tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Havuhuppukuoriainen

Havuhuppukuoriainen ("Stephanopachys linearis") on Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittu kovakuoriaislaji, joka kuuluu Suomessa rauhoitettuihin eläinlajeihin.. Suomen uhanalaisluokituksessa vuodelta 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö.
Pienehkö, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkulainen ja kokonaan musta kovakuoriainen. Keskiruumis pinnaltaan rosoinen ja himmeä, mutta peitinsiivet ovat kiiltävät ja niissä on runsaasti pieniä kuoppia.
Samannäköinen laji on mäntyhuppukuoriainen ("Stephanopachys substriatus"), joka ei kuitenkaan ole kiiltävä. Toukkina lajeja ei ole mahdollista erottaa toisistaan.
Levinneisyys.
Havuhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaista ja Baltiasta itään, aina Siperiaan asti. Lisäksi sillä on esiintymiä Keski-Euroopan vuoristoalueilla sekä Kaukasuksella. Suomessa se on aikaisemmin ollut hyvin laajalti levinnyt, mutta sittemmin hävinnyt laajalta alueelta. Nykyisin kuoriaisia tavataan Pohjois-Karjalasta, Kainuusta, Kuusamosta sekä Lapista. Levinneisyys on samantapainen mäntyhuppukuoriaisen kanssa, mutta havuhuppukuoriainen on eteläisempi laji.
Elinympäristö ja elintavat.
Havuhuppukuoriainen elää sekä kuusissa että männyissä, mutta sen esiintyminen vaatii lähes poikkeuksetta palanutta metsää. Ilmeisesti se kuitenkin kykenee elämään myös palamattomissa puissa. Kuoriaisia on tavattu myös vanhemmista ja kuivuneista kuolleista puista. Toukat elävät pääasiassa kuoren sisällä, mutta myös nilassa kaivaen sinne käytäviä. Toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta ja palaneissa puunrungoissa elää peräkkäin useita kuoriaissukupolvia. Vuosien mittaan kuoriaisten määrä kasvaa ja niitä on tavattu puista vielä 10 vuotta metsän palamisen jälkeen.
Suojelun kannalta havuhuppukuoriainen hyötyy lähinnä kulotetuista metsistä, mutta laji leviää uusille elinpaikoille hyvin.
Hilton (suku)

Hilton on merkittävä amerikannorjalainen ja amerikansaksalainen suku, jonka hotellimagnaatti Conrad Hilton (1887-1979) perusti. Hänen jälkeläisensä pitävät eriasteista varallisuutta ja asemaa seurapiirihenkilöinä, ja jotkut heistä ovat kuuluisia, kuten lapsenlapsenlapset Paris ja Nicky Hilton. 
Sukupuu.
Hiltonin suku viljeli maata lähellä Norjan Ullensakeria, missä heidän sukulaisiaan yhä elää.
* Augustus Halvorson “Gus” Hilton (1854–1919), puoliso: Mary Genevieve Laufersweiler (1861–1947).
* Gus muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1870.
* Felice A. Hilton (1885–1968)
* Conrad Hilton (1887–1979)
* Eva C. Hilton (1889–1979)
* Carl H. Hilton (1892–1957)
* Julia Hilton (1895–1897)
* Rosemary J. Hilton (1898–1995)
* August H. "Boy" Hilton (1901–1929)
* Helen A. Hilton (30. tammikuuta 1906 – 22. helmikuuta 2003)
* Conrad Nicholson Hilton, Jr. (1926–1969), avioitui Patricia "Trish" McClintockin kanssa. Hän oli myös Elizabeth Taylorin ensimmäinen aviomies.
*Conrad Nicholson Hilton, III (s. 1960) 
*Michael Otis Hilton (s. 1961)
* William Barron Hilton (s. 1927), naimisissa Marilyn Hawleyn kanssa. Barron Hilton, joka seurasi isäänsä Hilton Hotellsin toimitusjohtajana ja perusti Los Angeles Chargersin, on miljardööri listattuna Forbes 400:en.
* William Barron Hilton, Jr. (s. 1948)
* Hawley Anne Hilton (s. 1949)
* Stephen Michael Hilton (s. 1950)
* Nicholas Conrad Hilton (s. 1984)
* David Alan Hilton (s. 1952)
* Sharon Constance Hilton (s. 1953)
* Richard Howard Hilton (s. 1955), naimisissa Kathy Richardsin kanssa
* Paris Whitney Hilton (s. 1981)
* Nicholai Olivia Hilton (s. 1983)
* Barron Nicholas Hilton II (s. 1989)
* Conrad Hughes Hilton (s. 1994)
* Daniel Kevin Hilton (s. 1962)
* Ronald Jeffrey Hilton (s. 1963)
* Eric Michael Hilton (s. 1932)
* Constance Francesca Gabor Hilton (s. 1947)
Francesca on ainoa lapsi, joka on syntynyt kenellekään Gaborin sisaruksista. Hänellä ei ole lapsia. Hän elää Los Angelesissa.
Mäntyhuppukuoriainen

Mäntyhuppukuoriainen ("Stephanopachys substriatus") on Suomessa rauhoitettu kovakuoriaislaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen mäntyhuppukuoriainen muistuttaa paljon läheistä sukua olevaa havuhuppukuoriaista ("Stephanopachys linearis") eikä lajien toukkia ole ulkoisten tuntomerkkien perusteella edes mahdollista erottaa toisistaan. Se on tummanruskea, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkänomainen kovakuoriainen ja väriltään kokonaan tummanruskea. Sekä keskiruumis, että peitinsiivet ovat pinnaltaan hyvin epätasaiset ja himmeät.
Levinneisyys.
Mäntyhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaissa ja Baltiassa sekä idässä Venäjän poikki Siperiaan. Lisäksi sitä tavataan Keski-Euroopan vuoristoalueilla ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa lajin nykyinen levinneisyys kattaa Pohjois-Karjalan, Kainuun, Kuusamon ja Lapin, jolla alueella se vaikuttaa elinvoimaiselta. Aikaisemmin kuoriaista on tavattu maan eteläosia myöten, mutta etelästä se on kadonnut jo ennen 1900-luvun alkua. Nykyisiä esiintymispaikkoja ovat ainakin Patvinsuon kansallispuisto, Oulangan kansallispuisto ja Hammastunturin erämaa.
Elinympäristö ja elintavat.
Elinympäristöltään ja -tavoiltaan mäntyhuppukuoriainen muistuttaa hyvin paljon havuhuppukuoriaista ja joskus lajeja tavataan sekaisin jopa samasta puusta. Se elää metsäpalon vahingoittamissa puissa kaarnan alla ja yksilöitä on tavattu vain harvoin paloalueiden ulkopuolella. Palon vaurioittama puu voi toimia kuoriaisten lisääntymispaikkana jopa kymmenen vuoden ajan. Sekä toukkia että aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden, mutta siirtyminen uusille elinalueille tapahtuu pääasiassa kesä-heinäkuussa.
Lajin suojeleminen vaatii tuoreen palaneen metsän jatkuvaa saatavuutta ja se hyötyy metsien kulotuksesta. Mäntyhuppukuoriainen näyttää olevan havuhuppukuoriaista hitaampi siirtymään uusille elinalueille.
Aikamatka 1966–2011

Aikamatka 1966–2011 oli Hectorin comeback-kiertue, joka kiersi Suomea loka-joulukuussa vuonna 2011. Kiertueella Hector juhlisti 45 vuotta kestänyttä taiteilijauraansa. Kiertueella oli myös vierailevana taiteilijana Freeman. Kiertueen yleisömäärä oli lopulta yli 35 000 ihmistä. Kiertueella Hector esitti myös uutta musiikkia.
Paluunsa syyksi Hector mainitsi mm. monien kollegoidensa, kuten Kari Tapion, Kirkan, Juice Leskisen ja Topi Sorsakosken poismenot. Hector sanoi kiertueen olevan samalla kunnianosoitus edesmenneille kollegoille. Lisäksi vuonna 2007 tehty lopettamispäätös oli hätiköity. Päätökseen vaikutti myös vuonna 2008 tenniskentällä tapahtunut onnettomuus. Onnettomuuden seurauksena Hectorin käden hermoratojen ei pitänyt enää toimia. Hector kertoi ajatelleensa "että jos vielä pystyn soittamaan kitaraa, aloitan jälleen musiikin tekemisen."
Kappalelistat.
Eri konserteissa esitettiin hieman eri kappaleet, mutta mukana olivat mm. seuraavat kappaleet:
Gary Alcorn

Gary Alcorn (8. lokakuuta 1936 – 29. marraskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen koripalloilija (sentteri). Hän pelasi Kalifornian osavaltionyliopistolla, Fresnossa ja tuli Detroit Pistonsin valitsemaksi kolmannella kierroksella. Hän teki NBA-debyyttinsä 18. lokakuuta 1959.
Lokakuusta joulukuuhun 1960 Alcorn pelasi vapaana pelaajana Los Angeles Lakersissa.
Shelley Conn

Shelley Conn (s. 1976 Lontoo) on englantilainen näyttelijä.
Conn syntyi Barnetissa, Lontoossa. Hänellä on brittiläiset ja srilankalaiset sukujuuret. Hän kävi Cranbourne Business and Enterprise Collegea Basingstokessa, Hampshiressa. Draamakoulun jälkeen hän on esiintynyt vuodesta 2000 lähtien lukuisissa brittiläisissä televisiosarjoissa ja elokuvissa. Conn on näytellyt myös Royal Shakespeare Companyssa. Steven Spielberg valitsi hänet yhdeksi pääosanäyttelijäksi vuoden 2011 televisiosarjaan "Terra Nova".
Conn asuu Lontoossa pitkäaikaisen poikaystävänsä (vuodesta 2002) näyttelijä Jonathan Kerriganin kanssa. He esiintyivät yhdessä sarjoissa "Mersey Beat" ja "Sairaalaelämää". Conn on sukua näyttelijä Merle Oberonille. Oberonin veli oli Connin isoisä.
Kajal Agarwal

Kajal Agarwal (s. 19. kesäkuuta 1985 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka on esiintynyt telugun-, tamilin- ja hindinkielisissä elokuvissa.
Agarwal syntyi punjabiperheeseen Bombayssa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 2004 valmistunut hindinkielinen "Kyun...! Ho Gaya Na". Vuonna 2007 hän sai roolin telugunkielisestä elokuvasta "Lakshmi Kalyanam", jonka jälkeen hän on saanut paljon rooleja erityisesti telugunkielisissä elokuvissa. Varsinaisen läpimurtonsa hän teki elokuvalla "Magadheera", josta tuli ilmestyttyään vuonna 2009 kaikkien aikojen menestynein telugunkielinen elokuva. Hänen esittämänsä kaksoisrooli tuotti hänelle vuoden parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuuden. Ensimmäisen merkittävän palkintonsa hän voitti vuoden 2010 elokuvallaan "Brindaavanam". Muita hänen taloudellisesti menestyneitä elokuviaan ovat olleet vuoden 2010 "Darling", jolla hän sai toisen Filmfare Awards South -ehdokkuutensa, ja vuonna 2011 ilmestynyt "Mr. Perfect".
Yksityiselämä.
Agarwal meni naimisiin yrittäjä Gautam Kitchlun kanssa Mumbaissa 30. lokakuuta 2020.
Tuulikki Karjalainen

Pirkko-Liisa Tuulikki Karjalainen (o.s. Kaprio; 6. tammikuuta 1939 Tampere – 1. helmikuuta 2012 Kajaani) oli suomalainen kulttuurivaikuttaja ja kamarineuvos. Hän oli Kuhmon kamarimusiikin perustajia vuonna 1970.
Karjalainen olisi nuorena tahtonut pianistiksi mutta isänsä vaikutuksesta hän lähti opiskelemaan kieliä. Koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti. Hän muutti Kuhmoon 1966 ruotsin kielen opettajaksi. Kuhmon kamarimusiikin perustamisen jälkeen hän toimi sen keskeisenä vaikuttajana kuolemaansa saakka ja oli vuosina 1985–2009 päätoiminen toiminnanjohtaja lukuun ottamatta neljää vuotta taiteen keskustoimikunnan puheenjohtajana. 
Karjalainen kuoli kaatumisen jälkiseurauksiin.
Neitsytperho

Neitsytperho ("Butterfly") on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, joka perustuu James M. Cainin romaaniin "The Butterfly" vuodelta 1947. Matt Cimberin ohjaamassa elokuvassa näyttelevät Stacy Keach, Pia Zadora, Orson Welles, Lois Nettleton, Edward Albert, James Franciscus, Stuart Whitman, June Lockhart, Ed McMahon, Paul Hampton, George Buck Flower ja Dylan Urquidi.
Pia Zadora sai roolistaan parhaan uuden naistähden Golden Globe -palkinnon, mutta hänen puolisonsa ja elokuvan rahoittajan, miljonääri Meshulam Riklisin, väitettiin vaikuttaneen valintaan muun muassa kestitsemällä Hollywood Foreign Press Associationin jäseniä hotellissaan Las Vegasissa ja kartanossaan Beverly Hillsissä juuri ennen valintaa. "Neitsytperho" sai myös kolme parodista Razzie-palkintoa huonoimmasta naispääosasta, huonoimmasta miessivuosasta ja huonoimmasta uudesta tähdestä.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvaa Cainin romaanin tökerönä ryöstöviljelynä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
The Contract Killer

The Contract Killer (, "Sat sau ji wong", tunnetaan myös nimellä Hitman) on vuonna 1998 julkaistu hongkongilainen toimintakomedia. Elokuvan pääosia esittävät Jet Li, Eric Tsang, Simon Yam, Renji Sato, Gigi Leung, Paul Rapowski, Hideri Meiken ja Yip Kwong-Kim. Elokuvan on ohjannut Tung Wei.
Moll Flanders

Moll Flanders ("The Fortunes and Misfortunes of the Famous Moll Flanders") on Daniel Defoen kirjoittama romaani vuodelta 1722. Suomeksi teos on ilmestynyt Kristiina Kivivuoren ja Kirsi Kunnaksen (runot) suomentamana ja Tammen kustantamana vuonna 1957. Romaanin päähenkilö on Moll Flanders, jonka monivaiheisen elämäntarinan se kertoo nuoruudesta vanhukseksi.
Sovitukset.
Romaanista tehtyjä elokuvasovituksia ovat ainakin Terence Youngin ohjaama "Moll Flandersin lemmenseikkailut" ("The Amorous Adventures of Moll Flanders") vuodelta 1965, Pen Denshamin ohjaama yhdysvaltalainen "Moll Flanders" vuodelta 1996 ja David Attwoodin samana vuonna ensiesitetty brittiläinen televisiotuotanto "Moll Flanders" ("The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders").
Brabantinhevonen

Brabantinhevonen on Belgiasta kotoisin oleva kylmäverinen hevosrotu.
Ominaisuudet.
Brabantinhevonen on hyvin raskasrakenteinen. Pää on suhteellisen pieni, kaula lyhyt ja lihaksikas, lavat ja lautaset hyvin kookkaat ja voimakkaat. Jalat ovat lyhyet ja vuohiskarvat lyhyehköt. Liikkeet ovat lyhyet ja töksähtävät. Väritys on yleensä rautias tai rautiaanpäistärikkö. Luonne on hyvin aulis. Säkäkorkeus voi olla 160-173 cm.
Historia.
Brabantinhevonen tunnettiin keskiajalla flanderinhevosena ja se vaikutti tärkeiden brittiläisten kylmäverirotujen, shiren- ja clydesdalenhevosen ja suffolk punchin kehittymiseen. 1800-luvun loppuun asti rodussa oli kolme tyyppiä: Mehaignen kolossaalinen, Dendren suuri ja Nivellesin harmaa hevonen. 1900-luvun alussa tyypit olivat kuitenkin muuttuneet samanlaisiksi. Rodun kantakirja perustettiin Belgiassa vuonna 1855. Ennen koneellistumista rotua vietiin kaikkialle Eurooppaan ja Amerikkaan. Toisen maailmansodan jälkeen rotu on käynyt harvalukuiseksi, joskin sitä kasvatetaan yhä lihantuotantoon.
Brabantinhevonen on ollut hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja sille perustettiinkin paikallinen kantakirja vuonna 1887. Sittemmin amerikkalainen kanta on muuttunut belgialaista piirteiltään hienostuneemmaksi.
Jusupovin puisto

Jusupovin puisto () on 4,3 hehtaarin laajuinen puistoalue Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Sadovajakadun ja Fontankan välillä entisen Jusupovin palatsin yhteydessä.
Puisto on istutettu 1790-luvulla ruhtinas Boris Jusupovin kartanon alueelle. Alkuperäinen muotopuutarha muutettiin pian maisemapuistoksi. Sadovajan puoleinen valurauta-aita pystytettiin 1830-luvun lopussa. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1863.
Jusupovin puiston keskellä sijaitsevalla suurella lammella toimi Venäjän ensimmäinen taitoluistelukoulu. Vuodesta 1890 lähtien siellä järjestettiin kauno- ja pikaluistelukilpailuja. Neuvostoaikana alueen nimi oli Lokakuun piirin lastenpuisto. Sen sisäänkäynnin eteen pystytettiin vuonna 1955 Leninin patsas. Puiston alkuperäinen nimi palautettiin vuonna 1990. Samalla poistettiin myös Lenin-patsas.
Puiston ainoa sisäänkäynti sijaitsee Sadovajalla Rimski-Korsakovin prospektin risteystä vastapäätä. Lähimmät metroasemat ovat Sennaja ploštšad ja Sadovaja.
Taivaallinen yö

Taivaallinen yö (engl. "A Night in Heaven") on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Christopher Atkins, Lesley Ann Warren, Robert Logan, Deney Terrio, Deborah Rush, Sandra Beall, Alix Elias, Carrie Snodgress ja Andy García. Elokuvan on ohjannut John G. Avildsen. Elokuva oli taloudellinen pettymys ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Taivaallinen yö" saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvosanan ”Woof!”.
Idänkirsikorento

Idänkirsikorento ("Sympecma paedisca") on keijukorentojen heimoon kuuluva sudenkorentolaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV lueteltuihin lajeihin ja on siksi Suomessa rauhoitettu.
Koko ja ulkonäkö.
Idänkirsikorento on varsin pieni, vaaleanruskea ja hentoruumiinen sudenkorento. Ruumiin selkäpuolella on vihertäviä, metallinhohtoisia kuvioita, jotka ovat takaruumiissa tunnusomaisesti torpedon muotoisia. Keskiruumiin selkäpuolen metallinhohtoisessa raidassa on ulospäin suuntautunut levenemä. Verkkosilmät ovat harmaat, mutta talvehtimisen jälkeen niihin tulee sinistä väriä. Korennon levätessä se pitää siipensä vartalon suuntaisesti ja asettaa kaikki siivet samalle puolelle takaruumista. Siiven etureunan ruskehtava täplä on etusiivessä lähempänä kärkeä kuin takasiivessä, minkä vuoksi täplät eivät mene lepäävällä korennolla päällekkäin. Takaruumiin pituus on 25–29 millimetriä.
Levinneisyys.
Idänkirsikorento on eurooppalaisittain itäinen laji, jota tavataan Länsi-Euroopassa vain paikoittain. Puolasta itään sitä tavataan yleisenä aina Japaniin saakka. Suomesta laji löydettiin Öröstä vuonna 2004, mutta myöhemmin havaittiin, että yksi yksilö oli kuvattu Porvoosta jo kaksi vuotta aikaisemmin. Nykyisin korentoja tavataan harvakseltaan etelärannikon tuntumasta sekä monilta paikoilta sisämaasta. Laji on leviämässä pohjoisemmaksi.
Elinympäristö ja elintavat.
Idänkirsikorento elää erilaisten suojaisten seisovien vesialueiden äärellä, myös sopivilla merenlahdilla, ja saattaa olla paikoittain hyvinkin runsaslukuinen. Satunnaisesti yksilöitä voi tavata kaukana vesistöistä. Useimmista muista sudenkorennoista poiketen aikuinen korento talvehtii. Se viettää talven kasvista roikkuen ja aloittaa lennon varhain keväällä. Korentoja on lennossa heinä-elokuun vaihteesta lokakuuhun ja uudelleen keväällä maaliskuusta touko-kesäkuun vaihteeseen saakka. Suomen ja tiettävästi myös Pohjoismaiden ensimmäinen talvehtiva idänkirsikorento löydettiin Paraisilta 28.01.2017. Löytöpaikka oli etelänpuoleinen heinikkoinen rinne. Löytynyt yksilö oli pienen heinien täyttämän pensaan sisällä hyvin piilossa. Etäisyys korentojen kesällä asuttamaan lampeen oli noin 200 metriä.
Luontodirektiivin turvin rauhoitettuna lajina idänkirsikorento edellyttää tiukkaa suojelua ja sen elinpaikkojen hävittäminen tai heikentäminen on kielletty.
Täplälampikorento

Täplälampikorento ("Leucorrhinia pectoralis") on Euroopan unionin luontodirektiivin neljännessä liitteessä mainittu sudenkorentolaji. Se on rauhoitettu Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Täplälampikorento muistuttaa muita lampikorentolajeja, mutta on yleisvaikutelmaltaan näitä rotevampi. Yleisväriltään se on mustan ja tummanpunaisen kirjava. Koiraan takaruumiin yläpinnalla on suuria oransseja laikkuja, jotka tummuvat myöhemmin ja takaruumiin tyvi on punainen. Sukukypsillä yksilöillä takaruumiin seitsemännen jaokkeen yläpinnalla on laaja, kirkkaan sitruunankeltainen täplä. Nuoret naaraat muistuttavat niin paljon isolampikorentoa että niiden varma määritys saattaa vaatia genitaalien tarkastelua. Takaruumiin pituus on 25–27 mm.
Levinneisyys.
Täplälampikorento on levinneisyydeltään itäinen laji, jota tavataan Keski-Euroopasta ja Etelä-Skandinaviasta Keski-Aasiaan. Suomessa sitä tavataan etelärannikon tuntumasta sekä monin paikoin maan eteläosista. Se on selvästi harvinaisempi kuin muut lampikorennot. Merkittävimpiä esiintymisalueita ovat Päijät-Häme, Kymenlaakso sekä Suomenlahden rannikko. Levinneisyys painottuu maan kaakkoisosiin.
Elinympäristö ja elintavat.
Täplälampikorento on paikoittainen ja harvinainen runsaskasvuisten vesistöjen asukki. Se suosii suojaisia vesiä, joilla on runsaasti vesikasvillisuutta ja erityisesti umpeenkasvavia laajoja vesistöjä. Umpeenkasvun edetessä laji kuitenkin jättää vesialueen ja siirtyy uusille elinpaikoille. Korentojen lento alkaa kesäkuun alkupuolelta ja jatkuu heinäkuun puoleenväliin. Suomessa toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta, etelämpänä vain vuoden.
Korennon rauhoittaminen luontodirektiivillä edellyttää sen tiukkaa suojelua, joten myös lajin elinpaikkojen hävittäminen ja heikentäminen on kiellettyä. Korento voi kuitenkin hyötyä esimerkiksi järvien niitoista ja ruoppauksista.
Kiseleff

Kiseleff on helsinkiläinen venäläistaustainen liikemiessuku, jonka huomattavia jäseniä ovat olleet:
Suvun mukaan on saanut nimensä myös Kiseleffin talo Senaatintorin laidalla Helsingissä.
Sandringham

Sandringham on kylä ja pitäjä Englannin Norfolkin kreivikunnan pohjoisessa osassa. Kylä sijaitsee noin kahden kilometrin päässä etelään Dersinghamin kylästä ja noin 12 kilometriä pohjoiseen King's Lynnin kaupungista sekä noin 60 kilometrin päässä Norwichin kaupungista.
Sandringham tunnetaan parhaiten siellä sijaitsevasta Sandringhamin kartanosta (Sandringham House) ja sen maa-alueista. Tämä on kuningatar Elisabet II:n ja useiden hänen edeltäjiensä suosima lomakoti. Lähellä kartanoa sijaitsee kuninkaallinen hevostalli, joka majoittaa useita kuninkaallisia hevosia. Kylä on myös Lady Diana Spencerin synnyinpaikka.
Polttopiste (geometria)

Geometriassa polttopisteet ovat piste­pari, jonka avulla eräät käyrät voidaan määritellä. Poltto­pisteiden avulla voidaan määritellä muun muassa kartioleikkaukset, joiden neljä tyyppiä ovat ympyrä, ellipsi, paraabeli ja hyperbeli. Muita käyriä, jotka voidaan määritellä poltto­pisteiden avulla, ovat Cassinin käyrä ja Descartesin ovaali.
Kartioleikkaukset ja niiden polttopisteet.
Määritelmät kahden polttopisteen avulla.
Ellipsi voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien summa on annettu vakio.
Ympyrä voidaan käsittää ellipsin erikois­tapaukseksi, jossa molemmat poltto­pisteet yhtyvät. Niinpä ympyrä voidaan yksin­kertaisemmin määritellä niiden pisteiden uraksi, joiden etäisyys annetusta polttopisteestä eli ympyrän keski­pisteestä on tietty vakio. Toisaalta ympyrä voidaan määritellä myös Apolloniuksen ympyränä eli niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien suhde on vakio.
Paraabeli saadaan ellipsin raja­tapauksena, kun toinen poltto­piste siirtyy äärettömän kauas.
Hyperbeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien erotuksen itseisarvo on annettu vakio.
Määritelmät polttopisteen ja johtosuoran avulla.
Vaihto­ehtoisesti kaikki kartio­leikkaukset voidaan määritellä myös yhden polttopisteen ja yhden johtosuoran avulla. Johto­suora on annettu suora, joka ei kulje poltto­pisteen kautta. Kartio­leikkaus on tällöin niiden pisteiden ura, joiden polttopisteestä ja johtosuorasta mitattujen etäisyyksien suhde on annettu vakio, jota sanotaan kartioleikkauksen eksentrisyydeksi "e". Jos eksentrisyys on nollan ja yhden välillä, eli käyrän pisteet ovat lähempänä poltto­pistettä kuin johto­suoraa, kartio­leikkaus on ellipsi. Jos se on yksi, on kyseessä paraabeli, ja jos se on suurempi kuin yksi, on kyseessä hyperbeli. Ympyrä saadaan raja­tapauksena, jossa käyrän pisteiden etäisyys annetusta pisteestä on vakio ja johtosuoran oletetaan olevan äärettömän kaukana, jolloin eksentrisyys on nolla.
Erityisesti paraabeli voidaan määritellä niiden pisteiden urana, jotka ovat yhtä etäällä annetusta poltto­pisteestä ja annetusta johto­suorasta.
Tähtitieteellinen merkitys.
Gravitaatiolain nojalla voidaan osoittaa, että kahden kappaleen systeemissä kumpikin kappale kiertää systeemin massakeskipisteen ympäri kartio­leikkauksen muotoisia ratoja, joiden yhteisenä poltto­pisteenä on systeemin massakeskipiste. Tärkeänä erikois­tapauksena tästä on Keplerin ensimmäinen laki. Koska Auringon massa on monin­kertaisesti suurempi kuin planeettojen yhteensäkään, aurinko­kunnan massa­keski­piste on Auringossa. Tämän vuoksi planeetat kiertävät Aurinkoa ellipsin muotoisia ratoja pitkin, joiden yhteisenä polttopisteenä Aurinko on.
Muita käyriä.
Descartesin ovaali on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä laskettujen etäisyyksien painotettu summa on vakio. Jos molempien etäisyyksien paino­kertoimet ovat samat, on kyseessä ellipsi.
Cassinin käyrä on niiden pisteiden ura, joiden kahdesta annetusta poltto­pisteestä mitattujen etäisyyksien tulo on vakio.
Fables &amp; Dreams

Fables &amp; Dreams on Lunatican toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2004.
Mohovaja ulitsa

Mohovaja ulitsa () on katu Pietarin Keskustan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Fontankan ja Liteinyi prospektin välillä. Pohjoisessa Mohovaja päättyy Tšaikovskin- ja etelässä Belinskinkatuun. Keskivaiheilla se risteytyy Pestelinkadun kanssa. 
Yksisuuntaisen kadun ajosuunta on etelästä pohjoiseen. Sen pituus on noin 920 metriä, ajoradan leveys 6,5 metriä ja etäisyys talojen välillä 28 metriä.
Nimitys ja historia.
Katu on syntynyt 1700-luvun alussa lähistöllä sijainneen Yksityistelakan ja Amiraliteetin purjeenkutojien asutukseen. Vuoteen 1826 saakka sen nimenä oli "Hamovaja" tai "Hamovskaja" (ven. "hamovnik" ’kutoja’).
1700-luvulla kadun varrelle alkoi muuttaa kauppiaita ja vuosisadan lopussa myös aatelisia. Lähellä keskustaa sijainnut hiljainen katu houkutteli asukkaikseen monia tiedemiehiä ja kirjailijoita. 1800-luvun puoliväliin saakka sen varrella oli yksi- ja kaksikerroksisia puu- ja kivitaloja. Vuosisadan loppupuolella ne korvattiin aatelisten näyttävillä yksityistaloilla sekä vuokrataloilla. Nykyinen rakennuskanta on etupäässä 1800–1900-lukujen vaihteesta.
Ajorata kivettiin 1700-luvun puolivälissä. 1830-luvulla päällysteeksi vaihdettiin vähemmän melua aiheuttavat puulaatat. 1860-luvulla kadun varrelle vedettiin vesijohto ja 1930-luvulla se päällystettiin asfaltilla.
Neuvostoaikana Mohovaja muuttui vain vähän. Vallankumouksen jälkeen rakennettiin neljä uutta taloa ja kahden talon kerroslukua lisättiin. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutui vain Pestelinkadun kulmatalo 23/10. Sodanjälkeisissä kunnostustöissä taloihin asennettiin kaasuliedet ja keskuslämmitys. Pihoilta purettujen varastojen tilalle on pystytetty uusia sivurakennuksia.
Nähtävyyksiä.
Mohovajan kulttuuriperintökohteita ovat:
The Edge of Infinity

The Edge of Infinity on Lunatican kolmas studioalbumi, joka ilmestyi 28. elokuuta 2006.
Albumi debytoi Sveitsin albumilistan sijalla 76, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Siimaevät

Siimaevät eli vanhemmalta nimeltään rihmaevät (Polynemidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä meristä sekä eräitä lajeja myös makeista vesistä.
Lajit ja anatomia.
Siimaevien heimoon kuuluu kahdeksan sukua ja lähteestä riippuen 33–41 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja heimon suurin laji jättisiimaevä ("Eleutheronema tetradactylum") voi saavuttaa 180 cm:n pituuden. Lajien selkein tuntomerkki on kaksiosainen rintaevä. Ylempi osa on kiinni kiduskannessa, mutta alempi osa koostuu useasta pitkästä siimamaisesta ruodosta. Selkäeviä siimaevillä on kaksi ja ne ovat melko kaukana toisistaan. Selkäevistä etumainen on piikikäs. Pyrstöevä on kaloilla selkeästi haarautunut. Siimaevien suomut ovat pienikokoiset ja kalat ovat väritykseltään tyypillisesti hopeanharmaita tai ruskehtavia.
Levinneisyys ja elintavat.
Siimaevälajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Osa lajeista elää murtovesissä ja eräät "Polynemus"-suvun lajit makeavetisissä joissa. Kalat elävät hiekka- tai mutapohjilla yleensä alle 150 metrin syvyydessä. Kalojen ravinto koostuu äyriäisistä ja pienemmistä kaloista, "Filimanus"-suvun lajit syövät planktonia. Siimaevien rintaevien rihmamainen osa toimii tuntoelimenä, jota ne käyttävät ravinnonetsintään mutapohjista. Heimon lajit liikkuvat usein parvina. Siimaevät ovat tärkeitä ruokakaloja trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla ja kalastettuihin lajeihin kuuluvat muun muassa kuningassiimaevä ("Pentanemus quinquarius") ja suurisiimaevä ("Polydactylus quadrifilis").
Feodor Kiseleff

Feodor (Fjodor) Pantelejevitš Kiseleff (; 1. maaliskuuta 1772 Hamina – 9. toukokuuta 1847 Helsinki) oli Helsingissä vaikuttanut suomenvenäläinen kauppaneuvos, liikemies, tehtailija ja rakennusurakoitsija.
Kiseleffin isä oli ostaškovilainen kauppias Pantelei Kiseljov (Kiseleff), joka asettui Haminaan pian vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen. Fjodor Kiseleffkin aloitti porvarina Haminassa, mutta siirtyi vuonna 1809 Viaporiin ja sieltä vuonna 1812 pääkaupungiksi korotettuun Helsinkiin, jossa hän sai uudet porvarioikeudet seuraavana vuonna. Venäläisen sotaväen tavarantoimittajana vaurastunut Kiseleff oli jo tuolloin Helsingin suurimpien veronmaksajien listalla jaetulla kolmannella sijalla.
Kiseleffin merkittävimmäksi omistukseksi muodostui Aleksanterin- ja Unioninkatujen kulmassa sijainnut sokeritehdas, jonka hän osti vuonna 1812 Bernhard Maneckelta. Helsingin kasvaessa tilat kävivät pian ahtaiksi ja Kiseleff siirsi 1820-luvun alussa tehtaan kaupungin ulkopuolelle Töölönlahden rannalle, mistä alkaen se tunnetaan Töölön sokeritehtaana. Vuosina 1839–1859 se oli Suomen ainoa sokeritehdas. Naapurissa toimi Kiseleffin niin ikään omistama tiilitehdas. Carl Ludvig Engel suunnitteli vanhasta Unioninkadun tehdasrakennuksesta Kiseleffin talona tunnetun liikerakennuksen. Kiseleff oli myös lukuisia merkittäviä tilauksia saanut rakennusurakoitsija. Hän muun muassa suoritti Hietaniemen hautausmaan perustustyöt vuonna 1829 ja rakennutti Nikolainkirkon (nyk. Helsingin tuomiokirkko) julkisivuportaikon vuosina 1839–1843.
Kiseleff valittiin ensimmäisenä venäläisenä Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon vuonna 1829 ja hän sai vuonna 1833 kauppaneuvoksen arvon. Ortodoksisen uskonsa säilyttäneestä Kiseleffin suvusta tuli yksi Helsingin porvariston eliittisukuja. Fjodor Kiseleffin lapsia olivat tehtailijat Nikolai Kiseleff ja Feodor Kiseleff nuorempi, yliarkkitehti Konstantin Kiseleff ja kartanonomistaja Anton Kiseleff.
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista

Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista sisältää ne kovakuoriaisten lahkoon (Coleoptera) kuuluvat lajit, jotka 
on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaisiksi (CR), erittäin uhanalaisiksi (EN) tai vaarantuneiksi (VU). Varmuudella hävinneitä, silmälläpidettäviä tai uhanalaisuudeltaan tuntemattomia lajeja tämä luettelo ei sisällä. Osa lajeista on katsottu tarpeelliseksi rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Ne on merkitty luetteloon lihavoinnilla.
Suomen kovakuoriaislajeista 33 on luokiteltu äärimmäisen uhanalaisiksi, 73 erittäin uhanalaisiksi ja 227 vaarantuneiksi. Osa lajeista on luokituksestaan huolimatta mahdollisesti hävinneitä ja ne on merkitty luetteloon erikseen.
Kummatti

Kummatti on kaupunginosa Raahessa. Kummatissa sijaitsee muun muassa Hesburger, Teboilin kylmäasema ja Raahen ammatillinen opisto eli RAO. Lisäksi alueella on koulu ja päiväkoti sekä Kruununkirjurin virastotalo, jossa on muun muassa poliisi ja maistraatti. Alueen rakennuskanta koostuu pitkälti kerrostaloista, mutta alueella on myös rivitaloasutusta ja Nahkalakinkadulla on myös omakotitaloja.
Historiaa.
Kummatin alue oli maaseutua vielä 1960-luvulle asti. Vuosikymmenen alussa Raahen naapuriin Saloisiin perustettiin Rautaruukin tehdas, mikä loi pikaisen tarpeen asunnoille. Kummatin alueen ensimmäinen kerrostalo valmistui vuonna 1966, minkä jälkeen rakennuskanta kasvoi tasaisella tahdilla. 
Kummatilla oli mainetta ongelmallisena lähiönä, ja sen asumistasoa nostettiin 2000-luvun alun puolivälissä alkaneella vanhimpien kerrostalojen perusteellisella saneerauksella.
Kiitäjät (lintuheimo)

Kiitäjät, aikaisemmalta nimeltään tervapääskyt (Apodidae) on kiitäjälintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Kiitäjät ovat samankaltaisia kuin pääskyt, mutta eivät ole niille läheistä sukua.
Ne ovat levinneet kaikkiin maanosiin, lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita sekä laajoja aavikoita ja monia valtamerten saaria. Lauhkean vyöhykkeen kiitäjät ovat muuttolintuja ja viettävät talvet tropiikissa.
Ainoa Suomessa säännöllisesti esiintyvä kiitäjälaji on tervapääsky ("Apus apus").
Ulkonäkö ja koko.
Kiitäjät ovat pieniä tai keskikokoisia, muodoltaan virtaviivaisia lintuja. Niillä on pitkät, kaarevat ja terävät siivet ja ne ovat taitavia ja kestäviä lentämään. Ne ovat lyhytjalkaisia ja jalat sopivatkin vain erilaisilla pinnoilla roikkumiseen. Kiitäjillä molemmat sukupuolet ovat samannäköiset.
Elintavat.
Kiitäjät elävät suurimman osan ajastaan ilmassa. Ne voivat nukkua ja paritella ilmassa. Kiitäjät pesivät rakennusten ja kallioiden koloissa. Ravinnokseen ne käyttävät hyönteisiä.
Erkka Leppänen

Erkka Leppänen (s. 25. marraskuuta 1986 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka vuosina 2003–2008 pelasi 40 SM-liigaottelua JYPissä tehopistein 1+1=2. Lisäksi hän pelasi urallaan Mestiksessä sekä alemmissa sarjoissa. Leppänen oli voittamassa vuonna 2006 nuorten MM-pronssia. JYPissä hän voitti nuorten SM-liigasta kultaa, hopeaa ja pronssia.
Ura.
Seuraura.
Leppänen on JYPin kasvatti. Hän aloitti jääkiekon 5-vuotiaana JYPin korttelikiekkojoukkueessa. Leppänen oli joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorissa kaudella 2001–2002 että B-nuorissa kaudella 2002–2003. JYP voitti C-nuorten SM-pronssia keväällä 2002. Leppästä pidettiin C- ja B-juniorivuosinaan suurlupauksena. Leppänen nostettiin kaudeksi 2003–2004 vain 16-vuotiaana JYPin SM-liiga joukkueen harjoituskokoonpanoon. Hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua.
Kaudella 2004–2005 Leppänen pelasi seitsemän SM-liigaottelua ja kaudella 2005–2006 17 ottelua. Pistetili jäi kuitenkin avaamatta. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi miesten pelejä myös seitsemän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Leppänen edusti kuitenkin neljästä ensimmäisestä liigajoukkueen harjoituskokoonpanossa vietetystä kaudestaan suurimmaksi osaksi JYPin A-nuoria, jotka voittivat Suomenmestaruuden vuonna 2006, SM-hopeaa vuonna 2004 ja SM-pronssia vuonna 2005.
Kaudella 2006–2007 Leppänen pelasi kymmenen SM-liigaottelua ja avasi pistetilinsä tekemällä yhden syöttöpisteen. Kaudella 2007–2008 hän pelasi neljä SM-liigaottelua, mutta teki ainoan liigamaalinsa kauden kolmannessa ottelussa 17. syyskuuta 2007. Leppänen pelasi rikkonaisen kauden aikana lainalla peräti kolmessa Mestis-joukkueessa; Savonlinnan Pallokerhossa, Mikkelin Jukureissa ja Vaasan Sportissa. Hän pelasi Mestiksessä suurimman osan kaudesta ja teki 23 runkosarjaottelussa tehopisteet 2+4=6. Leppäsen kehitys hidastui useiden loukkaantumisten myötä ja hän ei vakiinnuttanut paikkaansa liigajoukkueen kokoonpanossa.
Leppänen siirtyi kaudeksi 2008–2009 pysyvästi Jukureihin. Yhden Mikkelissä pelatun vuoden jälkeen hän oli kauden 2009–2010 kokonaan pelaamatta, mutta palasi kaudeksi 2010–2011 Jyväskylän Diskokseen. Kauden päätteeksi Diskos nousi III-divisioonasta II-divisioonaan. Leppänen pelasi vielä toisen kauden Diskoksessa ja lopetti uransa kauden 2011–2012 jälkeen.
Maajoukkueura.
Leppänen oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2006. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004. Yhteensä Leppänen pelasi kuusi nuorten ja 24 poikien maaottelua. Hän kuului alle 17- ja 16-vuotiaiden maajoukkueissa kapteenistoon.
Pelityyli.
Leppänen on pelityyliltään peruspuolustaja, jonka vahvuudet ovat monipuolisuudessa ja kahden suunnan pelaamisessa.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntina olivat Helsinki, Turku ja Vantaa. 
Turnaus.
"Puola putosi B-sarjaan."
Lopputulokset.
 A-sarja
 B-sarja
 C-sarja
Gruzino

Gruzino () on kylä ja maalaiskunta Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla 14 kilometriä Tšudovosta itään. Kylässä on vajaat tuhat ja kunnassa 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Gruzinon kunnan pinta-ala on 975,82 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Tšudovon piirin Uspenskojen ja lounaassa Tregubovon kuntiin, kaakossa Malaja Višeran piiriin ja pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 76,3 % on metsää, 10 % maatalousmaata ja 7,1 % suojelualueita. Olhavan lisäksi suurimmat joet ovat Ptševža, Oskuja ja Šarja. Seudulla sijaitsee Borin (Širinskojen) rauhoitusalue.
Kunnan hallinnollinen keskus on Krasnofarfornyin taajama. Sen lisäksi siihen kuuluu 34 kylää: Beglovo, Berjozovets, Berezovo, Dereva, Dubtsy, Filippovo, Gatševo, Glad, Gorka, Gruzino, Jefremovo, Jurševo, Krug, Krutiha, Melehovo, Melehovskaja, Muratovo, Nekšino, Novaja, Novaja Derevnja, Oblutšje, Opaljovo, Oskui, Otoka, Perehod, Pokrovskoje, Rogatši, Šarja, Serebrjanitsy, Steremno, Štšetino, Suvorovka, Tšernitsy ja Velja. Suurimmat asutuskeskukset ovat Krasnofarfornyi, Gruzino ja Oskui.
Gruzinon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Pietari I lahjoitti sen ruhtinas Aleksandr Menšikoville ja Paavali I kreivi Aleksei Araktšejeville. Jälkimmäinen rakennutti kylään kartanon ja kirkon (arkkitehdit Fjodor Demertsov ja Vasili Stasov). 1800-luvun lopussa silloisen Botanovkan kylän paikalle perustettiin posliinitehdas.
Krasnofarfornyissa toimivan Russkij farfor -posliinitehtaan lisäksi kunnassa on kaksi maatalousyritystä ja saha. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Gruzinosta on linja-autoyhteys Tšudovoon. Kylässä toimii lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Araktšejevin kartanon puistoalue Gruzinossa, Speranskin kartanoalue ja kirkko Derevassa, Krasnofarfornyin vanhat tehdasrakennukset, Artsebaševin ja Konovalovin kartano Oblutšjessa, Oskuin kirkko, vanhat asuin- ja kauppiastalot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Axel Mauri Hartea

Axel (Aksel) Mauri Hartea, ent. Hellsten (12. heinäkuuta 1865 Turku – 3. elokuuta 1941 Helsinki) oli hieronnan opetuksen uranuurtaja Suomessa. 
Hartean vanhemmat olivat merimies Frans Henrik Hellsten ja Anna Sofia Engblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Turun yksityislyseosta, valmistui filosofian kandidaatiksi 1890, mutta jätti kesken aloittamansa lääketieteen opinnot kandidaatin tutkintovaiheessa, koska ei saanut suorittaa tutkintoaan suomen kielellä. Hartea toimi hierojana ja sairasvoimistelijana vuodesta 1888 alkaen, oli alan opettaja vuodesta 1893 ja toimi Helsinkiin perustamansa "Suomen hieromaopiston" sekä hieronta-, voimistelu- ja ortopedisen laitoksen johtajana vuodesta 1895 alkaen. Hän tutustui sekä suomalaiseen perinteiseen hierontaan että teki useita opintomatkoja ulkomaille. Suomen hieromaopistosta valmistui tuhansia hierojia, osa heistä oli ulkomaisia ja huomattava määrä sokeita. Vuonna 1906 Hartea perusti "Suomen Hierojaseuran", jonka puheenjohtajana hän toimi.
Hartea julkaisi vuonna 1930 teoksen "Suomalaisen hieronnan ja terveysvoimistelun käsikirja I. Hierontaoppi". Alan kysymyksiä hän tarkasteli myös kolmiosaisessa teoksessaan "Uusille urille" (1915–1931). Muita hänen julkaisujaan ovat:
Hartean ensimmäinen puoliso vuodesta 1892 oli Olga Susanna Nelin (k. 1894) ja toinen vuodesta 1897 Naëmi Maria Malin (k. 1948).
Mala Sakonhninhom

Mala Sakonhninhom (s. 4. helmikuuta 1965) on laosilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa ja pituushypyssä. Sakonhninhom kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 100 metrillä, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella oltuaan eränsä viimeinen. 
Ennätykset.
"Lähde: IAAF"
Maaria Kuukorento

Maaria Kuukorento (ent. Rantanen, s. 1968) on suomalainen näyttelijä, tutkija, tiedottaja, edunvalvonnan asiantuntija ja suunnittelija. Hän on toiminut taiteen ja kulttuurin organisaatioissa erilaisissa taidekenttää kehittävissä ja taiteilijoiden työskentelyolosuhteita parantavissa tehtävissä. 
Maaria Kuukorento valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1993. Valmistumisensa jälkeen hän on työskennellyt näyttelijänä sekä Jyväskylän että Lahden kaupunginteattereissa, ja tehnyt lukuisia roolitöitä freelancetaiteilijana mm. televisiolle ja radiolle. Lisäksi hän on ohjannut ja kouluttanut sekä alan ammattilaisia että harrastajia. Lisäksi hän on ollut mukana perustamassa Ilmaisuverstas ry:tä ja tuottanut teatteria.
Maaria Kuukorento väitteli teatteritaiteen tohtoriksi vuonna 2006. Hänen väitöskirjansa "Takki väärin päin ja sielu riekaleina" käsittelee näyttelijän työstressin ja -uupumuksen kokemuksia.
Hän toimi mm. Teatterikeskus ry:n toiminnanjohtajana vuosina 2008-2019.
Hupeli (Jyväskylä)

Hupeli on kaupunginosa ja alue Jyväskylässä (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnassa). Sen rajoina ovat lännessä Vaajavirta ja idässä valtatie 4. Pohjoisosa Hupelista on omakotitalovaltaista asuinaluetta, etelämpänä on Hintusvuori, jonka rinteet ovat metsää.
Hupelin osa-alueita ovat Mörtti ja Laurinniemi, myös osa Kairahtaa kuuluu Hupeliin.
Vaajavirrassa oli Hupelin kohdalla aikoinaan merkittävä tukkienerottelualue ja rannalla tukkilaiskämppä ja tukinerotteluun liittyviä rakennuksia. Alueella on ollut asutusta jo 1800-luvulta lähtien, jolloin Salvesen-sahayhtiön työntekijät rakensivat alueelle mökkejään. Myöhemmin aluetta asuttivat Vaajakosken tehtaiden työläiset. Hupelissa on Vaajakosken seudun vanhin kerrostalo (rakennettu 1918).
Villa Toivola

Villa Toivola on kolmikerroksinen puuhuvila Helsingin Vähä-Meilahdessa osoitteessa Seurasaarentie 1. Huvila on valmistunut vuonna 1870 ja se on suojeltu ja peruskorjattu 1990-luvulla.
Rakennus oli alun perin kesähuvila, mutta on ollut 1910-luvulta lähtien vakituisessa asuinkäytössä. Vuosina 1902–1903 huvilassa asui Suomen santarmipäällikkö Julius Freyberg ja siinä toimi silloin Suomen santarmihallituksen esikunta. Myöhemmin huvilan pitkäaikainen omistaja ja asukas oli Maria Åkerblom, uskonnollisen liikkeen perustaja, myöhemmin parkettiliikkeen omistaja. Hänen kuolemansa jälkeen rakennus pääsi rappeutumaan, mutta perikunta myi sen vihdoin ja se peruskorjattiin vuosina 1989–1991.
Rakennus on peruskorjauksen jälkeen osakeyhtiömuotoinen, ja siinä on useita asuntoja.
Rakennuksessa syttyi tulipalo 2. helmikuuta 2012 kovien pakkasten aikaan, jolloin siinä oli lämmitetty tulisijoja. Kaksi huoneistoista vaurioitui.
Borki

Borki () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Verondajoen varrella 20 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Kylässä on 1 500 ja kunnassa 2 800 asukasta (vuonna 2011).
Borkin kunnan pinta-ala on 406,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piirin Jermolinon, koillisessa Pankovkan ja idässä Rakomon kuntiin, kaakossa Ilmajärveen, etelässä Lesnajan kuntaan sekä lännessä Šimskin piiriin. Pinta-alasta 42,0 % on metsää, 39,9 % maatalousmaata ja 14,5 % vesialueita. Tärkeimmät joet ovat Veronda, Nudyša, Verjaža ja Zmeika. Seudulla sijaitsee Novgorodin rauhoitusalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 33 kylää: Bogdanovo, Bolšoje Podsonje, Borok, Desjatiny, Dubrovka, Farafonovo, Gorškovo, Jarovitsy, Jerunovo, Kukanovo, Kuritsko, Larešnikovo, Lentjevo, Lipitsy, Ljuboježa, Novoje Hramzino, Novoje Kuravitšino, Novoje Sergovo, Okatovo, Orlovo, Ostrovok, Proletarka, Seltso, Sergovo, Sidorkovo, Staroje Kuravitšino, Sutoki, Tolstikovo, Tšaika, Verhovje, Vorobeika, Zabolotje ja Zaval. Borkin jälkeen suurin asutus on reilun 300 asukkaan Sergovo, joka toimi vuonna 2010 lakkautetun kunnan keskuksena.
Kunnan kautta kulkee Novgorodin ja Pihkovan välinen maantie. Tärkeimpiä työnantajia ovat julkiset palvelut sekä kolme maidontuotantoon erikoistunutta maatalousyritystä. Kolme neljäsosaa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Borkissa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka.
Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Kuritskon ja Sergovon kirkot, Mihailo-Klopskin luostari Seltsossa, Borkin ja Sergovon kartanoiden puistoalueet, Sergovon tuulimylly sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Blaine Anderson

Blaine Anderson on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisesta musikaali-draama tv-sarjasta Glee näyttelijänä Darren Criss. Blaine nähtiin ensimmäisen kerran Gleessä toisen tuotantokauden kuudennessa jaksossa. Blaine on avoimesti pojista tykkäävä lukiolainen ja on myös päälaulajana Dalton Akatemian Warblerseissa. (Darren Criss) kokeili esiintyä useita kertoja, ennen kuin hänet valittiin Blainen näyttelijäksi. Hän uskoi olevansa huono samaistumaan Blaineen, mutta hän näyttelee Blainea niin karismaattisesti ja luotettavasti. Warblers laulaja, Blaine on tehnyt useita kappaleita televisiosarjoissa. Hänen ensimmäinen cover-versio "Teenage Dream" Katy Perry, tuli nopeimmin myydyimmäksi Glee singleksi ja ylsi kahdeksanneksi Billboard Hot 100 -listalla. Warblersien albumi on myynyt yli 1,3 miljoonaa kappaletta. Blaine on saanut enimmäkseen positiivisia arvioita kriitikoilta. Criss on merkitty yhdeksi sarjan läpimurto artistiksi. Blaine-Kurt suhde on herättänyt kriittistä suosiota episodi tarinaan, jossa Blaine kyseenalaistaa seksuaalisuutensa ja se on herättänyt negatiivisia arvioita. Blaine tuotiin esiin jaksossa "Never been kissed" johtavana solistina Dalton Akatemian Warblerseissa. Hän tapaa Kurt Hummelin (Chris Colfer). Kurt kertoo Blainelle että häntä kiusataan hänen seksuaalisen suuntautumisensa takia koulussa, ja Blaine paljastaa että häntäkin oli kiusattu vanhassa koulussa, kunnes hän päätti siirtyä Dalton Akatemiaan, joka valvoo kiusaamista. Blaine ystävystyy Kurtiin ja auttaa häntä kestämään kiusaamista. Kurtin kiusaaja Dave Karofsky (Max Adler). Kun uhkailu ja väkivalta jatkuu, Kurt saavuttaa vaarallisen tason ja vaihtaa Dalton Akatemiaan. Hän rakastuu Blaineen, ja Blaine on tietämätön tämän tunteista, vaikka heidän ystävyytensä kasvaa. Blaine hankkii apua Kurtilta laulaa serenadi, jolla hän saisi Jeremiahin (Alexander Nifong) sydämen ja rakkauden. Kun Blaine laulaa hänelle kaupassa, jossa Jeremiah on töissä, Jeremiah saa potkut ja hylkää Blainen. Kurt kertoo Blainelle, että pitää hänestä, mutta Blaine ei halua ottaa riskiä ja vaarantaa heidän ystävyyttään. Kurt ja Blaine pelaavat Uusien tuulien jäsenten kanssa alkoholin vaikutuksessa pullonpyöritystä, mikä johtaa Rachelin (Lea Michele) ja Blainen suutelemaan. Sen jälkeen Blaine rupeaa miettimään voisiko hän olla biseksuaali, ja menee treffeille Rachelin kanssa. Kun Rachel suutelee Blainea uudestaan, kun molemmat ovat selvin päin, Blaine tajuaa että on todella homoseksuaali. Warblersit/Kultakurkut valmistautuu esiintymään Regional kuorokilpailuihin, Kurt myöntää, että hän on kateellinen siitä, kuinka monta sooloa Blaine saa. Kun myöhemmin on kokous, Kurt saapuu myöhässä ja ilmoittaa itkien, että ryhmän maskotti ja hänen rakas kanarianlintunsa Pavarotti on kuollut, hän laulaa "Blackbird" linnun kunniaksi. Kun Kurt laulaa, Blaine on tajuaa rakastavansa Kurtia, ja myöhemmin hän kertoo Kurtille tunteistaan ​​ja suutelee häntä. Alueellisissa he laulavat dueton "Candles" (Hey Monday) Warblersit/Kultakurkut häviävät uusille tuulille. Vuoden ensimmäisen jakson kolmannen kauden "The Purple Piano Projectissa" Blaine siirtyy Mckinleyn korkeakouluun, Kurt Hummelin luokse.
Candy Clark

Candace June "Candy" Clark (s. 20. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Normanissa, Oklahomassa, ja kasvoi Texasissa, jossa hän kävi Trimble Tech High Schoolia Fort Worthissa. 18-vuotiaana hän muutti New Yorkiin, ja hän aloitti siellä uransa mallina. John Huston löysi Clarkin, joka debytoi vuonna 1972 draamassa "Fat City – kova kaupunki". 
Clark oli vuonna 1974 ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi roolista elokuvassa "Svengijengi '62". Hän oli David Bowien vastanäyttelijä Nicholas Roegin ohjaamassa vuonna 1976 julkaistussa scifi-klassikossa "The Man Who Fell to Earth". Vuonna 1984 hän sai parhaan naissivuosan Saturn-palkinnon elokuvasta "Sininen salama". Hän on esiintynyt myös esimerkiksi elokuvissa "Saatanan riivaama" (1983) ja "Sininen salama" (1983). Hän on ollut naimisissa näyttelijä Marjoe Gortnerin kanssa vuosina 1978–1979 ja elokuvatuottaja Jeff Waldin kanssa 1987–1988.
Jamaikanpöllö

 Jamaikanpöllö ("Pseudoscops grammicus") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Jamaikan saarella.
Se on keskikokoinen, kellanruskea pöllö. Jotkut katsovat sen kuuluvan amerikanpöllöjen sukuun, toiset taas sarvipöllönä. Sillä on tummanruskeita pilkkuja ja juovia. Sen silmät ovat ruskeat, korvatupsut pitkät ja nokka harmaankeltainen, ja naamakiehkuraa ympäröi mustavalkoinen reunus. Se on yölintu ja syö pääasiassa suuria hyönteisiä, hämähäkkejä, sammakkoeläimiä, liskoja, lintuja ja jyrsijöitä. Se pesii puunkoloissa.
Sen elinpiiri on subtrooppinen ja trooppinen metsä mieluiten avoin alue, jossa on harvahkoa puustoa, yleensä alavaa aluetta.
Laji on yleinen ja laajalle levinnyt suppeahkolla esiintymisalueellaan, joskin elinalue on supistumassa ja linnun määrä vähenemässä, mutta ei siinä määrin että se olisi tulossa uhanalaiseksi.