tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Téméraire (1782)

Téméraire oli Ranskan laivaston vuonna 1782 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1782. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1782 ja otettiin palvelukseen heinäkuussa 1783.
Palvelus.
Alus osallistui 1. kesäkuuta 1794 käytyyn Ushantin toiseen taisteluun ( ja tai "Combat de Prairial"), jossa se taisteli "HMS Russelia" vastaan.
Alus osallistui joulukuusta 1794 helmikuuhun 1795 käytyihin sotatoimiin Biskajanlahdella (). Alus kuitenkin sai vuodon sauman auettua yöllä 30.-31. joulukuuta, ja se joutui palaamaan St. Maloon. Vuodesta 1798 alus oli korjaamattomana, ja se olisi pitänyt huoltaa tai hävittää. Vuonna 1802 alus todettiin korjauskelvottomaksi, ja se romutettiin seuraavana vuonna.
Audacieux (1784)

Audacieux oli Ranskan laivaston vuonna 1784 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. helmikuuta 1782 Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 8. heinäkuuta 1784. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1784 ja otettiin palvelukseen 1785.
Palvelus.
Vuodesta 1791 alus oli palveluksesta poistettuna Lorientissa, kunnes se palautettiin palvelukseen 1793. Vuonna 1794 alus osallistui "Révolutionnairen" nostoon. Alus menetti mastonsa toisessa Ushantin taistelussa.
Alus romutettiin vuonna 1803.
Superbe (1784)

Superbe oli Ranskan laivaston vuonna 1784 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1782. Se laskettiin vesille 11. marraskuuta 1784 ja otettiin palvelukseen 1785.
Palvelus.
Alus osallistui joulukuussa 1794 alkaneeseen Ranskan laivaston Biskajanlahden operaatioon (), jota johti amiraali Villaret Joyeuse. Alus sai myrskyssä vuodon ja upposi 30. tammikuuta 1795.
Généreux (1785)

Généreux oli Ranskan laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1782. Alus laskettiin vesille joko 21. kesäkuuta tai heinäkuussa 1785 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lokakuussa.
Palvelus.
Elokuussa 1798 alus osallistui päällikkönsä Louis Jean-Nicolas Lejoillen alaisuudessa Abukirin taisteluun, jossa se oli toinen selviytyneistä "Guillaume Tellin" kanssa.
Se kohtasi 18. elokuuta 50-tykkisen Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Leanderin", jonka se valtasi pitkällisen taistelun päätteeksi. Taistelussa "Généreux'n" miehistöstä sai surmansa noin 100 ja haavoittui 180 miestä.
Maaliskuussa 1799 alus suojasi saattueen Korfulle. Matkalla aluksen päällikkö Lejoille päätti tulittaa Brindisiä. Lejoille sai taistelussa surmansa, jolloin luutnantti Claude Touffet otti aluksen päällikkyyden. Kaupunki antautui 3. maaliskuuta kaksituntisen laukaustenvaihdon jälkeen.
Alus lähti päällikkönsä Renaudinin johdolla 6. helmikuuta 1800 Toulonista johtaen kontra-amiraali Jean-Baptiste Perréen johtamaa laivuetta, johon kuuluivat "Généreux'n" lisäksi fregatti "Badine" ja korvetit "Pareille" ja "Fauvette" sekä flöitti "Ville de Marseille". Aamulla 18. helmikuuta kuninkaallinen laivasto hyökkäsi laivueen kimppuun Lampedusan saaren edustalla. Seuranneessa taistelussa Perrée sai surmansa, mutta "Généreux'n" tulen suojaamana laivueen muut alukset pääsivät pakoon. "Généreux'n" antautuminen päätti taistelun.
HMS Généreux.
Alus liitettiin kuninkaalliseen laivastoon nimellä "HMS Généreux". Se oli 1801 Minorcalla, kun alukselle pakko-otettiin "HMS Walmesleyn" miehistöä. Alus kohtasi Espanjan laivaston aluksia ja määrättiin jatkamaan matkaansa Egyptiin. Myrsky esti matkan, joten alus partioi nykyisen Libyan rannikolla. Osallistuttuaan tuloksettomaan hyökkäykseen Elballe alus lähti rauhan solmimisen jälkeen Minorcalta Spitheadiin, jonne se saapui 27. heinäkuuta 1802.
Alus romutettiin 1816.
P. F. Sloan

P. F. Sloan, oik. "Philip Schlein" (18. syyskuuta 1945 New York, Yhdysvallat – 15. marraskuuta 2015 Los Angeles, Yhdysvallat), oli yhdysvaltalainen laulaja ja laulunsanoittaja. Hän aloitti laulajanuransa 14-vuotiaana singlellä. Ensimmäisen albuminsa hän teki Steve Barrin kanssa pari vuotta myöhemmin perustamanaan duona The Fantastic Paggys, mutta duo toimi usealla muullakin nimellä. Hänen ensimmäinen menestyksensä sanoittajana oli aikakauden protestimielialoja ennakoinut kappale "The Eve of Destruction", jonka hän oli tehnyt mielessään yhtye The Byrds. Byrds ei kuitenkaan kelpuuttanut sitä, ja sen levytti Barry McGuire tunnetuin seurauksin: levyä myytiin miljoonia. Hän julkaisi neljä soololevyjä 1965–1972, jotka eivät kuitenkaan olleet myyntimenestyksiä.
Sloan kirjoitti vuonna 2014 ilmestyneet muistelmat "What's Exactly The Matter With Me?", jossa hän kertoo alalla kokemistaan ongelmista, kuten ajojahdista ja riistosopimuksista. Hän kärsi mielenterveysongelmista ja joutui 1970-luvulla psykiatriseen hoitoon, jossa ei kuitenkaan uskottu siviilinimellä Philip Schleinina hoitoon tullutta miestä tunnetuksi tähdeksi. Jimmy Webb teki hänestä vuonna 1970 kappaleen "P. F. Sloan".
Achille (1803)

Achille oli Ranskan laivaston vuonna 1803 vesillelaskettu Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1802. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1804 ja liitettiin laivastoon 28. tammikuuta 1805. Alus valmistui helmikuussa.
Palvelus.
Alus purjehti 20. lokakuuta päällikkönään Louis Gabriel Deniéport hieman ennen Trafalgarin taistelua, jossa se kuului Villeneuven komentamaan ranskalais-espanjalaiseen laivastoon. Aluksen tähystäjä havaitsi lähestyvän Nelsonin johtaman Britannian kuninkaallisen laivaston. Seuraavana päivänä käydyssä taistelussa alus kohtasi "Aiglen", "Neptunen" ja "Fougueux'n" kanssa Nelsonin suojanpuoleisen jonon toisen aluksen "HMS Belleislen". Taistelussa brittialus menetti mastonsa, minkä seurauksena se menetti ohjattavuutensa sekä pääosin taistelukykynsä purjeiden peittäessä tykkimiesten näkyvyyden. Alus ei kuitenkaan antautunut.
"San Ildefonson" antauduttua "HMS Defencelle" Deniéport käytti tuulenvirettä hyväkseen pyrkien täyttämään antautuneen aluksen jättämän aukon linjassa. Alus joutui kuitenkin "HMS Defiancen" ja "HMS Dreadnoughtin" väliin menettäen mastonsa. Alus menetti seuranneessa taistelussa kaikki upseerinsa ja oli hitaasti uppoamassa. Siitä huolimatta se kykeni tulellaan katkaisemaan "Dreadnoughtin" pää- ja etumastot. "HMS Princen" liityttyä taisteluun syttyi "Achillen" mesaanimastossa tulipalo. Seuraava brittien yhteislaukaus kaatoi kannelle palavan päämaston sytyttäen aluksen ilmiliekkeihin. "Princen" miehistö pelasti 158 ranskalaisaluksen eloonjäänyttä merestä. Tulen saavuttaessa ruutivaraston alus räjähti vieden mukanaan 480 miehistönjäsentä.
America (1788)

America oli Ranskan laivaston vuonna 1788 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin 1787. Se laskettiin vesille 21. toukokuuta 1788 ja otettiin palvelukseen 1789.
Palvelus.
Alus osallistui 1. kesäkuuta 1794 toiseen Ushantin taisteluun, jossa sen valtasi "HMS Leviathan". Amiraliteetti nimesi aluksen "HMS Impétueux'ksi", koska laivastossa oli jo "HMS America".
Aluksen päällikkyyden vastaanotti 5. lokakuuta 1796 John Willet Payne. Huollon jälkeen alus siirtyi 11. lokakuuta Portsmouthista Spitheadiin jatkamaan varustamista. Se aloitti palveluksensa Kanaalissa 28. lokakuuta ja palasi Spitheadiin 1. tammikuuta 1797. Payne menetti päällikkyyden heikon terveytensä vuoksi, jolloin uudeksi päälliköksi tuli Sampson Edwards ja edelleen 1. maaliskuuta 1799 Sir Edward Pellew.
Maaliskuussa osa miehistöstä nousi kapinaan. Merijalkaväen osaston pysyessä kuitenkin päällikölle uskollisena sai Pellew kukistettua kapinan. Kolme kapinoitsijaa hirtettiin ja kuutta muuta kierrätettiin laivaston aluksilla, kunnes heidät sijoitettiin muualle.
Alus osallistui 4. kesäkuuta 1800 Quiberoninlahden taisteluun. Se osallistui Napoleonin sotiin ja romutettiin vuonna 1813.
Apollon (1788)

Apollon oli Ranskan laivaston vuonna 1788 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1787. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1788 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Vuodesta 1791 alus oli Saint Dominiquella, mistä se palasi 1793. Toulonin saarron aikana aluksen päällikkö Imbert sopi kaupungin antautumisesta "HMS Victoryllä" amiraali Hoodin kanssa. Alus nimettiin helmikuussa 1794 "Gaspariniksi". Piirityksen jälkeen alus kuljetti 1 500 vallankumousvastaista vankia Rochefortiin, missä pääosa vangeista teloitettiin.
Alus osallistui toiseen Ushantin taisteluun sekä Biskajanlahdella toteutettuun operaatioon. Aluksen nimi palautettiin 16. toukokuuta 1795 "Apolloniksi", kunnes se jälleen nimettiin uudelleen 6. kesäkuuta 1798 "Marceauksi". Alus romutettiin kesäkuussa 1798.
Xavier Naidoo

Xavier Naidoo (s. 2. lokakuuta 1971 Mannheim, Länsi-Saksa) on saksalainen soul- ja R&amp;B-laulaja. Hänet tunnetaan Söhne Mannheims -yhtyeen keulakuvana. Hän on menestynyt myös soolouralla.
Marraskuussa 2015 televisioyhtiö NDR kertoi Naidoon edustavan Saksaa Eurovision laulukilpailussa 2016, mutta perui ilmoituksen pari päivää myöhemmin Naidoon saaman voimakkaan negatiivisen vastaanoton jälkeen.
Argonaute (1798)

Argonaute oli Ranskan laivaston vuonna 1798 vesillelaskettu Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. heinäkuuta 1794 Lorientin telakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1794. Se laskettiin vesille 22. joulukuuta 1798. Pitkä valmistusaika johtui pääasiassa laivanrakentamiseen soveltuvan puutavaran saannin ongelmista. Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1799.
Palvelus.
Lokakuussa 1805 alus osallistui Trafalgarin taisteluun, josta se kykeni palaamaan pahoin vaurioituneena Cadiziin. Se ei kuitenkaan kyennyt poistumaan satamasta vaurioituneena brittien jatkettua saartoa. Huonokuntoinen alus vaihdettiin Espanjan laivaston "Vencedoriin" 18. joulukuuta 1806.
Alus nimettiin "Argonautaksi", mutta Espanjan laivasto ei koskaan ottanut alusta palvelukseen. Aluksesta tehtiin vankila. Cadizin piirityksen aikana aluksella olleet 584 vangittua ranskalaista valtasivat aluksen 25.-26. maaliskuuta 1810. Valtaajat katkoivat aluksen köydet toivoen virtauksen vievän aluksen maihin ranskalaisten linjojen takana, mutta se ajautui karille rannikonedustan mutaharjanteella. Useat vangit saivat surmansa alusta takaa-ajaneiden tykkiveneiden tulessa. Karilla ollut hylky poltettiin 29. toukokuuta 1810.
HMS Ardent (1764)

HMS Ardent oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1764 vesille laskettu 64-tykkinen Ardent-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. tammikuuta 1762 Hugh Blaydes'ltä Hesslestä Hullista, missä köli laskettiin puolitoista viikkoa myöhemmin 15. tammikuuta. Se laskettiin vesille 13. elokuuta 1764 ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1774.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen lokakuussa 1774 päällikkönään Sir George Douglas. Vuonna 1778 päällikkönään George Keppel se oli amiraali lordi Howen laivastossa New Yorkin edustalla suojaamassa kaupunkia ylivoimaiselta amiraali d'Estaingin johtamalta Ranskan laivastolta. Laivastot ottivat 11. elokuuta mittaa toisistaan Rhode Islandin edustalla, mutta myrsky hajotti laivastot. "Ardent" palasi Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta tammikuussa 1779.
Alus palautettiin kesäkuussa 1779 palvelukseen päällikkönään Phillip Boteler ja lähti elokuussa Plymouthista liittyäkseen Sir Charles Hardyn Kanaaliin sijoitettuun laivastoon. "Ardent" kohtasi 17. elokuuta Plymouthin edustalla Ranskan laivaston Louis Guillouetin, Comte d'Orvilliers, laivueen , johon kuuluivat "Junon", "Gentille", "Gloire" ja "Bellone". Lyhyen taistelun jälkeen "Ardent" antautui. Tapauksen vuoksi järjestetty sotaoikeus erotti Botelerin.
Alus osallistui 25.-26. tammikuuta 1782 St. Kittsin taisteluun. Kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen takaisin 14. huhtikuuta 1782 Saintesin taistelussa. Se palautettiin palvelukseen vielä huhtikuussa päällikkönään Richard Lucas. Alus nimettiin 28. elokuuta 1783 "HMS Tigeriksi" ja myytiin 10. kesäkuuta 1784 Plymouthissa.
Carl Laemmle

Carl Laemmle (alun perin Karl Lämmle; 17. tammikuuta 1867 – 24. syyskuuta 1939) oli saksalais-yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän oli tuottamassa tai muuten mukana tekemässä yli neljäsataa elokuvaa.
Saksanjuutalaiseen perheeseen syntynyt Laemmle muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1884. Hänen yrityksensä valmisti aluksi kolikkoautomaatteja. Hän perusti elokuvien jakeluyhtiön vuonna 1907 ja kehitti sen jo vuonna 1909 alan johtavien yhtiöiden haastajaksi. Seuraava askel oli oma tuotantoyhtiö "Independent Motion Picture Company" (IMP). Se alkoi hankkia jalansijaa tähtinäyttelijöiden avulla. Ennen kaikkea Florence Lawrence oli siinä tärkeä tekijä. Vuonna 1912 Lammle oli perustamassa Universal Studios -yhtiötä, joka oli Kalifornian ensimmäisiä elokuvastudioita.
Compressorhead

Compressorhead on kolmen robotin muodostama saksalainen rock-yhtye. Yhtyeen kokoonpanoon kuuluu 78-sorminen kitaristi "Fingers", nelikätinen rumpali "Stickboy" ja basisti "Bones". Robottiyhtye on berliniläistaiteilijoiden "Frank Barnes", "Markus Kolb" ja "Stock Plum" projekti. Vuonna 2013 yhtye julkaisi YouTubessa coverin Motörheadin kappaleesta Ace of Spades, joka keräsi miljoonia katsojia. Robotit ovat myös esiintyneet Big Day Out -festivaalin päälavalla Australiassa.
Yhtye hakee joukkorahoituksella varoja laulajan rakentamiseen ja esikoisalbumin levyttämiseen. Albumin neljätoista kappaletta on säveltänyt kanadalaisen NoMeansNo-yhtyeen rumpali John Wright.
HMS Agamemnon (1781)

HMS Agamemnon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1781 vesillelaskettu 64-tykkinen Ardent-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1777 Bucklers Hardista Henry Adamsilta, missä köli laskettiin toukokuussa 1777. Se laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1781.
Palvelus.
Alus osallistui Yhdysvaltain vapaussodan aikana ensimmäiseen Ushantin taisteluun ja Saintesin taisteluun. Ranskan vallankumoussodissa se osallistui Genovan, Hyeresin ja Kööpenhaminan taisteluihin. Napoleonin sodissa se osallistui vielä Cape Finisterren, Trafalgarin, San Domingon ja Kööpenhaminan taisteluihin.
Alus osui kartoittamattomalle matalikolle 16. kesäkuuta 1809 Gorritin saaren ja mantereen välillä. Alus sai vuodon ja upposi.
Sinaloanpeukaloinen

Sinaloanpeukaloinen ("Thryophilus sinaloa") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Sinaloanpeukaloista tavataan Meksikossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 305 000 km2. Lajin populaatioksi on arvioitu 500 000–4 999 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rusopeukaloinen

Rusopeukaloinen ("Cantorchilus modestus") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Rusopeukaloista tavataan Belizessä, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 290 000 km2. Lajin populaatioksi on arvioitu 500 000–4 999 999 yksilöä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Amesin testi

Amesin testi eli Ames-testi on menetelmä kemikaalien mutageenisuuden selvittämiseksi. Menetelmän kehitti Bruce Ames tutkimusryhmineen nopeaksi, helpoksi ja halvaksi tavaksi määrittää, onko jokin yhdiste mahdollisesti mutageeninen tai karsinogeeninen ja menetelmä julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1973. Tämän jälkeen siitä on tullut tärkeä testausmenetelmä tutkittaessa aineiden myrkyllisyyttä.
Testin periaate.
Amesin testissä malliorganismina käytetään "Salmonella typhimurium" -bakteerin kantaa TA100 tai TA 1535, jotka eivät itsessään kykene syntetisoimaan histidiiniä vaan ne joutuvat hankkimaan tarvitsemansa histidiinin ravintoliuoksesta. Amesin testissä "S. typhimurium" -bakteereja kasvatetaan alustalla, joka sisältää histidiiniä vain sen verran, että bakteerikanta pääsee kasvun alkuun, mutta jotta kanta säilyisi elinkykyisenä pidemmän aikaa, täytyy sen geeneissä tapahtua mutaatio, joka mahdollistaa histidiinin biosynteesin. Kasvatusalustaan lisätään myös tutkittava yhdiste ja rotan tai ihmisen maksan homolysaattia, joka sisältää entsyymejä. Amesin testillä tutkitaan yhdisteitä, jotka näiden entsyymien vaikutuksesta aktivoituvat riittävän elektrofiilisiksi yhdisteiksi, jotka kykenevät reagoimaan bakteerin DNA:n kanssa aiheuttaen mutaatioita. Amesin testi kestää 48 tuntia ja mikäli bakteerikanta on tämän jälkeen elinvoimainen ja tuottaa D-histidiiniä, on tutkittava yhdiste mutageeninen.
Amesin testin etuja ovat, että se on nopea ja halpa, luotettava silloin kuin tutkitaan tunnettuja karsinogeeneja tai ei-karsinogeeneja, hyvin herkkä, voidaan käyttää useita komponentteja sisältävien seoksien tutkimiseen ja mutaatioiden mekanismeja voidaan tutkia vertaamalla eri kantojen välisten tulosten eroja. Testin haittapuolia ovat biologisen aktivoitumisen vaatimus ja testi voi tuottaa negatiivisia tuloksia yhdisteille, jotka eivät vaadi entsyymien aiheuttamaa aktivoitumista, näytteen täytyy olla steriili ja lisäksi bakterisidiset yhdisteet aiheuttavat ongelmia testin luotettavuudelle. Lisäksi kemikaalien aineenvaihdunnassa on eroja ihmisen ja rotan välillä, mikä tulee ottaa huomioon tehtäessä Amesin testiä rotan maksasta peräisin olevan homolysaatin avulla.
Mangrovepeukaloinen

Mangrovepeukaloinen ("Cantorchilus leucotis") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Mangrovepeukaloista tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guayanassa, Belizessä, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 8 530 000 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aavikkopeukaloinen

Aavikkopeukaloinen ("Cantorchilus superciliaris") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Aavikkopeukaloista tavataan Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 96 900 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bolivianpeukaloinen

Bolivianpeukaloinen ("Cantorchilus guarayanus") on eteläamerikkalainen peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Bolivianpeukaloista tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Paraguayssa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 574 000 km². Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Trillipeukaloinen

Trillipeukaloinen ("Cantorchilus longirostris") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Trillipeukaloista tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 390 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaapeukaloinen

Harmaapeukaloinen ("Thryothorus griseus") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys.
Harmaapeukaloista tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 90 800 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Heikki Jokela

Heikki Ensio Jokela (14. toukokuuta 1917 Ilmajoki – 10. tammikuuta 2001 Helsinki) oli professori ja ensimmäinen eritoten kansainväliseen yksityisoikeuteen perehtynyt suomalainen yliopistotutkija ja -opettaja.
Jokelan vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Henrik Jokela ja Hulda Viktorina Tuohenmaa ja puoliso vuodesta 1952 hovioikeuden auskultantti Ulpu Aino Hämäläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1936 ja alkoi opiskella oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Ylemmän oikeustutkinnon Jokela suoritti 1941 ja lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949. Tohtoriksi hän väitteli 1960 tutkimuksella "Irtaimen kaupasta kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta".
Sota-aikana Jokela toimi tulenjohtajana ja radiotiedustelutehtävissä Aladár Paasosen alaisena. Jokela kuului Päämajan viestitiedustelutoimiston (Tied 2) ns. "diplomaattijaoksen" henkilökuntaan. Jaos seurasi diplomaattisten edustustojen viestiliikennettä sekä Päämajan radiopataljoonan liikenneseurannan että posti- ja lennätinlaitoksen luovuttamien sähkekopioiden avulla. 
Sotien jälkeen Jokela työskenteli eri virastoissa, mutta apurahan turvin vuonna 1949 tehty matka Ruotsiin sai hänet kiinnostumaan tutkimustyöstä. Hän toimikin kymmenisen vuotta erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä, dosentiksi hänet nimitettiin 1959. Väitöksen jälkeen Jokela hoiti määräaikaisia professuureja, kunnes hänet nimitettiin 1966 Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorin virkaan Aatos Alasen jälkeen. Eläkkeelle professuurista Jokela jäi vuonna 1984. Helsingin yliopistossa hän toimi myös muun muassa kansleri Edwin Linkomiehen sihteerinä ja tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina. Suomen korkeakoulujen rehtorien neuvoston pääsihteeri hän oli 1971–1983. Jokela toimi aktiivisesti myös Satakuntalaisessa Osakunnassa ja oli mukana kehittämässä Helsingin yliopiston täydennyskoulutustoimintaa.
Charles Plisnier

Charles Plisnier (1896–1952) oli belgialainen kirjailija. Hän kirjoitti ranskaksi realistisia yhteiskuntakriittisiä romaaneja. Plisnier kirjoitti esseitä, runokokoelmia, novellikokoelmia ja romaaneja, joita on suomeksi ilmestynyt 1946 "Avioliittoja" ("Mariages", 1936). Hänelle myönnettiin "Avioliittoja"-romaanista Goncourt-palkinto vuonna 1937.
Boguslajittelu

Boguslajittelu ("bogosort") on hyvin hidas ja epävakaa lajittelualgoritmi. Sen pääperiaatteena on sekoittaa listaa kunnes se on oikeassa järjestyksessä, mikä vastaa korttipakan heittämistä ilmaan ja korttien keräämistä maasta yksi kerrallaan, kunnes satut keräämään kortit oikeassa järjestyksessä.
Boguslajittelun suoritusaika on keskimäärin "O(n * n!)", parhaimmillaan "θ(n)" ja pahimmillaan "Ω(∞)" (suoritus ei pääty koskaan).
Pseudokoodi boguslajittelulle menisi näin:
 bogusLajittelu(lista) {
 while (!järjestyksessä(lista)) // 'järjestyksessä' on funktio, joka palauttaa totuusarvon riippuen siitä onko lista oikeassa järjestyksessä vai ei
 sekoita(lista) // 'sekoita' sekoittaa listan kaikki alkiot
Aleksi Mäkelä (jääkiekkoilija, 1995)

Aleksi Juhani Mäkelä (s. 8. helmikuuta 1995 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän on pelityyliltään peruspuolustaja.
Ura.
Seuraura.
4-vuotiaana jääkiekkoilun aloittanut Mäkelä on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän toimi seuran C-nuorten varakapteenina kaudella 2010–2011, jolloin Mäkelä oli Ilveksen tehokkain puolustaja sekä SM-karsinnoissa tehoilla 4+7=11 että runkosarjassa tehoilla 2+7=9. Kauden 2011–2012 hän vietti suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta Mäkelä vahvisti myös kevätkaudella Ilveksen B2-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän oli B2-nuorten SM-sarjan pudotuspelien tehokkain puolustaja Tapparan Jere Marjamäen kanssa tehoilla 4+6=10.
Mäkelä oli kaudella 2012–2013 Ilveksen A-nuorten tehokkain puolustaja Mikke Levon kanssa tehoilla 8+9=17. Hän debytoi SM-liigassa 19. helmikuuta 2013 Porin Ässiä vastaan. Mäkelä pelasi Ilveksen kolmospuolustajaparissa ja hän sai ottelussa jääaikaa 15.19 minuuttia. Mäkelä vakiinnutti debyyttinsä jälkeen loppukaudeksi paikkansa Ilveksen SM-liigajoukkueen kokoonpanossa, jossa hän teki seitsemässä runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 sekä kolmessa liigakarsintaottelussa yhden syöttöpisteen. Mäkelän liigauran avausmaali syntyi 9. maaliskuuta 2013 ylivoimalla Espoo Bluesia vastaan. Hänet palkittiin ottelun "Ilta-Sanomien" kahden tähden tähtipelaajana. Huhtikuussa 2013 Mäkelä teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Dallas Stars varasi Mäkelän seitsemännellä kierroksella 182. pelaajana . Hän joutui käsivamman takia sivuun jo ennen kautta 2013–2014 ja palasi sitä seuranneen keskivartalovamman jälkeen kaukaloihin vasta tammikuussa 2014. Mäkelä pelasi kauden aikana kaikkiaan vain yhdeksän SM-liigaottelua ja miesten pelejä kertyi myös kolmen Mestis-ottelun verran lainalla Lempäälän Kisassa. Suurimman osan peleistään hän pelasi kuitenkin Ilveksen A-nuorissa, joissa Mäkelä pelasi 25 runkosarjaottelua. Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2014–2015 hän teki 30 runkosarjaottelussa kuusi syöttöpistettä. Mäkelä pelasi kauden aikana myös seitsemän ottelua lainalla LeKissä. Kaudella 2014–2015 hän pelasi Ilvekssä 42 ottelua ja LeKissä 11 ottelua.
Kaudeksi 2016–2017 Mäkelä siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Porin Ässiin. Hän jakoi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Niko Ojamäen ja Mikael Sahan kanssa lukemalla +1. Mäkelä palasi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Lempäälän Kisan Mestis-joukkueeseen.
Mäkelä siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:n Drakkars de Caeniin. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella samassa sarjassa pelaavaan Remparts de Toursiin.
Maajoukkueura.
Mäkelä pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015.
Paskolammi (Ylöjärvi, Viljakkala)

Paskolammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Paskolammi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Lampi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3.6 hehtaaria. Sen ympäristö on metsässä oleva painauma, jossa ranta on soistunutta ja paikoin avosuota. Siihen laskee metsäoja idästä ja Harhalanlammin laskuoja. Sen oma laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se laskee kilometrin verran Alhonlahteen Kyrösjärven Vilajakkalanselällä. Rantaviivan pituus on 750 metriä. Ranta on rakentamatonta aluetta, johon ei johda teitä.
Luonnonsuojelualue.
Alue on vuonna 2007 rauhoitettu yksityinen luonnonsuojelualue, jonka raja seuraa tiiviisti lammen rantoja ja jonka pinta-ala on 5 hehtaaria. Se on perustettu yhdessä Harhalanlampeen ja Alhonlahden-Lippaanlahden suojelualueiden kansa tukemaan toisiaan lintujärvinä. Alueella sijaitsee joitakin rantaluhtia, joissa viihtyvät esimerkiksi ruokokerttunen, satakieli ja taivaanvuohi.
Historiaa.
Vuoden 1796 isojakokartassa lammen nimi kirjoitettiin "Paskalammi" ja vuoden 1090 vesienjakokartassa "Tarpilanlampi". Harhalanlammin ja Paskolammin välinen ojan ympäristö oli tuolloin avattu niityille. Ennen vuotta 1841 suoritettiin ylempänä olleessa Harhalanlammilla järvenlasku, jota ei ole voitu tehdä perkaamatta järvien välistä uomaa ja todennäköisesti perkaamatta Paskolammin uomaa.
Harhalanlammi

Harhalanlammi eli Hiiroistenjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Harhalan ja Hiiroisten kylien välissä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Harhalanlammi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa.
Järvi on 650 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen pinta-ala on 15 hehtaaria. Se sijaitsee peltomaisemassa loivassa notkelmassa ja sen lähiympäristö on suota tai avosuota. Järveen laskee vain yksi pelto-oja, mutta sadevesistä kertyy peltomaalla runsaasti pintavaluntaa. Sen laskuoja on suoraksi kaivettu ja 450 metriä pitkä yhdysoja Paskolammiin, josta vesi valuu Alhonlahden kautta Kyrösjärven Viljakkalanselälle. Vesi vaihtuu hitaasti, sillä järven veden laskennallinen viipymä on 105 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja soisena sille ei ole rakennettu muita rakennuksia kuin itärannan kolme kiinteistöä. Läheiset maatilat sijaitsevat hieman kauempana rannasta, mutta kaikille kiinteistöille johtaa tiet seututieltä 276. Rantoja on ruopattu muutamasta kohtaa, jotta vesirajassa olisi kiinteä ranta. Järvi on tulevaisuudessa soistumassa umpeen kiihtyvällä nopeudella.
Vedenlaatu.
Lammin vedenlaatua on tutkittu vuosina 1976 ja 1980. Vesi oli väriltään melko ruskeaa ja se sisälsi runsaasti humusta ja ravinteita. Talvisin vesi oli hapahkoa, mutta kesällä veden happamuudentaso oli taas normaali. Ympäristön peltovaltaisuus näkyy järven hyvänä puskurikykynä happamoitumuutta vastaan. Peltoviljelyn haittana on kuitenkin luonnollista korkeampi ravinnetaso. Pintavesien fosforipitoisuus vaihteli eri tutkimusajankohtina 40–46 µg/l ja typpipitoisuus 890–1 800 µg/l. Talvella 1976 veden lammen happitilanne oli heikentynyt voimakkaasti ja sitä voitiin pitää huononakin. Happi kului koko vesimassasta lähes loppuun ja pintavesissäkin se oli loppumassa. Tästä huolimatta sisäinen kuormitus jäi vähäiseksi. Kesällä alusvedessä oli hapen vähyyttä ja vähiten happea oli syvänteessä. Happitalouden häiriö taittui nopeasti, sillä lampi on avoimella paikalla ja tuulet sekoittavat vedet aivan pohjaa myöten. Kesällä 1980 vedessä todettiin vain lievä lämpötilakerrostuneisuus. Harhalanlammi soveltuu virkistyskäyttöön välttävästi.
Luonnosuojelualue.
Harhalanlammi on yksityinen luonnonsuojelualue, joka perustettiin vuonna 2007. Alueen pinta-ala on 19,5 hehtaaria ja se on perustettu tukemaan kahden muun suojelualueen Paskolammin ja Alhonlahden-Lippaanlahden lintujärvikokonaisuutta. Rannat muodostavat vaikeakulkuisia ja monimuotoisia rantaluhtia, jossa viihtyvät esimerkiksi ruokokerttunen ja satakieli.
Historiaa.
Järvellä on ollut erilaisia nimiä. Ennen sitä on kutsuttu myös "Hiiroisjärveksi" tai "Hietikkojärveksi". Vuoden 1909 vesienjakokartassa sillä oli nimi "Harhalan lampi". Ennen vuotta 1841 oli järvelle suoritettu järvenlasku, jonka vesijättömaita kuivatettiin ja sitten jaettiin osakkaiden kesken. Vuonna 1842 suoritettiin tällainen jako järven pohjoisrannalla ja vuonna 1855 sen etelärannalla.
Porovesi

Porovesi on järvi Iisalmessa. Se kuuluu Iisalmen reittiin, ja sen laajuus on 19 neliökilometriä. Siihen virtaavat lännestä Kiuruveden reitin vedet Haapajärven kautta, pohjoisesta Iijärven vedet Koljonvirran kautta ja idästä Sonkajärven reitin vedet Kilpijärven Paloisvirran kautta. Se laskee Nerkoonjärven kautta Onkiveteen. Iisalmen kaupunki sekä entisen Iisalmen maalaiskunnan keskustaajama Peltosalmi sijaitsevat Poroveden itä- ja kaakkoisrannalla.
Yochanan Afek

Yochanan Afek (; s. 16. huhtikuuta 1952) on israelilainen shakinpelaaja, shakkitehtävien laatija, shakkivalmentaja ja -kirjailija. Pelaajana hän sai 1993 kansainvälisen mestarin arvon ja laatijana tehtäväshakin suurmestarin arvonimen 2015. 
Elämä ja ura.
Yochanan Afek syntyi Tel Avivissa. Hän oppi shakin säännöt jo nuorena. Teini-iässä hän pääsi israelilaisten shakkilegendojen Moshe Czerniakin ja Yair Kraidmanin oppilaaksi. Näiden valmennuksensa hänen pelivahvuutensa kehittyi. Hän oli alusta lähtien monipuolisesti mukana shakin eri aloilla. 16-vuotiaana hän oli ensimmäisen kerran shakkiturnauksen järjestäjänä. Pelaajana hän on edustanut Israelia shakkiolympialaisissa. Hän on myös osallistunut useisiin kansainvälisiin turnauksiin (mm. Lloyds Bank-turnaus, Mansaaren turnaus ja Hastingsin kv. turnaus). Hän pelaa edelleen aktiivisesti.
Vaikka Afek on vahva pelaaja, hänet tunnetaan paremmin shakkitehtävien laatijana. Hän on laatinut yli 400 tehtävää (300 lopputehtävää ja noin 100 muuta tehtävää), joista huomattava osa, noin 120 tehtävää, on palkittu kansallisissa ja kansainvälisissä laadintakilpailuissa. Afekin laatijaura alkoi vuonna 1967, kun hän julkaisi ensimmäisen shakkitehtävänsä. Laadinnan kansainvälisen mestarin tittelin hän sai 1989. Hänen uransa huipentui, kun hänelle 2015 myönnettiin FIDE-albumeissa julkaistujen tehtävien (albumipistevaatimus vähintään 70 pistettä; Afek on kerännyt 75 pistettä) perusteella tehtäväshakin suurmestarin arvo. 
Afek on historian 7. laatija, joka saavutti suurmestarin arvon lopputehtävien ansiosta. (Muut ovat David Gurgenidze (Georgia), Oleg Pervakov ja Nikolai Kralin (Venäjä), Jan Rusinek (Puola), Emilian Dobrescu ja Virgil Nestorescu (Romania).) Afekin arvonimi myönnettiin elokuussa 2015 Ostródassa, Puolassa pidetyssä maailman tehtäväshakillisen järjestön ("World Federation for Chess Compositions",WFCC) kongressissa. Afek edusti kongressissa syntymämaataan Israelia ja toimi lopputehtäviin erikoistuneen alakomitean puheenjohtajana. Kongressin yhteydessä järjestettiin 8. ARVES-laadintakilpailu, johon hän osallistui tehtävällään. Laatimisen lisäksi Afek on ansioitunut shakkitehtävien ratkaisijana. Hän sai ratkaisemisen FIDE-mestarin arvon 2005.
Toimitsijana Afekilla on lähishakissa kansainvälisen tuomarin arvo. Tehtäväshakissa hän sai 1988 kansainvälisen tehtävätuomarin arvon pätevyysalanaan lopputehtävät. 
Afek on ainoa henkilö, jolle on myönnetty viisi kansainvälistä arvonimeä shakin eri alueilla.
Pelaajana ja toimitsijana: 
Tehtäväshakissa: 
Nykyisin Afek asuu Amsterdamissa, Hollannissa.
Valmentaja ja kirjailija.
Sivutoimenaan Afek valmentaa shakinpelaajia. Valmentajana hän on viihdyttävä ja hänellä on mainio huumorintaju. Hän on myös kirjoittanut useita shakkikirjoja ja avustanut monia lehtiä. Hän on toimittanut mm. "CHESS Magazine"-nimistä lehteä ja hänellä on lopputehtäväpalsta "The Problemistissa".
Forssan museo

 
Forssan museo (vuoteen 2006 Lounais-Hämeen museo) on Forssan kaupungin ylläpitämä kotiseutumuseo Forssassa. Forssan kaupunki on vastannut museon toiminnasta vuoden 2010 alusta. Sitä ennen museon toiminnasta vastasi Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistys. Museo aloitti toimintansa Forssan yhteiskoulun tiloissa vuonna 1924 ja toimi sittemmin vuodesta 1929 toiseen maailmansotaan asti Viksbergin meijerin tiloissa. Sotavuodet museo oli suljettuna ja aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1945 Uuden teatteritalon yläkerrassa. Vuodesta 1980 museo on toiminut Finlayson-Forssa-yhtiön entisessä pumpulimakasiinissa Forssan kehräämöalueella. Forssan museolle myönnettiin Vuoden museo -palkinto keväällä 2014. 
Museon nykyinen perusnäyttely "Kirjavan kankaan kaupunki" kertoo elämästä tehdasyhdyskunnassa ja sitä ympäröivällä maaseudulla. 
Vuosina 1997–2006 nimellä Forssan museo toimi Forssan tekstiiliteollisuuden perintöä esittelevä museo, joka vuoden 2006 jälkeen toimi nimellä Tekstiilimuseo Tyyki ja tuli Forssan kaupungin omistukseen yhdessä Ronttismäen tehtaalaismuseon kanssa vuonna 2010. Nykyään Tekstiilimuseo Tyyki on toistaiseksi suljettu.
Yrjö (kirjasarja)

Yrjö on nimimerkki Jammun eli toimittaja Erkki Kanervan kirjoittamista murrepakinoista koostuva kirjasarja, jonka teoksia on julkaistu yhteensä 39 vuodesta 1969 lähtien. Toistaiseksi viimeisin ilmestyi kahdeksan vuoden tauon jälkeen syksyllä 2014. Sarjan teoksia on yhteensä painettu yli miljoona kappaletta ja yksittäisiä kirjoja on parhaimmillaan myyty noin 60 000. Kanerva on itse myös kuvittanut kaikki teokset. Niiden kustantajana on toiminut muun muassa Lehtimiehet Oy.
Taustaa.
Pakinoiden nimihenkilö on Tampereelle muuttanut tehdastyöläinen Yrjö. Muita hahmoja ovat muun muassa hänen poikansa Pikku-Ykä, veli Ville, työkaveri Vikki sekä Yrjön kotiseudulla asuva Tanhuan vaari, joka sisällissodan aikana kuului punakaartiin. Yrjön lisäksi myös muut hahmot toimivat toisinaan kertojina.
Ensimmäinen Yrjö-pakina julkaistiin sosiaalidemokraattisessa "Kansan Lehdessä", jonka jälkeen Kanerva siirtyi kaupunkilehti "Tamperelaisen" pakinoitsijaksi ja sieltä edelleen "Hymy"-lehteen. Yrjö-sarjan julkaisu aloitettiin vuonna 1969, mutta yksi pakina oli mukana jo Kanervan 1966 ilmestyneessä kokoelmassa "Hermonauru". Kirjoja julkaistiin vuosittain aina vuoteen 1999 saakka ja jälleen 2001–2006, jonka jälkeen Kanerva ilmoitti kyllästyneensä Yrjö-pakinoihin, pitäen niiden kirjoittamisessa noin seitsemän vuoden tauon. Kanerva aloitti pakinoiden kirjoittamisen uudelleen syksyllä 2013, jolloin niitä alettiin jälleen julkaisemaan "Tamperelaisessa". Hän kirjoitti tarinat pitkään Längelmäen murteella, kunnes kirjoitustaukonsa jälkeen vaihtoi Tampereella Amurin kaupunginosassa Kanervan lapsuus- ja nuoruusvuosinaan puhuttuun murteeseen. Pohjoishämäläisen murteen Kanerva omaksui viettäessään lapsuutensa kesiä Längelmäellä 1940- ja 1950-luvuilla, mutta oli vanhemmiten jo unohtanut sen lähes kokonaan.
Yrjö-pakinoita on myös ilmestynyt kahtena "Yrjö äänessä" -nimisenä kasettina, joissa lukijana toimi näyttelijä Kauko Helovirta.
Yrjö-kirjat.
Vuonna 1977 julkaistu "Yrjön halutut kalutut" sisältää viiden ensimmäisen kirjan pakinoita sekä kaikkien aikojen ensimmäisen Yrjö-pakinan, joka julkaistiin Kanervan 1966 ilmestyneessä "Hermonauru"-kokoelmassa. Myös vuoden 2005 "Yrjö ja muut juntit" koostuu aikaisemmin julkaistuista pakinoista.
HMS Africa (1781)

HMS Africa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1781 vesillelaskettu Inflexible-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva. 
Valmistus.
Alus tilattiin 11. helmikuuta 1778 Adams and Barnardilta Deptfordista ja Amiraliteetti vahvisti tilauksen 29. helmikuuta. Köli laskettiin 2. maaliskuuta. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1781 ja valmistui sekä varustettiin heinäkuussa Deptfordissa ja Woolwichissa. Valmistuskustannukset olivat 39 003 puntaa 24 shillinkiä ja 7 pennyä, mikä sisälsi takiloinnin ja varustamisen.
Palvelus.
Yhdysvaltain vapaussodassa alus lähetettiin alkuvuodesta 1782 Intiaan kommodori Sir Richard Bickertonin viiden aluksen osastossa, joka ei kuitenkaan kerennyt vuoden 1782 taisteluihin. Alus osallistui 1783 vapaussodan viimeiseen meritaisteluun Cuddaloressa. Se palasi Britteinsaarille saatuaan tiedon rauhan solmimisesta.
Napoleonin sodissa alus osallistui lokakuussa 1805 Trafalgarin taisteluun päällikkönään Henry Digby. Alus saapui taistelualueelle tietämättä Nelsonin taistelusuunnitelmaa ja taisteli perinteisen linjataistelun mukaisesti vaihtaen täyslaidallisia ranskalais-espanjalaisen laivaston alusten kanssa.
Tykkivenesodassa aluksen päällikkönä oli John Barrett. Alus suojasi 15. lokakuuta 1808 Karlskronasta lähtenyttä 137 kauppa-alukseen saattuetta apunaan mörssärialus "HMS Thunder" sekä kaksi tykein aseistettua prikiä. Saattue ankkuroi 20. lokakuuta Öresundiin Malmön edustalle. Puolilta päivin havaittiin Tanskan laivaston tykkiveneiden lähestyvän saattuetta, jolloin "Africa" saapui estämään niitä. Tanskalaiseen kommodori J. C. Kriegerin johtamaan osastoon kuului 25 tykkivenettä ja seitsemän aseistettua purtta, joissa oli yhteensä noin 70 raskasta tykkiä ja noin 1 600 miestä.
Puoli kaksi tuuli tyyntyi estäen "African" liikkumisen. Tykkiveneet ryhmittyivät linjalaivan tykkien katveisiin ja tykkituli alusten välillä jatkui pimeän tuloon. "Africalla" sai surmansa yhdeksän ja 51 haavoittui mukaan lukien aluksen päällikkö. Alus oli niin pahoin vaurioitunut, että sen piti palata Karlskronaan korjattavaksi. Saattue kuitenkin pääsi määränpäähänsä.
Vuoden 1812 sodassa aluksen päällikkönä oli John Bastard. Alus kuului Sir Philip Broken laivueeseen, joka ajoi sodan alussa tuloksetta takaa 'USS Constitutionia".
Alus romutettiin toukokuussa 1814 Portsmouthissa.
Dreadnought-luokka (linjalaiva)

Dreadnought-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama 98-tykkinen toisen luokan linjalaivaluokka, jonka alukset suunnitteli Sir John Henslow.
Alukset.
Sir John Henslow'n suunnitelma uudeksi alustyypiksi hyväksyttiin Amiraliteetissa 20. maaliskuuta 1788. Luokan neljäs alus "HMS Ocean", joka tilattiin 9. joulukuuta 1790, tilattiin uudelleen muutetun suunnitelman mukaisena vuonna 1797. Luokan alukset uudelleen luokiteltiin 12 naulan toisen luokan linjalaivoiksi vuonna 1808 ja 104-tykkisiksi ensimmäisen luokan linjalaivoiksi helmikuussa 1817.
Luokan aseistuksena oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan, keskimmäisellä tykkikannella 30 kappaletta 18 naulan ja yimmällä tykkikannella 30 kappaletta 12 naulan tykkiä. Puolikannella oli kahdeksan ja etukannella kaksi 6 naulan tykkiä. 6 naulan tykit vaihdettiin 12 naulan tykkeihin vuonna 1792.
Dark Sun

Dark Sun on Dungeons &amp; Dragons -roolipelin kampanjamaailma, joka sijoittuu post-apokalyptiselle aavikkoplaneetta Athakselle. TSR, Inc. julkaisi sen vuonna 1991. Wizards of the Coastin uusintajulkaisu Dungeons &amp; Dragonsin neljännen version säännöille ilmestyi vuonna 2010.
Maailma.
Ankara ilmasto ja noitakuninkaiden tyrannia ovat luoneet Athakseen korruptoituneen ja väkivaltaisen kulttuurin, jossa orjuus on yleistä. Taikuuden käyttö aiheuttaa vakavia ympäristövahinkoja.
Hahmotkin ovat erilaisia verrattuna muihin fantasiamaailmoihin, esimerkiksi haltiat ("elves") ovat epäluotettavia ja puolituiset ("halflings") kannibaaleja. Jumaluudet katosivat vuosisatoja sitten.
Tarina.
Tarina alkaa ajasta jolloin aurinko oli sininen ja maailma täynnä vettä. Tähän aikaan puolituiset olivat planeetan ainoita asukkaita, mutta heidän käyttämänsä taikuus aiheutti Ruskeana aaltona tunnetun ympäristöonnettomuuden (), joka lähes tuhosi meren. Puolituiset onnistuivat taikuutensa avulla keräämään auringon energiaa Ruskean aallon torjumiseen, mutta tämä aiheutti auringon muuttumisen keltaiseksi ja meren tilalle tuli rehevää kasvillisuutta. Eloon jääneistä puolituisista syntyivät muut humanoidirodut ja loput vetäytyivät eristyksiin vuorille unohtaen ennen mahtavan sivilisaationsa.
Seuraavana aikana syntyi mahtava Rajaat-olento, joka keksi noituuden. Toinen hänen keksimänsä tekniikka suojeli luontoa ja toinen tuhosi sitä. Hän suunnitteli muiden rotujen paitsi puolituisten tuhoamista, jota varten hän loi 15 "Champion"-olentoa. Tästä alkoi "Cleansing Wars" -aika. Championit nousivat kapinaan ja vangitsivat Rajaatin varjoulottuvuuteen. Rajaatin ja championeiden käyttämä taikuus autioitti maata ja muutti sen polttavaksi aavikoksi. Championeista tuli noitakuninkaita, jotka jakoivat selvinneet kaupunkivaltiot keskenään.
Julkaisut.
Dark Sunia käytetään videopeleissä , ja .
Johanna Nordblad

Johanna Nordblad (s. 1975) on suomalainen vapaasukeltaja. Hän on edustanut Suomea vapaasukelluksessa maajoukkuetasolla. Hän on myös toiminut miesten maajoukkueen valmentajana vuoden 2014 MM-kisoissa Italiassa. Lisäksi hän on pitänyt hallussaan pituussukelluksen maailmanennätystä .
Nordblad on lajin pioneereja Suomessa. Hän aloitti laitesukelluksen 1990-luvulla ja kokeili vapaasukellusta vuosituhannen vaihteessa. Vapaasukelluksessa ”vapauden” tunne kiehtoi Nordbladia, eikä hän ole harrastuksen aloitettuaan enää suostunut käyttämään laitteita sukeltaessaan . 
Vapaasukellustausta innoitti Nordbladia kokeilemaan myös jään alla tapahtuvaa vapaasukellusta. Keväällä 2015 hän teki 50 m sukelluksen jään alla pukeutuneena pelkkään uimapukuun. Maaliskuussa 2021 hän sukelsi kansainvälisen urheilusukellusorganisaation CMAS:n järjestämässä tapahtumassa jään alla 103 metriä ajassa 2.42 käyttäen uimapukua, uimalakkia ja kaulapainoa.
Hän on opiskellut 1990-luvulla animaatiotaidetta ja tekee kansainvälistä dokumenttielokuvaa vapaasukelluksesta ja toimii myös vapaasukelluksen opettajana Helsingissä.
Näköpiiri (1999–2002)

Näköpiiri oli suomalainen yhteiskunnallinen aikakauslehti, joka ilmestyi vuosina 1999–2002. ”Metapoliittinen” lehti ei määritellyt itseään minkään aatesuunnan edustajaksi, mutta lehden sivuilla käsiteltiin myönteisessä valossa niin sanottua kolmas tie -ajattelua, nationalismia, kommunitarismia ja niin sanottua uutta oikeistoa sekä kritisoitiin arvo- ja talousliberalismia, avointa maahanmuuttopolitiikkaa ja monikulttuurisuutta.
Lehti ilmestyi elinaikanaan vain kolme kertaa. Suunniteltu neljäs numero jäi julkaisematta.
Lehteä julkaisi Julkaisuyhdistys Edistys ry. Lehden perustaja ja vastaava toimittaja oli Tapio Linna. Toimitukseen kuuluivat hänen lisäkseen Pekka Palolahti ja Rami Leskinen.
William Marttila

William Erick Marttila (6. maaliskuuta 1884 Simo – 17. kesäkuuta 1963 Palm Beach, Florida) oli amerikansuomalaisen työväen- ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja sekä maatalouden tutkija.
Marttila kävi kansakoulun, oli sepän opissa ja liittyi Kemin työväenyhdistykseen. Vuonna 1900 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli maatalousopistossa. Marttila liittyi amerikansuomalaiseen työväenliikkeeseen vuonna 1906. Hän työskenteli "Toverin", "Työmiehen" ja "Eteenpäin"-lehden liikkeenhoitajana sekä perustamansa "Pelto ja Koti" -lehden toimittajana. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön suuntataisteluissa vuonna 1914 Marttila kuului radikaaleihin ja 1920-luvulla kommunisteihin, joista hän erosi vuonna 1931.
Marttila oli perustamassa useita osuusliikkeitä, työskenteli niiden liikkeenhoitajana ja kirjoitti ahkerasti osuustoiminnasta. Hänen kirjallisesta tuotannostaan merkittävin on "Maataloudellinen käsikirja".
Marttila toimi pitkään Connecticutin osavaltiossa kanankasvattajana, josta siirtyi Floridaan vanhuudenpäiviä viettämään. Siellä hän toimi Raivaajan asiamiehenä ja kirjeenvaihtajana koko Floridassa olonsa aikana. Marttila kuoli yllättäen Lantanan kunnassa Turistiklubin tilaisuudessa.
Carnatic-luokka

Carnatic-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset pohjautuivat Ranskan laivastolta 1761 vallattuun "Courageuxiin".
Suunnittelu.
Luokka perustui "HMS Bellonan" miehistön Ranskan laivastolta Vigon taistelussa 13. elokuuta 1761 valtaamaan "Courageuxiin", jonka oli suunnitellut Jean Geoffroy. Se oli valmistettu 1751 Brestissä.
Luokan neljän ensimmäisen aluksen aseistuksena oli alemmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan ja ylemmällä tykkikannella saman verran 18 naulan tykkejä. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja keulakannella neljä 9 naulan tykkiä. Kahden seuraavan hieman pidennetyn aluksen aseistus oli tykkikansilla sama, mutta puolikannelle sijoitettiin kaksi yhdeksän naulan tykkiä ja kaksitoista 32 naulan karronadia. Lisäksi keulakannella oli kaksi yhdeksän naulan tykkiä ja kaksi 32 naulan karronadia sekä peräkannella kuusi 18 naulan karronadia. Kaksi viimeistä alusta muodostavat toisinaan oman Blake-luokan. Niiden tykkikansia oli pidennetty :ä ja niiden valmistukseen oli käytetty Holsteinista hankittua puutavaraa. Alusten puolikansille asennettiin neljä 12 naulan tykkiä ja kymmenen 32 naulan karronadia. Etukannella oli neljä 12 naulan ja kaksi 32 naulan karronadia sekä takakannella kuusi 18 naulan karronadia.
Jonny Lee Miller

Jonathan "Jonny" Lee Miller (s. 15. marraskuuta 1972 Kingston upon Thames, Lontoo), on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Millerin isoisä on näyttelijä Bernard Lee.
Veikkolan pesäpallostadion

Veikkolan pesäpallostadion on Lappajärvellä sijaitseva pesäpallokenttä.
Kentällä järjestetään Ykköspesiksen Itä-Länsi-ottelut heinäkuussa 2024.
Historiaa.
Vuonna 1920 Lappajärven Veikot osti suojekuskunnan kanssa tontin ja ensimmäiset yleisurheilukilpailut kentällä käytiin vuonna 1921. Stadio Nissin valmistuttua vuonna 1985 kenttä on jäänyt pesäpallokentäksi. Hiekkatekonurmi valmistui kentälle kesällä 2011 ja samalla kenttä nimettiin Veikkolaksi. Naisten Superpesis-joukkueen noustua Superpesikseen kaudeksi 2017 päätettiin syksyllä 2016 purkaa vanha huoltorakennus ja rakentaa uusi huoltorakennus ja kuuluttamo sekä laajentaa katsomoita.
Duodecimin Nuoren tutkijan palkinto

Duodecimin Nuoren tutkijan palkinto on lääkäriseura Duodecimin joka toinen vuosi myöntämä palkinto itsenäisen tutkimuskykynsä osoittaneelle etevälle lääketieteen tutkijalle, joka ei ole vielä täyttänyt 38 vuotta. Palkinnon arvo on 10 000 euroa, puolet Matti Äyräpään palkinnon summasta. Duodecim-seuran hallitus valitsee palkinnon saajan Suomen Lääketieteen Säätiön stipendivaliokunnan tekemän ehdotuksen pohjalta.
Palkitut.
Lähde:
Intel Kaby Lake

Kaby Lake on Intelin koodinimi 14 nanometrin Skylake-mikroarkkitehtuurin seuraajalle. Kaby Laken toimitukset alkoivat heinäkuussa 2016. Kaby Lake tuli markkinoille vuoden 2017 tammikuussa.
Kaby Laket tuovat mukanaan uutta Intel Optane -muistitekniikka RAM-kampoihin. Optanen lupaillaan pienentävän RAM-muistin viivettä kymmenistä mikrosekunneista kymmeniin nanosekunteihin.
Kaby Laket tulevat olemaan yhteensopivia vanhempien Skylake-yhteensopivien emolevyjen kanssa. Tällöin ei kuitenkaan pystytä hyödyntämään Optane-tekniikkaa.
Ominaisuudet.
Kaby Lake lisää koneeseen natiivin USB 3.1 -tuen, jonka takia Skylake-emolevyt tarvitsivat kolmannen osapuolen lisätarvikkeen tukeakseen USB 3.1 -portteja. Se sisältää myös uuden grafiikka-arkkitehtuurin parantaakseen tehoa 3D-grafiikassa ja 4K-videon toistossa.
Kaby Lake tuo mukanaan myös natiivin HDCP 2.2 -tuen.
Microsoft Windows on julkisesti ilmoittanut tukevansa Kaby Lake prosessoreita vain Windows 10 ja uudemmilla käyttöjärjestelmillään.