tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jormuan ofioliitti

Jormuan ofioliitti on Kajaanin Jormuassa sijaitseva geologinen yksikkö. Sen tulkitaan edustavan mereisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat työntyneet tektonisten liikkeiden mukana maanpinnalle. Ofioliitin ikä on noin 1,95 miljardia vuotta, eli se on syntynyt paleoproterotsooisella maailmankaudella. Se on tiettävästi maailman vanhin ofioliittikompleksi, jossa merenpohjan alkuperäinen kerrosjärjestys on täysin säilynyt. Vielä tätäkin vanhempaa merellistä kuorta on löydettävissä esimerkiksi läntisestä Grönlannista Isuan vihreäkivivyöhykkeeltä, jossa kivien ikä on yli 3,7 miljardia vuotta (eoarkeeinen maailmankausi). Jormuan lisäksi ofioliitti sijaitsee osaksi Paltamon Mieslahden ja Kontiomäen alueilla Oulujärven itärannalla. Myös Pohjois-Karjalan Outokummussa sekä Sodankylän Nuttiossa on samantapaisen ofioliitin jäänteitä. 
Jormuan ofioliittikompleksi on muodostunut arkeeisen kallioperän repeämisen ja vulkaanisen toiminnan tuloksena. Ofioliittialue sisältää huomattavan määrän talkkia. Alueella tavataan erikoisia kasvilajeja kuten harvinaisia kämmeköitä sekä serpentiinipikkutervakkoa ja kainuunnurmihärkkiä. 
Mondo Minerals ja eräät muut kaivosyhtiöt ovat kiinnostuneita Jormuan laatasta ja siihen liittyvästä ofioliitista. Mondo on suorittanut Mieslahdessa koelouhintaa. Jormuassa oli pienimuotoinen Paraisten Kalkin talkkikaivos 1950-luvulla.
Saimaan kanavan seurakunta

Saimaan kanavan seurakunta oli 1846–1857 toiminut seurakunta Saimaan kanavaa rakentaneiden virkamiesten ja työväen keskuudessa. Päätös kanavan rakentamisesta tehtiin 1841 ja työt aloitettiin 1845. 
Seurakunnan perustaminen.
Keisarillinen majesteetti määräsi 1. joulukuuta 1846 ja 1. syyskuuta 1847 antamillaan käskykirjeillä asetettavaksi papin kanavalinjalla työskenteleviä ihmisiä varten. Armollisella ohjesäännöllä määrättiin 4. joulukuuta 1847, että papin virka oli julistettava tavallisessa järjestyksessä haettavaksi ja virkaan asettaminen tulisi tapahtua Porvoon tuomiokapitulin antamalla virkavahvistuskirjalla. Lisäksi määrättiin, että papin tuli asua kanavalinjan varrella ja olla Lappeenrannan ja Viipurin seurakuntien kirkkoherrojen valvonnan alaisena. Jo hakuvaiheessa viran ehdoksi asetettiin myös, että virka lakkautettaisiin kanavan valmistuttua ja kirkonkirjat sekä muu arkisto tulisi jättää tuomiokapitulin arkistossa säilytettäväksi.
Saarnaajat.
Ensimmäinen saarnaaja nimitettiin virkaansa 26. huhtikuuta 1848. Hänen nimensä oli Gregorius Monell ja hän otti virkansa vastaan 6. kesäkuuta 1848. Monell hoiti tehtävää vuoteen 1852 ja vuosina 1853–1857 häntä seurasi saarnaajan virassa Erik Kristian Relander. Vuosina 1846–1848 seurakunnassa toimi ylimääräisenä pappina Anders Johan Kiljander. Hän työskenteli virkaa toimittavana kanavan saarnaajana Lappeenrannan kehruuhuoneen saarnaajan toimen ohella.
Seurakunnan lakkauttaminen.
Saimaan kanava vihittiin juhlallisesti käyttöön 7. kesäkuuta 1856. Liikenteen aloittaminen tiesi saarnaajan viran lakkauttamista 1857. Saimaan kanavan taloudellinen komitea määräsi 4. maaliskuuta 1858, että hopeiset ehtoolliskalkki, pateeni ja öylättirasia tuli lähettää tarpeettomina rautatiejohtokunnalle. Seurakunnan kirkonkirjoja ja muuta arkistoa säilytettiin Viipurin seurakunnan arkistossa, josta ne siirrettiin myöhemmin Savonlinnan tuomiokapitulin arkistoon.
Lumoava pimeys

Lumoava pimeys on Kami Garcian ja Margaret Stohlin kirjoittama fantasiaromaani. Se on toinen osa noitasaagaan, jonka ensimmäinen osa on Lumoava kirous toimi pohjana elokuvalle Lumoava kirous.
Lumoava pimeys nousi heti ilmestyttyään New York Timesin kirjanmyyntitilastoissa kolmannelle tilalle.
Pittodrie Stadium

Pittodrie Stadium on Aberdeenissa, Skotlannissa, sijaitseva Aberdeen-jalkapalloseuran kotistadion. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1899. Katsojakapasiteetti on 21 421. Yleisöennätys on 45 061 katsojaa maaliskuulta 1954 cup-ottelussa Heartsia vastaan. Vuonna 1978 Pittodriesta tuli Ison-Britannian toinen jalkapallostadion ilman seisomakatsomoa.
Oculus Rift

Oculus Rift tai pelkkä Rift ovat vuonna 2016 julkaistut virtuaalitodellisuuslasit. Lasit on kehittänyt Oculus VR, joka sai hanketta varten 91 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joista 2,4 miljoonaa tuli joukkorahoituspalvelu Kickstarterin kautta. Oculus VR:n perustivat Palmer Luckey ja Scaleformin Brendan Iribe ja Michael Antonov, kuin myös Nate Mitchell. id Software:n yksi perustajista, John Carmack, ryhtyi myöhemmin yrityksen teknologiajohtajaksi (CTO). Facebook osti Oculus VR:n kahdella miljardilla Yhdysvaltain dollarilla maaliskuussa 2014.
Lasien sisällä on kaksi linssiä. Lasit peittävät käyttäjän koko näkökentän, ja simulaation aikana päätä kääntämällä kuvakulma virtuaaliympäristössä muuttuu saaden aikaan immersion tunteen. Laseja voi käyttää muun muassa videopelaamisessa.
Laseista julkaistiin kehittäjäversio (Development Kit) varsinkin pelintekijöitä ja muiden sovellusten kehittäjiä varten. Consumer Electronics Show'ssa tammikuussa 2014 esiteltiin Crystal Cove -niminen prototyyppi, joka reagoi esimerkiksi nojaamiseen ja ryömimiseen erillisen liiketunnistuskameran avulla. Oculus VR julkaisi toisen kehittäjäversion (DK2) 19. maaliskuuta 2014.
Pelit.
Osa peleistä ilmestyy yksinoikeudella Oculus Rift -laitteelle.
Valkoinen lippu

Valkoinen lippu tunnetaan etenkin sodankäynnissä antautumisen merkkinä heilutettavana lippuna. Myös vihollista lähestyvät aseettomat neuvottelijat kantavat perinteisesti valkoista lippua. Sodankäynnin sääntöjen mukaan valkoisen lipun kanssa kulkevia henkilöitä kohti ei saa avata tulta, eivätkä he saa itse avata tulta. Valkoista lippua on historian aikana käytetty myös sotalippuna, ja nykyisin sitä käytetään merkkilippuna etenkin moottoriurheilussa.
Antautumisen ja neuvotteluiden lippu.
Varhaisimmat maininnat valkoisen lipun käytöstä antautumisessa ovat Kiinasta Han-dynastian ajalta (25 – 220 jaa.) ja Roomasta Tacitukselta teoksesta "Historiae" (109 jaa.), jossa viitataan Vitelliuksen ja Vespasianuksen väliseen sotaan 69 jaa. Valkoinen väri valittiin antautumisen merkiksi luultavasti siksi että sitä oli helpoimmin saatavilla ja koska se erottui hyvin niin maastosta kuin värikkäistä sotalipuistakin.
Eri maiden laeissa valkoinen lippu mainitaan antautumisen merkkinä luultavasti vain Italiassa. Vuoden 1907 maasodan lakeja koskevan Haagin sopimuksen artikla 32 mainitsee valkoisen lipun käytöstä tulitauon merkkinä sellaisissa tilanteissa, joissa jokin sodan osapuoli haluaa aloittaa neuvottelut. Sopimuksen mukaan valkoista lippua kantavalla neuvottelijalla sekä hänen seurueeseensa kuuluvalla tulkilla, lipunkantajalla ja sotilassoittajalla on oikeus loukkaamattomuuteen.
Ranskan sotalippu.
1600-luvun uskonsodissa valkoinen lippu edusti puhtautta ja oli kuninkaallisen vallan tunnus. Siksi myös Ranskan rykmenttien ja Ranskan kuninkaallisen laivaston liput olivat usein valkoisia. Vuonna 1661 valkoisesta lipusta tehtiin Ranskan kuninkaallisen laivaston virallinen lippu käytettäväksi myös rannikkolinnakkeissa ja siirtokunnissa kuten Quebecissä. Sitä käytettiin sen vuoksi myös sotalippuna aina vuoteen 1790 saakka.
Umayyad-dynastia.
Syyrian Umaijad-dynastia (661–750) käytti valkoista lippua tunnuksenaan useiden vuosien ajan.
Taliban.
Afganistanin Taliban-liike käytti valkoista lippua tunnuksenaan vuosina 1996–1997 vallattuaan Afganistanin pääkaupungin Kabulin. Sen jälkeen siihen lisättiin mustalla kirjoitettu uskontunnustus.
Urheilussa.
Yhdysvaltain moottoriurheilussa kuten IRL:ssä ja NASCARissa valkoinen lippu voi kertoa viimeisen kierroksen alkaneen. Formula 1 -kilpailussa valkoinen lippu varoittaa hitaasta autosta radalla. Yhdysvaltalaisessa rata-autoilussa valkoinen lippu voi merkitä hidasta autoa tai toimitsijoiden autoa radalla. Joissain autosarjoissa valkoista lippua näytetään harjoitusten tai aika-ajojen ensimmäisellä kierroksella kaikilla käytössä olevilla lippupisteillä.
Yleisurheilun kenttälajeissa valkoinen lippu on hyväksytyn suorituksen merkki.
Mikki, Aku, Hessu – kolme muskettisoturia

Mikki, Aku, Hessu – kolme muskettisoturia (engl. "Mickey, Donald, Goofy - The Three Musketeers") on vuonna 2004 julkaistu Disneyn elokuva. Se perustuu löyhästi Alexandre Dumas vanhemman kirjaan "Kolme muskettisoturia", mutta elokuvan juoni etenee eri tavalla kuin kirjassa.
Juoni.
Mikki Hiiri, Aku Ankka ja Hessu Hopo elävät Ranskassa, jossa muskettisoturit myös elävät. Muskettisoturien kapteenina toimii Musta Pekka, joka punoo juonta prinsessa Minnin pään menoksi päästäkseen kuninkaaksi. Mikki, Aku ja Hessu haaveilevat muskettisotureina olemisesta, mutta Pekka ei huoli heitä, koska Aku on pelkuri, Hessu dorka ja Mikki liian lyhyt. Vähän myöhemmin Pekan Beagle Boys -ryhmä yrittää tappaa Minnin kuullessaan väärin Pekan käskyn. Minni kuitenkin selviytyy täpärästi, mutta haluaa muskettisotureita hänen henkivartijoikseen. Pekka kuitenkin keksii laittaa Mikin, Akun ja Hessun henkivartijoiksi. Kun Mikki, Aku ja Hessu pärjäävätkin henkivartijoina Pekka päättää tappaa heidät yksi kerrallaan. Nämä kuitenkin selviävät. Pekka on kuitenkin jo ehtinyt päästä kuninkaaksi, mutta Mikki, Aku ja Hessu onnistuvat päihittämään hänet ja Beagle Boysin ja pelastamaan Minnin ja Iineksen. Tämän jälkeen Minni julistaa Mikin, Akun ja Hessun kuninkaallisiksi muskettisotureiksi.
Novello

Novello on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Cuneon maakunnassa. Ensimmäiset varmat tiedot kylän historiasta ovat vuodelta 1100. Novellossa on ollut myös linna keskiajalta saakka. Se kuitenkin tuhoutui vuonna 1437 espanjalaisten hyökkäyksessä. Nykyinen linna on rakennettu samalle paikalle vuonna 1880.
Kunnasta osa kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen.
Sabotage (vuoden 2014 elokuva)

Sabotage on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintatrilleri, jonka on ohjannut David Ayer. Elokuvan pääosassa esiintyy Arnold Schwarzenegger. Elokuva perustuu löyhästi Agatha Christien romaaniin "Eikä yksikään pelastunut" (1939).
Tuotanto.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 13. syyskuuta 2012, ja ne päättyivät tammikuussa 2013. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 28. maaliskuuta 2014. Suomessa elokuvan oli tarkoitus saada ensi-iltansa 2. toukokuuta, mutta elokuvateatterilevitys peruttiin sen menestyttyä taloudellisesti huonosti Yhdysvalloissa. Suomessa "Sabotage" julkaistiin DVD:nä ja Blu-rayna 22. elokuuta 2014.
Pop (Gasin albumi)

Pop on saksalaisen minimal techno -artisti Gasin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Kuten kaikissa Gasin studioalbumeissa, myös "Popissa" kappaleet ovat nimettömiä.
Albumi julkaistiin kokonaisuudessaan vuonna 2008 kokoelma-albumilla "Nah und Fern", yhdessä muiden Gasin studioalbumien kanssa.
Pitchfork Media valitsi "Popin" 2000-luvun 85:nneksi parhaaksi albumiksi vuonna 2009.
Sisältö.
Kappaleiden kestot:
Lähteet.
Norma Kamali

Norma Kamali, syntyjään Norma Arraez (s. 27. kesäkuuta 1945 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija, joka on tunnettu monimuotoisista ja monikäyttöisistä vaatteistaan sekä uimapuvuistaan.
Norma Kamalin äiti oli libanonilainen ja isä Espanjan baski. Norma itse halusi taidemaalariksi mutta vanhempien toivomuksesta hän ryhtyi opiskelemaan muotisuunnittelua. Hän sai muotiopintonsa päätökseen New Yorkin "Fashion Institute of Technologyssa" vuonna 1964. Suunnittelija avioitui Mohammed Hossein Kamalin kanssa ja yhdessä he avasivat ensimmäisen muotiliikkeensä New Yorkiin vuonna 1968, jolloin myös hänen ensimmäinen oma vaatekokoelmansa esiteltiin. Kamalin ensimmäinen oma uimapukukokoelma esiteltiin vuonna 1974. Tunnetuin Kamalin suunnittelemista uimapuvuista on punainen uimapuku näyttelijä Farrah Fawcettin kuuluisassa julistekuvassa vuodelta 1976. 1970-luvulla Kamalin asiakaskuntaan kuuluivat myös laulaja Cher, laulaja Diana Ross ja Bianca Jagger. Vuonna 1978 hän puvusti elokuvan "The Wiz". Tunnetuimpia Norma Kamalin asuja on myös moneksi muuntuva nk. "sleeping bag" -takki. Hän toi 1980-luvun muotiin korotetut olkapäät.
1995 Norma Kamali avasi yhtenä ensimmäisistä suunnittelijoista oman nettikaupan. Norma Kamali on usein palkittu muodin, arkkitehtuurin, sisustuksen ja muotisivustojen palkinnoilla sekä yhteiskunnallisesta työstä luovan toiminnan hyväksi. Norma Kamalilla on oma laattansa Fashion Walk of Famella. 2010 hän sai kunniatohtorin arvon entisessä oppilaitoksessaan "Fashion Institute of Technologyssa" New Yorkissa.
Kamali kihlautui kymmenen vuoden seurustelun jälkeen vuoden 2020 marraskuussa Marty Edelmanin kanssa. Kamali on aiemmin ollut naimisissa Doug Emhoffin kanssa.
Mandala Airlinesin lento 91

Mandala Airlinesin lennolla 91 ollut Boeing 737-200 -kone putosi maahan 5. syyskuuta 2005 Medanissa. Kone oli matkalla Medanista Jakartaan. Kello 9.40 paikallista aikaa (UTC +7 h) kone syöksyi keskelle tiheään asuttua asuin­aluetta muutama sekunti sen jälkeen, kun se oli noussut Medanin lentokentältä. Onnettomuudessa kuoli 149 henkilöä.
Kymmeniä taloja ja autoja tuhoutui, ja ainakin 44 ihmisen raportoitiin menehtyneen maassa. Myöhemmin kerrottiin, että 18 törmänneen lentokoneen matkustajaa selvisi onnettomuudesta, kun taas 99 matkustajaa (joukossa kolme vauvaa) kuoli. Useimmpien eloon­jääneiden uskotaan istuneen lento­koneen takaosassa, vaikka joidenkuiden on kerrottu kuolleen vammoihinsa. Suurin osa kuolleista oli indonesialaisia, mutta myös ainakin yhden malesialaisen, Ti Teow Chuan, kerrottiin kuolleen. Uhrien joukossa olivat Pohjois-Sumatran tuolloinen kuvernööri Rizal Nurdin sekä entinen kuvernööri Raja Inal Siregar.
Arvo Valte Palmroth

Arvo Valte Palmroth (17. helmikuuta 1916 Kauhajoki – 20. syyskuuta 1997 Kauhajoki) oli suomalainen laulaja, lauluntekijä ja maallikkosaarnaaja.
Palmroth oli Suomen romani. Hänen sukunsa oli tilallisia Kauhajoella, mutta hän ei itse perinyt maata ja elätti itsensä muun muassa kaupustelijana. Hän suoritti kansakoulun oppimäärän vasta aikuisiällä opiskellessaan yhden lukuvuoden ajan 1936–1937 Kauhajoen evankelisessa kansanopistossa. Hän kiersi kaupustelijana sekä evankelisen liikkeen maallikkosaarnaajana pitkin Pohjanmaata ja läntistä Suomea. Muusikkona Palmroth oli pääosin itseoppinut, mutta hänen isoveljensä Viljo Salojensaari oli myös romaniväestön keskuudessa tunnettu laulaja-lauluntekijä. Palmroth sai nuorena myös muutamia viulutunteja, mutta joutui rahanpuutteessa myymään pian viulunsa eikä palannut soittajaksi. Hän oli 1930-luvulla jonkin aikaa laulusolistina eteläpohjalaisessa Tempo-yhtyeessä ja kuului Kauhajoen kirkkokuoroon, mutta laulujen sepittämisen hän aloitti vasta jäätyään leskeksi vuonna 1962. Viimeisinä vuosinaan hän asui synnyinseudullaan Kauhajoella ja välillä Ruotsissa.
Palmrothin kappaleita levyttivät muun muassa Taisto Tammi, Anneli Sari ja Markus Allan. Vuonna 1973 Love Records julkaisi Palmrothin albumin "Mustalaislauluja, romansseja, laulelmia". Hänen on sanottu olleen surumielisten romanssilaulujen mestari. Eräs hänen tunnetuimmista lauluistaan on ”Muistojeni ruusut”.
Torgny

Torgny on ruotsalainen miehen etunimi. Nimen muinaisskandinaavinen alkumuoto on ollut "Þórgnýr", mikä merkitsee Tor-jumalan ääntä.
Ruotsissa oli vuoden 2020 lopussa 1755 miestä, joiden etunimi oli Torgny. Suomessa nimi sen sijaan on harvinainen ja on annettu vain muutamalle kymmenelle henkilölle. Nimi esiintyy kuitenkin suomen­ruotsalaisessa kalenterissa, jonka mukaan Torgnyn nimipäivä on 11. maaliskuuta.
Asetoetikkahappo

Asetoetikkahappo eli asetetikkahappo (C4H6O3) on yksinkertaisin ketoryhmän sisältävä karboksyylihappo. Yhdistettä muodostuu eliöissä muun muassa rasvojen aineenvaihdunnan tuloksena.
Ominaisuudet.
Asetoetikkahappo on väritön kiteinen aine tai neste. Yhdiste on pysymätön ja hajoaa helposti kuumennettaessa asetoniksi ja hiilidioksidiksi. Happoluonteeltaan asetoetikkahappo on muiden karboksyylihappojen tavoin heikko ja sen pKa-arvo on 3,6. Asetoetikkahapolla esiintyy keto-enolitautomeriaa ja tyypillisesti ketomuoto on vallitseva. Yhdiste liukenee hyvin etanoliin ja veteen. Asetoetikkahapolla ei sen pysymättömyydestä johtuen ole teollista käyttöä, mutta sen esterit ja amidit ovat pysyvämpiä ja niitä käytetään orgaanisessa synteesissä.
Asetoetikkahappoa voidaan valmistaa hapettamalla 3-hydroksivoihappoa.
Biokemia.
Asetoetikkahappo kuuluu niin kutsuttuihin ketoaineisiin ja sitä muodostuu elimistössä erityisesti paaston ja hoitamattoman diabeteksen aikana. Asetoetikkahappoa muodostuu asetyylikoentsyymi-A:sta, joka kondensoituu asetoasetyylikoentsyymi-A:ksi. Tämän jälkeen hydroksimetyylikoentsyymi-A-syntaasi muodostaa 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:ta, joka entsymaattisesti hajotetaan koentsyymi-A:ksi ja asetoetikkahapoksi. Asetoetikkahappo voi hajota elimistössä asetoniksi tai pelkistyä 3-hydroksibutyraattidehydrogenaasin vaikutuksesta 3-hydroksivoihapoksi.
Haumea-ryhmä

Haumea-ryhmä on samantyypissillä radoilla kulkeva transneptunisien kohteiden ryhmä Kuiperin vyöhykkeellä. Myös näiden kappaleiden pinnan ominaisuudet ovat samantyyppiset. Ryhmä syntyi Haumean ja toisen transneptunisen kohteen välisessä törmäyksessä, ja ryhmän pienemmät kappaleet ovat ryhmän pääkappaleesta kääpiöplaneetta Haumeasta () irronneita sirpaleita. Ryhmä on saanut nimensä Haumean mukaan, ja se on ensimmäinen havaittu törmäyksessä syntynyt transneptunisten kohteiden ryhmä. Michael E. Brownin johtama tutkijaryhmä havaitsi Haumea-ryhmän olemassaolon vuonna 2007. Ryhmään kuuluvat Haumean ja sen kuiden lisäksi: , , , , , , , , ja .
Mario Soldati

Mario Soldati (17. marraskuuta 1906 Torino – 19. kesäkuuta 1999 Tellaro) oli italialainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Soldati kävi jesuiittakoulun ja valmistui Torinon yliopistosta vuonna 1927. Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Soldati julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa "Salmace" vuonna 1929. Vuonna 1935 ilmestyi yksi hänen tunnetuimmista kirjoistaan, Yhdysvaltoja kuvaava "America primo amore".
1930-luvulla Soldati työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cines-studiolla muun muassa Mario Camerinin, Alessandro Blasettin ja Renato Castellanin elokuvien käsikirjoittajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli "telefoni bianchi" -elokuva "Dora Nelson" vuonna 1939. Myöhemmin Soldati tuli tunnetuksi ”kalligrafisiksi” kutsutuista historiallisista kirjallisuussovituksistaan kuten "Piccolo mondo antico" (1941) ja "Malombra" (1942). Toisen maailmansodan jälkeen hän ohjasi kirjallisuus- ja seikkailuelokuvia, tv-dokumentteja sekä nuoren Sophia Lorenin tähdittämän eroottisen melodraaman "Nainen joelta" ("La donna del fiume", 1955).
Soldatin viimeinen näytelmäelokuva oli "Policarpo, ”ufficiale di scrittura”" vuonna 1959. Sen jälkeen hän omistautui etupäässä kaunokirjalliselle tuotannolleen. Kirjailijan teoksista tärkeimpiä ovat omaelämäkerrallinen romaani "Le due città" (1964) ja kertomuskokoelma "I racconti del maresciallo" (1967).
Heavy (Iron Butterflyn albumi)

Heavy on yhdysvaltalaisen psykedeelisen rockin yhtyeen Iron Butterflyn esikoisalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 1968 levymerkillä ATCO Records.
Musiikillisesti albumi sisältää suoraviivaisia pop rock-kappaleita ("Unconscious Power", Gentle As It May Seem", "Look for the Sun"), soul- ja blues-vaikutteita ("Get Out of My Life, Woman", "So-Lo", "Stamped Ideas") sekä psykedeelisvaikutteisia raskaampia kappaleita kuten "Possession", "You Can't Win", "Fields of Sun" ja "Iron Buttefly Theme".
Andrea Aureli

Andrea Aureli (5. maaliskuuta 1923 Terni – 5. marraskuuta 2007) oli italialainen näyttelijä.
Aureli valmistui näyttelijäksi Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1947 ja esiintyi samana vuonna Goffredo Alessandrinin elokuvassa "Vaeltava juutalainen" ("L’ebreo errante"). 1950- ja 1960-luvuilla hän näytteli roistoja lukuisissa peplum- ja jännityselokuvissa, spagettiwesterneissä ja komedioissa. Hän on työskennellyt myös vakavampien ohjaajien kuten Mario Camerinin, Nanni Loyn, Lino Del Fran ja Carlo Verdonen elokuvissa sekä vuonna 1991 Tinto Brassin eroottisessa "Kullanmurussa" ("Paprika", 1991).
Sam Cassell

Samuel ”Sam” James Cassell (s. 18. marraskuuta 1969 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija. Cassell voitti urallaan kolme NBA-mestaruutta vuosina 1994, 1995 ja 2008. Vuodesta 2009 lähtien Cassell on työskennellyt NBA:ssa apuvalmentajana.
Ura.
Yliopisto ( –1993).
Cassell opiskeli Paul Laurence Dunbarin high schoolissa Baltimoressa, josta hänet värvättiin DePaulin yliopistoon. Hän ei kuitenkaan pelannut urallaan DePaulin yliopistossa, vaan Floridan osavaltionyliopistossa. Cassell edusti yliopistoa kahden kauden ajan vuosina 1991–1993 ja teki parhaana kautenaan 18,4 pistettä ottelua kohden.
NBA-uran alku (1993–1999).
Cassell osallistui vuoden , jossa Houston Rockets varasi hänet tilaisuuden 24:ntenä pelaajana. Ensimmäisenä NBA-kautenaan Cassell teki keskimäärin 6,7 pistettä ottelua kohden. Saman kauden päätteeksi seura voitti NBA-mestaruuden. Kaudella 1994–1995 hän pelasi ainoan kerran urallaan kaikki 82 runkosarjaottelua. Kauden päätteeksi Cassell voitti toisen perättäisen NBA-mestaruutensa. Hän ehti edustaa Houstonia kolme kautta, sillä elokuussa 1996 hänet kaupattiin pelaajakaupassa Phoenix Sunsille, jolloin muun muassa Charles Barkley siirtyi Houstoniin.
Cassell pelasi Phoenixissa vain 22 ottelua, sillä hänet kaupattiin joulukuussa 1996 Dallas Mavericksille. Hän edusti Dallasia vain 16 ottelun ajan ja helmikuussa 1997 hänet kaupattiin laajassa pelaajakaupassa New Jersey Netsiin. Cassell pelasi Netsissä yli kaksi vuotta, ja maaliskuussa 1999 hän siirtyi kolmen seuran yhteiskaupassa Milwaukee Bucksiin.
Uran huippuvuodet (1999–2004).
Milwaukeessa Cassell jakoi kauden 1999–2000 aikana keskimäärin 9,0 syöttöä ottelua kohden, jolla hän sijoittui sarjan syöttötilastossa kolmanneksi. Hän edusti seuraa kesään 2003 asti, jolloin hänet kaupattiin Minnesota Timberwolvesille. Pisteiden valossa kausi 2003–2004 oli Cassellin NBA-uran paras, sillä hän teki keskimäärin 19,8 pistettä ottelua kohden. Samana kautena hänet valittiin ainoan kerran hänen urallaan ja . Cassell pelasi seurassa lopulta kaksi kautta ja elokuussa 2005 hänet kaupattiin Los Angeles Clippersille.
Uran viimeiset kaudet (2004–2008).
Cassell edusti Clippersiä helmikuun 2008 loppuun asti, jolloin seura luopui hänen pelaajaoikeuksistaan. Pian tämän jälkeen hän siirtyi vapaana pelaajana Boston Celticsiin, jossa hän voitti kolmannen NBA-mestaruutensa kauden 2007–2008 päätteeksi. Cassell myös lopetti NBA-uransa tähän kauteen.
Arfakinkaljumesikko

Arfakinkaljumesikko ("Melipotes gymnops") eli aiemmalta nimeltään keltakaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Arfakinkaljumesikkoa tavataan Uuden-Guinean länsiosissa Indonesiassa. Laji on huonosti tunnettu, eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Arfakinkaljumesikon elinympäristöä ovat vuoristometsät.
Huoninkaljumesikko

Huoninkaljumesikko ("Melipotes ater") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Huoninkaljumesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Paratiisimesikko

Paratiisimesikko ("Macgregoria pulchra") eli aiemmalta nimeltään vuoriparatiisilintu on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. 
Levinneisyys.
Paratiisimesikkoa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatio on pieni ja sirpaloitunut ja pienenemässä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi. Kantaa uhkaa metsästys. Paratiisimesikon elinympäristöä ovat avoimet metsät, joissa kasvaa ruohoja. Linnun Linnun ravintoa ovat hedelmät ja hyönteiset.
Nokimesikko

Nokimesikko ("Melidectes fuscus") on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Nokimesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rådhusetin metroasema

Rådhusetin metroasema on metroasema Tukholman metron Sinisellä linjalla. Se sijaitsee T-Centralenin ja Fridhemsplanin metroaseman välissä. Asema sijaitsee Tukholman raatihuoneen alapuolella. Aseman lähellä sijaitsevat myös poliisiasema ja Tukholman kaupungintalo.
Alpensian mäkihyppykeskus

Alpensian mäkihyppykeskus () on viiden muovitetun hyppyrimäen ja jalkapallostadionin muodostama urheilustadion Daegwalnyeong-myeonissa Pyeongchangin piirikunnassa Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Alpensian mäkihyppykeskus toimi Pyeongchangin 2018 talviolympialaisten mäkihyppy- ja yhdistetynkilpailujen sekä lumilautailun big airin kilpailupaikkana.
Historia.
Pyeongchangiin alettiin rakentaa heinäkuussa 2006 uutta Alpensia Resort -talviurheilualuetta, jonka kokonaisbudjetti oli noin miljardi euroa. Rakennustyöt aloitettiin vuoden 2014 talviolympialaisten hakuprosessia silmälläpitäen, mutta olympialaiset myönnettiin heinäkuussa 2007 Sotšille.
Alpensian mäkihyppykeskuksen rakennustyöt aloitettiin marraskuussa 2007 ja avajaisia vietettiin syyskuussa 2009 Continental Cup -kilpailuiden yhteydessä. Alpensian mäkihyppykeskukseen kuuluu viisi muovitettua hyppyrimäkeä (K125 HS140, K98 HS109, K60 HS66, K35 ja K15), joista kolme pienintä ovat luonnonmäkiä. Rakennustyöt maksoivat noin 50 miljoonaa euroa.
Kesällä 2017 suurmäen HS-pistettä siirrettiin 140 metristä 142 metriin.
Alpensia HS142.
Mäkiennätyksen kehittyminen.
Mäkiennätyksen 143,5 metriä on hypännyt Ryōyū Kobayashi.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen.
Kesämäkiennätyksen 133,0 metriä on hypännyt Erik Simon.
Alpensia HS109.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 113,5 metriä ovat hypänneet Stefan Kraft, Robert Johansson ja Andreas Wellinger.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 111,0 metriä on hypännyt Yūki Itō.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen.
Kesämäkiennätyksen 105,0 metriä on hypännyt Stefan Hula.
Muju Resort

Muju Resort on neljän hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Seolcheon-myeonissa Mujun piirikunnassa Pohjois-Jeollan maakunnassa Etelä-Koreassa.
Muju Resortin hyppyrimäet rakennettiin vuonna 1990 eteläkorealaisten mäkihyppääjien harjoittelukeskukseksi. Kaikissa mäissä on alastulorinteen muovitus, sekä ne ovat luonnonmäkiä. Se toimi yhtenä vuoden 1997 talviuniversiaiden kilpailupaikkana. Sittemmin Alpensia Ski Jumping Centren valmistuttua sitä ei enää ole käytetty.
Talviuniversiadeissa 1997 suurmäen kilpailun voitti japanilainen Yoshiharu Ikeda, normaalimäen kilpailun voitti puolalainen Łukasz Kruczek ja normaalimäen joukkuekilpailun voitti Japani joukkueella Takayuki Obora, Noritaka Kasama, Yoshiharu Ikeda ja Yūsuke Kaneko.
Mihail Vorontsov (sotamarsalkka)

Mihail Semjonovitš Vorontsov (; 30. toukokuuta 1782 Pietari – 18. marraskuuta 1856 Odessa) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka.
Mihail Vorontsov kuului Vorontsovin sukuun, joka oli saavuttanut 1700-luvulla merkittävän aseman Venäjän keisarikunnan politiikassa. Hänen isänsä oli merkittävä diplomaatti Semjon Vorontsov. Mihail Vorontsov liittyi Venäjän armeijaan vuonna 1801 ja osallistui ensin sotaan Osmanien valtakuntaa vastaan Kaukasuksella ja sitten Napoleonin sotiin Euroopassa. Vuoteen 1813 mennessä hän yleni kenraaliluutnantiksi ja armeijakunnan komentajaksi. Hän saartoi vuonna 1813 Saksassa käytyjen taisteluiden yhteydessä Küstrinin, Magdeburgin ja Wittenbergin kaupungit. Seuraavana vuonna hän kunnostautui Craonnen taistelussa. Vuosina 1815–1818 Vorontsov komensi Venäjän miehitysjoukkoja Ranskassa.
Vuonna 1823 Vorontsov nimitettiin silloisen Uuden Venäjän aluepiirin (eli Uuden Venäjän ja Bessarabian kenraalikuvernementin) kenraalikuvernööriksi, minkä aseman hän säilytti vuoteen 1854. Vorontsov pyrki kehittämään näiden hiljattain Venäjän keisarikuntaan liitettyjen alueiden taloutta ja hallintoa sekä ehkäisemään venäläisen maaorjuuden leviämistä sinne.
Vuoden 1828 sodassa Osmanien valtakuntaa vastaan Vorontsov kutsuttiin viemään loppuun Varnan piiritys. Vuonna 1844 hänet nimitettiin aiempien toimiensa ohella Kaukasuksen alueen kuvernööriksi ja ylipäälliköksi. Hän vahvisti Venäjän valtaa alueella ja valtasi 1845 imaami Šamililta Dargon linnakkeen, mistä hyvästä hänet palkittiin ruhtinaan arvolla. Vuoteen 1848 mennessä Vorontsov oli saattanut kaksi kolmasosaa Dagestanista Venäjän keisarikunnan vallan alle. Aleksanteri II:n kruunajaisten yhteydessä vuonna 1856 hänet korotettiin sotamarsalkaksi. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna.
Mihail Vorontsov (kansleri)

Mihail Illarionovitš Vorontsov (; 23. heinäkuuta 1714 Minsk, Venäjän keisarikunta – 26. helmikuuta 1767 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi ja valtiomies, jolla oli merkittävä vaikutus varsinkin Venäjän ulkopolitiikkaan keisarinna Elisabetin valtakaudella vuosina 1741–1762.
Suku.
Mihail Vorontsov kuului vaikutusvaltaiseen Vorontsovin sukuun. Hänen vanhempansa olivat kuvernööri, senaattori ja salaneuvos Illarion Gavrilovits Vorontsov ja aatelissyntyinen Anna Grigorjevna Maslova, joiden kolme poikaa saivat kreivin arvon keisarinna Elisabetin aikana. Vorontsovin veljiä olivat hovimies ja kenraali Roman Vorontsov sekä senaattori Ivan Vorontsov. Kulttuuri- ja tiedevaikuttajana tunnettu Jekaterina Daškova oli Vorontsovin veljentytär.
Ura hovissa.
Vorontsov nimitettiin 14-vuotiaana paašipojaksi keisari Pietari Suuren tyttären Elisabet (Jelisaveta) Petrovnan hoviin. Elisabet tuli Venäjän hallitsijaksi kaappaamalla vuonna 1741 vallan lapsikeisari Iivana VI:lta. Vorontsov osallistui vallankaappaukseen ja auttoi suostuttelemaan Henkikaartin Preobraženskin rykmentin asettumaan sen tueksi. Vorontsovista tuli keisarinnan suosikki, ja hän nai tämän serkun Anna Skavronskajan. Vuodesta 1744 Vorontsov toimi valtakunnan varakanslerina ja ulkoministerinä. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII antoi hänelle valtakunnankreivin arvon. Vorontsovista tuli kansleri vuonna 1758, kun hän syrjäytti Aleksei Bestužev-Rjuminin. Vorontsovin eduksi katsottiin, että seitsenvuotisen sodan aikana hän oli tukenut Venäjän liittoa Ranskan kanssa, kun taas Bestužev-Rjuminia pidettiin englantilaismielisenä.
Vorontsov jatkoi myös Elisabetin lyhytaikaisen seuraajan Pietari III:n suosikkina, mutta ei puuttunut asioihin, kun uusi keisari luopui liitosta Ranskan ja Itävallan kanssa. Katariina II:n kaapattua vallan vuonna 1762 Vorontsov asetettiin kotiarestiin. Syrjäytetyn Pietari III:n kuoltua pian vankeudessa Vorontsov vannoi uskollisuutta Katariinalle ja sai takaisin kanslerinpaikkansa, mutta joutui luopumaan siitä jo vuonna 1763. Hän menetti pian vaikutusvaltansa hovissa.
Vorontsov rakennutti Pietarin Sadovaja-kadulle vuosina 1749–1757 arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnittelman barokkityylisen Vorontsovin palatsin sekä Pietarhoviin 1750-luvulla joko Antonio Rinaldin tai Giuseppe Trezzinin suunnitteleman datšan, jonka hän asetti myyntiin vuonna 1766. Vorontsov tuki myös Mihail Lomonosovia.
Vorontsovin ainoa aikuiseksi elänyt lapsi oli tytär Anna Mihailovna (1743–1769), jonka puoliso oli merkittävä kulttuurivaikuttaja, kreivi Aleksandr Stroganov. Vorontsovin kaksi muuta tytärtä ja yksi poika kuolivat hyvin nuorina.
La Morra

La Morra on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Cuneon maakunnassa. Kunnan nähtävyyksiä on vuosina 1709-1711 rakennettu 31 metriä korkea kellotorni, "Torre Campanaria".
Kunnasta osa kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen.
Doomsday Sun

Doomsday Sun on suomalaisen heavy metal -yhtyeen The Black Leaguen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Spinefarm Records.
Ghost Brothel

Ghost Brothel on suomalaisen heavy metal -yhtyeen The Black Leaguen viides studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2009.
Music Inspired by the Life and Times of Scrooge

Music Inspired by the Life and Times of Scrooge on Nightwish-yhtyeen lauluntekijänä ja kosketinsoittajana tunnetun Tuomas Holopaisen sooloalbumi, joka ilmestyi 11. huhtikuuta 2014. Konseptialbumin innoittajana on ollut Don Rosan Roope Ankasta kertova sarjakuvaromaani "Roope Ankan elämä ja teot". Rosa on piirtänyt albumin kansikuvan. Kansikuvan värityksen Rosan tussaukseen on tehnyt Janne "Toxic Angel" Pitkänen. Holopainen on kuvaillut albumia tyyliltään ”elokuva-, kamari- ja etnomusiikin utuiseksi sekoitukseksi”.
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”A Lifetime of Adventure” 7. helmikuuta 2014. Samalla julkaistiin myös Ville Lipiäisen ohjaama musiikkivideo, jolla esitellään kappaleen tekovaiheita ja kuvataan Don Rosaa työnsä ääressä.
Julkaisuviikollaan albumi sijoittui Suomen virallisella listalla ykköseksi ja pysyi listalla kaikkiaan 20 viikkoa. Kesäkuun alkuun mennessä albumi oli myynyt kultaa.
Tuotanto.
Laulusolisteina albumilla esiintyvät Alan Reid, Tony Kakko, Johanna Kurkela ja Johanna Iivanainen, joista kullakin on levyllä omat roolinsa. Skotlantilainen Reid esittää Roopea itseään, Kurkela puolestaan hänen nuoruudenrakastettuaan Kultu Kimallusta. Iivanainen on kertojana ja Roopen äidin äänenä. Reidiä Holopaiselle suositteli Nightwishin Troy Donockley. Levyllä soittaa Lontoon sinfoniaorkesteri. 
Albumin tekeminen oli Holopaiselle pitkäaikainen, jo vuonna 1999 "Oceanborn"-kiertueen aikana alkunsa saanut unelma. Holopainen on ollut lapsesta saakka Disneyn ihailija ja Rosan tuotantoon hän tutustui vuonna 1990 Aku Ankassa julkaistun ”Lumikenttien kimallus” -tarinan myötä vaikuttuen suuresti. Nightwish piti vuonna 2013 keikkataukoa, jonka aikana Holopaisella oli tilaisuus paneutua oman albuminsa tekoon. Alun perin hän suunnitteli tekevänsä kiinteästi "Roope Ankan elämää ja tekoja" seuraavan kokonaisuuden, jossa kukin kappale vastaisi yhtä kirjan kahdestatoista luvusta. Holopainen kuitenkin luopui aikeesta liian rajoittavana.
Tagikaks – olimme valaanpyytäjiä

Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä on Kira Jääskeläisen ohjaama dokumenttielokuva, ohjaajan ensimmäinen. Se on kuvattu viiden vuoden aikana Tšukotkassa ja valmistui vuonna 2012.
Tausta.
Opiskellessaan 2000-luvun alkuvuosina Kööpenhaminan yliopistossa Jääskeläinen osallistui tutkimusmatkaan Tšukotkan niemimaalle ja kirjoitti keräämästään aineistosta lopputyönsä. Matkan jälkeen hän viipyi alueella ja kuvasi materiaalia, jota käytti myöhemmin kun haki rahoitusta tähän dokumenttiinsa. Beringin salmen luonto teki Jääskeläiseen suuren vaikutuksen, “tuli tunne, että siellä sielu lepää”.
Itse elokuvaa tehtiin viisi vuotta. Ensimmäiselle varsinaiselle kuvausmatkalle Jääskeläinen lähti yksin, mutta myöhemmillä kolmella oli mukana myös kuvaaja Timo Peltonen ja tuottaja-äänittäjä Jouni Hiltunen. Ensimmäisellä matkalla Jääskeläinen löysi päähenkilöt ja teki heidän kanssaan sopimukset. Matkat olivat yleensä pitkäkestoisia. Jääskeläinen oli ainoa ryhmästä, joka osasi venäjää, joten hän hoiti myös käytännön asioita ja kuvausjärjestelyjä. Se, että asiat hoiti nainen, oli venäläisessä yhteisöissä useimmille paikallisille uutta.
Dokumentin sisältö.
"Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä" kertoo kahdesta veljestä, Koljasta ja Sašasta, jotka kuuluvat siperianjupikeihin ja asuvat Novoje Tšaplinon kylässä Tšukotkan itäisen kärjen lähituntumassa.
Jääskeläinen oli matkoillaan tehnyt havaintoja paikallisista alkuperäisasukkaista: “Minua kosketti se, että valaanpyytäjät elävät huikean kauniissa ympäristössä mutta eivät voi kovin hyvin. Mistä nuoret rakentavat identiteettinsä, jos eivät halua olla metsästäjiä.”
Veljeksistä Kolja jatkaa isiensä viitoittamalla tiellä valaanpyytäjänä. Saša sen sijaan ei halua pyyntihommiin, vaan on töissä kanadalaisen rakennusfirman leivissä, kunnes tuo firma menee konkurssiin. Elämä kotikulmilla on karua, vaihtoehdot ovat vähissä. Kylän nuoret naiset ovat muuttaneet suuriin kaupunkeihin. Miesten osana on pyytää merinisäkkäitä ja kaloja. Kun koulut on käyty ja ulkopuolisen firman työt loppuvat, ei pyyntitöiden ja kalastamisen lisäksi ole muuta tekemistä kuin ryypätä tai katsoa televisiota.
Venäläisten rajavartijoiden helikopterit seuraavat pyyntiretkeläisiä, koska ollaan Alaskan ja Yhdysvaltojen läheisyydessä. Eräs kyläläinen oli luikahtanut sinne, eikä sellaista enää sallita. Vierailuista Saint Lawrencen saarelle sukulaisten luokse voidaan enää vain haaveilla.
Dokumentti etenee verkkaisesti, Kolja ja Saša ovat kuvissa vähäpuheisia, heidän ääniraitansa ovat erikseen äänitetty.
Arvostelut.
Hufvudstadsbladetin Pia Ingströmin mukaan dokumentti on “hieno ja pohdiskeleva”:
TV-maailman kommentaattori Jussi Karjalainen kirjoittaa:
Ilta-Sanomien arvostelija Taneli Topelius sanoo elokuvasta seuraavaa:
Esitykset.
Elokuva on esitetty seuraavilla festivaaleilla:
Yle TV1 esitti elokuvan maaliskuussa 2014.
Elokuvan on tuottanut tuotantoyhtiö Katharsis Films Oy.
Magic Kingdom

Magic Kingdom on Walt Disney Worldissa sijaitseva teemapuisto, joka sijaitsee Orlandossa, Floridassa. Vuosittain siellä käy noin 17 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä maailman eniten vieraillun teemapuiston.
Puiston tunnus ja keskipiste on Tuhkimon linna. Sen ympärille levittäytyvät kuusi teema-aluetta: Main Street USA, Adventureland, Frontierland, Fantasyland, Liberty Square ja Tomorrowland)
Puiston reunaa kulkee kapearaiteinen rautatie, joka pysähtyy asemilla Main Street, Frontierland ja Fantasyland.
Puiston yhden päivän lipun hinta nostettiin vuonna 2014 99 dollariin.
Moonchild

Moonchild on brittiläisen progressiivista rockia soittavan King Crimsonin kappale vuoden 1969 albumilta "In the Court of the Crimson King".
”Moonchildin” alkuosa ”The Dream” on mellotronpohjainen balladi, mutta kahden ja puolen minuutin kohdalla kappaleessa alkaa täysin improvisoitu osa, ”The Illusion”, joka kestää kappaleen loppuun asti. Tämä osio koostuu pääosin satunnaisista äänistä, kuten vibrafonin äänistä.
Kochadaiiyaan

Kochadaiiyaan (suomeksi ”Pitkä- ja kiharaharjainen kuningas”) on intialainen, tamilinkielinen historiallinen toiminta-draamaelokuva vuodelta 2014. Sen on ohjannut Soundarya R. Ashwin ja käsikirjoittanut K. S. Ravikumar. Elokuvan pääosissa esiintyvät kolmea roolia näyttelevä Rajinikanth sekä Deepika Padukone. 
"Kochadaiiyaan" on Intian ensimmäinen liikkeenkaappaustekniikalla toteutettu 3D-animaatioelokuva. Elokuvan näyttelijöistä tehtiin 3D-mallit, joiden avulla roolihahmoista saatiin näyttelijöiden näköisiä. Joidenkin näyttelijöiden ulkonäköä myös muutettiin nuoremmaksi. Varsinaisten näyttelijöiden lisäksi elokuvassa nähdään myös ennen elokuvanteon aloittamista kuolleen tamilikoomikko Nageshin näköinen hahmo, jonka liikkeenkaappaukseen ja dubbaukseen käytettiin näyttelijöitä, joiden ruumiinrakenne ja ääni oli samankaltainen kuin Nageshilla.
Alun perin elokuvan nimi oli "Kochadaiyaan", mutta nimeen lisättiin toinen "i" numerologisista syistä.
Karmin

Karmin on yhdysvaltalainen popmusiikkiduo, johon kuuluvat Amy Heidemann ja Nick Noonan. He tapasivat vuonna 2006 Bostonin Berklee College of Musicissa. jossa Heidemann opiskeli laulunkirjoitusta, esiintymistä ja liiketoimintaa. Noonanista puolestaan oli tulossa pasunisti. Vaikka he esiintyivät koulussa yhdessä, he eivät työskennelleet ammattimaisesti ennen heidän valmistumistaan. Heidän ensimmäinen EP:nsä, "Inside Out", julkaistiin vuonna 2010. He lisäsivät ensin omia kappaleitaan, ja sen jälkeen tekemiään covereita YouTubeen, jotka keräsivät huomiota. Näihin aikoihin Karminin oma kappale, ”Take It Away”, soi NBA:n vuoden 2011 finaalien mainoksissa. Saman vuoden kesäkuussa Epic Records teki levytyssopimuksen Karminin kanssa, joka aloitti työstämään debyyttialbumiaan. "Hello"-niminen EP julkaistiin toukokuussa 2012. Maaliskuussa 2014 julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi "Pulses". Heidän toinen albumi "Leo Rising" julkaistiin 9. syyskuuta 2016.
Vuonna 2017 Karmin lopetti musiikin tuottamisen kun Amy keskittyi oman "Qveen Herby" -taiteilijanimen alla julkaistun musiikin tuottamiseen.
Claude Berri

Claude Berri (oik. Claude Berel Langmann, 1. heinäkuuta 1934 Pariisi – 12. tammikuuta 2009 Pariisi) oli ranskalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja, alun perin näyttelijä.
Puolalais-romanialaiseen juutalaisperheeseen Pariisissa syntynyt Berri aloitti 16-vuotiaana opinnot René Simonin draamakoulussa, muttei pienen kokonsa takia koskaan saanut merkittäviä rooleja. Armeijan jälkeen ja vaihtelevia töitä tehdessään hän sai lehtijutusta idean lyhytelokuvaan "Le Poulet", joka palkittiin Oscarilla 1966. Berri perusti oman elokuvayhtiön ja alkoi kirjoittaa, tuottaa ja ohjata omaelämäkerrallisia elokuvia kuten "Me kaksi" ("Le Vieil homme et l’enfant", 1966), "Le Pistonne" (1970) ja "Le Cinéma de papa" (1971). Sen jälkeen Berri teki kevyitä komedioita kuten vuoden 1972 "Sex Shop" ja vuoden 1976 "Ensimmäinen kerta". Vähitellen Berri siirtyi yhä enemmän tuottajan rooliin, kuten Roman Polańskin elokuvassa "Tess – viattomuuden tarina" 1979.
Parhaiten Berri ehkä tunnetaan vuonna 1986 valmistuneesta, monia palkintoja saaneesta kahden elokuvan kokonaisuudesta, Marcel Pagnolin romaaniin perustuvista maaseutudraamoista "Jean de Florette" ja "Rakkauden lähde".
Berri oli 12 kertaa César-palkintoehdokkaana. Berrin tuottama "Tess – viattomuuden tarina" oli Oscar-ehdokkaana 1979.
The Loco-Motion

The Loco-Motion on Gerry Goffinin ja Carole Kingin kirjoittama kappale. Sen alkuperäinen esittäjä oli vuonna 1962 Little Eva, jonka versio nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Myöhemmin muun muassa Grand Funk Railroad ja Kylie Minogue ovat tehneet siitä menestyksekkäät cover-versiot.
Little Evan versio.
Gerry Goffinin ja Carole Kingin kirjoittama ”The Loco-Motion” oli tarkoitettu twististä kehitetyn uuden tanssityylin tunnuskappaleksi. Kappaleen esittäjäksi kaavailtiin alun perin Dee Dee Sharpia, mutta hänen levy-yhtiönsä ei pitänyt kappaleesta. Silloin Don Kirshner päätti, että kappaleen levyttäisi demollakin laulanut Little Eva. Taustoja lauloivat myöhemmin The Cookies -yhtyeessä vaikuttaneet Earl-Jean McCree, Dorothy Jones ja Margaret Ross.
Kappale ilmestyi Don Kirshnerin perustaman Dimension Recordsin ensimmäiseä julkaisena. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen viikon ajaksi 25. elokuuta 1962 alkaen. Britanniassa se ylsi toiseksi. Kappale nousi listaykköseksi myös Norjassa, kahden viikon ajaksi.
Grand Funk Railroadin versio.
Vuonna 1974 kappaleesta tuli suuri hitti yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Grand Funk Railroadin esittämänä. Se nousi alkuperäisversion tavoin Billboard Hot 100 -listan kärkeen. ”The Loco-Motion” oli yhtyeen uran toinen ykköshitti Yhdysvalloissa ”We’re An American Bandin” ohella.
Idean ”The Loco-Motionin” levyttämiseen yhtye sai Todd Rundgrenilta.
Kappale sisältyy yhtyeen albumille "Shinin’ On".
Kylie Minoguen versio.
Australialainen Kylie Minogue teki siitä cover-version debyyttialbumillaan "Kylie" (1988). Tämä versio julkaistiin 20. heinäkuuta 1987 Australiassa, Ruotsissa ja Italiassa ja 28. heinäkuuta 1988 muualla maailmassa.
Nina Forsman

Nina Forsman (ent. Mattila, o.s. Kuoksa, s. 19. syyskuuta 1974 Borås, Ruotsi) on suomalainen kuvataiteilija ja graafinen suunnittelija.
Forsman on käynyt vuosina 2010–2012 Repin-instituutin avoimilla kursseilla Kotkassa. Hän valmistui kuvataiteilijaksi vuonna 2014 Saimaan ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmasta pääaineenaan maalaus.
Forsman maalaa öljy- ja akvarelliväreillä. Toisinaan hän yhdistelee teoksissaan maalausta ja valokuvausta eri menetelmin. Lisäksi hän on tehnyt installaatioita.
Forsman on muun muassa Muu ry:n, Taidemaalariliiton ja Espoon Taiteilijaseuran jäsen. Forsman on ollut Kotkan valokuvakeskus ry:n hallituksen puheenjohtaja 2015.
Matts Alanko

Matts Alanko (Matti Jaakonpoika) (1. lokakuuta 1828 Kauhajoki – 17. joulukuuta 1921 Kurikka) oli suomalainen kelloseppä ja valaja. 
Elämä.
Alanko syntyi Kauhajoella vuonna 1828. Avioitui Serafia Iisakintyttären (1824-1899) kanssa, josta liitosta heille syntyi 13 lasta (6 poikaa ja 7 tyttöä). Mainitaan kirkonkirjoissa Kurikan seurakunnan Miedonkylän Skyttä:län torpparina, lohkotilallisena ja kelloseppänä. Alanko muutti nuorena Kurikkaan ja työskenteli myös Tervakoskella ja Helsingissä. Hän toimi fysiikan professori Selim Lemströmin assistenttinä.
Tunnetut työt.
Alanko tunnetaan kelloseppänä joka valmisti useita Könnin koulukunnan mukaisia seinä/lauttiakelloja. Oppinsa hän on saanut Iisakki Tassilta. Useimmissa hänen valmistamissaan kelloissa oli herätysmekanismi. Alanko valoi Kauhajoen kirkonkellon, yhdeksänhaaraisen kynttilänjalan ja numerotaulut. Hänet tunnetaan myös ikiliikkujan suunnittelijana.
In-A-Gadda-Da-Vida

In-A-Gadda-Da-Vida on Iron Butterflyn menestysalbumi. Se julkaistiin kesäkuussa vuonna 1968. 
Sisältö.
Albumi tunnetaan etenkin 17-minuuttisesta nimikappaleestaan. Raskaan ja suoraviivaisen kitarariffinsä myötä sitä on pidetty yhtenä ensimmäisistä heavy metal -genren kappaleista. Kappale sisältää pitkät urku- ja kitarasoolot, sekä myös tuohon aikaan harvinaisena pidetyn rumpusoolon keskellä kappaletta. Sen nimi tulee lauseesta "In the Garden of Eden". Kappaleen säveltänyt urkuri-vokalisti Doug Ingle oli esitellyt kappaleen päihtyneenä yhtyeelle ja rumpali Ron Bushy kirjoitti Inglen epäselvästi lausumat sanat foneettisesti ylös. Kappaleesta julkaistu editoitu single-versio nousi top-30:een ja siitä tuli suosittu radiohitti. 
Muista albumin kappaleista "Most Anything You Want" ja "Flowers and Beads" edustavat kevyempää 1960-luvun pop-henkistä rockia, kun taas "My Mirage", "Termination" ja nimikappaleen ohella albumin toinen tunnettu kappale "Are You Happy" ovat enemmän hard rock-vaikutteisia kappaleita.
Vuoden 1995 CD-painos sisältää bonuksina live- ja single-versiot nimikappaleesta. 
Menestys.
Albumista tuli pitkän nimikappaleensa johdattamana välitön menestys. Se myi kultaa joulukuuhun 1968 mennessä ja pysyi Billboardin albumilistalla kaiken kaikkiaan massiiviset 144 viikkoa joista 81 top tenissä. Korkein sijoitus oli 4. Albumi oli myös vuoden 1969 myydyin albumi Yhdysvalloissa ja siitä tuli myös Atlantic Recordsin myydyin levy ennen kuin "Led Zeppelin IV" ohitti sen muutamaa vuotta myöhemmin. Tähän päivään mennessä albumi on myynyt Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa ja maailmanlaajuisesti noin 30 miljoonaa kappaletta. Se on maailman 40 eniten myydyn albumin joukossa.
Monissa yhteyksissä albumia on sanottu kautta aikain ensimmäiseksi platinalevyllä palkituksi albumiksi. Yhdysvaltain ääniteteollisuuden etujärjestö RIAA kehitti formaatin vuonna 1976 ja sen virallisen historian mukaan kunnia kuuluu Eagles-yhtyeen kokoelma-albumille "Their Greatest Hits 1971-1975". Ennen vuotta 1976 julkaistuja platinaa myyneitä albumeja alettiin sertifikoida vasta 1980-luvulla ja "In-A-Gadda-Da-Vida" sai platinasertifikaatin tammikuussa 1993. Albumi lienee kuitenkin epävirallisesti ensimmäinen yli miljoona kappaletta Yhdysvalloissa myynyt äänite.
Silvano Beltrametti (laskettelurinne)

Piste Silvano Beltrametti (myös Silvano Beltrametti) on laskettelurinne Lenzerheiden talviurheilukeskuksessa Vaz/Obervazissa ja Churwaldenissa Sveitsissä.
Piste Silvano Beltrametti tunnetaan alppihiihdon maailmancupin kilpailujen isäntäpaikkana, etenkin finaaliviikon järjestäjänä.
Lasten oma kirjakerho

Lasten Oma Kirjakerho oli Suomen suurin lastenkirjakerho. Kerho perustettiin vuonna 1975, ja sitä kustansi Sanoma Media Finland Oy:n Kids Media. Lasten Oma Kirjakerho oli leikki-ikäisille suunnattu kirjakerho, joka myi Disney-aiheisia satu- ja puuhakirjoja. Kirjakerholla oli oma kerholehti, joka ilmestyi kerhon alkuvuosina nimellä "Kikero".
Kirjakerhossa julkaistiin muun muassa Disney-aiheisia kultaisia kirjoja, joita tehtiin vuodesta 1955 vuoteen 1985. 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa kerhossa ilmestyi kirjoja, joiden selkään muodostui kuva Disney-hahmosta. Sarjassa ilmestyi kolme eri päätyä: dalmatiankoira, Bambi ja Dumbo. Kirjakerhon alkuvuosien kirjoissa oli juokseva numerointi. Kirjakerhon kirjoissa seikkailivat esimerkiksi Lentsikat, Autot, Nalle Puh, Aku Ankka ja Helinä-keiju. 
Lasten Oma Kirjakerho sisälsi myös 0–2-vuotiaille suunnatun Minit-kirjakerhon. Minit perustettiin vuonna 2011, ja sitä ennen Lasten Omassa Kirjakerhossa oli eri-ikäisille lapsille kaksi ryhmää: isompien Tikrut ja pienempien Pikku Ruut. 
Lasten Oman Kirjakerhon toiminta kirjakerhona päättyi 31.12.2016. Toiminta jatkuu Lasten Oma Kauppa -verkkokauppana, joka on avoin kaikille asiakkaille, eikä ostamiseen vaadita jäsenyyttä tai sitoutumista. 
Lasten Oma -konseptiin kuuluu myös digitaalinen palvelu nimeltä Lasten Oma Satukirjasto. Palvelu toimii nettiselaimella, ja siitä löytyy yli 400 kirjaa, joista yli puolet on äänikirjoja. Palveluun lisätään kirjoja kahden viikon välein. Kirjojen joukosta löytyvät mm. Disney-, Muumi-, Angry Birds-, Siiri-, Uppo-Nalle- ja Aino-kirjat. Satukirjastolla on myös oma iOS- ja Android-sovellus.