tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jose Pekkala

Jose Pekkala (s. 31. lokakuuta 1962 Imatra) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suurimman osan urastaan I-divisioonassa edustaen Imatran Ketterää ja Saimaan Palloa, joista jälkimmäisessä Pekkala pelasi myös yhden SM-liigakauden (1985–1986). Hän pelasi myös useita ikäkausimaajoukkueiden arvokisoja. Ketterä on jäädyttänyt Pekkalan pelinumeron 9.
"Urheilulehden" toimituksen entisiä I-divisioonan pelaajia käsittelevässä analyysissä Pekkala mainitaan taitavaksi, nopeaksi, älyykkääksi ja herkkäkätiseksi, klassiseksi keskushyökkääjäksi. Häntä pidettiin yleisesti erittäin lupaavana pelaajana, jolla oli toimituksen mukaan rahkeita edetä urallaan NHL:ään asti, mutta Pekkala ei kuitenkaan siirtynyt perhesiteidensä vuoksi missään vaiheessa uraansa muualle kotiseudultaan Etelä-Karjalasta.
Ura.
Seuraura.
Pekkala on Imatran Ketterän kasvatti. Hän oli nostamassa kauden 1981–1982 päätteeksi seuran miesten joukkuetta II-divisioonasta I-divisioonaan. Pekkala oli kaudella 1983–1984 Ketterän paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+23=42, kuten myös kaudella 1984–1985 tehoilla 27+34=61, joilla hän jakoi I-divisioonan pistepörssin kahdeksannen sijan FoPSin Timo Sutisen kanssa.
Kaudeksi 1985–1986 Pekkala siirtyi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen. Hänen ainoaksi jäänyt SM-liigakautensa toi 35 runkosarjaottelussa tehot 10+15=25, joilla Pekkala jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aki Räisäsen ja Heikki Mälkiän kanssa. Pekkala jakoi myös liigan tulokkaiden syöttöpörssin voiton JyP HT:n Risto Kurkisen kanssa. SaiPa putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, jossa Pekkala oli kaudella 1986–1987 tehoilla 21+35=56 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tommi Takasen jälkeen.
Kolmen SaiPassa vietetyn vuoden jälkeen Pekkala palasi taas Ketterään. Hän oli kaudella 1990–1991 joukkueen toiseksi paras pistemies Jari Lippojoen jälkeen. Ketterä putosi kauden päätteeksi II-divisioonaan. Pekkala teki kaudella 1991–1992 35 runkosarjaottelussa hurjat tehot 40+76=116, joilla hän voitti koko II-divisioonan piste- ja syöttöpörssin. Pekkalan tehot ovat Ketterän seurahistorian yhden kauden piste- ja syöttöennätys. Häntä enemmän tehopisteitä yhden kauden aikana vuosina 1975–1999 toimineen II-divisioonan runkosarjassa ovat tehneet vain Pasi Sinikunnas ja Ján Jaško. Kaudella 1992–1993 Ketterä nousi takaisin I-divisioonaan. Pekkala lopetti pelaajauransa kevääseen 1993.
Maajoukkueura.
Pekkala pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia. Pekkala pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän voitti koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+11=13.
Pekkala edusti myös Suomen B-maajoukkuetta eli ns. "Sisu Teamia" Yhdysvalloissa pelatussa turnauksessa vuonna 1982, jolloin hän voitti pronssia.
Muuta.
Pekkalan isoveli Jari pelasi Josen kanssa Ketterässä.
Asuntopulan aikana

Asuntopulan aikana ("One Week", DVD-levityksessä suom. myös "Viikko rakennusmiehenä") on Buster Keatonin ohjaama lyhyt komediaelokuva vuodelta 1920.
Elokuva on valittu Yhdysvaltain Kongressin kirjaston Kansalliseen elokuvarekisteriin.
Jennifer Siekkinen

Jennifer Siekkinen on suomalainen endurokuljettaja. Hän on enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa. Siekkinen edustaa Jämsän Seudun Moottorikerhoa.
Saavutuksia.
2016
Annamaria Karikuusi

Annamaria Karikuusi (s. 26. tammikuuta 1999) on suomalainen endurokuljettaja. Hän on kaksinkertainen enduron euroopanmestari naisten joukkuekilpailussa. Karikuusi edustaa Mäntsälän Moottorikerhoa.
Saavutuksia.
2015
2016
Hyria (oppilaitos)

Hyria on Hyvinkäällä ja Riihimäellä toimiva, taustaorganisaatioltaan osakeyhtiömuotoinen koulutusorganisaatio (Hyria koulutus Oy), jonka yhteydessä annetaan sekä ammatillista perusopetusta (Hyria ammattiopisto) että aikuiskoulutusta (aikuisopisto).
Hyrian liikevaihto oli vuonna 2015 noin 41,2 miljoonaa euroa, josta ammattiopiston osuus oli 60,3 ja aikuisopiston 35,4 prosenttia.
Hyriassa ammatillista perustutkintoa opiskeli vuonna 2015 yhteensä 2 413 nuoriso-opiskelijaa (775 tutkintoa). Aikuiskoulutukseen osallistui (kurssitoiminta mukaanluettuna) samana vuonna 7 207 henkilöä (581 tutkintoa). Oppilaitosmuotoisesti ammatillista perustutkintoa opiskeli Hyriassa vuonna 2015 keskimäärin 2 936 opiskelijaa. Kaikkiaan Hyriassa opiskelee vuosittain noin 10 000 ihmistä.
Lost &amp; Found (1986–89)

Lost &amp; Found (1986–89) on The Kinks -yhtyeen 27. elokuuta 1991 Yhdysvalloissa julkaistu kokoelma-albumi. Levyn sisältö koostuu vuosina 1986–1989 levytetystä ja julkaistusta materiaalista, jolloin yhtye levytti MCA Recordsille.
Tears for Dolphy

Tears for Dolphy on yhdysvaltalaisen trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1964 julkaistu kolmas albumi. Vuonna 1993 levy julkaistiin CD:nä. Levyllä on kolme bonusraitaa 1. elokuuta 1964 nauhoituksista.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Pikku Jakenaron jätinkirkko

Pikku Jakenaron jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Saloisissa Mattilanperällä sijaitseva jätinkirkko. Sille on ehdotettu ajoitukseksi 2500 eaa., mikä tekee siitä kivikauden loppuun sijoittuvan kohteen.
Sijainti.
Jätinkirkko sijaitsee Raahen kirkosta noin 14 kilometriä kaakkoon Mattilanperällä Jylhänharjun itäpuolella. Kun poikkeaan Mattilanperän tieltä (yhdystie 18565) Kopsaan johtavalle tielle ja ajaa sitä 700 metriä pohjoiseen, kohtaa Pikku Jakenarossa harjun päällä jätinkirkon. Paikka on Jylhänharjun itäreunaa seuraava kapea harjanne, joka on muodostunut moreeniharjun päälle. Täällä harju laskee jyrkähkösti kohti itää.
Jätinkirkko.
Jätinkirkko on suorakaiteen muotoinen matala kivivalli, jonka ulkomitat ovat 30 metriä pitkä (Ridderstadin mukaan 33 metriä ) ja 16 metriä leveä. Rakennelman laskennallinen pinta-ala on silloin 480 neliömetriä (m²). Vallin korkeus on vain 30–80 senttimetriä, mutta se on yllättävän leveä. Sisäalueen pituus on 27 metriä ja leveys 4–6 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 2° (astetta) vastapäivään eli pohjoiseen. Kivivallissa on matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se sijaitsee jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 106° pohjoisesta vastapäivään eli lähes tarkalleen lännessä.
Kivivallin sisäpuolella on suoritettu arkeologinen kaivaus, jonka löytöinä saatiin talteen liuskeisestä kivestä tehtyjen esineiden kappaleita, kivi-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Muutama kvartsinkappale tulkittiin työkaluksi. Myös jätinkirkon vallien ulkopuolelta löytyi kvartsi-iskoksia.
Jos jätinkirkot ovat sijainneet aina merenrannassa, voidaan jääkauden jälkeisen maankohoamisen nopeudesta päätellä sen ikä. Raahen seudun rannansiirtymän kronologiassa jätinkirkon alarinne oli rantaa 3000–2500 eaa. Tämän perusteella jätinkirkolle on ehdotettu ajoitusta 2500 eaa.
Ympäristö.
Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa.
Tutkimuksia.
Vuonna 1986 suoritti Aulis Forss kohteessa arkeologisen kaivauksen. Seuraavina vuosina paikalla on käyty vain silmäilemässä paikkoja: vuonna 1994 oli tarkastus (Jaana Itäpalo), vuonna 1997 inventointi (Mika Sarkkinen) ja vuonna 2001 oli taas tarkastus (Pentti Koivunen).
Historiaa.
Tammikuussa 2001 kulki jätinkirkon läpi telaketjuilla liikkuva kaivuri. Sen kulku-uraa tasoitettiin vielä traktorilla. Jätinkirkon etelävallista tuhoutui 4 metriä leveä kohta ja sen itäisen vallin sisäosaan tuli myös vaurioita. Pohjoisvallista ei ole jäljellä paljoakaan alkuperäistä kiveystä.
Hoitaminen.
Läheisen Kettukankaan muinaisjäännösalueen hoitamisen tapaan myös Pikku Jakenaron jätinkirkon ja Hautakankaan alueita on hoidettu harvennushakkuilla.
Japp–Klingemann-reaktio

Japp–Klingemann-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen diatsoniumsuola reagoi diketonin tai β-ketohapon tai -esterin kanssa muodostaen hydratsonin. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran Francis Robert Japp ja Felix Klingemann vuonna 1888 ja reaktio on nimetty heidän mukaansa. Japp–Klingemann-reaktio on hyvin käytetty tapa valmistaa synteettisesti hyödyllisiä aromaattisia hydratsoneja.
Reagenssit ja mekanismi.
Japp–Klingemann-reaktio tapahtuu emäksisissä olosuhteissa kaikille aromaattisille diatsoniumsuoloille. Karbonyyliyhdisteenä käytetään tyypillisesti joko β-ketohappoa tai -esteriä. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa karbonyyliyhdisteestä muodostuu emäksisissä olosuhteissa enolaatti. Tämä nukleofiilinen enolaatti reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa additioreaktiolla muodostaen välivaiheena diatsoyhdisteen. Tämä diatsoyhdiste hydrolysoituu emäksisissä olosuhteissa tetraedrimäiseksi välivaiheeksi. Tämä välivahe on epästabiili ja hajoaa hydratsoniksi ja ketohappojen tapauksessa hiilidioksidiksi ja ketoestereiden tapauksessa karboksylaatti-ioniksi. 
Japp–Klingemann-reaktioissa muodostuvat aromaattiset hydratsonit ovat hyödyllisiä orgaanisen kemian lähtöaineita. Usein reaktiota seuraa Fischerin indolisynteesi, jossa hydratsoni reagoi väkevän rikkihapon kanssa indolijohdannaiseksi.
Florence Henderson

Florence Agnes Henderson (14. helmikuuta 1934 Dale, Indiana – 24. marraskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sitcom-näyttelijä, jonka tunnetuimpia rooleja oli äiti sarjassa "The Brady Bunch".
Henderson aloitti uransa Broadwaylla, jossa hän oli ensimmäisessä pääosassaan musikaalissa "Oklahoma!", ja sitten seurasivat "Sound of Music", "Kuningas ja minä" ja "South Pacific".
Marie Kondō

Marie Kondō (, s. 9. lokakuuta 1984 Tokio) on japanilainen ammattijärjestäjä ja kirjailija. Hänen "KonMari"-nimellä tunnettua kodintavaroiden järjestelymenetelmää käsittelevät elämänhallintaoppaansa ovat myyneet syksyyn 2016 mennessä yhteensä 6,5 miljoonaa kappaletta yli 40 kielellä.
Kondō perusti kodinjärjestelyn konsultointiyrityksensä 19-vuotiaana. "Time"-lehti valitsi hänet 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen listalleen vuonna 2015. Kondō on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Kondō kertoo saaneensa vaikutteita šintolaisuudesta.
Kondōn raivaus- ja järjestämismenetelmän periaatteena on, että kotiaan järjestelevä ihminen kysyy itseltään jokaisen esineen kohdalla ”tuottaako tämä esine minulle iloa”. Jos niin ei ole, hänen tulee luopua esineestä. Menetelmän kannattajien mukaan kodin tyhjentäminen turhasta tavarasta tällä tavalla johtaa pysyvään ja myönteiseen elämänmuutokseen myös mielen tasolla.
Kolmannen lapsensa syntymän jälkeen Kondō kertoi alkuvuodesta 2023, ettei enää pitänyt tärkeänä kotinsa pysyvää siistimistä. Hän sanoi arvostavansa enemmän lastensa kanssa viettämäänsä aikaa ja tavallaan luopuneensa jatkuvasta siistimisestä. Lausunnosta uutisoitiin ainakin läntisissä tiedotusvälineissä niin, että se päätyi otsikoihin niin Pohjois-Amerikassa kuin Euroopassakin.
Tempo massimo

Tempo massimo (”Täyttä vauhtia”) on vuonna 1934 valmistunut italialainen romanttinen komediaelokuva. Se on Mario Mattòlin ensimmäinen ohjaustyö. Elokuvan pääosia esittävät Carla Mignone alias Milly ja Vittorio De Sica.
Juoni.
Professori Giacomo Benti viettää tätinsä ja miespalvelijansa kanssa rauhallista elämää Comojärven rannalla sijaitsevassa huvilassaan. Eräänä päivänä professorin ollessa veneilemässä seurapiirikaunotar Dora Sandri on vähällä pudota hänen päälleen laskuvarjolla. Benti kutsuu Doran huvilalleen ja rakastuu häneen. Saadakseen rakastettunsa huomion hän ryhtyy harrastamaan urheilua, mikä johtaa erilaisiin kommelluksiin ja väärinkäsityksiin. Lopulta Benti päätyy Milanoon, jossa Dora on menossa naimisiin vain hänen rahoistaan kiinnostuneen Bob Huertan kanssa. Päästyään selville juonesta Benti ryntää kirkkoon, pysäyttää häät ja pakenee morsiamen kanssa paikalta.
Tuotanto.
Mario Mattòlin tuottama ja käsikirjoittama "Tempo massimo" on myös hänen ensimmäinen ohjaustyönsä. Alun perin sen ohjaajaksi oli ajateltu Carlo Ludovico Bragagliaa, joka vetäytyi projektista viime metreillä. Mattòlin tuottamissa revyissä esiintyneiden De Sican ja Millyn lisäksi siinä nähdään Anna Magnani toisessa elokuvaroolissaan.
"Tempo massimo" on välitön ja vauhdikas komedia, joka on tyyliltään paljon velkaa Mario Camerinin elokuville kuten "Kyllä miehet ovat roistoja" ("Gli uomini, che mascalzoni", 1932). Elokuva menestyi kaupallisesti hyvin ja sai myös positiivisia arvosteluja ohjauksesta ja näyttelijäsuorituksistaan.
Milly

Carolina Mignone (26. helmikuuta 1905 Alessandria – 22. syyskuuta 1980 Nepi), taiteilijanimeltään Milly, oli italialainen näyttelijä ja laulaja.
Revyynäyttelijänä työskennellyt Milly teki 1930-luvulla myös muutamia elokuvia. Hän muutti ennen toista maailmansotaa Yhdysvaltoihin, mutta palasi sodan jälkeen Italiaan ja työskenteli jälleen laulajana ja näyttelijänä.
The New Thing &amp; the Blue Thing

The New Thing &amp; the Blue Thing on yhdysvaltalaisen trumpetistin Ted Cursonin vuonna 1965 julkaistu albumi. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Psychework

Psychework on jyväskyläläinen melodista metallia esittävä yhtye. Yhtyeen esikoisalbumi ilmestyi Ranka Kustannuksen kautta syyskuussa 2016.
Historia.
Psycheworkin perustivat aiemmin Machine Meniin kuuluneet laulaja Antony Parviainen ja kitaristi J-V Hintikka. Yhtye sai alkunsa syksyllä 2012 Parviaisen sairastuttua leukemiaan, mistä hän ammensi uutta inspiraatiota musiikin tekemiseen. Keväällä 2013 kaksikko alkoi säveltää musiikkia Parviaisen sairausaikana kirjoittamien tekstien pohjalta.
Virallisesti Psychework esiteltiin marraskuussa 2015, ja tuolloiseen kokoonpanoon kuuluivat myös kitaristi Jere Kortelainen, basisti Ville Koskinen, kosketinsoittaja Otto Närhi ja Swallow the Sunissakin soittava rumpali Juuso Raatikainen. Yhtyeen ensiesiintyminen oli Jyväskylän Lutakossa 15. tammikuuta 2016.
Psycheworkin esikoisalbumi "The Dragon’s Year" ilmestyi Ranka Kustannuksen kautta 2. syyskuuta 2016. Se sijoittui 18:nneksi Suomen albumilistalla.
Bertil Poppius

Robert Bertil Poppius (28. heinäkuuta 1876 Kirkkonummi – 27. marraskuuta 1916 Kööpenhamina) oli suomalainen opettaja, filosofian tohtori ja hyönteistutkija.
Bertil Poppiuksen vanhemmat olivat varatuomari, hovineuvos Fredrik Wilhelm Poppius (1831–1889) ja Alexandra Antonia Sesemann (k. 1926). Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1912 ja filosofian tohtoriksi 1914.
Poppius oli Helsingin yliopiston eläinmuseossa amanuenssina 1900–1912 ja kustoksena vuodesta 1912 alkaen. Hän toimi myös luonnonhistorian opettajana Helsingin ruotsinkielisissä oppikouluissa 1901–1914.
Teoksia.
Nimellä "B. Poppius":
Theodor Charpentier

Theodor Charpentier (; 20. elokuuta 1874 Pietari – 30. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut tykistön kenraalimajuri.
Charpentierin vanhemmat olivat kenraalimajuri Fredrik Vilhelm Charpentier (1849–1918) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Dmitrieva (1853–1909). Hän kävi 1893–1896 Omskin kadettikoulua, 1. Paavalin sotakoulua Pietarissa sekä Konstantinin sotakoulua. Hän palveli sitten Turkestanin tykistöprikaatissa ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1899. Charpentier kävi 1900–1903 Mihailin tykistöakatemian kurssin ja hänet ylennettiin alikapteeniksi 1902. Hän palveli sitten Henkivartioväen 2. tykistöprikaatissa 1903–1910 ja Henkivartioväen 3. tykistöprikaatissa 1910–1912. Charpentier oli vuodesta 1912 Henkivartioväen 2. tykistöprikaatin 6. patterin päällikkönä. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1907 ja everstiksi 1910.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Charpentier komensi 2. tykistöprikaatin 6. patteria 1914–1916, 2. tykistöprikaatin mörssärijaosta 1916–1917 sekä viimeksi 204. tykistöprikaatia helmikuusta kesäkuuhun 1917. Hän erosi palveluksesta kenraalimajurina kesäkuussa 1917. 
Charpentier oleskeli Suomessa kesään 1918 saakka, jolloin hän liittyi Omskin alueella toimineeseen amiraali Aleksandr Koltšakin komentamaan valkoiseen armeijaan. Charpentier toimi sitten Venäjän sisällissodan aikana Koltšakin armeijassa raskaan tykistön komentajana sekä tykistön ylitarkastajana. Hän jäi 1920 bolševikkien vangiksi Koltšakin armeijan kärsittyä tappion, mutta pääsi vuonna 1922 Suomen kansalaisena vapaaksi ja palasi Suomeen. Charpentier oli 1920-luvulla yksi emigranttijärjestö Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) salaisen tiedusteluorganisaation Suomen-johtajista yhdessä kenraalimajuri Eugèn Högströmin kanssa. Charpentier kuului samanaikaisesti myös suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovia tukeneeseen kilpailevaan emigranttiliikkeeseen.
Theodor Charpentier oli naimisissa vuodesta 1918 Natalia Stepanovna Volkovan (1892–1954) kanssa.
Betsy DeVos

Elizabeth "Betsy" DeVos (s. 8. tammikuuta 1958) on yhdysvaltalainen poliitikko, yrittäjä, hyväntekijä ja koulutusaktivisti ja kotoisin Michiganista. Hänet nimitettiin Yhdysvaltain opetusministeriksi helmikuussa 2017.
Elämä.
Elisabeth DeVos, omaa sukua Prince, on kotoisin Michiganin Holland-nimisestä kaupungista. Hän on suorittanut bachelor-tutkinnon liiketalouden alalta ja opiskellut politiikan tutkimusta.
DeVos meni vuonna 1980 naimisiin Richard ”Dick” DeVos Jr.:n kanssa, joka on ollut ennen Betsy DeVosin ministerinuraa Yhdysvalloissa vaimoaan tunnetumpi. Aviomies on Amwayn perustajan poika ja omistaa osan isänsä yhtiöstä. Pariskunnalla on kaksi tytärtä ja poika. Amwayn perinnön takia DeVosit ovat miljardöörejä. Forbes-talouslehden mukaan perheen omaisuus on 5,1 miljardia dollaria. Aviomies on ollut ehdokkaana Michiganin kuvernööriksi. DeVos istuu monien yhtiöiden hallituksissa ja oli useita vuosia Michiganin republikaanien puheenjohtaja. Hän on myös useiden hyväntekeväisyysjärjestöjen johdossa.
Poliittiset mielipiteet.
DeVos kannattaa vanhempien oikeutta valita lastensa koulu vapaasti. Hän on puolisonsa kanssa tukenut miljoonilla dollareilla lobbaustyötä, jonka tavoitteena on muuttaa lainsäädäntöä niin, että yksityisiä kristillisiä kouluja voitaisiin tukea verovaroilla enemmän. DeVos on perustellut yksityiskoulujen suosimista sillä, että niiden luoma kilpailu parantaisi myös julkisia kouluja. Yhdysvalloissa asia on kiistanalainen, sillä seurauksena voi pikemminkin olla luokkaerojen kärjistyminen ja julkisten koulujen oppilaiden valikoitumisen entistä haastavammiksi. Molemmat DeVosit ovat kertoneet olevansa hyvin uskonnollisia ja sanoneet, että Betsyn kiinnostus ja motivaatio keskittyä koulutukseen kumpuaa häneen uskonnollisesta vakaumuksestaan.
Opetusministerinä.
DeVosin nimityksestä opetusministeriksi käytiin poikkeuksellisen tiukka äänestys. Senaatissa äänet menivät tasan 50-50, ja valinnan ratkaisi varapresidentti Mike Pence. Trump luonnehti Betsy DeVosia uudistajaksi. Nimitys oli Trumpin kiistanalaisimpia, sitä vastusti muun muassa opettajien ammattiliitto.
Salahuddin Abdul Aziz

Sulttaani Salahuddin Abdul Aziz (8. maaliskuuta 1926 Selangor – 21. marraskuuta 2001 Kuala Lumpur) oli Malesian kuningas ja Selangorin sulttaani. Hän toimi Malesian kuninkaana vuosina 1999–2001. Hän kuoli vuonna 2001 oltuaan maan kuninkaana kaksi ja puoli vuotta. Selangorin sulttaaniksi hän nousi isänsä Hisamuddinin kuoltua vuonna 1960.
Vehkoja

Vehkoja (aiemmin "Vehkaoja") on Hyvinkään kaupunginosa, joka sijaitsee vajaa kolme kilometriä kaupungin keskustasta (rautatieaseman seudulta) lounaaseen. Vehkoja rajoittuu lännessä Hyvinkäänkylään ja pohjoisessa Kruununpuistoon. Idässä naapureina ovat Hakalanmäki ja Mäkivehkoja; eteläpuolella on Kittelän kaupunginosa.
Kaupunginosan palveluihin kuuluvat muun muassa ruokakauppa, apteekki (Vehkojan apteekki), koulu (Vehkojan koulu ja Anttilan koulu), seurakuntakeskus ja päiväkoti.
Kaupunginosaa palvelee Hyvinkään rautatieaseman ja Hyvinkään sairaalan väliä kulkeva Hyvinkään paikallisliikenteen linja 1.
Viertola (Hyvinkää)

Viertola on Hyvinkään kaupunginosa, joka muodostaa Hyvinkään ydinkeskustan läntisen osan. Kaupunginosa kuuluu Hyvinkään vanhimpiin ja se kaavoitettiin jo vuonna 1922 Hyvinkään kaupungin ensimmäisessä yleiskaavassa. Viertolassa on lukuisia 1920- ja 1930-luvun puutaloja, mutta keskustan puoleisessa osassa Hangonsillassa myös uudempia kerrostaloja. Viertolan kaupunginosaa halkovat kaksi suurta katua, Uudenmaankatu ja Hyvinkäänkatu.
Viertolan palveluihin kuuluvat muun muassa päiväkoti, palloiluhalli ja urheilukenttä. Alle kilometrin päässä sijaitsevat muun muassa Hyvinkään rautatieasema, Hyvinkään lukio, Laurea-ammattikorkeakoulu, Suomen Rautatiemuseo sekä keskustan kaupat. 
Lähimmät paikallisliikenteen bussipysäkit (linja 1) sijaitsevat Uudenmaankadulla.
Death of a Clown

Death of a Clown on brittiläisen The Kinks -yhtyeen jäsenten Dave Daviesin ja Ray Daviesin kirjoittama musiikkikappale. Dave Davies julkaisi sen heinäkuussa 1967 ensimmäisenä soolosinglenään, jolloin se nousi Britannian Record Retailer -listan kolmanneksi. Lisäksi se julkaistiin The Kinksin samanvuotisella studioalbumilla "Something Else by The Kinks".
Tuotanto.
The Kinks soittaa ”Death of a Clownin” taustat. Lisäksi kappaleessa vierailevat kosketinsoittaja Nicky Hopkins sekä Ray Daviesin vaimo Rasa Davies, joka laulaa taustalaulua. Kappaleen monoversio kestää 3 minuuttia ja yhden sekunnin, ja stereoversio 3 minuuttia ja 12 sekuntia. Kappaleen intro keksittiin, kun Ray Davies soitti pianon jousia kuin harppua.
Vuonna 2011 Dave Davies kertoi Dave Davies: Kinkdom Come -dokumentissa, että laulu oli seurausta hänen tyytymättömyydestä omaan elämäänsä. Huolimatta siitä, että Daviesin elämään kuuluivat kuuluisuus, huumeet ja kauniit naiset, hän koki, että jotain puuttui. Tästä hän keksi kappaleen aiheeksi klovnin, joka saa ihmiset nauramaan, mutta on todellisuudessa itse surullinen.
Suomalainen lauluduo Pasi ja Pekka levytti kappaleesta vuonna 1972 Chrisse Johanssonin sanoittaman käännösversion ”Kuoleva klowni”.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Death of a Clown” -single julkaistiin Britanniassa 7. heinäkuuta ja Yhdysvalloissa 2. elokuuta 1967. Singlen B-puoli oli ”Love Me Till the Sun Shines”. Kappale nousi Britannian Record Retailer -listan kolmanneksi. Yhdysvalloissa se ei saavuttanut sijoitusta. Britannian lisäksi kappale nousi top 5:een Alankomaissa, Belgiassa ja Länsi-Saksassa.
The Wantons

The Wantons on Vaasassa vuonna 1963 perustettu rhythm and blues -yhtye, jonka nelivuotinen ura huipentui toimimiseen Jimi Hendrixin konsertin lämmittelijänä Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1967. The Wantonsin perustajajäseniä ovat Bengt Holm, Reino Kurki ja Krister Kulju. Yhtye keikkaili myös Ruotsissa ja olisi päässyt myös levyttämään, jos olisi suostunut laulamaan suomeksi. Yhtye piti 50-vuotisjuhlakonsertin Vaasan Strampenilla syyskuussa 2013.
Yhtyeen tarina alkoi, kun Bengt Holm, Reino Kurki ja Krister Kulju tapasivat rippileirillä 1963. Aluksi pojat harjoittelivat kitaroineen käyttäen vahvistimena Kurjen perheen putkiradiota. Kaikki hankkivat itselleen yhteensopivat farkut, bootsit, mustat poolopaidat ja nahkaliivit sekä punaiset Höfner-kitarat ja niille oikeat vahvistimet Reino Kurjen yrittäjäisän kustannuksella. Harjoituspaikkakin löytyi perheen leipomosta. Lopulta löytyi sotilassoittokunnassa kokemusta kerännyt rumpalikin, jolla oli punaiset rummut.
The Wantonsin tyylillisiä esikuvia olivat englantilaiset rhythm and blues -nimet kuten The Rolling Stones, The Yardbirds, The Animals, Van Morrison ja The Pretty Things. Yhtye sai paljon esiintymismahdollisuuksia, sillä 1960-luvun puolivälissä vaasalaiskouluilla järjestettiin tansseja lauantaisin, nuorisotalolla pidettiin bändikilpailuja ja torstaisin oli Popklubi. The Wantons oli ruotsinkielisen nuorison suosiossa ja kilpaileva The Slippers enemmän suomenkielisten mieleen.
The Wantons toimi aktiivisesti vuoteen 1967 asti, jolloin sen ura huipentui Jimi Hendrixin konsertin kolmannen lämmittelijän rooliin helsinkiläisten The Firstin ja New Joysin rinnalla. Vuonna 1983 aikuistuneet yhtyeen jäsenet kokosivat The Wantonsin uudelleen esiintyäkseen kerran ravintola Ernstissä. Senkin jälkeen yhtye esiintyi muutaman vuoden välein.
Ed Atkins

Ed Atkins (s. 1982) on brittiläinen taiteilija. Hän käyttää töissään monipuolisesti tekniikan suomia mahdollisuuksia: teräväpiirtotelevisioita, surround-ääniä ja digitaalista editointia.
Atkins on opiskellut kuvataidetta Lontoossa. Hän suoritti kandidaattitutkinnon Central Saint Martinsin taidekoulussa ja jatkoi maisteriksi Slade School of Fine Artissa.
Taiteilijan työnsä ohella Atkins luennoi Goldsmiths’ Collegessa Lontoossa.
Atkins oli yksi Helsingin Ars 17 -näyttelyn keskeisistä taiteilijoista. Hänen teoksensa täyttivät lähes kokonaisen kerroksen Kiasmassa.
BMW i8

BMW i8 on BMW:n vuosina 2014–2020 valmistama kaksiovinen coupé-mallinen Plug-in-hybridiauto. BMW i8:n virallinen myynti Suomessa alkoi marraskuussa 2015. Auto kiihtyy 0–100 km/h 4,4 sekunnissa. Auton huippunopeus on rajoitettu 250 km/h, mutta pelkällä sähkömoottorilla 120 km/h. Hybridiin sähkömoottori on sijoitettu auton etuosaan ja se tuottaa voimaa pelkästään etupyöriin. Taka-akselin eteen sijoitettu bensiinimoottori jakaa voimaa takapyöriin. Näiden kahden moottorin ansiosta auto on nelivetoinen. Auton toimintamatka pelkällä sähkömoottorilla on noin 35–40 kilometriä. Suomessa auton hinta oli noin 150 000 euroa veroineen.
BMW i8 oli ensimmäinen sarjavalmisteinen automalli, johon sai lisävarusteena laseriin perustuvat ajovalot.
BMW i8 autourheilussa.
BMW i8 toimi Formula E -sarjan virallisena turva-autona yhteistyössä Qualcomm-yhtiön kanssa
Reince Priebus

Reinhold Richard "Reince" Priebus [raɪns ˈpriːbəs] (s. 18. maaliskuuta 1972) on yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän oli Republikaanien kansallisen komitean puheenjohtaja kolmen kauden ajan, 2011–2016, ja Valkoisen talon kansliapäällikkö presidentti Donald Trumpin virkakauden ensimmäiset kuusi kuukautta heinäkuun 28. päivään 2017 saakka, jolloin hänen tilalleen nimitettiin kenraali John F. Kelly.
Priebus on tehnyt pitkän uran puoluetoiminnassa. Hän aloitti osavaltiotasolla. Hänen johtaessaan Wisconsinin republikaaneja puolue menestyi hyvin ja voitti uusia paikkoja liittovaltion alahuoneessa, sai enemmistön osavaltion parlamentissa ja kuvernöörin viran. Priebus on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Uskonnoltaan hän on ortodoksi.
Puoluetta repineen esivaalikamppailun jälkeen Priebus kehotti republikaaneja yhdistymään Donald Trumpin ehdokkuuden taakse. Marraskuussa 2016 Trump nimitti hänet Valkoisen talon kansliapäälliköksi 20.1.2017 alkaen.
Heinäkuun lopulla 2017 Donald Trump erotti Priebusin epäillen häntä Valkoisen talon henkilökunnasta peräisin olevista monista tietovuodoista lehdistölle. Juuri ennen erottamista Trumpin viikkoa aiemmin nimittämä uusi viestintäjohtaja Anthony Scaramucci kutsui uutta esimiestään Priebusia "The New Yorker" -lehdelle ”v***n vainoharhaiseksi skitsofreenikoksi”.
Kapteeni Sindbadin seikkailut

Kapteeni Sindbadin seikkailut (, myös "Captain Sinbad") on vuonna 1963 valmistunut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Byron Haskinin ohjaaman elokuvan sankaria Sindbadia esittää Guy Williams.
Juoni.
Muinaisessa Baristanissa kapteeni Sindbad rakastuu prinsessa Janaan, jota tavoittelee myös ilkeä tyranni El Kerim. Estääkseen tyrannin aikeet Sindbad lähtee etsimään hirviöiden vartioimaa norsunluutornia, jonne El Kerimin kuolemattomuuden salaisuus on piilotettu. Lopuksi sankari kukistaa tyrannin ja pelastaa prinsessan.
Tuotanto.
Kingin veljesten tuottama ja Metro-Goldwyn-Mayerin levittämä "Kapteeni Sindbadin seikkailut" on toteutettu laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä. Byron Haskinin ohjaama elokuva kuvattiin müncheniläisellä Bavarian studiolla, joka osoittautui teknisesti kovin vaatimattomaksi. Pääosaan palkattiin Zorro-televisiosarjasta tunnettu Guy Williams.
Elokuva on värikäs ja eksoottinen lasten toimintaseikkailu, joka on täynnä jännittäviä erikoistehosteita. Sen pohjalta suunniteltiin tv-sarjaa, jonka pilottijakso ei kuitenkaan herättänyt suurten yhtiöiden kiinnostusta.
Kingdom Hearts HD 2.8 Final Chapter Prologue

Kingdom Hearts HD 2.8 Final Chapter Prologue (tyyliteltynä Kingdom Hearts HD II.8 Final Chapter Prologue) on teräväpiirtokuvalla varustettu "Kingdom Hearts" -pelisarjan kokoelma, joka julkaistiin vuonna .
Kokoelma sisältää pelattavan osuuden pelistä "" sekä kaksi aivan uutta tarinaa. Ensimmäinen on elokuva "Kingdom Hearts χ Back Cover", joka perustuu selainpohjaiseen peliin "Kingdom Hearts χ" ja sisältää myös materiaalia, jota pelissä ei ollut. Toinen on "Kingdom Hearts 0.2: Birth by Sleep – A Fragmentary Passage", aivan uusi peli, joka sijoittuu "in" jälkeen ja jonka tarina esitetään Aquan näkökulmasta.
Guy Williams

Guy Williams (syntyjään "Armand Joseph Catalano", 14. tammikuuta 1924 New York – 30. huhtikuuta 1989 Buenos Aires) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Sisilialaiseen siirtolaisperheeseen syntynyt pitkä ja komea Williams opiskeli vähän aikaa sotilasakatemiassa ja työskenteli sitten valokuvamallina, elokuvien sivurooleissa ja televisiomainoksissa. 1950-luvun lopussa hän sai pääosan Disney-yhtiön Zorro-televisiosarjassa. Tehtyään 1960-luvun alussa pari elokuvaa Euroopassa Williams palasi Hollywoodiin, jossa hän esiintyi ensin "Bonanzassa" ja sittemmin "Matkalla avaruuteen" ("Lost in Space") -televisiosarjassa. Vetäydyttyään alalta Williams muutti 1970-luvulla Argentiinaan.
Hemiaminaalit

Hemiaminaalit eli karbinoliamiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa samaan hiiliatomiin on liittynyt sekä amino- että hydroksyyliryhmä. Hemiaminaalien tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R2C(OH)NR2. Hemiaminaalit ovat hemiasetaalien typpianalogeja.
Ominaisuudet ja valmistus.
Hemiaminaalit ovat suhteellisen pysymättömiä yhdisteitä ja rengasrakenteiset hemiaminaalit ovat avoketjuisia pysyvämpiä, mutta ovat silti kemiallisessa tasapainossa rengasrakenteisen hemiaminaalin ja avoketjuisen aminoaldehydin kanssa. Primääriset hemiaminaalit reagoivat erityisesti happamissa olosuhteissa muodostaen imiinejä. Sekundäärisistä amiineista muodostuneet hemiaminaalit ovat stibiilempia, mutta voivat muodostaa happamissa olosuhteissa enamiinin. Hemiaminaalit voivat reagoida eteenpäin amiinien kanssa aminaaleiksi.
Hemiaminaaleja valmistetaan aldehydien tai ketonien ja primääristen tai sekundääristen amiinien välisellä reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen amiini reagoi additioreaktiolla elektrofiilisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa. Molekyylinsisäinen protoninsiirto johtaa hemiaminaaliin.
Simo Kiviranta

Simo Kiviranta (28. marraskuuta 1936 Lavia – 29. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen rovasti ja teologian lisensiaatti.
Kiviranta pääsi ylioppilaaksi Kankaanpään lyseosta ja hän opiskeli sitten teologiaa Helsingin yliopistossa sekä suoritti teologian ja filosofian vaihto-opintoja Heidelbergin yliopistossa. Kiviranta valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1963 ja teologian lisensiaatiksi 1969. Hänet vihittiin papiksi 1964.
Kiviranta oli aluksi seurakuntapappina Länsi-Porin seurakunnassa ja Turun tuomiokirkkoseurakunnassa. Sen jälkeen hän oli Helsingin yliopiston uskonto- ja lähetystieteen laitoksen sekä ekumeenisen arkiston assistenttina ja systemaattisen teologian laitoksen ekumeniikan jaoston assistenttina vuosina 1966–1992.
Kiviranta toimi vuoden 1968 kirkolliskokouksen asettaman naispappeuden edellytyksiä tutkineen kirkon virkakomitean sihteerinä. Hän ei hyväksynyt naispappeutta ja oli keskeisesti mukana naispappeutta Suomen kirkossa vastustaneen Paavalin synodin syntymisessä. Kiviranta toimitti useita teologisia kirjoja ja käänsi Martti Lutherin tekstejä suomen kielelle. Viimeiset vuotensa hän oli naispappeusvastaisen Suomen Luther-säätiön puheenjohtajana.
Dichobunoidea

Dichobunoidea on hävinnyt yläheimo, johon kuuluivat ensimmäiset sorkkaeläimet. Niiden luokittelu on vielä epävarmaa ja muuttuu jatkuvasti. Yleensä yläheimo jaetaan neljään heimoon: Dichobunidae, Cebochoeridae, Mixtotheriidae ja Helohyidae. Ne elivät eoseenilta oligoseenille Aasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Lajeja olivat muun muassa "Diacodexis" ja "Messelobunodon".
Renault Alaskan

Renault Alaskan on Renault’n vuodesta 2017 lähtien valmistama lava-automalli, joka jakaa suuren osan tekniikastaan Nissan Navaran ja Mercedes-Benz X-sarjan kanssa. Alaskan on valmistajansa ensimmäinen malli luokassaan.
Alaskanin voimanlähteenä on 2,3-litrainen dCi-dieselmoottori, joka on saatavana 160- tai 190-hevosvoimaisena versiona. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai seitsemänportainen automaattivaihteisto.
Folke Husell

Folke Rune Husell (s. 16. lokakuuta 1945 Maarianhamina) on ahvenanmaalainen juristi, tietokirjailija ja Ålandsbankenin pääjohtaja vuosina 1987–2003.
Husell toimi vuosina 1977–1986 Ålandsbankenin lakiosaston johtajana ja nousi pankin johtokuntaan vuonna 1979. Vuonna 1986 hänet valittiin pankin toimitusjohtajaksi. Vuodesta 1987 hänen tittelinsä oli pääjohtaja. Hänen pääjohtajakaudellaan pankki laajeni voimakkaasti erityisesti avaamalla uusia konttoreita Suomen mannermaalle ja tarjoamalla Private banking -palveluja. Husellin kaudella vuonna 1991 Ålandsbanken selvisi Suomen pankkikriisistä ilman pankkitukea, jota valtaosa pankeista joutui ottamaan.
Husell irtisanoutui pääjohtajan tehtävästä vuonna 2003 johtokunnan kanssa syntyneiden näkemyserojen takia.
Eläkepäivillään Husell on julkaissut omakustanteena matematiikan ja fysiikan aloille sijoittuvia tietokirjoja, jotka käsittelevät muun muassa hänen omia teorioitaan maailman synnystä.
Flip Top

Flip Top on yhdysvaltalaisen trumpetistin Ted Cursonin vuonna 1977 julkaistu albumi. Levyn A–puoli on studiolevy ja B–puoli on nauhoitettu seitsemänsillä Jazz Festivaalella, Ljubljanassa, Jugoslaviassa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Rovan junaonnettomuus

Rovan junaonnettomuus tapahtui Oulu-Kontiomäki-radalla Muhoksella lähellä Rovan pysäkkiä 9. lokakuuta 1956. Ouluun selluloosalastissa matkalla ollut tavarajuna T6807 ja Oulun suunnasta tullut sepeli- ja umpitavaravaunuista koostunut sorajuna numero 6822 törmäsivät toisiinsa Rovan pysäkin ja Kärnän tasoylikäytävän välisellä rataosuudella lähellä Rovan mutkaa. Molempien junien lämmittäjät ehtivät hypätä pois vetureista. Törmäyksessä kuoli toisen junan veturinkuljettaja, ja lämmittäjät ja toinen veturinkuljettaja saivat ruhjevammoja. Romuttuneet veturit jäivät raiteelle tavaravaunujen sinkoillessa ratapenkalle.
Onnettomuden syynä oli se, että tavarajunan kuljettaja ei ollut tietoinen tapahtuneesta aikataulumuutoksesta. Tavarajunan T6807 vuonna 1917 valmistunut veturi Tv2 624 hylättiin, sorajunan vuonna 1949 valmistunut veturi Tk3 1148 sen sijaan palasi liikenteeseen kunnostuksen jälkeen, ja se on nykyisin museoveturina Rovaniemellä.
Grigori Petrovski

Grigori Ivanovitš Petrovski (, ; 4. helmikuuta 1878 Petšenihy – 9. tammikuuta 1958 Moskova) oli ukrainalaissyntyinen poliitikko Neuvostoliitossa.
Ukrainalaisesta syntyperästään huolimatta Petrovski piti itseään kansainvälisenä ihmisenä ja vastusti ukrainalaisnationalismia. Kun bolševikit murskasivat lyhytikäisen Ukrainan kansantasavallan (1917–1919), Petrovski taisteli bolševikkien joukoissa. Hänestä tuli Venäjän neuvostotasavallan sisäministeri. Vuonna 1919 hän palasi Ukrainaan ja toimi siellä neuvostotasavallan pääministerinä vuoteen 1938 asti. Petrovski oli Stalinin läheinen liittolainen. Ukrainassa häntä pidetään yhtenä pääsyyllisenä Holodomorina tunnettuun nälänhätään 1930-luvulla.
Neuvostoliiton keskushallinnossa Petrovski oli Ukrainan edustaja toimeenpanevassa keskuskomiteassa 1922–1938, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon varajäsen 1926–1938 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston varapuheenjohtaja 1938–1939.
Petrovskin poika Leonid Petrovski oli kenraaliluutnantti, joka kaatui Puna-armeijan joukoissa vuonna 1941.
Nykyinen Dnipron kaupunki oli nimeltään Dnipropetrovsk vuosina 1928–2016 Petrovskin kunniaksi.
Vladimir Karelin

Vladimir Karelin (1891–1938) oli venäläinen poliitikko ja vallankumousjohtaja. Hän oli valtion kiinteistöistä vastaava kansankomissaari vuodesta 1917. Karelin osallistui Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin. Hän oli tyytymätön lopputulokseen ja erosi komissaarin virasta. Tšeka pidätti hänet vuonna 1919, ja vapauttamisensa jälkeen hän muutti ulkomaille.. Hän kuitenkin palasi Neuvostoliittoon.
Karelin pidätettiin 26. syyskuuta 1937 ja maaliskuussa 1938 hän oli todistajana Moskovan kolmannessa näytösoikeudenkäynnissä. Hänelle annettiin kuolemantuomio 22. syyskuuta 1938 ja teloitettiin ampumalla saman päivän aikana.
Uuden Musiikin Kilpailu 2012

Uuden Musiikin Kilpailu 2012 (UMK 2012) järjestettiin 25. helmikuuta 2012. Kilpailun voitti Pernilla Karlsson kappaleellaan ”När jag blundar”. Kilpailu oli järjestyksessään ensimmäinen "Uuden Musiikin Kilpailu".
Säännöt.
Vuonna 2012 "Uuden Musiikin Kilpailun" säännöt olivat seuraavat:
Formaatti.
Vuoden 2012 esiraadin jäseniä olivat Jorma Hietamäki (Yle Radio Suomi), Jaako Hurme (Bassoradio), Johan Lindroos (Yle X3M) Sami Häikiö (Music Export Finland), Anna Laine (Radio Helsinki), Pekka Laine (Yle Kulttuuri), Tarja Närhi (Yle Kulttuuri), Tomi Saarinen (YleX), Noora Santavuori (YleX), Susanna Vainiola (Yle Kulttuuri) ja Wallu Valpio (Hitlantis).
Ilmoittautuminen vuoden 2012 "Uuden Musiikin Kilpailuun" käynnistyi 15. elokuuta 2011 ja päättyi syyskuun lopussa. Määräaikaan mennessä ilmoittautumisia saapui 540 kappaletta, joista esiraati valitsi jatkoon 40 parasta kappaletta.
"Uuden Musiikin Kilpailua" alettiin esittää televisiossa tammikuussa 2012. Ohjelma lähetettiin Yle TV2:lla ja Yle HD:lla perjantaisin klo 21.00 27. tammikuuta 2012 – 24. helmikuuta 2012. Esiraadin ja tuomariston valintojen, koesoiton ja klubikeikkojen jälkeen kilpailijat etenivät 25. helmikuuta Helsingin jäähallissa järjestettyyn finaaliin. Kilpailun voittaja edusti Suomea Euroviisuissa 2012.
Kilpailun kulku.
Finaali (25. helmikuuta).
Finaalia seurasi keskimäärin 452 000 televisionkatsojaa.
Uuden Musiikin Kilpailu 2013

Uuden Musiikin Kilpailu 2013 (UMK 2013) järjestettiin 17. tammikuuta – 9. helmikuuta 2013. Kilpailun voitti Krista Siegfrids kappaleellaan ”Marry Me”. Kilpailu oli järjestyksessään toinen "Uuden Musiikin Kilpailu".
Formaatti.
Kilpailuun osallistui 12 avoimen haun kautta mukaan päässyttä laulajaa/yhtyettä jotka jaettiin kahteen karsintaan. Kummastakin karsinnasta valittiin neljä parasta suoraan finaaliin, ja pudotettiin kaksi kappaletta. Loput kuusi kappaletta kilpailivat semifinaalissa, josta finaaliin eteni neljä parasta. Espoon Barona Areenalla pidetyssä finaalissa voittaja valittiin 50 prosentin yleisöäänillä ja 50 prosentin tuomaristonäänillä. Tuomaristoon kuuluivat Toni Wirtanen, Redrama, Aija Puurtinen ja Tomi Saarinen. Parhaimman yhteistuloksen saanut voitti kilpailun ja edusti Suomea Euroviisuissa 2013.
Nordisk Panorama

Nordisk Panorama () on pohjoismainen lyhyt- ja dokumenttielokuvien festivaali, jota on järjestetty vuosittain syyskuussa vuodesta 1990 alkaen. Ensimmäiset parikymmentä vuotta festivaali järjestettiin vaihtuvissa kaupungeissa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Suomessa ja Islannissa, mutta vuodesta 2013 alkaen tapahtumapaikkana on ollut Ruotsin Malmö, jossa festivaalia järjestävät Malmön kaupunki ja alueellinen elokuvakomissio Film i Skåne.
Festivaalit vuosittain.
1990 Grimstad.
Etelä-Norjan Grimstadissa pidetyn ensimmäisen Nordisk Panoraman järjesti vapaiden elokuvantekijöiden muodostama Nordisk Filmkontakt -järjestö.
1991 Aarhus.
Tanskan Århusissa (nyk. Aarhus) pidetyillä toisilla elokuvajuhlilla palkittiin muun muassa Roy Andersson ("Härlig är jorden"), Marja Pensala ("Pimeys") ja Paul-Anders Simma ("Let’s Dance").
1992 Vaasa.
Vaasassa järjestetyillä kolmansilla Nordisk Panorama -festivaaleilla nähtiin kilpailusarjan lisäksi muun muassa Stefan Jarlin retrospektiivisarja. Pääpalkinnolla palkittuja olivat ruotsalaiset dokumentaristi Lars Westman ("Se döden") ja animaattori Cesar Galindo (”Viisi minuuttia Amerikan sieluille”).
1993 Kristianstad.
Ruotsin Kristianstadissa pidetyillä juhlilla suomalaiset menestyivät erinomaisesti. Palkinnon saivat Markku Pölönen ("Onnen maa", paras lyhytelokuva), Kiti Luostarinen ("Sanokaa mitä näitte", paras dokumentti) ja John Webster ("Pölynimurikauppiaat", yleisöpalkinto).
1994 Reykjavik.
Reykjavikissa vuonna 1994 Thomas Vinterberg sai sekä lyhytelokuva- että yleisöpalkinnon elokuvastaan "Poika, joka kulki takaperin". Kunniamaininnan saivat muun muassa Esa Illi ("Kili-Kali") ja Katariina Lillqvist ("Kamarihaikara").
1994 Bergen.
Norjan Bergenissä pääpalkinnon saivat norjalaiset Joachim Solum ja Thomas Lien ("Syvyyden yksinäisyys") sekä ruotsalaiset Fredrik von Krusenstjerna ("Förräderi") ja Reza Parsa ("Gränsen").
Westfälische dachsbracke

Westfälische dachsbracke ("westfaleninmäyräajokoira"), jota kutsutaan toisinaan englanniksi ja ranskaksi "westfaleninbassetiksi" (, ) on saksalainen koirarotu. Se on muunnos saksanajokoirasta (Deutsche Bracke) ja kuuluu FCI-roturyhmään 6.
Ulkonäkö.
Westfälische dachsbracke on melko pitkänomainen, matalaraajainen ja vahvarakenteinen metsästyskoira. Rodun säkäkorkeus on 30–38 senttimetriä.
Karvapeite on karkeaa ja tiheää. Väritys vaihtelee punaisesta keltaiseen manttelikuviolla. Päässä on valkoinen otsajuova. Kuono ja kaulus ovat valkoisia. Valkoista karvaa on myös rinnassa, vatsassa ja hännänpäässä. Suklaanruskea väri luetaan virheeksi.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, ystävällinen, rauhallinen, sopeutuvainen ja tottelevainen, ja sillä on tarkka hajuaisti.
Alkuperä.
Rotu syntyi 1800-luvun loppupuolella, kun saksanajokoiraa risteytettiin steinbracken kanssa tavoitteena luoda rotu, joka sopi paremmin muuttuneisiin metsästyssääntöihin. Toisten lähteiden mukaan sen jalostukseen olisi käytetty saksalaisia ajokoiria ja mäyräkoiraa.
Nikon F

Nikon F oli yksisilmäinen peilikamera jonka Nikon julkisti huhtikuussa 1959 ja jota tuotettiin lokakuuhun 1973 asti.
Nikon F oli ensimmäinen 35 mm filmiä käyttävä kamera, joka nousi suosioon ammattilaisvalokuvaajien ja lehtikuvaajien keskuudessa. Se tuli tunnetuksi esimerkiksi Vietnamin sotaa kuvanneiden journalistien työkaluna.
Nikon F oli merkittävä kamera Nikonin tuotteiden historiassa, koska kamerassa käytettävä objektiivin kiinnitysbajonetti, Nikon F-mount, on pieniä muutoksia lukuun ottamatta yhä käytössä Nikonin digitaalisissa ja filmiä käyttävissä SLR-kameroissa (mukaan lukien F6, joka oli vuonna 2019 maailman ainoa enää valmistettu filmijärjestelmäkamera). Nikonin valmistamissa peilittömissä järjestelmäkameroissa on vuodesta 2018 käytetty uutta kiinnitysbajonettia, Nikon Z-mount, johon useimmat F-tyypin linssit voidaan kiinnittää FTZ-adapterin avulla.
Veriveljet (vuoden 1962 elokuva)

Veriveljet (, ”Syrakusan tyranni”; , ”Damon ja Pythias”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Curtis Bernhardt. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalaiset Guy Williams ja Don Burnett.
Juoni.
Eletään vuotta 400 eaa. Ateenalainen Pythias on lähetetty Syrakusaan hakemaan pythagoralaisuuden opettajaa Arkanosta kotikaupunkinsa hallitsijaksi. Syrakusassa Pythias tutustuu seikkailija Damoniin, joka ensin pettää hänet, mutta myöhemmin auttaa Arkanoon pakoon. Pythiaan jouduttua tyranni Dionysioksen vangiksi Damon tarjoutuu hänen tilalleen, jotta Pythias pääsee Ateenaan tapaamaan raskaana olevaa vaimoaan. Juuri ennen Damonin teloitusta Pythias palaa Syrakusaan pelastamaan ystävänsä. Miesten välisestä ystävyydestä liikuttuneet kaupunkilaiset pakottavat Dionysioksen säästämään molempien hengen.
Tuotanto.
Amerikkalaisrahoitteinen "Veriveljet" on kuvattu väri- ja laajakangastekniikalla Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa nähdään Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset, Tolfan laakso, Gaetan kalliot ja Terracinan merenranta. Ohjaajaksi palkattiin Hollywoodissa työskennellyt Curtis Bernhardt ja pääosiin Disney-yhtiön Zorroa näytellyt Guy Williams sekä "Northwest Passage" -sarjasta tunnettu Don Burnett. Muu näyttelijäkunta ja tuotantoryhmä koostui etupäässä italialaisista. Eräät lähteet mainitsevat italiankielisen version ohjaajaksi Alberto Cardonen, mutta todennäköisesti hän työskenteli vain Bernhardtin apuohjaajana.
Antiikin legendaan perustuva elokuva on hyvin toteutettu, mutta hieman vaisu ja kovin vakavahenkinen peplum-seikkailu. Sen kohokohtia ovat Williamsin esittämä sympaattinen roisto ja hevosvaljakon vauhdikas takaa-ajo.
Linnakallio

Linnakallio voi tarkoittaa seuraavia:
Iselin Solheim

Iselin Løken Solheim (s. 20. kesäkuuta 1990) on norjalainen poplaulaja-lauluntekijä, jonka kappaleissa on elementtejä kansanmusiikista ja elektronisesta musiikista.
Ura.
Iselin syntyi Naustdalissa, Norjan Sognin ja Fjordanen läänissä. Hän kiinnostui laulamisesta jo nuoressa iässä. Vuonna 2009 Solheim aloitti opinnot Skiringssal Folkehøgskulessa, jossa hän opiskeli pääasiassa musiikkia. Sen jälkeen hän alkoi kirjoittaa omia kappaleitaan. Vuonna 2010 Solheim alkoi opiskella populaarimusiikkia ja musiikkiteknologiaa Liverpoolin Institute for Performing Arts:issa. Opintojensa aikana hän aloitti uusia projekteja, kehitti ääntään ja kypsyi niin artistina kuin esiintyjänäkin.
Palattuaan takaisin Norjaan Solheim julkaisi debyyttikappaleensa ”What's Happening”:in. Kappale sai hyvän vastaanoton: sitä soitettiin paljon radiossa ja Norjan kansallinen radioasema Radio Norge nimesi sen ”Viikon kappaleeksi”. Levy-yhtiö BISI Music myös värväsi hänet välittömästi riveihinsä kuultuaan kappaleen. Seuraavalla kappaleellaan ”The Wizard of Us” Solheim merkitsi tiukasti paikkansa pohjoismaisen musiikin saralla.
Solheim myös laulaa Alan Walkerin EDM-kappaleilla ”Faded” (2015) ja ”Sing Me to Sleep” (2016).
Tällä hetkellä Solheim asuu Oslossa.
Antti Karisto

Antti Karisto (s. noin 3. elokuuta 1951 ) on suomalainen sosiaalipoliitikan tutkija ja valtiotieteiden tohtori, joka työskenteli vuosina 2002-2017 Helsingin yliopiston sosiaaligerontologian professorina. 
Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori ja luonnontieteiden kandidaatti.
Hänen suomenkielinen, sosiaalipolitiikan alaan kuuluva väitöskirjansa Helsingin yliopistolle (1984) oli otsikoitu "Hyvinvointi ja sairauden ongelma : Suomea ja muita Pohjoismaita vertaileva tutkimus sairastavuuden väestöryhmittäisistä eroista ja sairaudesta hyvinvoinnin vajeena". 
Hän on tutkinut laajasti eri yhteiskuntatieteitä kaupunkikulttuurista sosiaaligerontologiaan. Hän on myös yksi sosiaalipolitiikan tenttikirjan "Matkalla nykyaikaan" kirjoittajista.
Sosiaaligerontologia

Sosiaaligerontologia on yhteiskuntatieteisiin kuuluva tieteenala, jossa tutkitaan väestön ikääntymistä yhteiskunnallisena, sosiaalisena ja kulttuurisena ilmiönä. 
Tärkeitä osa-alueita sosiaaligerontologiassa ovat väestön ikääntyminen, erityisesti ikäihmisten elämänlaatu ja voimavarat, vanhuspolitiikka, vanhustyö ja palvelujen laatu, tulevaisuuden muutostrendit sekä sosiaaligerontologinen tutkimus. 
Suomalaisia sosiaaligerontologeja ovat muun muassa Helsingin yliopiston professori Antti Karisto ja Lapin yliopiston professori Heli Valokivi, samoin kuin jo eläköitynyt Tampereen yliopistossa ja Jyväskylän yliopistossa professorina toiminut Jyrki Jyrkämä.
Calasca-Castiglione

Calasca-Castiglione on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. 
Calasca-Castiglionen naapurikunnat ovat Antrona Schieranco, Bannio Anzino, Borgomezzavalle, Pallanzeno, Piedimulera, Pieve Vergonte, Rimella, Valstrona ja Vanzone con San Carlo.
Usko huomispäivään

Usko huomispäivään ("Watch on the Rhine") on Herman Shumlinin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Se perustuu Lillian Hellmanin näytelmään vuodelta 1941, joka tunnetaan suomeksi nimellä "Vartio Reinillä". Näytelmän sovitti elokuvaksi Dashiell Hammett.
Juoni.
Näytelmän ja elokuvan alkuperäisnimi tulee saksalaisesta patrioottisesta laulusta ”Die Wacht am Rhein”. Tarinassa natsi-Saksasta Yhdysvaltoihin paennut saksalais-amerikkalainen pariskunta (Paul Lukas ja Bette Davis) teini-ikäisine lapsineen aikoo auttaa Saksan vastarintaliikkeen toimintaa Yhdysvalloista käsin, mutta heidän suunnitelmansa paljastuu ja he joutuvat kiristyksen uhriksi. Perheen isä tappaa kiristäjän ja joutuu pakenemaan Yhdysvalloista takaisin Eurooppaan. Hänestä ei kuulu kuukausiin mitään, ja lopulta perheen 18 vuotta täyttävä poika haluaa lähteä isää etsimään. Äiti epäröi, koska pelkää menettäneensä miehensä ja menettävänsä myös poikansa.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Paul Lukas sai miespääosastaan Oscarin ja Golden Globen. Sen lisäksi elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: parhaasta elokuvasta, parhaasta käsikirjoituksesta (Hammett) ja parhaasta naissivuosasta Lucile Watson. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.