tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Grímsvötn

Grímsvötn on tulivuori Islannissa Vatnajökullin jäätikön alla. Tulivuori on synnyttänyt jäätikön alle samannimisen järven. 
Jäätikkövesitulvat.
Jäätikönalaiset tulivuorenpurkaukset aiheuttavat yleensä jäätikköjokitulvan. Nämä purkaukset voivat sulattaa tarpeeksi jäätikköä täyttääkseen Grímsvötnin kalderan vedellä ja sen aiheuttama paine voi nostaa äkillisesti jääkantta, jolloin suuret määrät vettä pääsee poistumaan jäätikköjokitulvana. Grímsvötnin kalderaa tarkkaillaankin tarkasti. Kun vuonna 1996 sattui suuri purkaus, geologit tiesivät jo etukäteen jäätikköjokitulvan tulevan. Se tosin sattui vasta viikkoja varsinaisen purkauksen päätyttyä, mutta tarkkailun avulla Islannin ympäri kiertävä maantie Hringvegur ehdittiin sulkea ennen tulvan purkausta. Osa tiestä Skeiðará-joen sandurilla huuhtoutui pois, mutta kukaan ei vahingoittunut.
Purkaukset vuosina 1998 ja 2004.
Viikon pituinen purkaus Grímsvötnistä alkoi 28. joulukuuta 1998, mutta se ei aiheuttanut jäätikköjokitulvaa. Vuonna 2004 alkoi toinen viikon mittainen purkaus. Vulkaanista tuhkaa kulkeutui tällöin Manner-Eurooppaan saakka ja Islannin lentoliikenne häiriintyi vähäksi aikaa, mutta jäätikköjokitulvaa ei esiintynyt.
Purkaus 2011.
Tulivuori alkoi purkautua 21. toukokuuta 2011. Vuoresta nousi valkoista savua, joka kohosi yli viidentoista kilometrin korkeuteen. Norjan yleisradioyhtiö NRK:n mukaan jopa Norjassa joutuivat lentokoneet muuttamaan sen vuoksi reittiään. Islantilaistutkijat tekivät ylilentoja vuoren yli tilannearviota varten, mutta odottivat purkauksen olevan pieni tai kohtalainen ja pitivät epätodennäköisenä, että luvassa olisi ollut huhtikuun 2010 kaltaista tuhkapilveä.
Piippola (taajama)

Piippola on Siikalatvan kunnassa sijaitseva taajama ja entisen Piippolan kunnan kirkonkylä. Taajama sijaitsee noin 11 kilometriä kuntakeskuksesta Pulkkilasta kaakkoon päin, kantatien 88 ja seututien 800 risteyskohdassa. Se oli Piippolan kunnan kuntakeskus, kunnes vuoden 2009 alussa Piippolan, Kestilän, Pulkkilan ja Rantsilan kunnat yhdistyivät Siikalatvan kunnaksi, jonka kuntakeskukseksi tuli Pulkkilan kirkonkylä. Taajaman halki virtaa Lamujoki. Taajamassa asui vuoden 2022 lopussa 550 asukasta.
Taajamassa sijaitsevat muun muassa 1770-luvulla rakennettu Piippolan kirkko, peruskoulu Pentti Haanpään koulu ja toisen asteen oppilaitos Koulutuskeskus JEDU Piippola, jonka tiloissa toimii myös Siikalatvan lukio. Piippolan kirjaston kirjavarastossa on Haanpää-huone.
Taajaman eteläpuolelta lähtee Kärsämäen Saviselälle johtava Saviselkä–Piippola-museotie, joka on ollut aikaisemmin osa valtatietä 4.
The Prisondream

The Prisondream oli 1997 perustettu indierockyhtye.
The Prisondream oli alun perin Kauhajoella 1997 perustettu indierockyhtye. Yhtyeen perustajajäsenet olivat Jukka Kujansivu (laulu, kitara), Nuutti Palonen (rummut) ja Timo Ala-Opas (basso). Tällä kokoonpanolla yhtye osallistui Spoonriver Anthology (2000) -kokoelmalevylle.
Timon siirryttyä ulkomaille opiskelemaan, basson varteen värvättiin Iiro Rantanen, joka niihin aikoihin soitti mm. Nicole -yhtyeessä. Tällä kokoonpanolla yhtye äänitti omakustannesinglen "Desires?" (2001) joka sisälsi kaksi kappaletta. Samoihin aikoihin yhtye tamperelaistui ja Nuutti ja Iiro päättivät kiireidensä vuoksi jättäytyä yhtyeestä. Jukan seuraksi mukaan tulivat mm. Cosmobilesta tuttu Jonni Kullas (basso), joka oli jo joillain keikoilla tuuraillut Iiroa, sekä mm. Sara -yhtyeestä tuttu Eetu Uusitalo (rummut). Yhtye oli osa tamperelaista TreUnion-kollektiivia, oli mukana monien skeittileffojen soundtrackeilla ja se soitti keikkoja ympäri Suomea.
Vuonna 2004 julkaistiin sittemmin loppuunmyyty debyyttialbumi, "Songs Of Falling Apart", bändin vokalistin omalla Keinu [a record co.] -levymerkillä. Debyyttialbumi oli yllättävä arvostelumenestys ja sen tiimoilta yhtye keikkaili entistä ahkerammin. Levyn avausraidasta "Reader's Digest" tehtiin musiikkivideo jonka ohjasi Aleksi Koskinen.
Debyyttialbumin julkaisun jälkeen värvättiin yhtyeeseen toinen kitaristi, Ville Haapajoki. Vuonna 2005 Jukeboss Records kiinnostui yhtyeestä, jonka seurauksena julkaistiin kolmiodraamanovelliin perustuva konseptialbumi "Further Away In Silence" (2006). Näihin aikoihin yhtyeen vokalisti Jukka Kujansivu vieraili myös ulkomaan keikkakitaristina mm. Bitch Alert -yhtyeen Englannin kiertueella ja taustalaulajana mm. Lapko -yhtyeen levyllä Scandal.
Sittemmin yhtyettä nähtiin keikoilla siellä täällä mm. Lapkon ja Disco Ensemblen seurassa, mutta muiden kiireiden vuoksi The Prisondream hiipui hiljalleen hiljaiseloon. Yhtyeen tiettävästi viimeinen keikka nähtiin Tampereen Klubilla vuonna 2008.
Angaarioikeus

Angaarioikeus (myöhäislatinan "angariare" &lt; kreik. "angareuein", pakottaa) on kansainvälisen oikeuden käsite, joka tarkoittaa sotaakäyvän valtion oikeutta hätätilanteessa takavarikoida ja käyttää vieraan valtion tai sen kansalaisen omaisuutta, etenkin liikennevälineitä kuten laivoja. Omaisuus voi kuulua viholliselle tai liittolaiselle tai puolueettomalle valtiolle. Angaarioikeutta ovat käyttäneet puolueettomatkin valtiot. Oikeuden käyttö velvoittaa täyteen korvaukseen, mutta korvausvelvollisuuden laajuutta ei ole kansainvälisesti sovittu. Määrittelemättä on myös angaarioikeuden tunnustaminen, laajuus ja tarkka sisältö.
Haagin sopimuksessa vuodelta 1899 sallitaan angaarioikeus korvausta vastaan. Haagissa 18. lokakuuta 1907 tehty yleissopimus, joka koskee puolueettomien valtojen ja henkilöiden oikeuksia ja velvollisuuksia maasodassa, sallii sotaakäyvän valtion pakottavissa tapauksissa ja korvausta vastaan käyttää puolueettoman valtion rautateiden kalustoa. Haagissa samana päivänä tehty yleissopimus, joka koskee vihollisten kauppalaivojen kohtelua vihollisuuksien alkaessa, sallii sotaakäyvän valtion satamassa olevan vihollismaan kauppalaivan takavarikoinnin korvausta vastaan tai siten, että laiva luovutetaan sodan jälkeen korvauksetta takaisin. Suomi liittyi vuoden 1907 sopimuksiin 1924.
Snow White’s Poison Bite

Snow White's Poison Bite (SWPB) oli joensuulaislähtöinen post-hardcore-yhtye. Yhtyeen perusti alkuvuodesta 2007 Allan "Jeremy Thirteenth" Cotterill. Laulaja Allan Cotterill on syntynyt Britanniassa, mutta hän on asunut Suomessa seitsemänvuotiaasta asti.
Snow White’s Poison Bite voitti toukokuussa 2008 Big Boom -bändikisan, jonka palkintona oli kolme päivää studioaikaa ja keikka Himos-festivaaleilla. toukokuussa 2009 SWPB soitti amerikkalaisen post-hardcoreyhtyeen Alesanan lämmittelijänä Helsingissä. SWPB on ollut mukana myös Music Against Drugs -kiertueella.
SWPB kirjoitti alkuvuodesta 2009 sopimuksen Poko Rekords/EMI Finlandin kanssa. Helmikuussa 2009 ilmestyi SWPB:n ensimmäinen EP, "Drama Through Your Stereo". 2010 SWPB kirjoitti sopimuksen Sound of Finlandin Hyeena Trax -levymerkin kanssa ja julkaisi singlet "Kristy Killings" sekä "Valentine’s Doom", jonka sai ladata ilmaiseksi netistä. Debyyttialbumi "The Story Of Kristy Killings" julkaistiin 27.10.2010. Japanissa levyn julkaisi Marquee/Avalon.
Yhtye ilmoitti hajoamisestaan vuonna 2018.
Ensio Hiitonen

Kaarlo Ensio Paulus Hiitonen (vuoteen 1923 Hidén; 27. lokakuuta 1900 Helsinki – 14. tammikuuta 1970) oli suomalainen oikeustieteen tohtori, diplomaatti, toimittaja ja poliitikko. Hiitonen oli mukana politiikassa Kansallisen Edistyspuolueen, Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) ja Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen (SYP) riveissä.
Hiitosen vanhemmat olivat filosofian tohtori Karl Julius Hidén ja Helmi Liisi Parmanen. Hiitonen pääsi ylioppilaaksi 1919 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, filosofian maisteriksi 1923, lakitieteen kandidaatiksi 1926 sekä lakitieteen tohtoriksi 1929. Hiitonen oli uransa alussa ulkoministeriön palveluksessa muun muassa sanomalehtijaoston avustajana 1925, lähetystöavustajna Pariisissa 1926, vt. pääkonsulina Haagissa 1929, kansainliittojaoston päällikkönä vuodesta 1929, asiainhoitajana Prahassa 1938–1939 ja Bukarestissa 1939. Hän toimi sitten Suomen Filmikamarin asiamiehenä 1942–1948 ja toimitusjohtajana 1948–1949. Vuodesta 1949 lähtien hän oli Alkon lakimiehenä ja suhdetoiminnan hoitajana.
Hiitonen toimi viikkolehti "Vapaan Pohjolan" päätoimittajana vuosina 1941 ja 1944–1949. Vuodesta 1946 alkaen "Vapaa Pohjola" oli myös SYP:n äänenkannattaja. Hiitonen valittiin SYP:n puoluetoimikuntaan maaliskuun 1946 perustavassa kokouksessa ja myöhemmin 1940-luvulla hän nousi puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Varapuheenjohtaja Hiitosen mukaan SYP:n jäsenet erosivat SDP:stä, koska oikeistosiiven johtama puolue lähentyi jatkuvasti porvareita eikä noudattanut ohjelmaansa. SYP sen sijaan halusi vaihtaa kapitalismin sosialismiin ja, että ”työväenliikkeessä jälleen vallitsisi reipas luokkataisteluhenki, joka pitää realisia saavutuksia työntekijöiden ja muiden pieneläjien hyväksi tärkeämpänä kuin hyviä suhteita porvaristoon”. Hiitonen erosi puolueesta ja liittyi takaisin SDP:hen syksyllä 1953 yhdessä neljän muun kanssa. Ryhmä julkaisi eronsa perusteet "Suomen Sosialidemokraatissa" otsikolla ”Irti Suomen Kommunistisen Puolueen holhouksesta”. Hiitonen tovereineen syytti kommunisteja muun muassa SKDL:ssä toimivien määräilystä, SYP:n soluttamisesta, voimien tuhlaamisesta työväenliikkeen sisäisiin taisteluihin ja epäluulojen kylvämisestä naapurikansojen välille. SYP:n jäsenet olivat eronneiden mukaan olleet ”pelkkinä kyltteinä, joiden avulla kommunistit pyrkivät kaunistamaan toimintaansa”. Ryhmä kehotti muitakin yhtenäisyyspuoluelaisia liittymään SDP:hen, jonka nähtiin tiukentaneen asennettaan kapitalismiin ja, jossa avoin mielipiteiden vaihto koettiin mahdolliseksi.
Hiitonen julkaisi vuonna 1953 kirjan "Vääryyttä oikeuden valekaavussa", jossa hän käsitteli muun muassa Suomessa 1920- ja 1930-luvuilla käytyjä poliittisia oikeudenkäyntejä sekä niin sanottujen kuutosten vangitsemista jatkosodan alussa.
Hiitosen veljiä olivat kasvititeilijä Ilmari Hiitonen sekä kiinteistöneuvos ja sotavalokuvaaja Unio Hiitonen.
Bor (Tihvinän piiri)

Bor () on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Tihvinän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šomuškajoen varrella noin 15 kilometriä Tihvinästä pohjoiseen. Kylässä on 1300 ja kunnassa 1700 asukasta (vuonna 2010).
Borin kunta sijaitsee Tihvinän piirin keskiosassa. Se rajoittuu koillisessa Gankovon ja idässä Šugozeron kuntiin, kaakossa Boksitogorskin piiriin, etelässä Tihvinän kaupunkiin sekä lännessä Tsvyljovon ja Gorkan kuntiin. Kunnan pinta-ala on 315 neliökilometriä. Seudulla virtaa Paksujoki. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 10 kylää: Dubrovo, Kaivaksa, Kalivets, Kovanštšina, Krivoi Navolok, Monino, Saroža, Tšernovatkino, Šomuška ja Vladytšno.
Yläsaksa

Yläsaksa () on nimitys, jota käytetään yhtäältä saksan kirjakielestä ja toisaalta murteista, joihin tämä pääosin pohjautuu.
Kielihistoriallisesti puhutaan yläsaksan kielistä ("Hochdeutsche Sprachen") tai murteista ("Hochdeutsche Mundarten" / "Dialekte"), jotka kehittyivät saksankielisen Euroopan eteläisissä osissa – Saksin, Baijerin, Sveitsin, Liechtensteinin ja Itävallan alueilla. Vastaavasti puhutaan alasaksan murteista ("Plattdeutsch", "Niederdeutsch"), jotka kehittyivät nykyisen Saksan pohjoisosien alangoilla ja rannikkoalueilla (Ala-Saksi, Nordrhein-Westfalen, Hampuri jne). Tässä merkityksessä etuliite ”ylä” viittaa murrealueen maantieteelliseen sijaintiin korkealla merenpinnasta, ylängöillä ja vuoristoissa.
Yläsaksan erottaa alasaksasta ja samalla muistakin germaanisista kielistä erityisesti niin sanottu yläsaksan äänteensiirros. Siinä germaanisen kantakielen soinnittomat klusiilit /t/, /k/ ja /p/ ovat useimmissa tapauksissa muuttuneet affrikaatoiksi /ts/, /kx/ ja /pf/ tai frikatiiveiksi /s/, /x/ ja /f/ sekä lisäksi soinnillinen klusiili /d/ useimmissa tapauksissa soinnittomaksi /t/:ksi.
Yläsaksa tarkoittaa myös standardisoitua Saksan yleiskieltä ("Standarddeutsch"), joka pohjautuu yläsaksan murteisiin. Sitä käytetään kirjakielenä, virallisissa yhteyksissä sekä eri murrealueiden välisessä yhteydenpidossa. Yläsaksaa opetetaan sekä ulkomaalaisille että saksaa äidinkielenään puhuville kaikilla saksankielisillä alueilla, joten kaikkien saksaa puhuvien oletetaan ymmärtävän sitä. Silloin kun yläsaksalla tarkoitetaan saksan yleiskieltä, ylä-etuliitteen voidaan katsoa viittaavan kielimuodon asemaan sivistyneenä, ”korkeampana” kielimuotona.
Haminan Satama

Haminan Satama Oy oli Haminassa satamatoimintaa harjoittava yhtiö, jonka omisti Haminan kaupunki. Haminan Satama Oy ja Kotkan Satama Oy yhdistyivät 1. toukokuuta 2011 HaminaKotka Satama Oy:ksi. Molempien kaupunkien kaupunginvaltuustot hyväksyivät yhdistymisen 8. marraskuuta 2010.
Haminan Sataman satama-alue sijaitsee Haminan keskustan lounaispuolella Haminanlahden ja Hillonlahden välisellä alueella. Satamaan on rautatieyhteys Haminan radan kautta. Satamaan kulkevaa väylää on syvennetty 10 metristä 12 metriin.
Suomen itäisimpänä merisatamana Haminan satama on merkittävä Venäjän suuntaan kulkevan transitoliikenteen satamana. Satama on erikoistunut erityisesti nestemäisten aineiden varastointiin ja siellä on myös laaja konttiterminaali. Laitureita on noin 3 000 metriä. Tonnimäärältään Haminan satama oli Suomen kahdeksanneksi suurin yleissatama vuonna 2009.
Lentopallon SM-liigakausi 2001–2002

Lentopallon miesten SM-liigassa pelasi kaudella 2001–2002 kaksitoista joukkuetta. Runkosarjan kahdeksan parasta jatkoi pudotuspeleihin.
Miesten sarjataulukko.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
Mestarit: Kenneth Aro, Zlatko Dimovski, Jari Hahl, Hannu Husu, Sami Juvonen,
Tapio Kangasniemi, Tero Kautiainen, Joni Markkula, Harri Mäkinen, Matti Ollikainen, Tuomas Tihinen, Anssi Vesanen, Jaakko Vesanto. Valmentaja: Juha Hämäläinen.
Gabriel Sanden

Gabriel Sanden (21. syyskuuta 1885 Uusikaupunki – 10. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuden ruotsintaja. Hän käytti myös nimimerkkejä "Oscar B. Nelson", "G. Sanden" ja "Göran Sandmarck".
Sanden aloitti lehtimiehen uransa jo 19-vuotiaana julkaisemalla omaa viikkolehteä. Ensimmäisen maailmansodan aikana venäläinen hallinto kielsi häneltä kaiken kirjallisen julkaisutoiminnan. Sanden vietti suuren osan elämäänsä ulkomaanmatkoilla, toimi lehtimiehenä Helsingissä ja välillä myös viiden vuoden ajan Chicagossa Yhdysvalloissa. Sanden aloitti kirjallisen tuotantonsa realistisilla yhteiskuntakriittisillä romaaneilla ("Svalget som skiljer", Yhdysvaltoihin sijoittunut romaani "Money", Suomen sisällissotaan sijoittunut romaani "Blod") mutta siirtyi sen jälkeen kirjoittamaan pääasiassa seikkailuromaaneja. Vuonna 1918 ilmestynyt romaani "Blod" kuvasi helsinkiläisen yläluokan elämää Venäjän vallankumouksen aikana 1917, romaanin "Guldfasanen" tapahtumat sijoittuivat Neuvosto-Venäjälle ja romaanit "Konsul Carlings hundar" ja "Renate och den stora lögnen" sijoittuivat taas maailmansodan jälkeiseen Saksaan. Sanden asui viimeiset vuotensa Helsingissä toimien useiden ruotsalaisten lehtien kirjeenvaihtajana.
Sanden kirjoitti useita romaaneja ja novellikokoelman sekä käänsi ruotsiksi uutta englanninkielistä kaunokirjallisuutta.
Lentopallon SM-liigakausi 2000–2001

Lentopallon miesten SM-liigassa pelasi kaudella 2000-2001 kaksitoista joukkuetta. Pistelaskennassa siirryttiin käytäntöön, jossa neljä ensimmäistä erää pelataan 25 pisteeseen ja viides 15 pisteeseen. Jokaisesta pelatusta pallosta tulee piste riippumatta kummalla oli aloitus. Kaksi kautta käytössä ollut jaksopelisysteemi poistettiin käytöstä. Uusi tulokas liigassa oli pääkaupunkiseudun Rocks, joka pelasi Vihdin Lentopallon valtaamalla liigapaikalla.
Miesten sarjataulukko.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
Mestarit: Jani Asula, Jari Brandt, Sergei Ivanov, Sakari Jokinen, Ville Kakko,
Harri Nevalainen, Marko Rantanen, Tuomas Väyrynen, Ruslan Zhbankov, Samuli Leinonen. Valmentaja:
Juha Lönnqvist.
Liigakarsinta.
Kolme parasta sai paikan SM-liigassa, kun KuPS-Volley ja Rocks, Helsinki jäivät pois seuraavalta kaudelta.
ResearchGate

ResearchGate on maksuton yhteisöpalvelu tieteentekijöille ja tutkijoille. Henkilökohtaisen tutkijaprofiilin ohella sivusto tajoaa käyttäjälleen sovelluksia, mukaan lukien semanttisen tiedonhaun (kokonaisesta tiivistelmästä), tiedostojen jakamisen, julkaisutietokantojen jakamisen sekä mahdollisuuden luoda ryhmiä sekä osallistua keskustelufoorumeille. Käyttäjät voivat myös luoda oman blogin verkostonsa keskuudessa. Toukokuussa 2011 perustettu ResearchGate on kerännyt käyttäjikseen yli 1 400 000 tutkijaa 192 maasta. 
Muiden työkalujen ohella ResearchGate on kehittänyt semanttisen hakukoneen joka käynnistää tiedonhaun sisäisten resurssien lisäksi useissa merkittävissä sivuston ulkoisissa tietokannoissa (mm. PubMed, CiteSeer, arXiv sekä NASAn kirjasto). Hakukone analysoi tiivistelmän kokonaisuudessaan yksittäisten hakusanojen sijaan ja mahdollistaa näin tarkempien hakutulosten saannin. 
Samankaltainen semanttinen analyysi on käyttäjien verkostoitumisen tukena. Toiminto tekee käyttäjille ehdotuksia heitä mahdollisesti kiinnostavista ryhmistä ja kirjallisuudesta sekä samoista aiheista kiinnostuneista muista käyttäjistä. ResearchGatessa ovat käyttäjät luoneet yli 1 400 ryhmää. Ryhmä voidaan luoda joko kaikille käyttäjille avoimeksi tai yksityiseksi, luottamuksellisen informaation vaihtoa varten. Jokaisella ryhmällä on käytössään tutkijoiden yhteistyön mahdollistavia työkaluja, esimerkkinä mahdollisuus tiedostojen jakoon, jolloin kollegat voivat yhteistyössä työstää dokumentteja . 
Sivustolla on myös listaus tieteen alan avoimista työpaikoista. Käyttäjä voi hakea työtarjouksia avainsanan, aseman, tutkimusalan sekä maan perusteella. Vuodesta 2009 tutkijoilla on myös mahdollisuus hakea julkaisutietoa omista artikkeleistaan ja näin selvittää mitä versioita artikkeleistaan he voivat laillisesti ladata sivuston muiden käyttäjien maksuttomasti luettavaksi.
ResearchBlog on ResearchGaten virallinen blogi joka julkaistiin marraskuussa 2009. Tieteellisen verkoston jäsenten on mahdollista ehdottaa omia tekstejään julkaistavaksi blogiin. Tekstien joukosta valitaan korkealuokkaisimmat ehdotukset. Henkilökohtaiset mikroblogit tarjoavat puolestaan käyttäjille mahdollisuuden julkaista viestien ohella kuvia, tiedostoja, julkaisuja sekä linkkejä.
Yritys.
ResearchGate ilmoitti 8. syyskuuta 2010 saamastaan lisärahoituksesta. Rahoituksen lähteenä on muun muassa Piilaaksossa, Yhdysvalloissa vaikuttava Benchmark Capital, joka on aiemmin investoinut tunnettuihin verkkopalveluihin Twitter ja eBay. Toinen tunnettu yritykseen sijoittanut on myös Accel Partnersin Piilaakson toimisto joka lukeutuu yhteisöpalvelu Facebookin sijoittajiin.
Edward Hargitt

Edward Hargitt (3. toukokuuta 1835 Edinburgh – 19. maaliskuuta 1895) oli skotlantilainen lintutieteilijä.
Hargitt opiskeli taiteita ja biologiaa Royal Scottish Academyssa ja kehittyi kohtalaisen hyväksi maisemamaalariksi. Nykyisin hänen maalauksensa ovat arvokkaita.
Hargitt perehtyi tikkoihin, ja kirjoitti tikkojen heimoa käsittelevän osan British Museumin lintuluettelossa ("Catalogue of the Birds in the British Museum"), jonka Richard Bowdler Sharpe julkaisi vuonna 1890. Myöhemmin hän piirsi 1 300 tikkapiirrosta valmistelemaansa erikoistutkielmaan, mutta tutkielman kohtalo on hämärän peitossa.
Hargitt kuvaili tikoista kongontikkasen ("Dendropicos xantholophus") ja sierramadrentikan ("Picoides arizonae"), sekä useita tikkojen alalajeja.
Åtvidabergs FF

Åtvidabergs FF on ruotsalainen jalkapalloseura Åtvidabergin kaupungista Itä-Götanmaan läänistä. Seura on perustettu vuonna 1907 nimellä Åtvidabergs IF. Kaudella 2022 seuran miesten edustusjoukkue pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ettanissa. 
Historia.
ÅFF:n menestyksen vuodet ajoittuivat 1970-luvun alkuun, jolloin joukkue juhli seurahistoriansta toistaiseksi ainoita mestaruuksia 1972 ja 1973. Samoihin aikoihin ÅFF voitti myös kaksi Ruotsin cupin mestaruutta. Seura pelasi tuolloin 15 kautta pääsarjatasolle, kunnes putosi kauden 1982 päätteeksi. 
2000-luvulla ÅFF on tehnyt paluuta kohti Ruotsin huippua. Se aloitti yhteistyön tukholmalaisen Djurgårdens IF:n kanssa. DIF:n seurajohdon mielestä Åtvidabergs FF:n ainoa keino nousta pysyvästi huipulle, olisi siirtyä Åtvidabergin pikkukaupungistä läheiseen Itä-Göötanmaan keskukseen Linköpingiin.
Kaudella 2005 ÅFF eteni yllättäen Ruotsin cupin loppuotteluun 26 vuoden tauon jälkeen. Finaalissa se hävisi juuri Djurgårdenille 2–0, mutta koska tukholmalaiset olivat jo liigamestaruutensa turvin saavuttaneet paikan UEFA Cupiin, pääsi Åtvidaberg tappiostaan huolimatta eurokentille. Karsintakierroksella seura voitti norjalaisen SK Brannin, mutta ensimmäisen kierroksen tappiot sveitsiläiselle Grasshopper-Club Zürichille 3–0 ja 5–0 päättivät Åtvidabergin taipaleen. 
Kauden 2009 päätteeksi ÅFF nousi ylimmälle sarjatasolle 28 vuoden tauon jälkeen sijoituttuaan Superettanissa toiseksi. Vauhti pääsarjatasolla oli seuralle kuitenkin liikaa ja kauden päätteeksi ÅFF putosi takaisin Superettaniin. ÅFF:n visiitti alemmalla sarjatasolla jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi, kun se voitti 2011 Superettanin ja palasi pääsarjaan.
Kilpilahden satama

Kilpilahden satama eli Sköldvikin satama (LOCODE: FI SKV) on Nesteen Porvoon öljynjalostamon yhteydessä oleva satama Porvoon Kilpilahdessa. Satama palvelee myös muiden Kilpilahden teollisuusalueen yritysten merikuljetustarpeita.
Satamaan johtava laivaväylä on syvyydeltään 15,3 metriä ja siellä on viisi öljylaituria, kaksi kaasu- ja kemikaalilaituria sekä kuivarahtilaituri. Satamassa on myös tullipiste laivausten vienti- ja tuontitullauksia varten. Sataman liikenneyhteyksiä palvelee Keravalle johtava Sköldvikin rata.
Sataman rahtimäärä.
Kilpilahden satama on tonnimäärältään Suomen suurin satama. Satamassa kuljetetaan muun muassa raakaöljyä, valmiita öljytuotteita sekä kaasuja ja kemikaaleja.
Esimerkiksi Kilpilahden sataman vuoden 2011 kokonaisrahtimäärä oli 18,4 miljoonaa tonnia, mikäli tarkastellaan vain ulkomaanliikennettä. Tuonti (11,8 miljoonaa tonnia) oli pääosin raakaöljyä (8,3 milj. tonnia), öljytuotteita (3,0 milj. tonnia) ja kemikaaleja (0,3 milj. tonnia). Vienti (6,6 milj. tonnia) koostui vuorostaan öljytuotteista (vajaa 6,2 milj. tonnia) ja kemikaaleista (vajaa 0,5 milj. tonnia). Raakaöljyä tuodaan esimerkiksi Suomenlahdella sijaitsevasta Primorskin öljysatamasta Koivistosta. Jos tilastoihin otetaan mukaan rannikkoliikenne myös kotimaan osalta, oli vuoden 2011 kokonaisrahtimäärä Kilpilahden satamassa 22,2 miljoonaa tonnia.
Alla on kuvattu sataman kautta kulkenutta kokonaisrahtimäärää (ulkomaan ja kotimaan rahtiliikenteen yhteismäärä).
Le Moribond

"Le Moribond" on belgialaisen laulaja-lauluntekijän Jacques Brelin säveltämä ja sanoittama kappale, jonka hän levytti vuonna 1961. Se tunnetaan englanniksi nimellä "Seasons in the Sun" ja suomeksi "Päivät kuin unta".
Tunnettuja englanninkielisiä levytyksiä ovat Kingston Trion 1960-luvulta ja Terry Jacksin 1970-luvun alusta. Englanninkieliset sanat on tehnyt Rod McKuen. Jacksin versio oli suuri hitti Britanniassa ja Yhdysvalloissa 1973-1974. Sen sanoitus poikkeaa yhden säkeistön osalta Kingston Trion versiosta. 
Laulu kertoo suomen- ja englanninkielisessä versiossa kuolemaisillaan olevasta miehestä, joka esittää hyvästit parhaalle ystävälleen, isälleen ja rakastetulleen. Alkuperäinen Brelin teksti on sarkastisempi ja synkempi, sillä siinä kertoja toteaa, ettei erityisemmin jää kaipaamaan yhtä ystäväänsä, jonka kanssa hänen vaimonsa petti häntä. Aviorikos mainitaan myös Kingston Trion englanninkielisessä versiossa, mutta Terry Jacksin menestyshitissä ei.
Arto Sotavalta levytti 1974 suomenkielisen version, joka on sovitukseltaan ja sanoitukseltaan melko samankaltainen Jacksin version kanssa. Sanoituksen teki Sotavalta itse. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Fredi, Eino Grön ja Tapio Heinonen. Myös Aki ja Turo ovat levyttäneet kappaleen suomeksi nimellä ”Jori 16 vuotta”. Se ilmestyi vuonna 1988 levyllä "Lievä kantrihuijaus". Timo Tuominen on esittänyt kappaleesta oman käännöksensä nimellä "Kuolevainen" levyllään "Encore Brel".
Mussalon satama

Mussalon satama on Hamina-Kotkan satamaan kuuluva satama Kotkassa Mussalon saaressa. Sataman yhteydessä sijaitsee taustayhtiön toimistorakennus Merituuli.
Mussalon satamassa on kontti-, bulk- ja nesteterminaalit sekä laaja logistiikka-alue, johon kuuluvat Hanskinmaan, Palaslahden ja Kotolahden logistiikka-alueet. Satamaan johtaa Kotkan rata Norssalmen sillan kautta.
Toimistorakennus Merituulen matala osa valmistui vuonna 2000, jonka jälkeen sitä on laajennettu kahdella torniosalla, joiden nimet "Pohjoiskorkia" ja "Lounatkorkia" on otettu Suursaaren paikannimistöstä. Merituulessa toimii HaminaKotka Satama Oy:n toimiston lisäksi tulli sekä logistiikka-alan yrityksiä.
Bianca Lawson

Bianca Jasmine Lawson (s. 20. maaliskuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Maya St. Germainin roolista sarjassa "Valehtelevat viettelijät".
Ura.
Lawson aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana. Hän on näytellyt muun muassa Barbien ja Revlonin televisiomainoksissa sekä useissa televisiosarjoissa. "Buffy, vampyyrintappajassa" hän esitti Kendra Youngia.
Lawson on esiintynyt myös The WB:n saippuasarjassa "Dawson’s Creek", jossa hän esitti Nikki Greeniä, high schoolin uuden rehtorin tytärtä. Muita Lawsonin televisio- ja elokuvatöitä ovat muun muassa "", "Save the Last Dance", "Rakkauden pelisäännöt" ja "Sister, Sister".
Joulukuussa 2009 Lawson valittiin Maya St. Germainin osaan televisiosarjassa "Valehtelevat viettelijät", joka perustuu samannimiseen Sara Shepardin kirjasarjaan. Vuonna 2009 Lawson näytteli noitaa Emily Bennettiä nuorten kauhu-/fantasiasarjassa "Vampyyripäiväkirjat". Lawson vieraili sarjassa muutaman jakson ajan. Vuonna 2013 Lawson aloitti "Teen Wolf" -sarjassa näyttelemisen. Hänet valittiin Marin Morellin rooliin. Morell on koulun opinto-ohjaaja. 
Yksityiselämä.
Lawson syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa Denise (o.s. Gordy) ja näyttelijä Richard Lawsonille. Lawson opiskeli Stella Adker Studio of Acting -akatemiassa ja valmistui Marymount College Preparatory Schoolista. Hän on myös opiskellut elokuvaa ja psykologiaa Etelä-Kalifornian yliopistossa.. Lawson ja laulaja Beyoncé ovat sisaruspuolia vanhempien avioliiton kautta.
Luettelo Liettuan puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Liettuan nykyisistä ja historiallisista puolueista. Liettuassa on käytössä monipuoluejärjestelmä. Yksi puolue ei voi johtaa yksin hallitusta, vaan puolueiden on muodostettava hallituskoalitioita.
Seimasin ulkopuolella olevat rekisteröidyt puolueet.
Rekisteröidyt puolueet, joilla ei ole edustajia Seimasissa
Mustahuulikobra

Mustahuulikobra eli metsäkobra ("Naja melanoleuca", sensu lato) on Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elävä viiden kobralajin muodostama lajikompleksi. Se on hyvin myrkyllinen, mutta se ei pysty sylkemään myrkkyä. Mustahuulikobra on suurin kobra, ja voi kasvaa jopa kolme metriä pitkäksi.
Mustahuulikobraa pidettiin aiemmin yhtenä lajina ("Naja melanoleuca"), mutta tutkimukset ovat osoittaneet sen todellisuudessa edustavan viittä eri kryptistä lajia. Lajit "Naja melanoleuca", "Naja guineensis", "Naja savannula" ja "Naja subfulva" elävät Afrikan mantereella ja niiden levinneisyydet menevät osittain päällekkäin. Lisäksi São Tomén saarella Guineanlahdella elää laji "Naja peroescobari", jota aiemmin pidettiin saarelle istutettuna tavallisena mustahuulikobrana.
Ulkonäkö ja koko.
Mustahuulikobriin kuuluvat maailman suurimmat kobrat. Suurin mitattu pituus on jopa 3,2 metriä, mutta keskimäärin mustahuulikobrat ovat 1,4–2,2 metrin pituisia. Mustahuulikobrilla on melko suuri pää, jonka sivuilla on mustia ja valkoisia kuvioita. Käärmeen väri vaihtelee maantieteellisestä sijainnistaan riippuen mustan, ruskean ja mustanruskean välillä. Länsi-Afrikan savanneilla tavattava mustan ja keltaisen juovikas muunnos on lajia "Naja savannula". Leuka, kaula ja vatsa ovat kermanväriset, valkoiset tai keltaiset.
Myrkky.
Lajien myrkky on erittäin voimakasta, ja mustahuulikobrat ovatkin neljänneksi myrkyllisimpiä kobria. Myrkkyrauhaset ovat niin suuret, että yhdessä puraisussa on jopa 150 ml myrkkyä. Näin suuri myrkkyannos riittäisi tappamaan viidestä kahdeksaan ihmistä tai noin tuhat rottaa. Myrkky koostuu lähinnä kardiotokoksiinista, entsymaattisista proteiineista ja eri entsyymeistä.
Levinneisyys.
Mustahuulikobria elää muun muassa Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Mosambikissa, Tansaniassa, Zimbabwessa ja Keniassa sekä muualla Saharan eteläpuolella.
Thurstoninsaari

Thurstoninsaari () on Eteläisessä jäämeressä sijaitseva asumaton ja jään peittämä saari, jonka Peacock Sound erottaa Ellsworthinmaan luoteisosasta. Saari on noin 215 kilometriä pitkä ja 90 kilometriä leveä. Thurstoninsaaren pinta-ala on arviolta 15 700 neliökilometriä, mikä tekee siitä Antarktiksen kolmanneksi suurimman saaren Aleksanterinsaaren ja Berknerinsaaren jälkeen.
Saaren huomasi amerikkalainen lentäjä ja naparetkeilyn pioneeri Richard E. Byrd lennollaan alueen yli 27. helmikuuta 1940. Thurstoninsaari merkittiin niemimaaksi, ja tunnistettiin saareksi vasta vuonna 1960.
Dithmarschen

Dithmarschen () on piirikunta Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Saksassa.
Kunnat.
Dithmarschen jakautuu kuuteen paikkakuntaan (). Piirikunnassa on viisi kaupunkia ja 111 kuntaa. Dithmarschen rajautuu lännessä Pohjanmereen, etelässä Elbe-jokeen, pohjoisessa Eider-jokeen, ja idässä Kielin kanavaan. Schleswig-Holsteinin osavaltion läpi kulkevan Kielin kanavan varrella sijaitseva Dithmarschen on taloudellisesti köyhempi kuin monet muut alueen piirikunnat.
Historiaa.
Dithmarschen tunnettiin 1100–1500-luvuilla ylpeänä talonpoikaistasavaltana, joka läänityksistä huolimatta uhmasi sekä tanskalaisen aateliston että hansan valtaa. Myöhemmin se jäi köyhäksi alamaaksi, johon ei rakennettu suuria kartanoita tai linnoja. Dithmarschen joutui kuitenkin 1500-luvun puolivälissä jaetuksi Tanskan kuninkaan ja Holsteinin herttuoiden kesken. 1860-luvulla se liitettiin Preussiin, ja sen kaudella kannaksen poikki rakennettiin Kielin kanava.
Paikallinen talonpoika löysi 1850-luvulla kaivoa kaivaessaan öljynsekaisen hiekkakerroksen. Vähitellen sitä alettiin porata ja jalostaa siitä öljyä. Tätä varten perustettiin yhtiö "Deutsche Erdoel-Actiengesellschaft" (DEA), joka tänään kuuluu energiajätti RWE:lle.
Kuntarakenne.
Paikkakuntien ulkopuolella olevat kaupungit:
Paikkakunnat ja kunnat:
Alkeismatriisi

Matematiikassa alkeismatriisi on yksinkertainen matriisi, joka saadaan yksikkömatriisista yhdellä alkeisrivitoimituksella - jokainen alkeisrivitoimitus pystytäänkin ilmoittamaan jonkin alkeismatriisin avulla. Alkeismatriisien ominaisuuksien ansiosta pystytään käsittelemään säännöllisiä matriiseja.
Määritelmä.
m×m -matriisi "E" on alkeismatriisi, jos se saadaan yksikkömatriisista "Im" yhdellä alkeisrivitoimituksella "K", jossa "K" on I, II tai III. Alkeismatriisin "E" sanotaan tällöin olevan tyyppiä "K".
formula_1 ,
Esimerkki.
jossa yksikkömatriisin 2. ja 3. rivi on vaihdettu keskenään.
formula_2 ,
jossa yksikkömatriisin 3. rivi on kerrottu vakiolla 3.
formula_3 ,
jossa yksikkömatriisin 3. riviä on kerrottu luvulla 4 ja lisätty se sitten 1. riviin.
Ominaisuuksia.
1. Oletetaan, että alkeismatriisi "E" on tyyppiä K. Kun tällä alkeismatriisilla kerrotaan jokin matriisi "A" on tulos sama kuin, jos "A":lle tehtäisiin rivitoimitus "K". (K = I, II tai III)
Esimerkki.
Suoritetaan matriisille
formula_4
rivitoimitus I alkeismatriisin E avulla. A:n 1. ja 2. rivi vaihdetaan siis seuraavasti:
formula_5 .
Myös rivitoimitukset II ja III voitaisi esittää alkeismatriisien avulla.
2. Jos äärellisellä määrällä alkeismatriiseja kerrotaan jotakin matriisia "B" ja saadaan tuloksi matriisi "A", matriisit "A" ja "B" ovat riviekvivalentteja.
3. Alkeismatriisi "E" on säännöllinen ja sen käänteismatriisi "E -1 " on samaa tyyppiä "K" kuin "E".
Käyttö.
Alkeismatriisien ominaisuuksia hyödynnetään, kun todistetaan matriisien säännöllisyysehtoa.
Säännöllisyysehto.
Matriisi "A" on säännöllinen, jos ja vain jos "A" ja sitä vastaava yksikkömatriisi ovat riviekvivalentteja.
Aviakon Tsitotrans

Aviakon Tsitotrans on venäläinen lentoyhtiö, joka lentää rahti- ja tilauslentoja seitsemän koneen laivastollaan. Yhtiö perustettiin vuonna 1995 ja sen solmukohtana toimii Koltsovon kansainvälinen lentoasema Jekaterinburgissa.
Laivasto.
Marraskuussa 2010 Aviakon Tsitotransin laivaston keski-ikä oli 18,2 vuotta.
Luscombe 8

Luscombe 8 oli yhdysvaltalainen yleisilmailulentokone, jonka ensilento tehtiin 17. joulukuuta 1937. 
Luscombe Aircraft Corporation perustettiin New Jerseyssä vuonna 1937, ja sen ensimmäinen ja kuuluisin lentokone oli Luscombe 50 (Model 8), jonka suunnittelivat Donald A. Luscombe, Jim Rising, Ed Terrence ja Fred Knack. Se oli sekarakenteinen. Lamasta nousevassa Yhdysvalloissa koneen myynti oli hyvä sen "halvan" hinnan vuoksi. Yhtiön omistuksesta alettiin kamppailla heti yhtiön tuloksen parannettua ja D. Luscombe joutui jättämään luomansa yhtiön. Alumiini oli varattu sotateollisuudelle, mutta koska koneita myytiin Civilian Pilot Training Programille, Luscombe pystyi jatkamaan tuotantoa toisen maailmansodan aikana. Sodan aikana tehdas siirrettiin Texasiin. 
Koska yhtiö oli joutunut itävaltalaissukuisen Leopold Klotzin haltuun, Yhdysvaltain hallinto pystyi palauttamaan yhtiön takaisin Luscombelle. Vuonna 1944 palautus todettiin kuitenkin laittomaksi.
Vuonna 1946 siipi suunniteltiin uudestaan. Tästä tuli Model 10, joka ei mennyt tuotantoon. Model 8:aa päivitettiin lukuisia kertoja, veeksi vuonna 1948. Tehdas suljettiin vuonna 1950. Sen toimintaa jatkettiin 1958-61 vaire Aircraft and Uranium Corp -yrityksessä.
Eddie Machen

Eddie Machen (15. kesäkuuta 1932 – 8. elokuuta 1972) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, jota pidettiin yhtenä maailman parhaimmista sen hetken kamppailijoista 1950-luvun lopulla. 
Elämä ja Ura.
Machenia pidettiin 1950-luvulla yhtenä painoluokkansa lahjakkaimmista nyrkkeilijöistä. Vuonna 1958 hänet oli merkitty maailmanmestari Floyd Pattersonin ensimmäiseksi haastajaksi, mutta hän menetti mahdollisuutensa mestaruusotteluun hävittyään Ingemar Johanssonille Ruotsissa käydyssä ottelussa tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Johansson voitti myöhemmin Pattersonin ja nousi maailmanmestariksi. Tappion jälkeen Machen ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja alkoi kärsiä masennuksesta. Hän kuitenkin onnistui hyvillä otteluillaan kohoamaan uudelleen maailmanmestari Sonny Listonin ykköshaastajaksi. Tässä vaiheessa hänen hermonsa kuitenkin pettivät, kun joulukuussa 1962 poliisi löysi Machenin autostaan haulikko käsissään puhumassa sekavia itsemurhasta. Hänet toimitettiin Napan sairaalaan, jossa hän menetti hermonsa ja tyrmäsi kaksi hoitajaa. Hänellä todettiin skitsofrenia, joka katkaisi Machenin uran, kun hänet 30-vuotiaana kirjattiin mielisairaalaan.
Parannuttuaan Machen palasi vielä nyrkkeilykehään ja pääsi vihdoin ottelemaan maailmanmestaruudesta vuonna 1966 WBA-liiton mestaria Ernie Terrellia vastaan. Ottelu päättyi Machenin tappioon, minkä jälkeen hän siirtyi työskentelemään satamatyöläiseksi kotikaupungissaan San Franciscossa.
Eddie Machen kuoli 40-vuotiaana vuonna 1972 pudottuaan parvekkeeltaan.
Valtavirta

Valtavirta () on termi, joka tarkoittaa yleistä vallitsevaa ajatus- tai aatevirtaa. Termiä käytetään muun muassa taiteissa. Mainstreamin vastakohta on underground, joka tarkoittaa taidetta, joka ei ole suuren yleisön suosiossa tai edes tiedossa.
Heikki Willamo

Martti Heikki Willamo (s. 2. kesäkuuta 1952 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija, luontokuvaaja ja kirjailija. Hän on pitänyt 15 valokuvanäyttelyä Suomessa ja ulkomailla ja julkaissut parikymmentä kirjaa, osin itsenäisesti, osin yhdessä muiden kanssa.
Willamon, Kai Fagerströmin ja Risto Rasan vuonna 2010 ilmestynyt teos "Viimeiset vieraat" oli ehdokkaana Vuoden luontokirjaksi 2010.
Willamolle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Willamo asuu Karjalohjalla vaimonsa kanssa. Heillä on kaksi aikuista lasta.
Nina ja Erik

Nina ja Erik on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1960. Elokuva on sukupolvidraama. 
Tarkaksella oli käsikirjoitus valmiina pari vuotta, mutta sopivan näyttelijän puute esti toteutuksen, kunnes löytyi Pirkko Mannola. 33-vuotias Martti Katajisto on kuitenkin polvihousuista huolimatta liian vanha roolinsa ikäluokkaan. Tarina perustuu vuonna 1957 tapahtuneeseen autovarkauksien sarjaan, jonka takana oli nuorisoliiga.
Arviot.
Aikalaiskriitikoita ei miellyttänyt elokuvan syyttävän sormen kohdistaminen vanhempiin. Leo Nordberg ("Uusi Suomi") kääntää ongelman ohjaaja-käsikirjoittaja Tarkakseen: "Tarkas [ei] ilmeisesti ole kylliksi perehtynyt tämän päivän nuorten elämään ja heidän ehkä hieman vaikeasti selitettävään moderniin hengenlaatuunsa". Matti Salo ("Ylioppilaslehti") lataa: "Nina ja Erik on kurja elokuva. Se on myös törkeä elokuva. [– –] Nina ja Erik pahoinpitelee ihmisen kalleimpia aistinelimiä, silmää ja korvaa. Nina ja Erik on rikollinen elokuva. [– –] Suomessa tehdään maailman tylsimmät elokuvat." Salo menetti arvionsa vuoksi vapaalippuoikeuden. Mutta myönteisiäkin arvioita esitettiin: "...kaunista filmiä, raikasta, haurasta ja runollista", kuten Jukka Martinkari ("Turun Sanomat") kirjoittaa.
Myöhemmän televisioesityksenkin yhteydessä Arto Pajukallio arvioi, että osoittelevuudestaan huolimatta elokuva on herkkää rakkauden kuvausta.
Ajax-luokka (linjalaiva)

Ajax-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Alukset.
Luokan alukset tilattiin 10. kesäkuuta 1795 ja laskettiin vesille vuoden 1798 ensimmäisellä neljänneksellä.
Vanguard-luokka (linjalaiva)

Vanguard-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kymmenen 78/80-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset tilattiin vuosina 1832–1840. Ne laskettiin vesille vuoden 1848 loppuun mennessä.
Kobolttikloridi

Kobolttikloridi eli koboltti(II)kloridi eli kobolttidikloridi (CoCl2) on koboltti- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet.
Kidevedettömässä muodossaan kobolttikloridi on sinistä hygroskooppista kiteistä ainetta, jonka alkeiskoppi on heksagoninen. Kidevedellinen heksahydraatti CoCl2·6H2O on monokliinisiä punaisia kiteitä. Lämmitettäessä heksahydraatti muuttuu dihydraatiksi 50 °C lämpötilassa ja monohydraatiksi 90 °C lämpötilassa. Kokonaan kidevesi poistuu, kun ainetta kuumennetaan 110 °C lämpötilaan. Kobolttikloridi liukenee hyvin veteen ja alkoholeihin sekä moniin orgaanisiin liuottimiin.
Kobolttikloridi muodostaa monien yhdisteiden kanssa komplekseja, jotka ovat muodoltaan tetraedrisiä. Vesiliuoksissa koboltti-ionit ovat yleensä vaaleanpunaisina akvakoplekseina, mutta kloridi-ioniylimäärän kanssa muodostuu tetraedrinen tetraklorokoboltaatti(II) kompleksi ([CoCl4]2-), joka on väriltään sininen.
[Co(H2O)6]2+ + 4 Cl- → [CoCl4]2- + 6 H2O
Valmistus.
Kobolttikloridia valmistetaan kobolttimetallin ja kloorikaasun välisellä reaktiolla tai neutraloimalla kobolttihydroksidia, kobolttikarbonaattia tai kobolttioksidia suolahapolla. Neutralointireaktiolla saatu tuote kiteytetään heksahydraattina liuoksesta.
Co + Cl2 → CoCl2 
Co(OH)2 + 2 HCl → CoCl2 + 2 H2O
Käyttö.
Kobolttikloridin värinmuutosta kosteuden vaikutuksesta on käytetty hyväksi kosteuden ilmaisuun esimerkiksi silikageelissä, mutta sen käyttö indikaattoriaineena on vähentynyt turvallisempien indikaattoriaineiden käyttöönoton myötä. Kuiva kobolttikloridi on sinistä ja kostunut punaista. Kobolttikloridi on yksi ainesosa myös niin sanotuissa näkymättömissä musteissa. Sen vesiliuoksen ja glyserolin seos on paperille kuivuessaan väritöntä, mutta muuttuu kuumennettaessa siniseksi.
Kobolttikloridia käytetään myös lasin värjäyksessä ja kemikaalina maataloudessa, lääketeollisuudessa ja muiden kobolttiyhdisteiden valmistukseen, esimerkiksi kobolttikloridin ja fluorin välisessä reaktiossa muodostuu koboltti(III)fluoridia. Yhdistettä voidaan käyttää myös katalyyttinä orgaanisessa synteesissä esimerkiksi syklopropanointi- ja ristikytkentäreaktiossa.
Turvallisuus.
Kobolttikloridi on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3). Aineen käytössä on noudatettava valtioneuvoston asetusta työhön liittyvän syöpävaaran torjunnasta (716/2000). Kobolttikloridille altistumisen työssä katsotaan aiheuttavan työministeriön päätöksen 1044/1991 mukaan myös vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle. Lisäksi kobolttikloridi ärsyttää hengitysteitä ja silmiä ja nieleminen aiheuttaa huonovointisuutta. Euroopan kemikaalivirasto ECHA lisäsi vuonna 2008 kobolttikloridin erityistä huolta aiheuttavien aineiden (SVHC) kandidaattilistaan sen karsinogeenisuuden ja toksisuuden vuoksi.
Niobidit

Niobidit olivat kreikkalaisessa mytologiassa Amfionin ja Nioben lapsia, jotka Apollon ja Artemis surmasivat nuolillaan sen jälkeen, kun Niobe oli kerskunut lapsiensa lukumäärällä Letoon, Apollonin ja Artemiin äitiin verrattuna.
Niobella oli neljätoista lasta — seitsemän poikaa ja seitsemän tytärtä, joskin Homeros kertoo lapsia olleen kaksitoista ja Aelianus kertoo Hesiodoksen väittäneen heitä olevan yhdeksän poikaa ja kymmenen tytärtä. Apollon surmasi nuolillaan Nioben pojat näiden metsästäessä ja Artemis tyttäret näiden kotona. Joissakin variaatioissa osa niobedeista säästetään — yleisimmin Khloris — mutta miespuolisista mainitaan myös Amyklas.
HMS A.7

HMS A.7 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1903. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1905 ja valmistui vielä samana vuonna 13. huhtikuuta.
Palvelus.
Vene upposi 16. tammikuuta 1914 Whitsand Bayhin Cornwallin rannikolla, jolloin koko miehistö menetti henkensä. Se oli ollut torpedohyökkäysharjoituksessa maalinaan emäalukset "HMS Onyx" sekä "HMS Pigmy". Pinnalla havaittiin öljyläikkä, jonka paikka merkittiin poijulla. Seuraavien kuukausien aikana toteutettujen hylynnosto yritysten jälkeen todettiin aluksen perän olevan liian syvällä mudassa.
Aluksen 40 metrin syvyydessä makaava hylky luetteloitiin yhtenä kuudestatoista Britteinsaarten aluevesillä olevana hylkynä, jonne ei saa hautarauhan vuoksi sukeltaa ilman erityistä lupaa.
Uno Stadius

Uno Ludvig Stadius (2. huhtikuuta 1871 Helsinki – 5. maaliskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kansanopiston johtaja, raittiusmies ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria.
Stadiuksen vanhemmat olivat ylijohtaja, valtioneuvos Knut Alfred Stadius ja Julia Tavaststjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Helsingin reaalilyseosta ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Stadius opiskeli myös Tukholmassa ja Leipzigissa.
Stadius oli "Borgåbladetin", "Björneborgs Tidningin" ja "Wasa Nyheter" -lehden toimittajana 1890-luvun lopulla, mutta sortovuosien venäläistämispolitiikka pakotti hänet siirtymään aluksi Saksaan ja sitten Ruotsiin. Ruotsissa Stadius luennoi kasvatustieteestä, kirjallisuudesta ja koulukysymyksistä, toimi lehtimiehenä sekä oli perustamassa kansankorkeakouluja.
Stadius toimi kansanopiston johtajana 1895–1902 ja 1905–1917. Hän oli Brunnsvikin kansankorkeakoulun johtajana Taalainmaalla vuodesta 1906 alkaen. Stadius oli valtion kirjastotoimiston suomenruotsalainen kirjastokonsulentti vuodesta 1921 alkaen ja myöhemmin Stadius oli sosiaaliministeriön raittiusosaston virkamies.
Stadius oli naimisissa 1898–1915 Emma Eleonora Sjödahlin kanssa. Heillä oli kuusi lasta. Stadiuksen tyttärentytär kirjailija Märta Tikkanen on kuvannut tätä avioeroon päättynyttä liittoa romaanissaan "Emma ja Uno. Rakkautta tottakai" (Tammi, 2010)
HMS A.8

HMS A.8 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1903. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1905 ja valmistui vielä samana vuonna 8. toukokuuta.
Palvelus.
Veneessä tapahtui räjähdys pinta-ajossa 8. toukokuuta 1905 Plymouthinlahdella. Räjähdys upotti aluksen, jonka koko miehistö sai surmansa. Hylky nostettiin ja toimitettiin korjattavaksi. Palvelukseen palaamisen jälkeen vene palveli normaalisti laivueen mukana. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä käytettiin koulutustehtävissä.
Alus myytiin romutettavaksi 8. lokakuuta 1920 Dartmouthissa.
HMS A.9

HMS A.9 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vuonna 1903. Alus laskettiin vesille 8. helmikuuta 1905 ja valmistui 8. toukokuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin 1920.
HMS A.10

HMS A.10 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vuonna 1903. Alus laskettiin vesille 8. helmikuuta 1905 ja valmistui 3. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 1. huhtikuuta 1919 Ardrossan Drydock Companylle Ardrossaniin Skotlantiin, missä se lopulta romutettiin.
HMS A.11

HMS A.11 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vuonna 1903. Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1905 ja valmistui 11. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus romutettiin toukokuussa 1920.
HMS A.12

HMS A.12 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin vuonna 1903. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1905 ja valmistui 23. syyskuuta.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 16. tammikuuta 1920.
Ja virtahevot kiehuivat altaissaan

Ja virtahevot kiehuivat altaissaan ("And the Hippos Were Boiled in Their Tanks", 1945, julkaistu 2008) on William S. Burroughsin ja Jack Kerouacin yhteistyönä kirjoittama romaani. Luvut on kirjoitettu vuorotellen, Burroughs nimellä Will Dennison ja Kerouac Mike Rykona. 
Teos on fiktiomuotoinen kuvaus vuonna 1944 tapahtuneesta taposta, jonka seurauksena myös William S. Burroughs sekä Jack Kerouac vietiin poliisikuulusteluihin. Tapahtuman aikaan kummaltakaan kirjailijalta ei ollut julkaistu vielä yhtään teosta. "Ja virtahevot kiehuivat altaissaan" julkaistiin ensimmäisen kerran vasta 2008. Sitä pidetään ensimmäisenä tunnettuna beat-sukupolvi -teoksena.
HMS A.13

HMS A.13 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene. Alus oli ensimmäinen brittiläinen sukellusvene, johon oli asennettu dieselmoottori. Vene oli muuten samanlainen kuin sisaraluksensa. Asennetun dieselmoottorin suurempi massa kompensoitiin pienentämällä polttoaineenmäärää.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons &amp; Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1903. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1905 ja valmistui 22. kesäkuuta 1908.
Palvelus.
Alus romutettiin 1920.