tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Giurgiulești

Giurgiulești (, ) on noin 3 000 asukkaan kylä Moldovan Cahulin piirissä, aivan maan eteläisimmässä nurkassa, Tonavan pohjoisrannalla, sen sivujoen Prutin liittymäkohdassa. Prutin ja Tonavan vastarannalla alkaa Romania. Kylän itäpuolella alkaa puolestaan Ukrainan Odessan alue. 
Giurgiuleștin kylän väkiluku on noin 3 000 henkeä.
Vapaasatama ja liikenteen solmupiste.
Giurgiulești on tärkeä logistinen solmupiste ja rajanylityspaikka. Siellä on Moldovan suurin jokisatama, jonne vuonna 2006 valmistui öljyterminaali ja 2009 matkustajaterminaali. Satamaan johtaa 7 metrin syvyinen, meriliikenteen aluksille soveltuva väylä Mustanmeren ääreltä (133,8 km). Satamalla on vapaasataman asema ja se toimii erityistalousalueena (vapaatalousalue) vuoteen 2030 saakka.
Paikkakunnan kautta kulkee valtatie M3 pohjoiseen kohti pääkaupunki Chișinăuta (218 km:n matka) ja ukrainalainen valtatie M15 (osa eurooppatietä ) itään ja siihen liittyvä rajanylityspaikka Ukrainan Reniin. Giurgiuleștissa on kansainvälinen rajanylityspaikka Romaniaan, lähin kaupunki Galaţi sijaitsee noin 10 kilometriä länteen. Giurgiulești on myös Moldovan rautateiden asemapaikkakunta, jonne johtaa rautatieyhteys pohjoisesta Basarabeascasta kahta kautta. Itäisempi raideyhteys kulkee reittiä Basarabeasca–Gagauzian Comrat–Prut (risteysasema, liityntä Romanian rataverkkoon)–Cahul–Giurgiulești. Suoremmin pohjoisesta saapuva reitti tekee aluksi mutkan Ukrainan Renin kautta. Yksi ratayhteys vie Giurgiuleștistä Prutin yli Romanian puolelle.
Torkkeli Knuutinpojan patsas

Torkkeli Knuutinpojan patsas on Viipurissa Torkkeli Knuutinpojan torilla eli Vanhalla raatihuoneen torilla sijaitseva veistos, joka esittää Viipurin linnan perustajaa Torkkeli Knuutinpoikaa. Kuvanveistäjä Ville Vallgrenin teos paljastettiin ensimmäisen kerran 4. lokakuuta 1908. Toisen maailmansodan jälkeen pahoin vaurioitunut patsas siirrettiin jalustoineen pois paikaltaan, mutta paljastettiin jälleen restauroituna 2. heinäkuuta 1993 Viipurin perustamisen 700-vuotisjuhlien yhteydessä.
Historia.
Ruotsalaisen valtaneuvoksen ja sotamarsalkan Torkkeli Knuutinpojan patsas pystytettiin Viipurin ruotsinkielisten aloitteesta. Veistosta alettiin puuhaamaan jo 1870-luvulla ja hankkeen varsinaisena alullepanijana oli arkkitehti Johan Jacob Ahrenberg, joka tuolloin laati Viipurin linnan restaurointisuunnitelmia. Kuvanveistäjä Ville Vallgrenilta vuonna 1884 tilattu patsas valmistui kolme vuotta myöhemmin, mutta sen pystyttäminen kuitenkin kiellettiin poliittisista syistä, koska veistos oli kunnianosoitus ruotsalaiselle sotasankarille. 
Teos oli tärkeä Vallgrenille, se oli 32-vuotiaan taiteilijan toistaiseksi merkittävin työ, johon hän oli panostanut suuresti. Vallgren oli muun muassa tuhonnut patsaan ensimmäisen kipsisen version, koska ei ollut tyytyväinen siihen. Veistoksen esikuvana oli vuonna 1854 Tukholmaan Birger Jaarlin torille pystytetty Birger Jaarlin patsas, jota Vallgrenin työ korkeine jalustoineen suuresti muistuttaa. Veistos saatiin lopulta paikalleen 21 vuotta valmistumisensa jälkeen, vaikka silloinkin Viipurin suomenmieliset piirit paheksuivat hanketta. Patsaan jalustan suunnitteli Viipurin läänin rakennuskonttorissa työskennellyt arkkitehti Karl Hård af Segerstad. 
Arvostelusta huolimatta veistoksesta tuli Suomen itsenäistymisen jälkeen nopeasti kaupungin symboli, jonka edustalla järjestettiin esimerkiksi jatkosodan aikana 31. elokuuta 1941 Viipurin takaisinvaltauksen paraatikatselmus. Patsas vaurioitui myöhemmin sodan aikana pahasti ja neuvostoliittolaiset siirsivät sen paikaltaan vuonna 1948. Veistosta säilytettiin Salakkalahdessa vuoteen 1975 asti, jolloin eräs Viipurin museon työntekijä löysi patsaan ja siirrätti sen varastoitavaksi Viipurin linnaan. Veistoksen restaurointi aloitettiin vuonna 1991 ja uudelleen paikalleen se sijoitettiin heinäkuussa 1993.
Christophe de Margerie

Christophe de Margerie (6. elokuuta 1951 – 20. lokakuuta 2014) oli ranskalaisen Total-öljy-yhtiön toimitusjohtaja. Hän kuoli lentoturmassa Moskovassa yksityiskoneen kolaroitua lumenpoistokoneen kanssa nousukiidon aikana Vnukovon lentoasemalla. Turmakoneen oli tarkoitus lentää Moskovasta Pariisiin. Kone sai lähtöluvan liian aikaisin, kun lumenpoistokone oli vielä kentällä. Lumenpoistokoneen kuljettaja oli humalassa. Myös lentokoneen kolmihenkinen miehistö kuoli.
Hänen mukaansa on nimetty jäätä murtava LNG-laivaluokka.
S. F. Newcombe

Stewart Francis Newcombe (1878–1956) oli brittiläinen maavoimien upseeri. Hän palveli toisessa buurisodassa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskassa ja Gallipolissa.
1913–1914 hän työskenteli Siinain niemimaan strategisessa kartoituksessa ja tapasi T. E. Lawrencen, jonka kanssa tämä teki yhteistyötä ensimmäisen maailmansodan aikana käydyssä arabikapinassa. Newcombe, Lawrence ja Sir Leonard Woolley kartoittivat Siinaita Gazan ja Aqaban väliseltä alueelta. Matka esitettiin tieteellisenä tutkimusretkenä, mutta sen sotilaallinen merkitys oli huomattava. Newcombe jäi sodan aikana ottomaanien vangiksi, mutta onnistui pakenemaan näiltä ja piileskelemään Istanbulissa. Sodan jälkeen hän antoi nimensä Paulet-Newcombe-sopimukselle.
FS Mégère (1853)

Mégère oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu metallikaarinen ja puuverhoiltu Lucifer-luokan aviso.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. helmikuuta 1851 Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. huhtikuuta 1852. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1853 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1854. Alus valmistui vielä huhtikuussa.
Palvelus.
Alus muutettiin maaliskuussa 1871 Toulonissa 420 tonnin purjein kulkevaksi kuljetusalukseksi. Alus poistettiin alusluettelosta 28. syyskuuta 1875, minkä jälkeen se oli koulutusproomuna Marseillessa. Alus romutettiin vuonna 1901.
FS Lucifer (1853)

Lucifer oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu puurunkoinen Lucifer-luokan aviso.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. helmikuuta 1851 Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. helmikuuta 1851. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1853 ja otettiin palvelukseen 24. helmikuuta 1854. Alus valmistui maaliskuussa.
Palvelus.
Alus oli 20.-29. toukokuuta 1854 Ranskan laivasto-osastossa Kielissä ja vuoden 1855 Itämeren laivueessa. Alus lähti 22. toukokuuta 1855 toiselle matkalleen Kertsiin Krimin niemimaalle.
Alus poistettiin alusluettelosta 29. lokakuuta 1874 ja sijoitettiin 21. lokakuuta 1875 hiiliproomuksi Cherbourgiin. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1887.
FS Aigle (1853)

Aigle oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu aviso.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. joulukuuta 1851 Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 16. syyskuuta 1852. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1853 ja se otettiin palvelukseen 13. huhtikuuta 1854. Alus valmistui saman vuoden huhtikuussa.
Palvelus.
Alus osallistui Oolannin sodan Ranskan laivaston sekä ensimmäiseen että toiseen purjehduskesään. Ensimmäisenä kesänä alus osallistui Bomarsundin taisteluun 15. elokuuta 1854 ja toisena kesänä se oli aseistettuna joukkojenkuljetusaluksena osallistuen 9.-11. elokuuta 1855 Suomenlinnan piiritykseen.
Alus lähti 1. syyskuuta 1857 Toulonista Senegaliin.
Alus nimettiin 8. maaliskuuta 1858 "Épervieriksi", jotta nimi "Aigle" vapautuisi uudelle valmisteilla olevalle keisarilliselle jahdille. Alus tuhoutui Gabonissa Comojoella reilua kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta ja se poistettiin virallisesti alusluettelosta 8. toukokuuta.
Minä ja Mozart

Minä ja Mozart on Antti Vihisen laatima teos säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartista. Se ilmestyi 2014 Inton kustantamana. 
Kirjoittaja sanoo, ettei kirja ole varsinainen elämäkerta, joskin takakannessa sitä sanotaan elämäkerraksi ja hän käy läpi elämänvaiheetkin. Kirjoittajan mukaan sen aihe on Amadeus-myytti ja sen vaikutus länsimaiseen musiikkikulttuuriin. Kirjan ensimmäinen motto on aiemman Mozart-elämäkerturin Wolfgang Hildesheimerin lause: "Die Wahrheit lässt sich nicht zeigen, sondern nur erfinden", suomeksi: ”Totuutta ei voi löytää, sen voi vain keksiä”, ehkä myös ”sepittä”.
Kirja jakautuu neljään osaan. Ensimmäinen osa ”Wolfgang” kertoo nuoruuden elämänvaiheet 1756–1773, toinen osa ”Amadé” vuodet 1773–1779, kolmas osa ”Mozart” käsittelee aikuisvuosia 1779–1791, neljännessä osassa ”Amadeus” Vihisen kohteena on ikoni Mozart. Lisäksi mukana on musiikkitermejä selittävä sanasto.
Vihinen vertaa haastattelussa Mozartia nykyajan rockmuusikoihin: ”Mozart muistutti Keith Richardsia tai Kurt Cobainia ilman heroiinia. Hän ansaitsi paljon ja vietti tuhlailevaa elämää”, ja Mozartin perhe loi ”formaatin nykymaailman rock-kiertueille markkinointipanostuksineen kaikkineen”.
Arviot.
Ylen sivuille kirjoittamassaan haastattelussa Suvi Turunen ja Päivi Kuisma luonnehtivat kirjaa rock-asenteella kirjoitetuksi
Hushyar Aftab

Hushyar Aftab (s. 1. heinäkuuta 1993 Kermānšāh, Iran) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Fc Inter/2. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Aftab on pelannut Kakkosta Turun Tovereissa kaudella 2011 sekä ÅIFK:ssa kausina 2013 ja 2014. Kaudella 2014 hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa edustettuaan Turun Palloseuraa 27. heinäkuuta FC Honkaa vastaan pelatussa vierasottelussa.
FS Monge (1859)

Monge oli 1859 palvelukseen otettu Ranskan laivaston aviso, joka luokiteltiin myöhemmin 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1857. Se laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1859 ja otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 16. huhtikuuta.
Palvelus.
Lokakuun lopulla 1868 alus lähti "Junonin" kanssa Saigonista Japaniin. Se haaksirikkoutui 4. marraskuuta Japaninmerellä joutuessaan pyörremyrskyyn.
FS Forbin (1859)

Forbin oli Ranskan laivaston 1859 palvelukseen otettu aviso.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 27. elokuuta 1857. Se laskettiin vesille 4. toukokuuta 1859 ja otettiin palvelukseen muutamaa kuukautta myöhemmin 3. lokakuuta.
Palvelus.
"Forbin" poistettiin alusluettelosta 28. heinäkuuta 1884. Aseista riisuttuna alus liitettiin 1885 koululaivaksi nimellä "Fournaise" ja romutettiin 1896.
Everytime We Touch (Cascadan kappale)

Everytime We Touch on saksalaisen eurodance-kolmikko Cascadan kappale. Sen sanoittivat Maggie Reilly, S. Mackillop ja P. Risavy. Sen julkaisi Robbins Entertainment ensimmäisenä Yhdysvalloissa 16. elokuuta 2005. Myöhemmin Yhdysvaltain suuren menestyksen jälkeen se julkaistiin kansainvälisesti yhteistyössä muiden levy-yhtiöiden, kuten Zooland Recordsin, All Around the Worldin ja Universal Music Groupin kanssa. Kappale sisältää saman kertosäkeen kuin mitä Maggie Reillyn samannimisessä kappaleessa.
Kappale sai musiikkikriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton, joista pääosa kehui sen Europop-soundia sekä yllättyi sen menestyksestä kaupallisesti Yhdysvalloissa. ”Everytime We Touch” on saanut listamenestystä monissa maissa, pysyen listoilla yli 25 viikkoa lukuisissa valtioissa. Kappale pääsi listan kärkeen Irlannissa ja Ruotsissa, päästen viiden parhaimman joukkoon Itävallassa, Ranskassa, Saksassa sekä Isossa-Britanniassa. Se saavutti kaupallisen menestyksen Yhdysvalloissa yli miljoonan kopion myynnillä. Kappaleeseen liittyvällä musiikkivideolla päälaulaja Natalie Horler on kirjastossa yrittämässä kommunikoida ihastuksensa kanssa.
Pyromania (kappale)

Pyromania on saksalaisen eurodance-kolmikko Cascadan kappale, joka julkaistiin heidän neljännen, Original Me-studioalbumin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen sanoittivat Yann Peifer, Allan Eshuijs sekä Manuel Reuter ja sen tuottivat Reuter sekä Peifer. Kappale koki ensiesityksen 12. helmikuuta 2010 ja sen julkaisi Zooland Records 19. maaliskuuta 2010. Electropop-singleksi sävellettynä "Pyromania" sisältää Natalie Horlerin laulamassa koko kappaleen samalla kun vieraileva mieslaulaja puhuu ajoittain "pyro-pyro" hokelmaa. Sanoituksellisesti kappale on sanaleikki. Se kertoo rakkaudesta ja pakkomielteestä tulelle.
"Pyromania" sai pääosin ristiriitaisen vastaanoton musiikkikriitikoilta. Jotkut yllättyivät sen mukaansatempaavasta luonteesta ja hokelmasta, kun taas toiset tunsivat kappaleen alkuperättömäksi. "Pyromania" muodostui Cascadalle listamenestykseksi; päästen neljänkymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Tšekissä, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Skotlannissa. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo koki ensiesityksensä 17. helmikuuta 2010 brittiläisellä Clubland TV-televisioasemalla. Se sisältää Natalie Horlerin lukuisissa kohtauksissa laulamassa sekä tanssimassa taustatanssijoiden kanssa futurististen avaruuspallojen sekä tuliräjähdysten edessä. Cascada esitti "Pyromanian" livenä saksalaisessa televisio-ohjelmassa "The Dome" sekä vuoden 2010 Pepsi B96 Summerbashissä.
Nyrstar

Nyrstar on belgialainen yritys, joka tuottaa ja jalostaa metalleja. Erityisesti Nyrstar tuottaa ja jalostaa sinkkiä ja lyijyä. Nyrstarin tuotteita ovat: sinkki, lyijy, kupari, jalo- ja erikoismetallit sekä rikkihappo. Nyrstar on maailman toiseksi suurin sinkin jalostaja.
Nyrstar syntyi vuonna 2007 yhdistämällä australialaisen kaivosyritys Zinifexin sinkkitoiminnot belgialaisen materiaaliteknologiayritys Umicoren kanssa. Nyrstarilla on yli 7000 työntekijää. Nyrstar on solminut tuotevirtasopimuksen Talvivaaran kaivoksen tuottamasta sinkistä vuonna 2010.
Vuonna 2019 Nyrstarin enemmistöomistus oli siirtymässä Trafiguralle.
Kaivokset.
Nyrstar on sidoksissa kaivoksiin:
San Francisco (kappale)

San Francisco on saksalaisen eurodancekolmikko Cascadan kappale heidän neljänneltä, Original Me -studioalbumiltaan. Kappale julkaistiin kansainvälisesti albumin ensimmäisenä virallisena singlenä 20. kesäkuuta 2011. Kappaleen sanoittivat Yann Peifer, Manuel Reuter sekä Tony Cornelissen. Kappaleen tuottivat Reuter ja Peifer. Musikaalisesti "San Francisco" on ylätempoinen popkappale, joka sisältää electropop ja dancepoptyylisiä vaikutteita 1970-luvun musiikista.
"San Francisco" sai kritiikkiä samanlaisuuksista Katy Perryn hitti California Gurlsin kanssa. Kappale pääsi viidenkymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Saksassa ja Alankomaissa. Britannian singlelistalla se saavutti 64.sijan.
Sormikaktus

Sormikaktus ("Leuchtenbergia principis") on omaan sukuunsa kuuluva meksikolainen kaktuskasvilaji. Se on nimetty Leuchtenbergin herttuan ja Napoleon Bonaparten lapsipuolen Eugène Beauharnaisin mukaan. Sen ulkonäköä kuvaa hyvin englanninkielinen nimi agave cactus, sillä sen sormimaiset ulokkeet tuovat mieleen agaaven. Lähin sukulainen on rautakaktusten ("Ferocactus") suku.
Ulkonäkö ja koko.
Sormikaktus on yksivartinen, satunnaisesti mätästävä, matalakasvuinen, enintään tavallisesti 35 cm, satunnaisesti jopa 70 cm korkeaksi kasvava kaktus. Sen juuristo on laaja ja mehevä, varsi pallomainen tai lyhyen lieriömäinen ja vahvasti nystyinen. Nystyt ovat pitkiä, hieman lehtimäisiä, poikkileikkaukseltaan kolmiomaisia, 10–12 cm pitkiä, ja kunkin päässä on areoli. Siihen kiinnittyy joukko litistyneitä, taipuisia, paperimaisia, kellertäviä ja jopa 15 cm pitkiä piikkejä. Kukat kehittyvät areolin sisäreunaan, ovat auki päivällä ja kestävät usein monta päivää. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään keltaisia, läpimitaltaan 5–6 cm. Kukka tuoksuu, ja sen pohjus on suomuinen emin vartalon ympäriltä. Hedelmä on munamainen tai pitkänomainen, kypsänä kuiva ja enintään kolme cm pitkä; kuihtuneet kehälehdet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat leveän soikeita, mustia tai ruskeita.
Levinneisyys.
Sormikaktus kasvaa Meksikon pohjois- ja keskiosan aavikolla Coahuilan, San Luis Potosín, Guanajuaton, Zacatecasin ja Hidalgon alueella.
Elinympäristö.
Sormikaktus kasvaa kalkkikivisellä maaperällä Chihuahuan aavikolla.
Käyttö.
Sormikaktus on ollut suosittu viljelyssä erikoisen ulkonäkönsä ja kestävyytensä vuoksi sekä helposti kukkivana. Sen viljely koristekasviksi alkoi Euroopassa jo vuonna 1846, mutta alkuinnostuksen jälkeen miltei lopahti. 1900-luvun alussa sen suosio taas lisääntyi, mutta kovin usein sitä ei ainakaan Suomessa ole kaupan.
Meskaliinikaktukset

Meskaliinikaktukset ja myrkkykaktukset ("Lophophora") on meskaliini-nimisestä alkaloidista ja sen huumaavasta vaikutuksesta tunnettu kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi on annettu ulkonäön perusteella kreikankielisistä sanoista lofos 'harja, töyhtö' ja foreus 'kantaja', mikä viittaa kasvin kyhmyissä oleviin karvatupsuihin.
Tuntomerkit.
Meskaliinikaktukset ovat matalia, pallomaisia ja usein tiiviinä ryhminä kasvavia kaktuksia. Niiden juuret ovat pitkiä ja sukkulan muotoisia. Varsi on tavallisesti litteän pallomainen, sini- tai kellanvihreä, satunnaisesti punertava, vain 2–7 cm korkea ja 4–12 cm leveä. Varren kyhmyt (podariot) ovat matalia ja pyöreitä tai kyttyrämäisiä, usein pystyriveiksi järjestäytyneitä. Areolit sijaitsevat yleensä riveissä kyhmyjen päissä, ja niissä on pehmeiden, keltaisten tai valkeahkojen karvojen muodostamat tupsut; piikit puuttuvat. Kukat sijaitsevat kasvin keskustassa ja kukkivat päivisin. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia, vaaleanpunertavia, kellertäviä tai satunnaisesti punaisia. Kukan läpimitta vaihtelee 1–2,2 cm. Pohjus on suomuton ja karvaton. Hedelmän muoto vaihtelee nuijamaisesta pitkänomaiseen ja se on aluksi mehevä ja vaaleahkon punainen, myöhemmin ruskehtavan valkoinen ja kuiva, paljaspintainen, avautumaton ja enintään kahden sentin pituinen. Siemenet ovat mustia, päärynän muotoisia ja kyhmyisiä.
Levinneisyys.
Meskaliinikaktusten levinneisyys ulottuu Chihuahuan aavikon kalkkikivialueille Teksasiin ja Meksikon pohjois- ja keskiosiin. Niitä tavataan 1800 metrin korkeuteen saakka.
Lajit.
Meskaliinikaktusten suvussa on kaksi lajia:
FS Jacques Cartier (L9033)

Jacques Cartier (runkonumero L9033) oli Ranskan laivaston 1983 palvelukseen otettu Champlain-luokan kuljetusalus ().
Valmistus.
Alus tilattiin Grand-Quevillystä Ateliers Français de l'Ouestilta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1981. Se laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1982 ja otettiin palvelukseen 28. syyskuuta 1983.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 9. heinäkuuta 2013.
Jani Keula

Jani Keula (s. 11. huhtikuuta 1973 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Keula pelasi Veikkausliigassa yhteensä 160 ottelua edustaen viiden kauden ajan Turun Palloseuraa ja neljän kauden ajan toista turkulaisseuraa Interiä. Hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 30. toukokuuta 1991, kun TPS voitti kotonaan Mikkelin Palloilijat 3–0.
Veikkausliigassa pelattujen yhdeksän kauden jälkeen Keula pelasi kauden 2001 Salon Palloilijoissa ja kauden 2002 norjalaisessa Nybergsund IL:ssä.
Peliuransa jälkeen Keula on toiminut muun muassa Åbo IFK:n valmentajana yhdessä Jasse Jalosen kanssa.
Katraskaktukset

Katraskaktukset ("Maihueniopsis") on 18-lajinen, Opuntioideae-alaheimoon kuuluva, eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Sen lajit muodostavat tiheitä kasvustoja, niiden varret ovat lähes nivelettömät, juuret mukulamaiset, areolit sijaitsevat painanteissa ja siemenet ovat vaipallisia.
Tuntomerkit.
Suvun kaktukset eivät kasva puumaisiksi (vrt. opuntiat) vaan ovat matalia ja mätästäviä. Varren nivelikkyys on huomaamatonta, juuret ovat mukulamaisia. Lehdet ovat pieniä ja karisevat aikaisessa vaiheessa. Painanteissa sijaitsevissa areoleissa on karvoja, glokidioita ja tavallisesti piikkejä, jotka ovat yleensä litteitä. Kukat ovat keltaisia, ja kukkapohjuksessa on vartalon ympärillä vähemmän kuin 30 areolia. Hedelmä on mehevä, avautumaton, vihertävä tai kellertävä, piikikäs tai piikitön. Siemenissä on pehmeä ja villakarvainen vaippa.
Levinneisyys.
Katraskaktukset kasvavat Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinassa.
Lajit.
Lajeja sukuun sisällytetään tässä 18, mikä luku sisältää myös joskus "Puna"-sukuun viedyt lajit.
Tominian

Tominian on maalaiskunta ja sen keskuskylä sekä Ségoun alueen Tominianin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Banijoen itäpuolisella tasangolla 230 kilometriä Ségousta maanteitse itään. Kunnassa on 27 700 asukasta (vuonna 2009).
Tominianin kunta rajoittuu pohjoisessa Tomianianin piirin Fangasson, idässä Koulan, etelässä Bénénan ja Yasson sekä lännessä Sanin piirin Somon ja Ténén kuntiin. Kuntaan kuuluu 36 kylää. Asukkaat ovat etupäässä boboja (bwa). Neljässä kylässä asuu markoja (dafing) ja kolmessa kylässä fulbeja. Vallitsevat uskonnot ovat kristinusko, animismi ja islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, riisi, seesami ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, hevoset, lampaat, siat ja siipikarja.
Tominianin kautta kulkee Bamakon ja Moptin väliseltä RN6-maantieltä Burkina Fasoon haarautuva tie. Palveluihin kuuluu kahdeksan alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä kaksi terveysasemaa.
Ray Medel

Ray Medel (s. 27. syyskuuta 1967) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisnyrkkeilijä, joka valmentaa Savate Clubilla Helsingin Sörnäisissä. Medelin alkuperäinen seura aktiiviuralla oli San Antoniossa Texasissa sijaitseva Zarzamora Street Gym. Ammattilaisuran tilastot olivat 20 voittoa ja 6 tappiota, ja amatööriurallaan hän keräsi 70 voittoa ja hävisi 10 kertaa. Medelin uran parhaisiin hetkiin kuului ylivoimainen voitto Los Angelesin olympiavoittajasta Paul Gonzalesista. WBA-liiton finaalivastustajanaan hänellä on ollut kolumbialainen Fidel Bassa.
Etelänkeltakarve

Etelänkeltakarve ("Xanthoparmelia mougeotii") on keltakarpeiden sukuun kuuluva maljajäkälälaji. Se on kooltaan pieni ja muodoltaan ruusukkeinen. Reunat ovat kapealiuskaisia ja lehtimäisiä ja keskusta on rupimainen. Väri on yläpuolella vihreänruskea tai vihreänharmaa ja alapuoli on musta. Lajilla on usein kuromapulloja. Etelänkeltakarvetta tavataan Euroopassa ja sitä esiintyy rannikoilla ja aurinkoisilla kallioilla, monesti pienten kivien päällä. Etelänkeltakarve muistuttaa pientä keltatyvikarvetta ("Parmeliopsis ambigua"). Etelänkeltakarveen jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy stiktahappoa (C19H14O9).
Pihlajalampi (Lappajärvi)

Pihlajampi on pieni noin 5,19 hehtaarin kokoinen lampi Lappajärvellä. Lammen itäisellä puolella sijaitsee Pihlajakallio. Lammen vesi on ruskean väristä.
Punaleukakanastero

Punaleukakanastero ("Thripophaga cherriei") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Punaleukakanasteroa tavataan pienellä alueella Venezuelassa, eikä sitä ole havaittu lajin alkuperäisen löytöpaikan ulkopuolelta. Lajin kannaksi arvioidaan 350–1 500 yksilöä, mutta se saattaa olla paljon yleisempi.
Viirurintakanastero

Viirurintakanastero ("Thripophaga macroura") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Viirurintakanasteroa tavataan Brasilian kaakkoisosissa. Sitä on löydetty uusilta paikoilta, mutta silti lajin levinneisyysalue ja todennäköisesti myös kokonaispopulaatio ovat pienet, joten se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Lajin populaatioksi arvioidaan 5 000–15 000 täysikasvuista yksilöä.
Säämiskäkanastero

Säämiskäkanastero ("Thripophaga fusciceps") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintulaji.
Levinneisyys.
Säämiskäkanasteroa tavataan laajalla alueella Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja laikuttaisesti esiintyväksi, mutta sen ei uskota olevan vaarassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rosoruskokarve

Rosoruskokarve ("Montanelia disjuncta") on mustakarpeiden sukuun kuuluva laji. Se on muodoltaan ruusukkeinen. Väri on yläpuolella mustanruskea tai tumma oliivinruskea ja alapuolella musta. Yläpinta on kuoppainen. Liuskat ovat kuperia tai litteitä ja niiden kärjet ovat yläpuolelta kiiltäviä. Rosoruskokarvetta tavataan Euraasian mantereella, Afrikan itäosassa ja Pohjois-Amerikassa. Se kasvaa kivien päällä ja sitä esiintyy kallioilla, erityisesti jyrkillä kalliomuodostelmilla. Rosoruskokarven jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy perlatolihappoa (C25H32O7) ja stenosporahappoa (C23H28O7).
Ruosteselkäorneero

Ruosteselkäorneero ("Cranioleuca berlepschi"), eli aiemmalta nimeltään ruskoselkäkanastero, on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Ruosteselkäorneeroa tavataan Perun pohjoisosissa. Sen esiintymiä tunnetaan yli kymmenen, mutta kaikkien populaatiot ovat pieniä, ja lajin elinympäristöt ovat vähenemässä, joten ruskoselkäkanastero on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sen populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä.
Elintavat.
Ruosteselkäorneero elää vuoristometsissä, yleensä juuri puurajan alapuolella 3 050–3 400 metrin korkeudella merenpinnasta, paikallisesti alempanakin 2 500 metriin asti. Parien ja pienien parvien nähdään joskus liittyvän sekaparviin muiden lintulajien kanssa. Nuoria yksilöitä on nähty heinä- ja syyskuun välisenä aikana, ja laji pesii todennäköisesti kuivan kauden aikana.
Ominaiskiertokyky

Ominaiskiertokyky [α] on optisesti aktiivisen yhdisteen ominaisuus kiertää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa. Ominaiskiertokyky riippuu yhdisteen konsentraatiosta liuoksessa, liuottimesta, lämpötilasta ja mittauslämpötilasta. Ominaiskiertokykyä voidaan käyttää hyväksi määritettäessä aineen enantioylimäärää. Ominaiskiertokyky ilmoitetaan tyypillisesti yksiköttömänä suureena. Mikäli optisesti aktiivisen yhdisteen enantiomeeri kääntää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa myötäpäivään on ominaiskiertokyvyn merkki positiivinen, ja jos kiertosuunta on vastapäivään, merkki on negatiivinen. Saman yhdisteen eri enantiomeerien ominaiskiertokyvyn merkki on eri, mutta itseisarvo yhtäsuuri. Raseemisen seoksen ominaiskiertokyky on 0.
Ominaiskiertokyvyn mittaaminen.
Optisesti aktiivisen yhdisteen ominaiskiertokyky voidaan mitata käyttämällä polarimetriä. Ominaiskiertokyvyn yhteydessä ilmoitetaan aina näytteen konsentraatio, käytetty liuotin ja mittauksessa käytetty aallonpituus. Usein aallonpituutena käytetään natriumin D-viivaa (589 nm), mikä usein ilmoitetaan alaindeksillä D. Liuoksissa ominaiskiertokyky määritetään seuraavasti
formula_1,
missä "λ" on mittauksessa käytetty aallonpituus, "θ" on mittauslämpötila celsiusasteina, "α" on havaittu optinen kiertokyky, "l" on polarimetrin kyvetin pituus desimetreinä ja "c" on konsentraatio. Konsentraatiossa yksikkönä käytetään g/ml tai g/100 ml. Jälkimmäisessä tapauksessa havaittu optinen kiertokyky kerrotaan sadalla. Puhtailla nestemäisillä yhdisteillä käytetään konsentraation sijasta tiheyttä.
Pisararintakanastero

Pisararintakanastero ("Thripophaga amacurensis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se löydettiin Venezuelasta Orinocojoen eteläosista ja kuvailtiin tieteelle vuonna 2013.
Mummonsyyläkaktus

Mummonsyyläkaktus ("Mammillaria bocasana") on syyläkaktusten sukuun kuuluva, Meksikosta kotoisin oleva laji.
Ulkonäkö ja koko.
Mummonsyyläkaktus muodostaa mättäitä, ja sen varret ovat pallomaisia mutta voivat toisinaan kasvaa hieman lieriömäisiksi. Varren nystyt (podariot) ovat pehmeitä, lieriömäisiä, maitiaisnesteettömiä, ja joidenkin nystyjen hangoissa on sukasia. Keskipiikkejä on areolissa 1–7, ne ovat punertavan ruskeita, 5–10 mm pitkiä. Säteittäispiikkejä on 20–50 ja ne ovat valkoisia ja karvamaisia, 8–20 mm pitkiä; yksi tai joskus kaksi niistä on koukkumaista. Kukat ovat suppilomaisia, kermanvalkoisia tai hieman punertavia, 15 mm:n levyisiä. Hedelmä on lieriömäinen, punainen tai vaaleanpunainen. Siemenet ovat punertavan ruskeita.
Levinneisyys.
Mummonsyyläkaktus kasvaa luonnossa Meksikon San Luis Potosíssa ja Zacatecasissa.
Käyttö.
Mummonsyyläkaktuksen piikkejä on käytetty Meksikossa ongenkoukkujen tekoon.
Alalajit.
Laji jakautuu kahteen alalajiin.
Langinkosken seurakunta

Langinkosken seurakunta oli Kotka–Kymin seurakuntayhtymään kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta Kotkassa. Seurakunta liitettiin vuoden 2017 alussa perustettuun Kotka–Kymin seurakuntaan.
Historia.
Langinkosken kirkko vihittiin käyttöön 13. joulukuuta 1953. Kirkko tunnettiin Metsolan kirkkona noin neljännesvuosisadan ajan. Langinkosken seurakunta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1964 Kotkan esikaupunkialueen seurakunnallisen toiminnan laajetessa. Ensimmäinen kirkkoherra oli Toivo Lemmetyinen. Vuosina 1964–1976 seurakunta toimi yhteistaloudessa Kotkan seurakunnan kanssa. Kotkan, Karhulan ja Kymin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1977 perustettiin osittaisessa yhteistaloudessa toimiva Kotkan evankelisluterilainen seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymä muuttui Kotka-Kymin seurakunnaksi vuoden 2017 alussa.
Mammilloydia candida

Mammilloydia candida on ainoana lajina "Mammilloydia"-sukuun kuuluva kaktuskasvilaji. Tieteellinen sukunimi on yhdistelmä sukunimistä "Mammillaria" (syyläkaktukset) ja "Neolloydia", joiden sukulaisena kasvia on pidetty; lajinimi on taas latinan puhtaan valkoista tarkoittava sana ja viittaa kasvin piikeistä johtuvaan valkoisuuteen (vrt. engl. snowball cactus 'lumipallokaktus'). Sukulaisistaan syyläkaktuksista laji eroaa tärkeissä kohdin, mm. siementen rakenteessa. Ulkoinen yhtäläisyys syyläkaktusten kanssa lienee ns. konvergenttisen evoluution tulosta.
Tuntomerkit.
Kasvi on yksi- tai monivartinen ja sen varret ovat litistyneen pallomaisia tai pitkänomaisia, sinivihreitä, enintään 30 cm korkeita. Varren väri ei juurikaan näy päällepäin, sillä kasvi on valkoisten piikkien tiuhaan peittämä. Varren kyhmyt (podariot) ovat leveän lieriömäisiä, tylppiä, uurteettomia, ja niiden hangassa on 4–7 valkoista sukasta. Piikkejä on kussakin areolissa runsaasti: keskuspiikkejä 8–12 ja säteittäispiikkejä 120. Kukat sijaitsevat yksittäin podarioitten tyvellä, ja terälehdet ovat vaaleanpunaisia tai valkoisia vihertävinpunaisin keskisuonin. Kukka on kaksi tai kolme senttiä leveä. Kukkapohjus on paljas. Hedelmä on munamainen, punainen, vaaleanpunainen tai vieläkin vaaleampi, mehukas, avautumaton. Siemenet ovat mustia.
Levinneisyys.
Laji kasvaa laajalla alueella Meksikon koillisosissa (Coahuila, Nuevo León, San Luis Potosí ja Tamaulipas).
Synonyymit.
Kaktuslajien nimeämisen historian aikana on tämäkin laji nimetty monta kertaa ja siirretty suvusta toiseen.
Rakkauden apostoli

Rakkauden apostoli () on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Christopher Milesin ohjaama brittiläinen elämäkertaelokuva, jonka pääosissa ovat Ian McKellen, Janet Suzman, Ava Gardner, Penelope Keith, Maurizio Merli ja John Gielgud. "Rakkauden apostoli" kertoo merkittävän englantilaiskirjailija D. H. Lawrencen (McKellen) ja hänen vaimonsa Frieda von Richthofen Lawrencen (Suzman) elämästä.
"Rakkauden apostoli" perustuu Harry T. Mooren kirjoittamaan D. H. Lawrencesta koskevaan elämäkertaan "A Priest of Love", jonka pohjalta Alan Plater laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Christopher Miles ja Andrew Donally. "Rakkauden apostoli" -elokuvan kuvauspaikkoina olivat Yhdysvaltain New Mexicon Santa Fe, Meksikon Oaxaca de Juárez, Italian Firenze ja Englannin Cornwallin Zennor. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Milesian Films, Ronceval ja Viscount. "Rakkauden apostoli" oli Ian McKellenin ensimmäinen elokuva kahteentoista vuoteen.
"Rakkauden apostoli" sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 11. lokakuuta 1981, jolloin elokuvan levittäjänä oli Filmways Pictures. Kotimaan ensi-iltansa elokuva sai Ison-Britannian Lontoossa 18. helmikuuta 1982, jolloin elokuvan levittäjänä oli Enterprise Pictures. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 23. huhtikuuta 1982.
Vuonna 1985 ohjaaja Christopher Miles leikkasi elokuvan alkuperäisestä 125:stä minuutista 98:aan minuuttiin. Elokuva julkaistiin uudelleen elokuvateattereissa, ja vuonna 1985 "Rakkauden apostoli" sai enemmän kaupallista ja kriittistä menestystä kuin alkuperäisen julkaisuvuotensa aikana. "Rakkauden apostoli" on julkaistu niin VHS:nä, DVD:nä kuin Blu-raynakin.
Winha (moottoripyörä)

Winha oli suomalainen moottoripyörämerkki. Merkin pyöriä valmistettiin pieni määrä 1970-luvulla. Winhan valmistaja oli Polar Metal Plast Rovaniemellä.
Winhan moottori oli Kohlerin valmistama 2-sylinterinen 2-tahtimoottori. Samaa moottoria käytettiin Winha-moottorikelkoissa.
Winha maksoi 7000 markkaa. Hinta saatiin alhaiseksi, sillä pyörä oli veroton. Verottomuuden saavuttamiseksi pyörässä oli voiman ulosotto, jonka avulla moottoripyörällä saattoi pyörittää jotain työkonetta.
Winhojen valmistus alkoi loppuvuonna 1976. Pyörästä oli kaksi samanlaista mallia. Keltaista siviilimallia myytiin parikymmentä kappaletta. Puolustusvoimien käyttöön tarkoitettua vihreää mallia tilattiin tiettävästi 60 kappaletta. Yhteensä Winhoja ehdittiin valmistaa 60–70 kappaletta. Valmistus lopetettiin valmistajan konkurssin vuoksi.
Dornier Do 217

Dornier Do 217 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen pommikone. Se oli eräs harvoista Saksan käyttämistä raskaista strategisista pommituskoneista, Heinkel He 177:n ohella. Do 217 kehitettiin välivaiheiden kautta. Sitä edelsi keskiraskas tiedustelupommittaja Do 215, joka puolestaan pohjautui Suomessakin käytettyyn Do 17 -pommittajaan.
Do 217 oli siipien kärkiväliltään tasan metrin verran edeltäjiään pidempi. Se oli myös vajaat puoli metriä korkeampi, ja sen runko oli noin kaksi metriä pidempi.
Eräs tyyppimuunnos, E-5, oli kehitetty raskaaseen meritorjuntaan. Se toimi asealustana Hs-293A -meritorjuntaohjukselle. Tätä konetyyppiä käytti KG100-niminen lentoyksikkö.
Dornier Do 217 oli vastaus natsi-Saksan ilmailuministeriön esittämään vaatimukseen. Konetyypin huippunopeus oli 515 km/h ja toimintamatkan maksimi 2 800 kilometriä, mikä ehkä juuri ja juuri riitti tekemään konetyypistä strategisen.
BMW:n 801ML-tähtimoottoreissa oli 1 580 hevosvoimaa. Konetyypin suurin pommikuorma oli peräti 4 000 kg. Joitakin koneita käytettiin myös yöhävittäjinä, jolloin eturungossa oli joko 15 mm taikka 20 mm MG FF -tykki. Muu puolustusaseistus käsitti 13 mm ja 7,92 mm konekiväärejä eri ampumoissa. Konetyypin tyhjäpaino oli 10 535 kg ja suurin lentoonlähtöpaino 16 465 kg.
Konetyypin merkittävimpiä taistelutapahtumia oli taistelulaiva "Roman" upotus. Se tapahtui pian sen jälkeen, kun Italia oli antautunut liittoutuneille.
Chester Newton

Chester Willard Newton (18. syyskuuta 1903 Canby – 11. toukokuuta 1966 Oregon City) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla portlandilaista Multnomah AC:ta. 
Newton opiskeli Oregonin osavaltionyliopistossa, jossa oli myös hänen arkkivihollisensa Robin Reed. Reed valmensi Newtonia jonkin aikaa yliopistossa, mutta tämän inho Newtonia kohtaan johti tilanteeseen, jossa painijat piti jakaa toisten koulujen kanssa. Reed yritti myös saada Newtonin vaihdettua kokonaan toiseen kouluun, mistä seurasi, että Reed erotettiin valmentajan tehtävästä. Newton ja Reed ottelivat vastakkain Pariisin olympialaisten alle 61-kiloisten sarjan finaalissa 1924, jossa Reed veti pidemmän korren. Newton ei voittanut uransa aikana yhtään maansa mestaruutta. 
Newton kuoli vuonna 1966 liikenneonnettomuudessa, jossa hänen autonsa osui betoniseen alikulkutunneliin ja syttyi tuleen.
Ulrik Rudenschöld

Ulrik Rudenschöld (29. kesäkuuta 1704 Tukholma – 6. huhtikuuta 1765 Tukholma) oli ruotsalainen valtion virkamies ja taloustieteilijä. Rudenschöld opiskeli Uppsalan yliopistossa ja toimi sen jälkeen kauppakollegion virkamiehenä. Vuonna 1746 hänet nimitettiin kollegion asessoriksi. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Rudenschöld valittiin vuonna 1740. 
Matka Suomeen.
Vuosina 1737–1738 Rudenschöld vietti puolitoista vuotta Suomessa. Hän kuului toimikuntaan, jonka tehtävänä oli laatia suunnitelmia maan kehnojen liikenneolojen parantamiseksi. Erityisesti tarkoituksena oli saada aikaiseksi uusia kulkukelpoisia vesireittejä sisämaasta rannikolle. Rudenschöld laati Suomessa tekemistään matkoista kaksi kertomusta. 
Vuonna 1738 julkaistiin "Berättelse om Strömfallen och Producterna, med mera uti Kymmenegårds och Nylands Län" (Kertomus Kyminkartanon ja Uudenmaan läänien koskista ja tuotteista ynnä muusta). Se käsittelee Hämeen, Uudenmaan sekä Savon vesistöjä ja niiden käyttöä kulkuyhtyksinä. Hän kuvailee teoksessa myös alueiden talouselämää. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyi "Berättelse om Landetz beskaffenhet uti Björneborgs och Tavastehus Läner" (Kertomus Porin ja Hämeenlinnan läänien luonnosta), joka perustuu Rudenschöldin keväällä ja kesällä 1737 Porista Päijänteelle suuntautuneeseen matkaan. Päätelmänään hän toteaa, että Porin ja Päijänteen yhdistäminen vesväylällä olisi Suomen talouselämän kohentamisen kannalta paras vaihtoehto. 
Jälkimmäisessä matkakertomuksessaan Rudenschöld käsittelee eri paikkakuntien luonnonolojen ja historian lisäksi paikallisten asukkaiden elämää ja elinkeinoja. Rudenschöld kuvailee teoksessa yksityiskohtaisesti muun muassa Kokemäenjoen tokeilla tapahtuvaa lohenpyyntiä sekä Tammerkosken helmenkalastusta. Molemmat Rudenschöldin selonteot on julkaistu Suomessa vuonna 1899 sarjassa "Todistuskappaleita Suomen historiaan, osa VI". Alkuosan suomennos, ”Kertomus koskista, tuotteista sekä muusta
Kyminkartanon ja Uudenmaan lääneissä. (Alkuosa)”, on julkaistu Päijät-Hämeen
tutkimusseuran vuosikirjassa 1988, s. 17–36.
Kauhun pesä

Kauhun pesä () on vuonna 1973 julkaistu Don Sharpin ohjaama brittiläinen kauhutrilleri, jonka pääosissa ovat Christopher Lee ja Joan Collins. Sivuosissa ovat muun muassa Herbert Lom, Jane Birkin ja Robert Hardy.
"Kauhun pesän" käsikirjoittivat Ed Brennan ja Joseph Van Winkle. James Hannah Jr. toimi tuottajana. "Kauhun pesä" sai ensi-iltansa Britanniassa vuonna 1973 ja Yhdysvalloissa toukokuussa vuonna 1974.
Juoni.
Tohtori Mandeville (Christopher Lee) ja hänen vaimonsa Sarah (Joan Collins) yrittävät löytää kaksi rahamatkalaukkua, jotka on piilotettu yhden hänen entisen potilaan suureen kiinteistöön. Kiinteistöllä on myös henkisesti epävakaa Andrew (Robert Hardy), joka alkaa saada takaumia murhiin, joista on vastuussa mielisairaalan entinen omistaja Edward (myös Hardy).
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1996 – naisten turnaus

Naisten jalkapallon olympiaturnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa Atlantan vuoden 1996 kesäolympialaisissa. Turnaus alkoi 21. heinäkuuta ja päättyi 1. elokuuta. Turnaukseen selviytyi kahdeksan vuoden 1995 mm-kilpailujen parasta maata, sillä aikaa karsintojen järjestämiseen ei ollut. Tämän vuoksi Afrikan ja Oseanian maita ei turnaukseen osallistunut. Ainoana poikkeuksena MM-turnauksesta olympialaisiin selviytyneiden joukossa oli Brasilian osallistuminen Englannin tilalla, sillä Englanti ei ollut KOK:n jäsen.
Olympiakultaa voitti isäntämaa Yhdysvallat.
Ephraim Graham

Ephraim Foster Graham (10. elokuuta 1881 Pinewood – 23. joulukuuta 1962 San Antonio) oli yhdysvaltalainen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Graham osallistui Tukholman olympialaisissa 1912 sekä henkilökohtaiseen että joukkuekilpailuun. Hän oli henkilökohtaisessa kisassa kahdestoista ja sai joukkuekisasta pronssimitalin.
Teo Sorri

Teo Sorri (14. helmikuuta 1930 Valtimo – 20. toukokuuta 2015) oli suomalainen Oulussa asunut kirjailija ja ammattiupseeri.
Henkilötietoja.
Valtimolla syntynyt Teo Kalle Kalervo Sorri kävi keskikoulun ja suoritti opistoupseeritutkinnon. Kapteeni evp. Sorri oli paitsi kirjailija, myös freelance -toimittaja. Hän oli Kainuun Isa Asp -seuran varapuheenjohtaja, Pohjois-Suomen Historiallinen Yhdistyksen jäsen, Pohjois-Pohjanmaan Sotaveteraanien lehtitoimikunnan jäsen sekä Oulun Kansallisen Kulttuuriseuran hallituksen jäsen. Vuosina 2005-2008 hän toimi Suomen Tietokirjailijat -yhdistyksen Oulun nimistötoimikunnan puheenjohtajana. Sorri kirjoitti juttuja päivä-, paikallis-, kaupunki-, ammatti-, erä- ja joululehtiin. Hän oli varsin tuottelias omakustanteiden julkaisija, hänen 17. teoksensa ilmestyi syksyllä 2012.
Ivan Vasilenko

Ivan Dmitrijevitš Vasilenko (, 20. tammikuuta 1895 Makejevka – 26. toukokuuta 1966 Taganrog) oli venäläinen lastenkirjailija.
Ivan Vasiljenko syntyi kyläkirjurin perheeseen. Hän työskenteli opettajana ja liittyi kommunistipuolueen jäseneksi vuonna 1920. Vuonna 1938 ilmestyi "Volšebnaja škatulka" (”Taikalipas”), ensimmäinen osa Artjomka-pojan seikkailuista, jotka jatkuivat teoksissa "Artjomka v tsirke" (”Artjomka sirkuksessa”, 1940), "Zakoldovannyi spektakl" (”Noiduttu näytelmä”, 1950) ja "Kultakengät" ("Zolotyje tufelki", 1958). Pienoisromaani "Tähtipyörä" ("Zvezdotška", 1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1950.
Kuiskaava kuolema

Kuiskaava kuolema (; myös "The Night of the Askari", "Der flüsternde Tod" tai "Whispering Death") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut saksalais-brittiläinen elokuva, jonka on ohjannut, tuottanut ja käsikirjoittanut Jürgen Goslar.
Trillerin pääosissa ovat Christopher Lee, James Faulkner ja Sybil Danning. Elokuva perustuu Daniel Carneyn romaaniin "The Whispering Death".
"Kuiskaava kuolema" sai ensi-iltansa silloisessa Länsi-Saksassa 15. maaliskuuta 1976 Münchenissä. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 15. lokakuuta. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa helmikuussa 1978.
Juoni.
Brittiläinen siirtomaan poliisi Rhodesiassa metsästää albiinoterroristia, joka raiskasi ja murhasi hänen morsiamensa.
Levan Mchedlidze

Levan Mchedlidze (; s. 24. maaliskuuta 1990) on georgialainen jalkapalloilija, joka edustaa italialaista Empolia.
Urallaan 22-vuotias hyökkääjä on ehtinyt edustaa georgialaista Dila Goria sekä italialaisia Palermoa ja Empolia. Georgian maajoukkueessa hän on esiintynyt vuodesta 2007 lähtien.
Kuoleman kumppani

Kuoleman kumppani () on Arne Mattssonin ohjaama ja tuottama ruotsalais-brittiläinen dramaattinen trillerielokuva, jonka pääosissa ovat Franco Nero, Bernice Stegers ja Clare Powney.
"Kuoleman kumppani" sai ensi-iltansa Yhdysvaltojen New Yorkissa 7. elokuuta vuonna 1987.
Magnus Brenner

Mårten Magnus Wilhelm Brenner (21. toukokuuta 1843 Helsinki – 24. huhtikuuta 1930 Inkoo) oli suomalainen rehtori ja kasvitieteilijä. 
Brennerin vanhemmat olivat kauppias Magnus Wilhelm Brenner ja Maria Katarina Häggström. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1861 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja opettajakandidaatiksi 1867 sekä filosofian maisteriksi 1869. Brenner oli Helsingin yksityislyseon opettajana 1868–1873 ja Helsingin reaalikoulun matematiikan ja luonnonhistorian kollegana 1873–1896 kunnes hänet siirrettiin lakkautuspalkalle. Brenner toimi myös koulun rehtorina. Brenner rakennutti 1890-luvulla Helsingin Kaartinkaupunkiin Brennerin talon nimellä tunnetun asuinkerrostalon.
Brenner kuvasi useita uusia keltanolajeja. Hän oli 1876 kasvitieteilijänä mukana A. E. Nordenskiöldin retkellä Jeniseille. Hänen oppikirjaansa "Flostisk handbok" (1886) käytettiin pitkään ruotsinkielisissä oppikouluissa oppikirjana.
Magnus Brenner oli naimisissa vuodesta 1884 Emilia Sofia Lindströmin (k. 1915) kanssa. Heidän poikiaan olivat kasvitieteilijä Widar Brenner, geologi Thord Brenner ja rehtori, maanviljelysneuvos Ola Brenner.
Thord Brenner

Thord Johannes Brenner (1. helmikuuta 1892 Helsinki – 18. maaliskuuta 1949 Tukholma) oli suomalainen geologi ja professori. 
Brenner oli vuosina 1921–1948 Valtion rautateiden geoteknillisen toimiston esimies. Vuonna 1945 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston geologian dosentiksi ja vuonna 1949 hän sai viran teknillisen korkeakoulun pohjarakennusopin ja maarakennusmekaniikan professorina. Brenner väitteli filosofian tohtoriksi 1932.
Brennerin isä oli kasvitieteilijä Magnus Brenner. Kasvitieteilijä Widar Brenner ja maaviljelysneuvos Ola Brenner olivat hänen veljiään.
Kesäyö (runo)

Kesäyö on Aaro Hellaakosken kirjoittama runo.
Musiikin runoon on säveltänyt ainakin Heikki Sarmanto. Sarmannon säveltämä laulu on tallennettu vuonna 1977 Yleisradion kantanauhalle esittäjänään Lauluyhtye Fyrkka. Sovituksen Sarmannon sävellykseen on tehnyt Pentti Lasanen ja orkesteria johtaa Esko Linnavalli. Saksofonia soittaa Eero Koivistoinen. 
Sävellys kuullaan myös Sarmannon albumilla "Syksy ja muita lauluja" Maija Hapuojan laulamana.
Widar Brenner

Magnus Widar Brenner (16. elokuuta 1887 Helsinki – 12. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Brennerin vanhemmat olivat kasvitieteilijä, rehtori Mårten Magnus Wilhelm Brenner ja Emilia Sofia Lindström (Silvius). Hän pääsi ylioppilaaksi Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors -koulusta 1905 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1911 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1915. Brenner oli Suomen sisällissodan jälkeen sotavankilaitoksen palveluksessa, ensin Suomenlinnan vankileirin keskuskanslian hoitajana, elo–syyskuussa 1918 kaikkien Helsingin alueen sotavankiloiden johtajana ja sotavankilaitoksen lakkauttamisen jälkeen Suomenlinnan pakkotyölaitoksen johtajana. Pakkotyölaitos lakkautettiin 1919. Brenner vastasi Suomenlinnassa valtiorikosoikeuksien langettamien kuolemantuomioiden täytäntöönpanosta. 
Brenner oli vuodesta 1920 Helsingin yliopiston dosenttina ja vuodesta 1928 maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa kasvitieteen apulaisena.
Brenner oli naimisissa vuodesta 1912 Helmi Maria Granrothin kanssa. Hänen veljiään olivat geologi Thord Brenner ja maanviljelysneuvos Ola Brenner.
Funny Man

Funny Man () on Simon Spracklingin ohjaama ja käsikirjoittama brittiläinen kauhukomedia vuodelta 1994. Kauhukomedian pääosissa ovat Tim James, Christopher Lee ja Benny Young.
Juoni.
Levytuottaja Max Taylor (Benny Young) on juuri voittanut ränsistyneen vanhan kartanon salaperäiseltä Callum Chancelta (Christopher Lee) pokerissa. Juhlistaakseen tätä Max kutsuu perheensä ja liftarit kartanoon. Katkera Chance kostaa manamalla "Funny Manin" (Tim James), olennon, joka alkaa välittömästi teurastaa kartanossa olevia vieraita monilla eri kummallisilla tavoilla...
Tuotanto.
"Funny Man" kuvattiin Englannin Southend-on-Sean kaupungissa, Essexissä. "Funny Manin" budjetti oli alhainen, vain 50 000 puntaa.
Keskeisessä roolissa olevan Christopher Leen kohtaukset kuvattiin vain yhdessä päivässä.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Funny Man" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 1994. Kotimaan ensi-illan "Funny Man" sai 7. lokakuuta vuonna 1994.
"Funny Man" oli ehdokkaana Fantasportossa International Fantasy -elokuvapalkintoon parhaasta elokuvasta (Simon Sprackling) vuonna 1995.
Kaspars Astašenko

Kaspars Astašenko (17. helmikuuta 1975 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto – 20. marraskuuta 2012) oli latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Astašenko pelasi urallaan muun muassa 23 NHL-ottelua Tampa Bay Lightningin riveissä vuosina 1999–2001. Kotimaansa Latvian maajoukkueessa Astašenko pelasi kaksissa maailmanmestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.
Astašenkon viimeiseksi seuraksi jäi Suomen 2. divisioonassa pelaava uusikaarlepyyläinen Muik Hockey, jonka riveissä hän pelasi kahdeksan ottelua kaudella 2011–2012. Suomessa Astašenko edusti urallaan myös SM-liigassa pelaavia Ilvestä sekä HPK:ta. Jälkimmäisen riveissä hän voitti lisäksi Suomen mestaruuden.
Astašenko kuoli 20. marraskuuta 2012. Hän oli kuollessaan 37-vuotias. Kuolinsyyksi ilmoitettiin huumeiden yliannostus.
Astašenko kärsi kiekkouransa aikana päihdeongelmista. Hänen NHL-uransa päättyi kiinnijääntiin heroiinin hallussapidosta syksyllä 2002.