkoväkeä"-maalausta viisi vuotta, vuosina 1895–1900. Maalaus kuvaa naista kolmessa eri ikävaiheessa sunnuntaisiin ulkovaatteisiin pukeutuneina. Heidän edessään on poika karvalakki päässään. Helene Schjerfbeck pani tämän maalauksen esille loppuvuonna 1900. Hän oli matkustanut kesällä Ruotsin Åren tunturiparantolaan ja sairastui siellä joulukuussa. Schjerfbeck oli koko seuraavan vuoden, 1901, sairauslomalla Suomessa. Taulussa on merkinnät H/Schjerf/beck/1895– /1900.
Pagani Huayra

Pagani Huayra on Paganin valmistama superauto, joka korvasi Pagani Zondan. Autoa valmistettiin vuosina 2011–2018 yhteensä 100 kappaletta.
Huayra esiteltiin suurelle yleisölle Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2011. Auton voimanlähteenä on Mercedes-AMG:n kehittämä 6,0-litrainen turboahdettu V12-moottori. Voimansiirtona on Xtracin valmistama seitsemänvaihteinen yksikytkiminen sekventaalivaihteisto. Huayran suunnittelleen Horacio Paganin mukaan autossa ei käytetä hieman nopeammin vaihtavaa kaksoiskytkinvaihteistoa siitä syystä, että se nostaisi auton painoa liikaa.
Huayra on nimetty Etelä-Amerikkalaisen tuulen jumalan Huayra-tatan (transliteroitu myös Wayra Tata) mukaan.
Seuranneet mallit ovat Huayra BC vuonna 2016 ja Huayra Roadster vuonna 2018.
Codalunga on erikoismalli, jota valmistettiin viisi kappaletta, jotka räätälöitiin asiakaskohtaisesti.
Aerodynamiikka.
Auton keulassa ja perässä on yhteensä neljä liikkuvaa siivekettä (kaksi edessä ja kaksi takana), joita ohjataan elektronisesti auton nopeuden, kallistuksen, sivuttaiskiihtyvyyden, ohjauskulman ja kaasun asennon mukaan. Siivekkeiden liikkuminen muuttaa auton aerodynamiikkaa eri tavoin jarrutuksissa ja kaarreajossa. Kaarreajossa vain sisäkaarteenpuoleiset siivekkeet nousevat pitovoiman lisäämiseksi sekä auton kallistumisen vähentämiseksi. Auton ilmanvastus on normaalisti 0,3 Cd, joka nousee 0,5 Cd kun kaikki neljä siivekettä ovat ylhäällä.
Huayra BC.
Huayra BC on edelleen kehitetty malli. Malli on nimetty Horacio Paganin ystävän ja ensimmäisen asiakkaan Benny Caiolan mukaan. Muutoksena alkuperäiseen auto on kevyempi, moottorissa on enemmän tehoa ja vääntöä ja vaihteiston vaihtonopeus on puolitettu.
Roadster.
Avomalli Huayra Roadster esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2017. Se on coupéa 80 kilogrammaa kevyempi. Autossa on irrotettava katto. 
Huayra R.
Huayra R on uudelleen yhdessä HWA AG:n kanssa suunniteltu puhtaasti ratakäyttöön tarkoitettu erikoismalli, jossa perusmallista poiketen on vapaastihengittävä moottori. Huayra R:ää tullaan valmistamaan 30 kpl.
Kansakoulutyttö II

Kansakoulutyttö II on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1908. Kooltaan tämä työ on 71×40,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se ostettiin vuonna 1915.
"Kansakoulutyttö II" on Helene Schjerfbeckin modernistisia maalauksia, jonka hän maalasi Hyvinkäällä. Ns. Hyvinkään vuosinaan (jolloin hän ei sieltä pois matkustellut) Schjerfbeck lähetti usein töitään arpajaisvoitoksi Turkuun tai Helsinkiin. "Kansakoulutyttö II" on Turun taideyhdistyksen arpajaisvoitto huhtikuussa 1909, josta sen voitti rouva Anna Ramstadius. Maalauksen seuraava omistaja oli rouva W. Munsterhjelm, joka myi tämän Taideyhdistyksen kokoelmiin.
Maalauksen aiheesta syntyi samaan aikaan myös öljyvärein puulle maalattu "Kansakoulutyttö I", 30×20 cm. Siinä on sama malli kuvattu vyötäröstä ylöspäin samoissa vaatteissa. Työ kuuluu yksityiskokoelmiin.
Deftones (albumi)

Deftones on alternative metal -yhtye Deftonesin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi on yhtyeen ja tuottaja Terry Daten viimeinen yhteistyö. Date toimi yhtyeen neljän ensimmäisen albumin tuottajan debyyttialbumi Adrenalinesta lähtien. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa kultaa. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Minerva" ja "Hexagram".
Tyyliltään albumi on edeltäjiinsä verrattuna erilainen, tunnelman ollessa huomattavasti synkempi ja raskaampi. Albumi kuitenkin sisältää myös kokeilevampia kappaleita kuten trip hop -kappale "Lucky You" ja "Anniversary of an Uninteresting Event". Albumin nimen piti olla alun perin "Lovers", mutta yhtye päätti kuitenkin nimetä levyn myöhemmin omalla nimellään.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Deftonesin säveltämiä, paitsi "Lucky You", jota säveltämässä oli myös DJ Crook.
Tammer-ajo

Tammer-ajo on vuosittain Ylöjärvellä Teivon raviradalla järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu. Se ajetaan nykyään 3 100 metrin tasoitusajona. Vuonna 1965 aloitetun kilpailun muotoa on sen historian aikana vaihdettu useaan kertaan.
Historia.
Tammer-ajon edeltäjänä pidetään vuonna 1927 ensimmäistä kertaa Tampereen Hippoksella ajettua Pohjois-Hämeen Hippoksen sarvea, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Tammer-sarvi. Nimensä suomenhevosille tarkoitettu kilpailu oli saanut kiertopalkintona olleesta sarvesta. Tammer-sarven sai pysyvästi haltuunsa kilpailun 1935 kolmannen kerran peräkkäin voittaneen Kirrin-Touhun omistaja johtaja Jooseppi "Joppe" Mustakallio. Hänen omaisensa lahjoittivat palkinnon takaisin Pohjois-Hämeen Hippokselle vuonna 1965, jolloin nykyinen Tammer-ajo sai alkunsa.
Kilpailu järjestettiin vuosina 1965–1978 3 000 metrin tasoitusajona, johon osallistuivat molemmat rodut omissa lähdöissään. Kiertopalkinnon voitti nopeimman kilometriajan saavuttanut hevonen, kuitenkin niin, että suomenhevosille laskettiin lämminverisiin nähden seitsemän sekunnin hyvitys. Vuosina 1979–1982 ajettiin molemmille roduille oma Tammer-ajo, jonka jälkeen suomenhevosten kilpailu lakkautettiin. Alkuperäinen kiertopalkinto ei enää ole jaossa.
Patrick Maroon

Patrick Maroon (s. 23. huhtikuuta 1988 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkohyökkääjä ja kolminkertainen Stanley Cup-voittaja, joka pelasi viimeisimpänä NHL-joukkue Chicago Blackhawksissa.
Pelaajaura.
Philadelphia Flyers varasi Maroonin NHL:ään kuudennella kierroksella numerolla 161 .
Kauden 2010–2011 alussa, 30. lokakuuta Maroon siirrettiin syrjään Adirondack Phantomsin kokoonpanosta. 21. marraskuuta ilmoitettiin, että Maroon vaihdetaan yhdessä David Laliberten kanssa Anaheim Ducksiin. Tilalle Flyers sai Ducksilta hyökkääjä Rob Bordsonin ja puolustaja Danny Syvretin.
Lokakuussa 2020 Maroon teki Lightningin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Helmikuussa 2022 Maroon teki Lightningin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2023 Lightning kauppasi Maroonin ja Max Cajkovicin Minnesota Wildiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Maaliskuussa 2024 siirtorajan viimeisenä päivänä Wild kauppasi Maroonin Boston Bruinsiin vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2024 Maroon teki vapaana agenttina Chicago Blackhawksin kanssa vuoden mittaisen ja 1,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Martti Kerkkonen

Martti Aatto Olavi Kerkkonen (13. syyskuuta 1905 Liminka – 28. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Valtionarkiston arkistoneuvos 1952–1967, valtionarkistonhoitaja professorin arvolla 1967–1970. Hän tutki Pietari Kalmin vaiheita.
Martti Kerkkosen vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Kerkkonen ja Anni Kulta Sofia Krank. Hänen vanhempi veljensä oli yliopettaja Veikko Kerkkonen. Kerkkosen puoliso vuodesta 1930 oli historiantutkija Gunvor Kerkkonen.
Pukukuva I

Pukukuva I (Tyttö ja appelsiini, Leipurin tytär) on taiteilija Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle, 1908–1909. Kooltaan maalaus on 46×56,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Vuonna 1909 Helene Schjerfbeckiltä valmistui kolme tiedossa olevaa "Pukukuva"-maalausta. "Pukukuva I:tä" hän maalasi kaksi vuotta. Se on suurpiirteisesti maalattu työ, jonka taidekauppias Gösta Stenman Helsingistä osti vuonna 1913. Seuraavan vuoden toukokuussa se ostettiin Taideyhdistyksen kokoelmiin. "Pukukuva II" ja "Pukukuva (Leipurin tyttö)" syntyivät vuonna 1909. Istuva malli on kaikissa sama: Taimi Lilja (1883–1967), myöhemmin Perttula.
"Pukukuva II" on edellistä hieman isompi, 89,5×63 cm, öljyvärityö, jonka Schjerfbeck lähetti arpajaisvoitoksi Suomen Taideyhdistykselle toukokuussa 1909. Sen voitti henkikirjuri Frans Junnelius, joka myi sen Gösta Stenmanille, jolta se siirtyi Taideyhdistyksen kokoelmiin 8. joulukuuta 1914. "Pukukuva II" on tyylikäs kokomuotokuva valkopukuisesta Taimi Liljasta kiiltävine tuolinpielineen ja raidallisine siistine pöytäliinoineen samainen appelsiini kuten "Pukukuva I:ssä" ja kukkamaljakko pöydällä.
Kolmas "Pukukuva (Leipurin tyttö)" on vesiväri- ja hiilityö paperille, 42×31 cm. Se on yksityisomistuksessa.
Pallotuhatjalkaiset

Pallotuhatjalkaiset (Glomeridae) on kaksoisjalkaisten luokkaan kuuluva tuhatjalkaisten heimo. 
Ulkonäkö ja koko.
Ruumis on lyhyt. Jalkapareja on 17–23; koirailla enemmän kuin naarailla. Ruumiin ympärillä on kitiinirenkaat, joissa on selkä- ja vatsakilpi. Selkäkilvissä on yleensä värikkäitä kuvioita. Etuosassa selkäkilpi muodostaa selkälevyn, jota eläin käyttää apuna kaivautuessaan maahan. Pallotuhatjalkainen voi kiertyä pallon muotoon, kuten jotkut muutkin kaksoisjalkaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Afrikassa ja Australiassa tavataan "Sphaerotherium"-suvun lajeja, jotka ovat kookkaimpia pallotuhatjalkaisia. Euroopassa tavataan "Glomeris"-suvun lajeja.
Lisääntyminen.
Koirailla on raajoja jaokkeissa, joissa niitä ei naarailla ole. Nämä raajat ovat tarttumaelimiä, joilla koiras tarttuu kiinni naaraaseen parittelun aikana.
Lumiukko ja lumikoira

Lumiukko ja lumikoira () on animoitu lyhytelokuva, joka julkaistiin vuonna 2012. Se on jatko-osa vuonna 1982 julkaistulle "Lumiukolle" ja sen julkaisun yhteydessä juhlistettiin alkuperäisen elokuvan 30-vuotisjuhlaa. "Lumiukko ja lumikoira" on tehty muistoksi John Coatesille (elokuvatuottaja, joka kuoli syyskuussa 2012) ja se sisältää uuden kappaleen nimeltä "Light the Night", jonka esittää Razorlightin rumpali Andy Burrows. Laulun suomenkielisen version "Yö valaistaan" esittää J-P Salo. "Lumiukko ja lumikoira" sai Suomen televisioensi-iltansa joulupäivänä 2012, jolloin sen esitti Yle TV2.
Digão (jalkapalloilija)

Rodrigo Izecson dos Santos Leite, joka tunnetaan paremmin nimellä Digão, (s. 14. lokakuuta 1985) on brasilialainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on keskuspuolustaja. Vasenjalkainen Digão on tällä hetkellä ilman seuraa. Hänen kasvattajaseuransa on brasilialainen São Paulo Futebol Clube, jossa hän myös aloitti ammattilaisuransa. 
Ura.
Vuonna 2005 Digão ostettiin AC Milaniin, missä hän ei kuuden vuoden jaksollaan pelannut kuin yhden ottelun, vaan vietti lähes koko ajan lainalla pääosin muissa italialaisseuroissa. Vuonna 2012 yhdysvaltalainen New York Red Bulls osti Digãon Milanilta. Hän ei pelannut New Yorkin ajallaan yhtään ottelua Red Bullsin paidassa. Heinäkuussa 2013 Red Bulls ja Digão purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.
Yksityiselämä.
Digãon veli Ricardo Izecson dos Santos Leite, joka tunnetaan paremmin nimellä Kaká, on myös jalkapalloilija. Digão ja Kaká pelasivat yhdessä São Paulossa ja Milanissa. Kaká on vuoden 2002 maailmanmestari ja lisäksi hänet valittiin maailman parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 2007. Digão kutsui Ricardoa pienenä Kakáksi ja tällä samalla nimellä hänet tunnetaan nykyäänkin.
Axel Gabriel Corander

Axel Gabriel Corander (23. maaliskuuta 1827 Mikkelin pitäjä – 29. syyskuuta 1877 Viipuri) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja toimittaja.
Coranderin vanhemmat olivat nimismies Karl Fredrik Corander ja Lovisa Charlotta Nass. Opettaja ja toimittaja Claes Fredrik Corander (1822–1872) ja kirkkoherra, opettaja, sanomalehtimies ja suomen kielen tutkija Henrik Konstantin Corander (1814–1878) olivat hänen veljiään. Corander valmistui maisteriksi 1850 ja toimi ensin opettajana Helsingissä sekä sitten 1852–1874 aluksi matematiikan ja myöhemmin uskonnon lehtorina Viipurissa. Hän painatti 1848 ensimmäisen suomalaisen pitäjänkertomuksen "Kertoelma Suur-Savosta eli Mikkelistä", kirjoittaen nimensä muotoon A. G. Korander. 1861 hän julkaisi oppikirjan "Utkast till finsk satslärä", josta ilmestyi uusi täydennetty painos 1865 muun muassa Julius Krohnin antamiin tietoihin perustuen. Corander työskenteli Viipurissa myös sanomalehtimiehenä, toimittaen "Sanan-Lennätintä" sekä "Otawaa" 1862–1863 ja "Ilmarista" 1871–1872. Hän toimi myös Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä 1857–1875.
Coranderin puoliso vuodesta 1854 oli Sofia Calonius (k. 1913).
Lucia Joas

Lucia Joas (o.s. Anger, s. 26. tammikuuta 1991) on saksalainen maastohiihtäjä, joka edustaa SC Oberstdorf -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009 Joas saavutti hopeaa viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti pronssia samalla matkalla sekä vapaan hiihtotavan sprintissä. Vuoden 2009 nuorten MM-kilpailuissa hän hiihti pronssia saavuttaneessa Saksan viestijoukkueessa. Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Joas voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä ja saavutti pronssia viestissä. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Joas sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 42;nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 31:s.
Joas kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2009 Beitostølenin viestikilpailussa. Ensimmäiseen henkilökohtaiseen kilpailuunsa maailmancupissa hän osallistui Drammenissa maaliskuussa 2010. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2010 oltuaan 25:s. Joulukuussa 2013 Joas sijoittui Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa on Toblachin vapaan hiihtotavan sprintin 14:s sija joulukuulta 2015.
Antonio Leonviola

Antonio Leonviola (oikealta nimeltään "Antonio Leone Viola", 13. toukokuuta 1913 Montagnana – 4. elokuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Leonviola keskeytti opintonsa Padovan yliopistossa omistautuakseen elokuva-alalle. Hän työskenteli aluksi sotakuvaajana ja dokumentintekijänä Italian–Etiopian sodan aikana. Leonviolan kokeellinen keskipitkä elokuva "Fiera di tipi" voitti palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1934. Hän työskenteli sen jälkeen käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa, Elena Zareschin tähdittämän pyhimyselämäkerran "Rita da Cascia" vuonna 1943.
1950-luvulla Leonviola ohjasi muutamia neorealistissävyisiä ja kokeellisia elokuvia kuten "Vain 17-vuotias" ("Le due verità", 1951), "Noi cannibali" (1953) ja "Tehtävä ilman paluuta" ("Siluri umani", 1954) sekä "Rita da Cascian" uudelleenfilmatisoinnin "Il suo più grande amore" (1956). 1960-luvun alussa hän teki muutamia peplum-elokuvia, joista merkittävimpiä ovat "Maciste kauhujen maassa" ja "Maciste ja manalan valtiatar" (molemmat 1961). Leonviolan viimeinen ohjaustyö oli hänen romaaniinsa perustuva "I giovani tigri" (1968).
Kruununhaan linna

Kruununhaan linna (myös Gripenbergien talo) oli Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Meritullinkatu 33 sijainnut rakennus. Sen suunnitteli arkkitehti Bruno F. Granholm vuonna 1899 ja rakennutti valtioneuvos Claes Gripenberg. Vuonna 1900 valmistunut alkuperäinen kaksikerroksinen rakennus poikkesi tuolloin vallalla olleista kansallisromanttisista ja jugend-tyylisistä rakennuksista.
Vuodesta 1914 rakennuksessa asui Ranskan Suomen-konsuli. Gripenbergin perikunta myi rakennuksen vuonna 1927 Kulmakoululle ja Ruusu-Ristille. Rakennusta päätettiin laajentaa sekä korottaa kahdella kerroksella. Suunnitelmat työhön tilattiin arkkitehtiveljekset Jussi ja Toivo Paatelalta. Korotuksen yhteydessä purettiin yläosa talon julkisivua dominoineesta pyöreästä tornista sekä valtaosa julkisivujen koristeaiheista.
Koulutoiminta päättyi vuonna 1981 ja rakennuksessa toimii nykyisin useita teatterijärjestöjä. Lease Deal Oyj osti Kiinteistö Oy Teatterikulman koko osakekannan vuonna 2019.
John Wesley Hyatt

John Wesley Hyatt (28. marraskuuta 1837 – 10. toukokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa.
Elämäkerta.
Hyatt syntyi Strakeyssä, New Yorkin osavaltiossa, jossa hän aloitti työelämän kirjanpainajana 16-vuotiaana. Myöhemmin siirryttyään keksijäksi, hän sai satoja patentteja. Veljensä Isaiahin kanssa hän alkoi tehdä kokeita Alexander Parkesin kehittämällä parkesiiniksi kutsutulla muovilla. Tavoitteena eri keksijöillä oli löytää materiaali korvaamaan norsunluu, koska siitä alkoi tulla pula. Biljardipallovalmistaja Phelan &amp; Colander oli luvannut 10 000 dollarin palkinnon uuden materiaalin kehittäjälle. Vuonna 1870 Hyattin veljekset onnistuivat kehittämään uuden Nitroselluloosan ja kamferin yhdisteestä valmistetun muovin. Tämä ensimmäinen kaupallisesti menestynyt muovi sai veljeksiltä nimen selluloidi. Vuonna 1872 Hyatt patentoi ruiskuvalukoneen. Siinä lähtökohtana oli painevalukone, jota parannettiin lämmönjohtavuuden suhteen, jotta selluloidi olisi sulanut. Sula selluloidi ruiskutettiin männän voimalla vesijäähdytteiseen muotiin.
Relaatioestetiikka

Relaatioestetiikan tai relaatiotaiteen () lähtökohtina ovat ihmissuhteet tai ihmissuhteiden kokonaisuus ja niiden sosiaalinen konteksti. Ranskalainen taidekriitikko ja kuraattori Nicolas Bourriaud määritteli relaatioestetiikan kartoittaessaan 1990-luvun taidetta esseekokoelmassaan Esthétique Rélationnel (1997). 
Bourriaud väittää relaatioestetiikan saavan teoreettisen horisontin "ihmisten vuorovaikutusten piiristä ja sen sosiaalisesta kontekstista, pikemminkin kuin oletuksen itsenäisestä ja yksityisestä symbolisesta tilasta". Relationaaliset taideteokset pyrkivät perustumaan subjektien välisiin kohtaamisiin (ovatpa ne sananmukaisia tai potentiaalisia), joissa merkitys käsitellään kollektiivisesti, pikemminkin kuin yksilöllisen kulutuksen privatisoidussa tilassa. 
Relaatiotaiteen käytännöille on tyypillistä päättämättömyys, ne ovat tekemisissä ihmissuhteiden verkostojen ja niiden sosiaalisten kontekstien kanssa joista sellaiset suhteet saavat alkunsa. Relaatiotaide on korostanut myös teosten osuutta lahjoina ja monissa muodoissa, kuten aterioina, juhlina, julisteina, roolienhakutilanteina, peleinä, keskusteluina ja muina sosiaalisten tapahtumien tyyppeinä ja yhteistöinä. Tässä yhteydessä korostuu taideteoksen käyttö. Taide on taiteilijan ja katsojan välillä vaihdettavaa informaatiota, jonka suhdevaikutus perustuu sen herättämään vastaanottoon.
Relaatioestetiikan tarkoituksina on kääntää taidemuseo ylösalaisin, aiheuttaa sekasortoa sen perinnäisissä tavoissa ja museokävijän odotuksissa kunnioitusta herättäviä, arvostettujen taiteilijoiden tekemiä teoksia kohtaan. Laajemmassa mielessä se herkistää uudelleen ihmiset jokapäiväiselle ympäristölleen ja jopa toisilleen.
Esimerkkinä relaatioestetiikasta on pidetty Guggenheim-museossa New Yorkissa vuonna 2008 järjestettyä kymmenen taiteilijan näyttelyä "theanyspacewhatever", jossa kymmenen taiteilijaa (Angela Bulloch, Maurizio Cattelan, Liam Gillick, Douglas Gordon, Pierre Huyghe, Jorge Pardo, Philippe Parreno, Rirkrit Tiravanija, Dominique Gonzalez-Foerster ja Carsten Höller) esittivät teoksiaan.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana.
Markku Keränen

Markku Tapani Keränen (s. 7. tammikuuta 1945 Salla) on suomalainen taidemaalari. Hän on tehnyt suurikokoisia henkilömaalauksia, jotka kuvastelevat lähimenneisyyden tunnelmia. Niiden väritys on rohkeaa ja pelkistettyä. Figuratiivisuus on vuosien mittaan vähentynyt maalauksissa, vaikka ihminen onkin aina mukana. Teoksilla on näyttelyssä aina vain yksi nimi, kuten oli Aineen näyttelyssä 2007 "Sinitakkinen mies nousi autoon", joita oli 27 maalausta.
Keränen valmistui kuvaamataidonopettajaksi vuonna 1971. Hän asuu Espoossa.
Markku Keräsen entinen puoliso on kuvataiteilija Marjatta Hanhijoki, ja heillä on yksi poika. Keränen ja Hanhijoki tutustuivat opiskellessaan samalla kurssilla Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1967–1971, ja he asuivat ja työskentelivät useiden vuosien ajan Hailuodossa.
Thrinaxodontidae

Thrinaxodontidae on sukupuuttoon kuollut terapsidien heimo. Se kuuluu kynodontteihin, ja sen jäsenet elivät myöhäisen permikauden ja varhaistriaskauden aikana. Heimon tyyppisuku on "Thrinaxodon". Thrinaxodontidae on läheisempää sukua nisäkkäille kuin "primitiivisempi" Galesauridae-heimo.
Fylogenia.
Muokattu Botha et al. 2007:
Skohan talo

Skohan talo oli Helsingin keskustassa, päärautatieasemaa vastapäätä, Kaivokadun ja Keskuskadun kulmauksessa sijainnut rakennus. Sen suunnittelivat arkkitehdit Theodor Höijer ja F. A. Sjöström 1870-luvulla. Nelikerroksinen asuin- ja liikerakennus edusti uusrenessanssista tyylisuuntaa. Talon rakennutti Suomen Valtionrautatiet (SVR) rautatieläisten asuintaloksi.
Rakennus purettiin vuonna 1965, kun sen tilalle haluttiin pystyttää tehokkaampi liikerakennus. Tilalle nousi 1967 Viljo Revellin ja Heikki Castrénin suunnittelema yhdeksänkerroksinen rakennus osana City-Center-suunnitelmaa. Rakennus tunnetaan paremmin nimellä Makkaratalo. 
Skohan talo sai epävirallisen nimensä suojeluskuntajärjestön perustamasta Oy Skoha Ab:sta, joka piti talossa päämyymäläänsä vuodesta 1930 asti. Talo tunnettiin myös rautatieläisten asuintalona.
Tuoppi (ravikilpailu)

Tuoppi-ajot olivat Forssassa Pilvenmäen raviradalla vuosina 1972–1998 järjestettyjä suomenhevosten ja lämminveristen suurkilpailuja. 
Erityisen tunnettu oli lämminveristen Kansainvälinen Tuoppi, joka oli Suomen ensimmäinen kansainvälinen ravikilpailu. Se oli 1970-luvulla maan merkittävin ravikilpailu, joka houkutteli mukaan kotimaisten lisäksi myös useita ruotsalaisia huippuhevosia. 1980- ja 1990-lukujen vaihteen jälkeen Tuopit menettivät merkitystään useiden muiden suurkilpailuiden paineessa, muun muassa paikallaan pysyneen palkintotason vuoksi ja lopulta molemmat lakkautettiin vuoden 1998 jälkeen. Pilvenmäki on myöhemminkin järjestänyt joitakin ravilähtöjä Tuoppi-nimellä, mutta kuitenkin ilman aikaisempaa suurkilpailu-statusta.
Versoul

Versoul Oy on Kari Niemisen vuonna 1994 perustama yritys, joka tekee Versoul-merkkisiä kitaroita. Kitarat valmistaa Nieminen itse, ja vuonna 2008 Nieminen kertoi niitä valmistuvan noin neljäkymmentä vuodessa. Versoul-kitarat ovat maailmalla arvostettuja ja niitä käyttävät useat tunnetut kitaristit.
Historia.
Nieminen teki ensimmäisen kitaransa 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen teki messumatkan Yhdysvaltoihin vuonna 1995 saadakseen kontakteja ja saikin Versoul-kitaroille jälleenmyyjäksi kalifornialaisen Westwood Musicin. Kyseisessä kaupassa kävi The Who -yhtyeen laulaja-kitaristi Roger Daltrey, joka mieltyi Versoulin akustiseen kitaraan ja hankki Niemiselle lisää kontakteja. Nieminen suuntasi jo alussa ulkomaan kitaramarkkinoille, ja sai merkilleen uskottavuutta Yhdysvalloissa ja Englannissa.
Kitarat.
Nieminen käyttää kitaroissaan paljon suomalaisia puulajeja. Runkopuu on tervalepästä, kaulat ja rungot haavasta. Hän käyttää myös kuusta sekä visa- ja loimukoivua. Vuonna 2008 Versoul-kitarat maksoivat vähimmillään kolmetuhatta euroa ja valikoimaan kuuluivat akustiset-, sähkö- ja baritonikitarat sekä sitarin ja kitaran välimuodot. Sittemmin valikoimaan ovat tulleet myös elektroakustiset kitarat, resonaattorikitarat sekä akustiset- ja sähköbassot.
Vuoden 2008 uutisessa Nieminen kertoi tekevänsä noin neljäkymmentä kitaraa vuodessa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä, eikä tarkoitus ollut siirtää tuotantoa teolliseksi sarjatuotannoksi. Versoulin kitaroita ostavat kitaristien lisäksi myös keräilijät ja pankkiirit sijoituksina. International Herald Tribune -sanomalehdessä oli artikkeli arvokitaroista sijoituskohteena, jossa esimerkkinä käytettiin Versoulia. Versoul-kitaroista on arvioita alan lehdissä, ja niissä niitä kiitetään täyteläisestä soinnista ja äänen puhtaudesta.
Tunnettuja Versoul-kitaroiden käyttäjiä.
Versoul-kitaroita käyttävät muun muassa The Who -yhtyeen Roger Daltrey ja Pete Townshend, The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood ja Keith Richards sekä ZZ Top -yhtyeestä Billy Gibbons. Myös John Fogerty, Eric Clapton, Kenny Burrell ja Allan Holdsworth käyttävät Versoul-kitaroita.
Kari Nieminen

Kari Nieminen on suomalainen teollinen muotoilija ja kitaravalmistaja, joka perusti tunnetun kitarayritys Versoul Oy:n vuonna 1994. Nieminen valittiin Vuoden teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1998. 
Nieminen on oululaislähtöinen ja kävi Oulunsalon kansakoulua ja Nuottasaaren koulua. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Oulun Lyseon lukiosta. Ensimmäisen kitaransa Nieminen teki 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen tekee kitaransa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä. Hänen tekemiään kitaroita soittaa mm. The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood.
Progalesaurus

Progalesaurus (nimen merkitys: "”ennen kärppäliskoa”") on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku. Se eli varhaistriaskaudella ja kuuluu kynodonttien alalahkoon ja heimoon Galesauridae. Sukuun luetaan yksi laji, "Progalesaurus lootsbergensis".
Fylogenia.
Muokattu Botha et al. 2007:
Sidor &amp; Smith, 2004:
Liitto–Lehdistö-ottelu

Liitto–Lehdistö-ottelu on perinteinen pesäpallo-ottelu, jota pelattiin aikanaan Itä–Länsi-arvo-ottelun rinnalla. Myöhemmin tapahtuma lopetettiin, koska se ei innostanut yleisöä.
Historia.
Pesäpalloliiton (PPL) ja TUL:n keskinäiset ottelut tulivat tiensä päähän vuonna 1955 liittojen välikin kautta. Kyseisiä otteluita korvaamaan pesäpalloliitto suunnitteli Liitto–Lehdistö-ottelun. Ensimmäinen ottelu pelattiin Turussa 1956. Joitakin otteluita pelattiin jo 1940-luvulla. Jokavuotiseksi perinteeksi Liitto–Lehdistö-ottelut vakiintuivat kuitenkin vasta vuosina 1956–1992. Tuona aikana pelattiin 40 ottelua, joista Liitto voitti 22, Lehdistö 16 ja kahdesti päädyttiin tasatulokseen.
Joukkueiden kokoamisen aloitti PPL, joka nimesi ensin mielestään parhaat pelaajat omaan yhdistelmäänsä. Sen jälkeen lehdistön edustajat valitsivat omansa. Liiton etuoikeudesta huolimatta ottelut ovat olleet aikojen kuluessa tasaisia. Naisten Liitto–Lehdistö-ottelu otettiin arvo-otteluksi Itä–Lännen rinnalle vasta Pihtiputaalla kaudella 1983.
Vuonna 2011 Liitto–Lehdistö-ottelu heräsi henkiin uudelleen 19 vuoden tauon jälkeen. Suomen parhaista pesäpalloilijoista kootaan joukkueet, joiden kokoonpanoista vastaavat Pesäpalloliiton ja tiedotusvälineiden valitsijat.
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo

Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo tai lyhyemmin (Helsingin) VPK:n talo oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Vuonna 1887 VPK:n johtokunta perusti aiottua rakennusta varten rakennustoimikunnan, jonka jäseniksi valittiin herrat F. W. Grönqvist, V. Öhberg, K. V. Bergman ja Th. Höijer. Talo valmistui vuonna 1889 ja sen rakennuskustannukset olivat 336 000 markkaa.
VPK:n talossa oli monenlaista toimintaa: tiloja vuokrattiin näyttelyiden, kokousten ja konserttien pitoon. Siellä esitettiin myös varhaisimpia Suomessa esitettyjä elokuvanäytäntöjä. Parvin ja kaksikerroksisin arkadein varustetussa juhlasalissa kokoontui myös Suomen yksikamarinen eduskunta vuosina 1907–1910. Rakennuksen julkisivua muokattiin rajusti, kun siitä 1920-luvulla tuli Suomen Liittopankin talo. 1930-luvulla Isänmaallinen kansanliike piti talossa Musta Karhu -ravintolaa. Sodan jälkeen Kalevalaiset naiset pitivät rakennuksessa "Kestikartano"-ravintolaa. 
VPK:n talo purettiin vuonna 1967. Paikalle rakennettiin arkkitehti Heikki Castrénin suunnittelema toimistorakennus vuonna 1969.
Miranda (televisiosarja)

Miranda on brittiläinen komediasarja, joka kertoo monin tavoin hieman kömpelöstä ja naiivista naisesta nimeltä Miranda ja hänen ystäväpiiristään. Miranda joutuu aina noloihin tilanteisiin ja yrittää korjata ne vielä nolommilla tempuilla. Hän asuu oman pienen pilailupuodin yläkerrassa. Mirandan hyvä ystävä on Stevie, joka työskentelee Mirandan apulaisena putiikissa. Mirandan lähipiiriin kuuluu myös irstas äiti Penny, Mirandan salainen ihastus ja lähikuppilan omistaja Gary ja entinen koulukaveri Tilly. Sarjassa on lisäksi useita vaihtuvia sivuhenkilöitä.
Sarjan on käsikirjoittanut pääosaa näyttelevä Miranda Hart. Ennen televisiosarjan alkamista Hart teki vuonna 2008 BBC Radio 2:een sarjasta pilottijakson nimellä "Miranda Hart’s Joke Shop". Lisäksi kuunnelmasta tehtiin televisiosovitus. Virallisesti sarja alkoi marraskuussa 2009. Toistaiseksi viimeinen jakso nähtiin Isossa-Britanniassa uudenvuodenpäivänä 2015. Suomessa viimeinen jakso esitettiin syksyllä 2015.
Heinäkuussa 2014 Hart ilmoitti, ettei sarjalle tehdä varsinaista jatkoa. Kuitenkin kesäkuussa 2015 Daily Express-lehden haastattelussa Hart kertoi, että hänestä olisi mielenkiintoista nähdä kuinka Miranda ja Gary jatkavat elämää yhdessä. Hän ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että sarjalle tehdään jatkoa.
John Casken

John Arthur Casken (s. 15. heinäkuuta 1949 Barnsley, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu ooppera "Golem" (1986/1988; kantaesitys Lontoossa 28. kesäkuuta 1989).
Casken opiskeli Birminghamin yliopistossa ja sai Puolan hallituksen stipendin, jonka turvin hän opiskeli Varsovassa vuonna 1971 opettajanaan Andrzej Dobrowolski. Näihin aikoihin sai alkunsa Caskenin pitkäaikainen yhteys Witold Lutosławskiin ja hänen musiikkiinsa. Casken luennoi Birminghamin ja Durhamin yliopistoissa ennen pääsyään Manchesterin yliopiston musiikin professoriksi vuonna 1992.
Caskenin varhaisessa tuotannossa on kuultavissa ajan puolalaissäveltäjien vaikutus. Jo 1970-luvulla hän kuitenkin kehitti yksilöllisemmän tyylinsä, joka edustaa joustavasti sarjallisuutta. Esimerkkinä tästä uudesta tyylistä on teos "Music for the Crabbing Sun" (1974).
Valkohaukka

Valkohaukka ("Leucopternis albicollis") on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikan maista Belizessä, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guayanassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa sekä Venezuelassa.
Sen tärkeintä elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, mutta myös kuivat metsät ja kosteat vuoristometsät 1 500 metrin korkeuteen sekä viljellyt alueet. Populaation suuruudeksi arvioidaan 20 000–50 000 yksilöä. Amazonin alueen metsien hakkuun vuoksi populaation arvioidaan kuitenkin pienevän kolmessa sukupolvessa 25 prosenttia.
Jussi Ketola

Jussi Israel Ketola (16. huhtikuuta 1908 Lapua – 25. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän oli Jussi Ketola &amp; Co ja sen edeltäjän Rakennustoimisto Jussi Ketolan toimitusjohtaja 1947–1986. Hän toimi myös elokuva-alalla Suomen Elokuvateatteriomistajien liiton johtokunnan puheenjohtajana 1952–1963 ja Suomen filmikamarin hallituksen jäsenenä 1952–1963 sekä laivanvarustamotoiminnassa 1970-luvulla neljällä aluksella.
Ketola valmistui rakennusmestariksi Turun teknillisestä oppilaitoksesta 1934.
No Goodbyes

No Goodbyes on vuonna 1977 julkaistu kokoelma-albumi yhdysvaltalaisduo Daryl Hall ja John Oatesin tuotannosta. Levyllä on kolme aikaisemmin julkaisematonta, mutta jo vuonna 1973 levytettyä kappaletta.
Levy-yhtiö on Atlantic Recording Corporation, 75 Rockefeller Plaza, New York, N.Y. Emoyhtiö on Warner Communications Company.
Albumin on koonnut ja sen julkaisusta on vastannut John David Kalodner. Valokuvaaja on Benno Friedman ja taidesuunnittelusta on vastannut Bob Defrin.
Daryl Hallin ja John Oatesin managerina on toiminut Tommy Mottola, Champion Entertainment Organization Inc.,
105 West 55th Street, Suite 7A, N.Y., N.Y. 10019.
Kappaleet.
"Lilly (Are You Happy)" on vuoden 1972 albumilta "Whole Oates" (Atlantic SD 7242), jonka on tuottanut Arif Mardin, ja tässä se on julkaistu Clean Records, Inc:n myötävaikutuksella.
"It's Uncanny", "I Want to Know You for a Long Time" ja "Love You Like a Brother" ovat aikaisemmin julkaisemattomia ja vuonna 1973 levytettyjä. Tuottajat ovat Arif Mardin, Daryl Hall &amp; John Oates.
"Las Vegas Turnaround (the stewardess song)", "She's Gone" ja "When the Morning Comes" ovat vuoden 1973 albumilta "Abandoned Luncheonette" (Atlantic SD 7269), jonka on tuottanut Arif Mardin apulaisenaan Chris Bond.
"Can't Stop the Music (He Played It Much Too Long)" ja "Beanie G. and the Rose Tattoo" ovat vuoden 1974 albumilta "War Babies" (Atlantic SD 18109), jonka on tuottanut ja äänittänyt Todd Rundgren. 
Kappaleiden musiikkikustantaja on Unichappel Music Co, Inc., BMI paitsi laulun "Lilly (Are You Happy)" osalta Young Ideas, ASCAP.
Äänittäjinä ja heidän apulaisinaan ovat toimineet Gene Paul, Lew Hahn, Jimmy Douglass, Joel Kerr, Alan Ade, Gene Perly ja David LaSage.
Lätäkkökatka

Lätäkkökatka ("Gammarus duebeni") on 1–2 cm pitkä katkojen lahkoon kuuluva äyriäinen, joka elää Itämeren rantavesissä, Suomessa erityisesti saariston kalliolammikoissa. Sitä tavataan myös muualla Pohjois-Atlantin rannikoilla ja Länsi-Euroopassa myös sisävesissä.
Animals (Martin Garrixin kappale)

Animals on hollantilaisen DJ Martin Garrixin kappale. Sen julkaisi Spinnin' Records 17. kesäkuuta 2013. Kappaleesta tuli artistin ensimmäinen kansainvälinen menestys ja se teki hänestä kaikista nuorimman DJ:n, joka on saavuttanut Beatportin listalla ensimmäisen sijan. Se on myös ensimmäinen instrumentaalikappale, joka saavutti Britannian singlelistan kärkisijan sitten Mr. Oizon "Flat Beatin" huhtikuulta 1999.
Hydrolaasit

Hydrolaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat hydrolyysiä eli kovalenttisen sidoksen katkaisemista veden additioreaktiolla. Hydrolaasit ovat yksi kansainvälisen biokemian ja molekyylibiologian järjestön IUBMB:n (International Union of Biochemistry and Molecular Biology) määrittelemistä entsyymiluokista. Hydrolaasit osallistuvat muun muassa proteiinien, rasvojen, hiilihydraattien ja nukleiinihappojen aineenvaihduntaan. Monet hydrolaasit eivät ole kovinkaan substraattispesifisiä vaan hydrolysoivat useita kemiallisesta rakenteeltaan samankaltaisia yhdisteitä. Hydrolaasit nimetään systemaattisesti muodossa substraatti + hydrolaasi. Kaikkilla hydrolaasien luokkaan kuuluvilla entsyymeillä on EC-numeron ensimmäinen numero 3. 
Hydrolaasien luokittelu.
Hydrolaasit jaetaan luokkiin niiden katalysoimien hydrolyysireaktioiden perusteella. Luokittelu on seuraava: