tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sauli Ahvenjärvi

Sauli Sakari Ahvenjärvi (s. 18. elokuuta 1957 Jämijärvi) on suomalainen kristillisdemokraattien poliitikko. Hän oli kansanedustaja Satakunnan vaalipiiristä kaudella 2011–2015. Ahvenjärvi on ollut Rauman kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2004 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2006–2010.
Ura.
Tekniikan alalla ja opettajana.
Vuonna 1982 Ahvenjärvi valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä yliopistosta ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä yliopistossa vuonna 2009. Hän työskenteli vuosina 1983–1986 ohjelmistosuunnittelijana Kymi-Strömberg Oy:ssä ja 1986–1991 Hollmingin pääsuunnittelijana. Vuosina 1991–1995 hän työskenteli Rauman merenkulkuoppilaitoksen yliopettajana, 1995–2001 Silja Linen sivutoimisena elektroniikkatarkastajana ja vuosina 1996–2011 Satakunnan ammattikorkeakoulun yliopettajana.
Eduskuntatyö.
Ahvenjärvi valittiin kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa Satakunnan vaalipiiristä 3 880 äänellä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän siirtyi Pirkanmaan vaalipiiriin eikä häntä valittu jatkokaudelle. Hän oli ehdolla myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 1 541 ääntä eikä tullut valituksi.
Puolueen puheenjohtajistossa.
Heinäkuussa 2014 Ahvenjärvi ilmoitti pyrkivänsä kristillisdemokraattien puheenjohtajaksi seuraavassa puoluekokouksessa kesällä 2015. Kesäkuussa 2015 Ahvenjärvi kuitenkin ilmoitti, ettei aio olla mukana puheenjohtajakisassa, vaan että seuraava puheenjohtaja on valittava eduskuntaryhmän sisältä. Puoluekokouksessa hänet valittiin jatkamaan puolueen puheenjohtajistossa toisena varapuheenjohtajana.
Kunnallispolitiikka.
Ahvenjärvi on ollut Rauman kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2004 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2006–2010.
Muusikkona.
Sauli Ahvenjärvi on myös gospelmuusikko.
Viisikielinen laulukirjan -toimituskuntaan Sauli Ahvenjärvi kuului ennen kansanedustajakiireitään. Hän palasi eläköidyttyään Viisikielisen pariin vuonna 2020. Hän kitaralla itseään säestäen alkoi laulaa ja taltioida Viisikielisen lauluja, etsi lauluihin sopivaa kuvamateriaalia tekijänoikeusvapaista kuvapankeista. Joukossa on myös joitakin omia ottamiaan kuvia ja videoita. Viisikielisen jokaisesta laulusta Ahvenjärvi teki videon videopalvelu YouTubeen. Vuonna 2022 urakka oli valmis. Työtunteja hän oli käyttänyt 1500.
Jake Gardiner

Jake Gardiner (s. 4. heinäkuuta 1990 Deephaven, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesissa. Anaheim Ducks varasi hänet liigaan vuonna 2008 numerolla 17. Ennen lukiota Gardiner pelasi hyökkääjänä. Hänen vahvuutensa ovat luistelussa.
Ura.
Seuraura.
Gardiner toimi jälkimmäisellä kaudellaan 2007–2008 Minnetonka High Schoolin joukkueen kapteenina. Anaheim Ducks varasi hänet koko varaustilaisuuden 17. pelaajana kesällä .
Kaudeksi 2008–2009 Gardiner siirtyi Wisconsinin yliopistojoukkueeseen. Hänet valittiin ensimmäisen kautensa päätteeksi WCHA:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2010–2011 joukkueensa varakapteenina toiminut Gardiner jakoi RIT:n Tyler Brennerin kanssa tehoilla 10+31=41 koko NCAA:n puolustajien pistepörssin toisen sijan. Heidän edellään oli vain Gardinerin joukkuetoveri Justin Schultz. Kauden päätteeksi Gardiner valittiin WCHA:n toiseen tähdistökentälliseen.
Helmikuussa 2011 Anaheim Ducks kauppasi Gardinerin oikeudet Toronto Maple Leafsiin. Kaupassa hänen lisäkseen Torontoon menivät Joffrey Lupul ja neljännen kierroksen varausvuoro kesälle . Vaihdossa Ducks sai François Beaucheminin. Maaliskuussa 2011 Gardiner teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Maple Leafsin kanssa. Hän siirtyi samalla loppukaudeksi sen farmijoukkue Toronto Marliesiin.
Maajoukkueura.
Gardiner on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa MM-kisoissa 2014 ja 2015, joista jälkimmäisissä joukkue saavutti pronssia. Gardiner voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2010.
Pikkuapila

Pikkuapila ("Trifolium dubium", syn. "T. filiforme", "T. minus", "T. procumbens" ssp. "filiforme", "Chryaspis dubia") on pienikokoinen, eurooppalainen apilalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen pikkupila kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Ohut varsi on rento tai pysty ja karvainen. Lehdet ovat kolmisormisia. Lehdykät ovat 0,6–1 cm pitkiä ja vastapuikeita, ainoastaan keskilehdykkä on ruodillinen. Korvakkeet ovat lehtiruodin pituisia ja pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Pienikokoinen kukinto on harsuhko ja 3–15-kukkainen. Kukinnon perä on sen tukilehteä pitempi. Vaaleankeltaisesta kellanruskeaksi muuttuva teriö on tyveltä yhdislehtinen. Kukan purje on poimuton. Pikkuapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.
Pikkuapila muistuttaa jonkin verran toista pienikokoista apilalajia, rentoapilaa ("T. campestre").
Levinneisyys.
Pikkuapilan päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaalta Länsi-Romaniaan ja -Ukrainaan, etelässä Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan sekä pohjoisessa Britteinsaarille sekä Etelä-Norjaan ja -Ruotsiin. Satunnaisemmin lajia tavataan Turkissa, Keski-Ruotsissa, Etelä- ja Keski-Suomessa, Etelä-Baltiassa, Länsi-Venäjällä ja Marokossa. Laji on levinnyt ihmisen mukana laajalle alueelle Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itärannikolle. Suomessa pikkuapila on uustulokas, joka on Suomessa vakiintunut ainoastaan Ahvenanmaalle. Muualta maasta lajia tavattiin aikaisemmin lähinnä satamakaupungeissa laivojen mukana tulleena tulokkaana. Nykyään sitä saattaa tavata nurmikoilta varsinkin eteläisimmästä Suomesta.
Elinympäristö.
Pikkuapilaa tavataan Suomessa satamien lastaus- ja painolastipaikoilla sekä kylvönurmikoilla. Päälevinneisyysalueellaan laji kasvaa avoimilla paikoilla, kuten niityillä, laidunmailla, rinteillä ja pientareilla.
Mucor

Mucor on homesienisuku (Phycomycetes), joka sisältää noin 3000 eri lajia. Ne lisääntyvät itiöiden kautta, joita syntyy pallomaisissa itiöpesäkkeissä. Mucor-sukuun kuuluvat kykenevät kasvamaan hyvin monenlaisissa paikoissa ja ovat siten yleisiä elintarvikkeiden pilaajia. Eräillä on kyky hajottaa tärkkelys sokeriksi ja käyttää sokeri alkoholiksi. Erästä lajia ("M. rouxii") käytetään alkoholin valmistukseen. 
Pesäkkeet ovat yleensä vaaleita, joko täysin valkoisia tai vaaleanharmaita. Vanhetessaan homepesäkkeet muuttuvat tummemmiksi. Ihanteellisessa ympäristössä pesäkkeet voivat kasvaa jopa useiden senttimetrien korkuiseksi.
Pältsan

Pältsan (saameksi Bealčán, ) on tunturi Ruotsin pohjoiskärjessä. Se on osa Moskkugáisin (, 1 516 m merenpinnasta) vuorimassiivia, johon kuuluu lisäksi muun muassa Juoksavátnjunni (1 450 m). Norjan ja Ruotsin raja kulkee Moskkugáisin huipun kautta. Pältsan etäisyys Suomeen on lyhimmillään noin 12,5 km ja Kilpisjärven kylään on etäisyyttä noin 22 km.
Tunturin terävä ja matalampi huippu on 1 404 metriä merenpinnasta, ja laakea, korkeampi huippu on 1 442 m korkea. Pohjoispuolella tunturia, Njearrejávrin tuntumassa, aukeaa mahtava maisema Signaldalenin laaksoon. Signaldalenin kaakkoispäässä sijaitseva Bárrás-tunturi (suom. Paras) on hieno kohde päiväreissuille. Lähtöpaikaksi kelpaa esimerkiksi Gappohytta.
Kilpisjärven luontokeskukselta on hyvät vaellusreitit Pältsalle ja muillekin lähialueen tuntureille. Matkaa kertyy noin 24 kilometriä. Lisäksi ihan tunturin tuntumassa on autiotupa, ja vain kymmenisen kilometriä Kilpisjärvelle päin Bealčánjohkassa (Pältsajoessa) on komea, 20-metrinen vesiputous. Myös putouksen tuntumassa on tupa.
Tarujen tunturit.
Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa "Tarujen tunturit" Pältsa kuvataan jörön Saanan kilpakosijana. Kumpikin jättiläinen tavoittelee kauniin Malla-neidon kättä. Saana voittaa Mallan omakseen, mutta Pältsa tulee kutsumattomana häihin mukanaan häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot. Näiden taika riistäytyy käsistä aikaansaaden valtavan jäävyöryn, joka peittää lopulta kaikki jättiläiset. Hääväki pakenee, ja Mallan ja hänen äitinsä kyynelistä syntyy Kilpisjärvi. Häät keskeyttänyt Pältsakin pakenee takaisin kotikonnuilleen, mutta ei pääse jäävyöryä pakoon. Hän peittyy korviaan myöten jäähän vain päälaen jäädessä näkyville. Lopulta vuosituhansia myöhemmin jäämassat sulivat paljastaen paikoilleen jähmettyneet jättiläiset. 
Häistä aikoinaan paenneen lapinväen vaatteet repeilivät tuiverruksessa ja verhosivat rinteet, laet ja laaksot. Joka syksy sama väriloisto tulvehtii tunturiin ruskan muodossa ja muistuttaa näin kauan sitten dramaattisesti päättyneistä hääjuhlista.
Ja sitten syödään

Ja sitten syödään () on japanilainen Jūzō Itamin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Se kertoo naisesta, joka on sitkeä kuin voikukka (jap. "tampopo"). Hän pyörittää nuudelikeittokojua, ja saa apua myynninedistämisessä kahdelta karskilta rekkakuskilta. Pääjuonen lomassa on pieniä episodeja, jotka kertovat ruoan merkityksestä eri ihmisille.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Sunil Dutt

Sunil Dutt (, oik. Balraj Dutt, ; 6. kesäkuuta 1929 Jhelum – 25. toukokuuta 2005 Mumbai) oli intialainen elokuvanäyttelijä, -tuottaja, -ohjaaja ja poliitikko. Hänen roolinsa vuoden 1957 elokuvassa "Mother India" teki hänestä tähden. Hänelle myönnettiin Padma Shri -palkinto vuonna 1968.
Vuonna 1958 Dutt meni naimisiin näyttelijä Nargisin kanssa. Nargis kuoli vuonna 1981. Heillä oli kolme lasta: näyttelijä Sanjay Dutt, poliitikko Priya Dutt ja Namrata Dutt.
Sunil Dutt kuoli sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
Arto Pirttilahti

Arto Väinö Uolevi Pirttilahti (s. 4. huhtikuuta 1963 Pohjaslahti) on suomalainen poliitikko ja Suomen Keskustan entinen kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Pirttilahti on koulutukseltaan agrologi.
Tausta.
Pirttilahti on koulutukseltaan agrologi ja valmistunut 1988. Varusmiespalveluksensa Pirttilahti suoritti Utin jääkärirykmentissä laskuvarjojääkärinä. Sotilasarvoltaan Pirttilahti on reservin sotilasmestari.
Pirttilahti on työskennellyt muun muassa maataloussihteerinä, maaseutuasiamiehenä, seutuasiamiehenä, kansanedustajan avustajana ja toiminnanjohtajana.
Poliittinen toiminta.
Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 5516 ääntä.
Pirttilahti putosi eduskunnasta vuoden 2023 eduskuntavaaleissa keskustan kokeman vaalitappion myötä. Pirttilahti sai 4057 ääntä jääden Pirkanmaan vaalipiirin keskustan varakansanedustajaksi.
Vuoden 2025 kunta- ja aluevaaleissa Pirttilahti valittiin jatkokaudelle Mänttä-Vilppulan kaupunginvaltuustoon 226 äänellä. Pirttilahti on toiminut neljä kautta valtuustossa, joista kolme valtuuston puheenjohtajana.
Pirttilahti on Pirkanmaan Keskustan sekä Suomen Kylien puheenjohtaja.
Yksityiselämä.
Hän asuu Mänttä-Vilppulassa. Pirttilahden perheeseen kuuluvat vaimo ja kolme lasta. Harrastuksikseen Pirttilahti on kertonut kylätalkoilun sekä moottoripyöräilyn.
Eeva-Maria Maijala

Eeva-Maria Kustaava Maijala (ent. "Eeva Maria Maijala"; s. 23. joulukuuta 1967 Sodankylä) on suomalainen entinen keskustan kansanedustaja Lapin vaalipiiristä. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän putosi eduskunnasta.
Ura.
Eduskunnassa Maijala oli työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan ja ympäristövaliokunnan jäsen. Hän kuului myös Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan sekä tulevaisuusvaliokunnan kestävän kasvun jaostoon. Maijala on Lapin Keskustanaisten puheenjohtaja ja keskustan Lapin piirin varapuheenjohtaja vuodesta 2013.
Syksyllä 2015 Eeva-Maria Maijala valittiin Kalatalouden Keskusliiton puheenjohtajaksi.
Vuonna 2021 Maijala valittiin Savukosken kunnanjohtajan viransijaiseksi.
Koulutukseltaan Maijala on agrologi ja varatuomari. Ennen kansanedustajaksi valintaa hän toimi Savukosken maaseutu- ja ympäristösihteerinä, elinkeinoasiamiehenä ja kunnansihteerinä. Lisäksi hänellä on puolisonsa kanssa lammastila ja poroja.
Yksityiselämä.
Maijalalla on puoliso ja neljä lasta.
Françoise Dürr

Françoise Dürr (s. 25. joulukuuta 1942 Alger, Ranskan Algeria) on ranskalainen entinen tennispelaaja.
Dürr voitti vuonna 1967 Ranskan avoimissa sekä kaksinpelin että nelinpelin. Ranskan avointen nelinpelin hän voitti myös vuosina 1968–1971. Wimbledonissa hän voitti nelinpelin vuonna 1976 ja Yhdysvaltain avointen nelinpelin vuosina 1969 ja 1972. Sekanelinpelin hän voitti Australiassa 1968, 1971 ja 1973. Yhteensä hän voitti urallaan 26 kaksinpeliturnausta. WTA:n maailmanlistalla Dürr oli parhaimmillaan kolmantena. Hänet valittiin Tennis Hall of Fameen vuonna 2003.
Ranskan Fed Cup -joukkueessa Dürr pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1963. Yhteensä hän pelasi 27 maaottelussa. Vuonna 1988 Dürr valittiin WTA-kiertueen kunniajäsen -palkinnon saajaksi.
Urheilu-uransa päätettyään Dürr on toiminut Ranskassa naistenniksen teknisenä johtajana. Hän on naimisissa entisen tennispelaajan, Boyd Browningin kanssa.
Markku Eestilä

Markku Yrjö Eestilä (s. 23. heinäkuuta 1956 Iisalmi) on suomalainen kokoomuksen kansanedustaja. Ammatiltaan Eestilä on eläinlääkäri.
Tausta.
Eestilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1976. Hän valmistui Helsingin yliopiston eläinlääketieteellistä korkeakoulusta eläinlääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1982.
Poliittinen toiminta.
Eestilä on toiminut Iisalmen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 1996. Hän oli valtuuston puheenjohtaja vuosina 2001–2006, varapuheenjohtaja 2006–2009 ja kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 2009–2013. Hän oli Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin valtuuston puheenjohtaja vuosina 2009–2013. Eestilä valittiin kaupunginvaltuustoon alun perin keskustan ehdokkaana. Hän siirtyi kokoomukseen maaliskuussa 2006.
Eestilä sai vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 3 428 ääntä silloisessa Pohjois-Savon vaalipiirissä ja vuoden 2015 vaaleissa 4 578 ääntä kahden vaalipiirin yhdistämisen myötä syntyneessä Savo-Karjalan vaalipiirissä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa äänimäärä oli 3 046. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Eestilä sai 3 463 ääntä.
Eduskunnassa Eestilä on jäsen maa- ja metsätalousvaliokunnassa sekä liikenne- ja viestintävaliokunnassa (vuodesta 2012). Huhtikuussa 2011 uuden eduskunnan ensimmäinen täysistuntokeskustelu käytiin Eestilän tekemästä lakialoitteesta, jossa hän esitti numeron seitsemän poistamista vaalien ehdokaslistoilta.
Eestilä kritisoi Orpon hallituksen esitystä lakkauttaa sairaaloiden yöpäivystykset Iisalmessa, Varkaudessa, Raahessa ja Jämsässä perustuslain vastaisena, koska hänen näkemyksensä mukaan Raaseporin ja Pietarsaaren yöpäivystysten säilyttäminen samanaikaisesti aiheuttaa kielipoliittisen ristiriidan. Hän arvostelee myös sitä, että lainsääädännöllä sekaannutaan hyvinvointialueiden päätöksentekoon.
Näkemykset.
Arvot.
Eestilä sijoittuu vaalikonevastausten perusteella keskusta-oikeistoon tai oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Eestilä sijoittuu arvoasteikolla konservatiiviselle puolelle. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Eestilä on keskellä. HS:n vaalikoneeseen Eestilän antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin näkemykset vihreän politiikan pienemmästä roolista.
Yksityiselämä.
Eestilä jäi kiinni 16. syyskuuta 2016 ajettuaan 80 kilometrin nopeusrajoitusalueella 123 kilometriä tunnissa. Hän menetti ajokorttinsa ja sai 3 000 euron sakot.
Eestilä avioitui Suvi Mikkosen kanssa vuonna 1991. Heillä on kolme lasta.
Sijoittaja Matti Eestilä on Markku Eestilän veli.
Pia Kauma

Pia Liisa Kauma (s. 20. lokakuuta 1966 Joensuu) on suomalainen kokoomusta edustava kansanedustaja. Hän on ollut kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 2011–2015 ja jälleen 30. heinäkuuta 2017 alkaen. Kauma on ollut Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005 ja vuodesta 2013 myös kaupunginhallituksen jäsen.
Opinnot ja työura.
Kauma valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseon lukiosta vuonna 1985 ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1990. Pääaineena hän opiskeli laskentatoimea ja sivuaineena vero-oikeutta.
Urallaan Kauma on työskennellyt Pohjola-yhtiöiden account managerina 1990–1992, Pauligin ylimmän johdon assistenttina 1992–1993, Vaisalan myyntipäällikkönä 1995–1999, Suunto-yhtiön myyntijohtajana 1999–2002 ja Laatukeskus Excellence Finlandin toimitusjohtajana vuosina 2006–2011. Kauma on myös käynyt Yleisradion toimittajakurssin kesällä 2003 ja työskennellyt Ylen toimittajana 2003–2004.
Kauma on ollut HOK-Elannon hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2011. Hän on toiminut myös Nesteen neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 2012.
Poliittinen ura.
Eduskuntaan Kauma valittiin vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän sai yhteensä 3 551 ääntä. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa mutta jäi ensimmäiselle varasijalle 4 111 äänellä. Kauma nousi Alexander Stubbin tilalle eduskuntaan 30. heinäkuuta 2017 tämän siirryttyä Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kauma sai 8 597 ääntä ja uusi paikkansa kansanedustajana. Hänet valittiin uudelle jatkokaudelle vuoden 2023 eduskuntavaaleissa 6199 äänellä. Kauma oli ehdolla myös vuosien 2009 ja 2014 europarlamenttivaaleissa muttei tullut valituksi.
Eduskunnassa Kauma on toiminut perustuslakivaliokunnan, talousvaliokunnan, sosiaali- ja terveysvaliokunnan, suuren valiokunnan ja lakivaliokunnan jäsenenä sekä Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsenenä. 
Kauma valittiin kesällä 2013 Etyjin yleiskokouksen poliittisen ja turvallisuuskomitean raportoijaksi. Vuonna 2021 Kauma valittiin Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen varapuheenjohtajaksi. Lisäksi Kauma toimii Etyjin parlamentaarisen yleiskokouksen Keski-Aasian erityisedustajana. Vuonna 2023 hänet valittiin vuoden kestävälle kaudelle Etyjin puheenjohtajaksi. 
Näkemykset.
Arvot.
Kauma sijoittuu vaalikonevastausten perusteella keskusta-oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Kauma ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Kauma on keskellä. HS:n vaalikoneeseen Kauman antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset mielipiteet.
Markku Mäntymaa

Markku Antero ”Mape” Mäntymaa (17. huhtikuuta 1954 Vaasa – 9. toukokuuta 2015 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä vuosina 2011–2015. Hän oli hallintovaliokunnan ja lakivaliokunnan jäsen sekä sosiaali- ja terveysvaliokunnan ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan varajäsen. Ennen valintaansa kansanedustajaksi hän toimi komisariona.
Mäntymaa oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1997 ja 2. varapuheenjohtaja vuodesta 2005. Lisäksi hän oli Vaasan Sähkö Oy:n hallituksen jäsen.
Mäntymaa jäi eduskuntatyöstä sairauslomalle syyskuussa 2013, kun hänellä todettiin aktiivinen kasvain keuhkossa. Sairautensa vuoksi hän ei ollut enää ehdolla eduskuntavaaleissa 2015. Mäntymaa menehtyi sairauteensa 9. toukokuuta 2015.
Mäntymaa toimi myös autokoulun teoriaopettajana ja juniorivalmentajana jalkapallossa. Hän oli naimisissa ja hänellä on kaksi lasta sekä kaksi lapsenlasta.
Eero Suutari

Eero Johannes Suutari (s. 27. joulukuuta 1956 Sotkamo) on suomalainen yrittäjä ja poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja Oulun vaalipiiristä vuosina 2011–2019.
Elämä ja ura.
Suutari valmistui insinööriksi Helsingin teknillisestä opistosta vuonna 1979. Hän on suorittanut yrittäjäkoulutuksen Oulun yliopistossa vuonna 1984, johtamiskoulutuksen Helsingin kauppakorkeakoulussa 1989 ja diplomi-insinööriopintoja Oulun yliopistossa 1997 ja eMBA-opintoja 2004.
Vuosina 1981–1983 Suutari työskenteli tuotantopäällikkönä Kvark Elektroniikka Oy:ssä ja vuosina 1982–1995 perustamansa Kajaani Automatiikka oy:n hallintojohtajana. Hän oli yrityksen toimitusjohtaja 1995–1996. Vuodesta 1996 Suutari työskenteli perustamansa Sunit Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon vuonna 2008. Suutari on myös opettanut elektroniikkaa Kajaanin ja Lappajärven ammattikouluissa (1984–1985) ja toiminut opettajana Kajaanin kansalaisopistossa (1984–1986). Hän oli Kajaanin yrittäjien puheenjohtaja 2009–2012.
Politiikka.
Suutari on ollut Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005. Hän toimi kaupunginhallituksessa 2005–2009 ja on ollut kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2009. Hän on Kainuun maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2005 ja sen ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2009 Suutari on Kainuun Kokoomuksen puheenjohtaja ja kokoomuksen puoluehallituksen jäsen.
Suutari valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa 3 495 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa 3 303 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Suutari sai 2 484 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemiseen.
Eduskunnassa Suutari on ollut vuodesta 2011 lähtien työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen. Kaudella 2011–2015 hän oli myös puolustusvaliokunnan, ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen. Vuodesta 2015 Suutari on valtiovarainvaliokunnan verojaoston sekä työ- ja elinkeinojaoston jäsen ja Kelan valtuutettu.
Yksityiselämä.
Suutari on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Hän kuuluu vapaamuurareihin.
Kristiina Salonen

Kristiina Johanna Salonen (s. 7. kesäkuuta 1977 Rauma) on suomalainen poliitikko, joka toimi Satakunnan vaalipiiristä valittuna Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 2011–2023. Hän aloitti Satakunnan maakuntajohtajana huhtikuussa 2023.
Ura.
Salonen on koulutukseltaan sosiaaliohjaaja ja hän on myös opiskellut sosiaali- ja terveyshallintotiedettä Vaasan yliopistossa. Ennen kansanedustajaksi valintaansa Salonen työskenteli Rauman sosiaaliohjauksen ja etuuskäsittelyn esimiehenä vuodesta 2003 lähtien. Hän on toiminut myös Rauman kaupunginhallituksen puheenjohtajana sekä Satakunnan maakuntavaltuuston jäsenenä.
Salonen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, ja uudelleen vuosina 2015 ja 2019. Vuoden 2015 vaaleissa hän sai 9 547 ääntä ja oli Satakunnan vaalipiirin eniten ääniä saanut ehdokas.
Joulukuussa 2022 Kristiina Salonen valittiin Satakunnan maakuntajohtajaksi eläkkeelle jäävän Asko Aro-Heinilän (sd.) tilalle. Valintaprosessin aikana Salosen oma toive oli, että hän saa aloittaa virassaan 1.4.2023, jolloin hänen kansanedustajakautensa päättyy.
Yksityiselämä.
Salosen aviopuoliso on entinen jääkiekkoilija Rafael Eerola. He saivat tyttölapsen heinäkuussa 2016.
Kaupunki meressä

"Kaupunki meressä" ("The City in the Sea") on Edgar Allan Poen runo. Lopullinen versio ilmestyi 1845, mutta siitä oli julkaistu aiemmin 1831 versio nimellä "The Doomed City", ja myöhemmin ilmestyi versio nimellä "The City of Sin". Runo kertoo kaupungista, jota hallitsee kuolema, ja siinä on tavanomaisia goottilaisen romaanin aineksia. 
Vaikutteet.
Poe on saanut vaikutteita useista teoksista, muun muassa Samuel Taylor Coleridgen "Kubla Khanista", ja hänen on syytetty plagioineen runoon "The City in the Sea" vähemmän tunnettua runoa. Poe on saanut vaikutteita myös Josephuksen teoksesta "Juutalaissodan historia", jossa kuvataan Gomorran kaupunkia.
Suomennos.
Runo on ilmestynyt suomeksi Poen runojen suomennosvalikoimassa "Rakkauden ja kuoleman lauluja", jonka on suomentanut Oskar Nousiainen.
Jari Myllykoski

Jari Heikki Myllykoski (s. 27. kesäkuuta 1959 Vaasa) on suomalainen vasemmistoliiton entinen kansanedustaja, joka valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa Satakunnan vaalipiiristä.
Tausta ja ura.
Myllykoski asui lapsuutensa Luopioisissa ja kävi ammattikoulua Valkeakoskella. 1980-luvun alussa hän muutti Kiukaisiin, jossa hän työskenteli vuosina 1981–1988 Satanahka Oy:ssä värjärinä. Hän toimi samalla paikallisen Kumi- ja Nahkatyöväen Liiton ammattiosaston puheenjohtajana.
Vuonna 1988 Myllykoski siirtyi Outokumpu Oy:n Harjavallan tehtaille (nyk. Boliden Harjavalta Oy), missä hän työskenteli prosessityöntekijänä vuoteen 2005 saakka. Hän oli kymmenen vuoden ajan tehtaan pääluottamusmiehenä. Vuonna 2001 Myllykoski suoritti johtamisen erikoisammattitutkinnon Johtamistaidon Opistossa ja vuonna 2005 näyttötutkintomestarin koulutusohjelman Heliassa.
Ennen valintaansa eduskuntaan Myllykoski työskenteli vuosina 2005–2011 Metallityöväen Liiton työehtosihteerinä Helsingissä.
Politiikka ja luottamustehtävät.
Myllykoski oli eduskuntavaaliehdokkaana vuoden 1999 ja 2003 vaaleissa, muttei tullut valituksi. Hänet valittiin kansanedustajaksi Satakunnan vaalipiiristä kolmannella yrittämällä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 3 321 äänellä. Myllykoski oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja vuosina 2011–2013 ja kuului kaudella 2011–2015 eduskunnan talousvaliokuntaan ja maa- ja metsätalousvaliokuntaan.
Kevään 2015 vaaleissa Myllykoski valittiin toiselle kaudelleen 4 175 äänellä. Vasemmistoliitto menestyi vaaleissa heikosti, ja vaalien jälkeen Myllykoski ilmoitti haastavansa puolueen puheenjohtaja Paavo Arhinmäen seuraavassa, kesällä 2016 pidettävässä puoluekokouksessa. Vuoden 2016 jäsenäänestyksessä vasemmistoliiton puheenjohtajasta Myllykoski sai 11,9% äänistä ja jäi kolmanneksi Li Anderssonin ja Aino-Kaisa Pekosen jälkeen.
Eduskuntakaudella 2015–2019 Myllykoski kuului eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokuntaan ja lisäksi kesäkuusta 2017 lähtien myös liikenne- ja viestintävaliokuntaan. 
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Myllykoski valittiin jatkokaudelle 4 001 äänellä. Hän jatkoi maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä sekä liikenne- ja viestintävaliokunnan varajäsenenä. Myllykoski ei hakenut jatkokautta vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Myllykoski kuuluu Nakkilan kunnanvaltuustoon. Hän kuuluu Villilä Studiot Oy:n hallitukseen ja on ollut Finnvera oyj:n hallintoneuvoston jäsen.
Yksityiselämä.
Myllykoski asuu Nakkilassa. Hänellä on kolme aikuista lasta ensimmäisestä avioliitostaan. 
Myllykoski harrastaa laulamista ja on saanut leikkisän kutsumanimen "Nakkilan Pavarotti". Myllykoski on hevosharrastaja ja toimii Eduskunnan hevosystävien seuran sekä Nakkilan hevoskasvatusyhdistyksen puheenjohtajana.
Satu Haapanen

Satu Maria Kristiina Haapanen (s. 3. maaliskuuta 1969 Västanfors, Ruotsi) on suomalainen poliitikko ja opettaja. Hän on ollut vihreiden kansanedustaja Oulun vaalipiiristä vuosina 2011–2015 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2000–2004 ja 2008–2021.
Koulutus ja työura.
Haapanen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta vuonna 1988. Hän valmistui kasvatustieteen maisteriksi Oulun yliopistosta vuonna 1993. Gradunsa hän teki Kyproksesta, missä hän on myös opiskellut ja asunut kaksi vuotta.
Luokanopettajan töitä Haapanen on tehnyt Kemissä, Oulussa ja Kempeleessä sekä Eurooppa-koulussa Luxemburgissa. Lisäksi hän on ollut opettajakouluttajana Oulun yliopistossa.
Politiikassa.
Kunnallispolitiikka.
Haapanen valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa 193 äänellä. Hän toimi vuosina 2000–2004 nuorisoasiainlautakunnan puheenjohtajana ja Oulun seutuvaltuustossa.
Haapanen ei ollut ehdolla kunnallisvaaleissa 2004 työskennellessään Luxemburgissa, mutta palasi kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2008 saaden 470 ääntä. Kauden 2009–2012 Haapanen toimi kaupunginhallituksen varajäsenenä ja vuodet 2009–2011 Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntahallituksen jäsenenä ja 2011–2012 varajäsenenä. Hän on ollut Pohjois-Pohjanmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2009.
Kunnallisvaaleissa 2012 Haapanen uusi valtuustopaikkansa 749 äänellä.
Oulun seudun Vihreiden Naisten puheenjohtajana Haapanen on toiminut vuosina 2010−2013 ja 2016−2017.
Kansanedustajana.
Haapanen valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ollut ehdolla myös vuosina 2003 ja 2007, mutta jäi molemmilla kerroilla varasijalle häviten Erkki Pulliaiselle ensin 1 158 äänellä ja sitten 410 äänellä. Eduskuntavaaleissa 2011 Haapanen tiputti 25 vuotta kansanedustajana toimineen Pulliaisen eduskunnasta 101 äänen erolla.
Eduskunnassa Haapanen on maa- ja metsätalousvaliokunnan ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen. Hän on ollut myös sivistysvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Haapanen kuuluu Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukuntaan. Hän on myös Opetushallituksen johtokunnan jäsen kaudella 2011–2015. Haapanen on vihreän eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja. Haapanen on ollut eduskuntapuolueiden yhteistyöverkosto Demon puheenjohtaja vuodesta 2014.
Haapanen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 ja sai 2 703 ääntä. Hän ilmoitti kesällä 2014 ettei asetu perhesyistä ehdolle kevään 2015 eduskuntavaaleissa.
Näkemyksiä.
Politiikassa Haapanen on puolustanut muun muassa eläinten oikeuksia ja ihmisoikeuksia. Hän on pitänyt esillä myös koulutukseen liittyviä kysymyksiä.
Eila Tiainen

Eila Kyllikki Tiainen (o.s. "Viitanen", s. 24. joulukuuta 1945 Kemi) on suomalainen vasemmistoliittoa edustava poliitikko ja toimittaja. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen vaalipiiristä. Tiainen putosi eduskunnasta vuoden 2015 vaaleissa. Ennen eduskuntaa Tiainen työskenteli pitkään Yleisradiossa.
Tiainen on kotoisin Jyväskylästä, Säynätsalon kaupunginosasta. Ylen TV:n ja radion lisäksi hän on työskennellyt muun muassa Ruotsin radiossa. Tiainen on myös opettanut journalistiikkaa ja vuorovaikutustaitoja Jyväskylän yliopistossa. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Vuoden 1988 presidentinvaaleissa Tiainen valittiin Kalevi Kivistön Liike 88:n valitsijamieheksi 3 511 äänellä Keski-Suomen läänistä. Eduskuntavaaleissa 2011 Tiainen sai 3 955 ääntä ja nousi kansanedustajaksi. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon 1 026 äänellä, ja uudelleen vuoden 2017 kuntavaaleissa, jolloin hän sai 890 ääntä.
Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Tiainen sai 2 353 ääntä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Tiainen sai Keski-Suomessa vasemmistoliiton listalta eniten ääniä (3486 ääntä), mutta jäi valitsematta.
Tiainen on Jyväskylän kirkkovaltuuston jäsen ja Säynätsalon alueseurakunnan alueneuvoston jäsen, Atena Kustannus -yhtiön hallituksen jäsen ja Pelastakaa Lapset -yhdistyksen Keski-Suomen alueneuvottelukunnan puheenjohtaja ja liittovaltuuston jäsen.
Tiaisen puoliso vuosina 1967–2010 oli professori Jorma Tiainen.
Lars Erik Gästgivars

Lars Erik Gästgivars (s. 28. toukokuuta 1946 Sulva) on suomalainen yrittäjäneuvos ja vuonna 2011 eduskuntaan Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen listalta Vaasan vaalipiiristä valittu kansanedustaja. Hän sai vaaleissa yhteensä 5 650 ääntä. Gästgivars oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 3 001 ääntä ei riittänyt valintaan jatkokaudelle.
Gästgivars oli myös Mustasaaren kunnanvaltuuston puheenjohtaja toimikaudella 2013−2016. Hän hoiti tehtävää myös edeltävällä valtuustokaudella vuosina 2009−2012.
Manner (albumi)

Manner on Scandinavian Music Groupin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2011. Albumi julkaistiin CD:n lisäksi myös vinyyliformaatissa 18. toukokuuta 2011. Vinyyliversiota painettiin vain 500 kappaleen erä. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle, mutta jo seuraavalla viikolla albumi nousi listan kärkeen.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Hautojen yli", joka kuultiin ensimmäisen kerran YleX-radiokanavan lähetyksessä. Toisena singlenä julkaistiin "Kaunis Marjaana" -niminen kappale, johon kuvattiin myös musiikkivideo.
Paholainen luultavasti

Paholainen luultavasti ("Le Diable probablement") on Robert Bressonin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1977. Sen keskeisintä henkilöä näyttelee Antoine Monnier.
"Paholainen luultavasti" perustuu Bressoniin pohdintoihin. Se kuvaa pariisilaisnuorten elämää ja käsittelee monia ajankohtaisia aiheita, saastumista, ekokatastrofeita, politiikan mädännäisyyttä ja uskonnon rappiota.
Tuotanto ja levitys.
"Paholainen luultavasti" oli tuotantonsa alkuvaiheissa suurissa vaikeuksissa, sillä ohjaajille rahoitusta myöntänyt komissio ei suostunut antamaan tukea Bressonille. Hän sai mahdollisuuden elokuvan toteuttamiseen, kun kulttuuriministeri Michel Guy henkilökohtaisesti vaikutti rahoituksen saamiseen. Elokuva kuvattiin Pariisissa kesällä 1976.
Elokuvaa ei valittu vuoden 1977 Cannesin elokuvajuhlien virallisen esitysten joukkoon. Bresson kielsi sen esittämisen juhlien merkittävässä sivutapahtumassa ja antoi syyksi sen, ettei pitänyt enää Cannesista, sillä se saastutti vesiä. Berliinin elokuvajuhlilla "Paholainen luultavasti" sai toiseksi merkittävimmän palkinnon, Hopeisen karhun. Ennen palkinnon myöntämistä elokuvaohjaaja Rainer Werner Fassbinder ja kriitikko Derek Malcolm olivat uhanneet lähteä tuomaristosta, jos heidän tukeaan Bressonin elokuvalle ei tuoda julkisuuteen.
Suomessa "Paholainen luultavasti" sai ensi-iltansa vasta 1979, jolloin se nousi kymmenen parhaan joukkoon elokuvakerholehti "Projektion" järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Jukka Kärnä

Jukka Ensio Kärnä (s. 14. marraskuuta 1955 Kiihtelysvaara) on suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana Kymen vaalipiiristä vuosina 2011–2015. Hän sai vuoden 2011 vaaleissa 4 325 ääntä. Hän oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2015, mutta jäi valitsematta uudessa Kaakkois-Suomen vaalipiirissä.
Ennen valintaansa eduskuntaan Kärnä toimi SAK:n Kymen aluejohtajana vuodet 2005–2011. Kärnä on tehnyt pitkän uran Metallityöväen liitossa. Hän oli Imatran Ovakon terästehtaan pääluottamusmies vuosina 1989–2005 ja on ollut myös Metalliliiton liittovaltuuston puheenjohtaja. Hänen kotipaikkakuntansa on Imatra, jonka kaupunginvaltuustoon hän on kuulunut vuosina 1997–2005 ja uudelleen vuodesta 2013.
Eduskunnassa Kärnä oli talousvaliokunnan ja ympäristövaliokunnan jäsen.
Elämä.
Kärnä aloitti työuransa vuonna 1972 Imatran terästehtaan ammattikoulussa, josta eteni töihin sulattoon, hienovalssaamoon ja lopuksi viimeistelyhalliin. Kun tehdas päätettiin lopettaa, pääluottamusmies Kärnä pyrki vaikuttamaan keväällä 1991 silloiseen kauppa- ja teollisuusministeri Kauko Juhantaloon Imatran tehtaan puolesta. Kun Metalliliiton valtuuston jäsen Erkki J. Partanen (sd.) tuli valituksi kansanedustajaksi, Imatra Steelin pääluottamusmies Kärnä valittiin Partasen tilalle valtuustoon.
Keväällä 1997 SAK:n liittojen välillä oli pientä erimielisyyttä Suomen kuulumisesta EMU-rahaliittoon. Metalliliiton valtuuston varapuheenjohtaja Kärnä varoitti ahnehtimasta suuria nimellispalkankorotuksia inflaation ja koron nousun takia, jotta Suomi saavuttaisi EMU-kriteerit. Vuonna 1998 Kärnä vertasi keskustan puheenjohtajaa Esko Ahoa Margaret Thatcheriin, koska Aho ihaili ns. Uuden-Seelannin mallia ja työreformia.
Kärnä asettui ehdokkaaksi vuoden 1999 eduskuntavaaleihin, mutta ei tullut valituksi 3 215 äänellään. Kärnä tuki SAK:n ohella samana vuonna presidentti Ahtisaaren seuraajaksi ilmoittautunutta Lipposen II hallituksen ulkoministeri Tarja Halosta. Vuonna 2000 Metalliliiton puheenjohtaja Per-Erik Lundhin seuraajaksi valittiin Erkki Vuorenmaa ja myös valtuuston puheenjohtaja vaihtui: valtuuston varapuheenjohtaja Kärnä valittiin valtuuston puheenjohtajaksi kun Juho Korpi jätti paikkansa. Kärnä arvosteli silloista valtiovarainministeri Sauli Niinistöä, joka Kärnän mukaan toteutti Iiro Viinasen linjaa hallituksessa. Kärnän mukaan "-"-sen tien päässä on työsopimusfasismi"”.
Kärnä oli puheenjohtaja Vuorenmaan tukija jopa niin lujasti, että osti Vuorenmaan käytetyn auton syksyllä 2000. Kärnä oli taitava valtuuston puheenjohtaja. Joulukuussa 2000 Metallin valtuuston kokouksessa esiintyi tyytymättömyyttä mm. vuorolisistä ja luottamushenkilöiden palkkioista. Esitystä kannatettiin, mutta puheenjohtaja Kärnä junaili esityksen niin, että äänestys jätettiin käyttämättä. Kärnä esiintyi pääosassa vuonna 2004 pitkässä dokumenttielokuvassa "Työväenluokka".
Merja Mäkisalo-Ropponen

Merja Elina Mäkisalo-Ropponen (s. 20. huhtikuuta 1958 Tohmajärvi) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2023. Hän on toiminut Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2001. Puheenjohtajana hän toimi vuosina 2013–2018 ja 2021–2022.
Mäkisalo-Ropponen on Pohjois-Karjalan hyvinvointialueen valtuuston puheenjohtaja vuodesta 2022.
Elämä ja ura.
Mäkisalo-Ropponen valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1981 ja erikoissairaanhoitajaksi 1983. Vuonna 1991 hän valmistui terveystieteiden maisteriksi ja oli vuosina 1996–1998 Suomen Akatemian tutkijakoulutuksessa Kuopion yliopistossa. Mäkisalo-Ropponen väitteli tohtoriksi 1998. Hän on valmistunut myös draamakouluttajaksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2003.
Mäkisalo-Ropponen työskenteli sairaanhoitajana Joensuun kaupungilla 1981–1982 ja erikoissairaanhoitajana 1983–1984. Hän oli osastonhoitaja Pohjois-Karjalan keskussairaalassa 1984–1991 ja toimi terveydenhuollon opettajana 1991–1994. Vuonna 1995 Mäkisalo-Ropponen työskenteli Pohjois-Karjalan terveydenhoito-oppilaitoksen (myöhemmin ammattikorkeakoulun) aikuiskoulutusjohtajana ja vuosina 1998–2000 yliopettajana. Vuosina 2001–2011 hän oli freelancer-työyhteisökouluttaja.
Politiikka.
Mäkisalo-Ropponen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa Pohjois-Karjalan vaalipiiristä 2 519 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 4 899 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 8 248 ääntä. Mäkisalo-Ropponen on ilmoittanut, ettei osallistu vuoden 2023 vaaleihin.
Eduskunnassa Mäkisalo-Ropponen on vaalikaudella 2019–2023 tulevaisuusvaliokunnan jäsen, tarkastuslautakunnan varapuheenjohtaja, tilintarkastajien varapuheenjohtaja sekä perustuslakivaliokunnan varajäsen.
Muita luottamustehtäviä:
Näkemyksiä.
Marraskuussa 2014 Mäkisalo-Ropponen ei osallistunut eduskunnan samaa sukupuolta olevien avioliittoa käsittelevään äänestykseen ja on ilmaissut kannattavansa avioliiton säilymistä miehen ja naisen välisenä.
Suna Kymäläinen

Suna Ellen Kymäläinen (s. 15. syyskuuta 1976 Imatra) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi Kymen vaalipiiristä vuoden 2011 vaaleissa. Kymäläinen on ollut Ruokolahden kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 2004. Hän on kaudella 2013–2016 valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Kymäläinen valmistui lastenohjaajaksi Jaakkiman kristillisestä opistosta vuonna 1995 ja on opiskellut vuodesta 2011 sosionomiksi Laurea-ammattikorkeakoulussa. Ennen valintaa eduskuntaan hän työskenteli varhaiskasvatuksen opettajana Ruokolahdella. Vuosina 2003–2007 hän työskenteli Joutsenon seurakunnassa lastenohjaajana ja lapsityönohjaajana. Vuosina 1998–2001 hän työskenteli päivähoidossa Ruokolahdella.
Eduskunnassa Kymäläinen on lakivaliokunnan ja liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsen sekä sivistysvaliokunnan varajäsen. Hän kuuluu myös Suomen Pohjoismaiden neuvoston valtuuskuntaan. Vuodesta 2015 Kymäläinen on ollut Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Vuosina 2008–2010 Kymäläinen oli SDP:n puoluevaltuuston jäsen ja vuosina 2009–2010 Kymen Sosialidemokraattisen Piirin puheenjohtaja. Hän oli vuosina 2009–2012 Etelä-Karjalan maakuntavaltuuston jäsen ja Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin (Eksote) valtuutettu.
Kymäläinen havaitsi jo 2000-luvun alkupuolella, että venäläisten Suomessa tekemiin kiinteistökauppoihin liittyy epäkohtia ja valtion turvallisuuteen kohdistuvia riskejä. Hän keräsi kansalaisadressin, jolla vaadittiin eduskuntaa ryhtymään toimiin näiden maanhankintojen rajoittamiseksi. Myöhemmin tultuaan valituksi kansanedustajaksi hän teki asiasta lakialoitteen ja kun eduskunnan lakivaliokunta päätti olla ottamatta sitä käsiteltäväksi, hän pyrki edistämään asiaa vuonna 2015 kansalaisaloitteen avulla. 
Kymäläinen on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Näkemykset.
Arvot.
Kymäläinen sijoittuu vaalikonevastausten perusteella keskusta-vasemmistoon. "Ylen" vaalikoneessa Kymäläinen ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Kymäläisen näkemykset ilmentävät liberaalivihreyttä (GAL). HS:n vaalikoneeseen Kymäläisen antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin vasemmistolaiset mielipiteet.
Johanna Jurva

Johanna Maria-Kaarina Jurva (o.s. Kotaviita, s. 16. toukokuuta 1977 Vantaa) on suomalainen lähihoitaja ja perussuomalainen entinen kansanedustaja (2011–2015). Hän on Vantaan kaupunginvaltuutettu ja tuli valituksi eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2011 vaaleissa 2970 äänellä, mutta putosi seuraavissa vaaleissa.
Jurva asuu avoliitossa kansanedustaja Jari Ronkaisen kanssa.
Anne Louhelainen

Anne Maarit Louhelainen (s. 8. tammikuuta 1965 Lahti) on suomalainen entinen Sinisen tulevaisuuden kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa Hämeen vaalipiiristä 6 160 äänellä. Siirryttyään Siniseen tulevaisuuteen 2017 hän ei enää asettunut eduskuntavaaliehdokaaksi 2019.
Elämä.
Louhelainen valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1984 ja yo-merkonomiksi Lahden kauppaoppilaitoksen sihteerilinjalta vuonna 1986. Vuosina 1986–1990 hän työskenteli Kansallis-Osake-Pankissa ja vuosina 1990–2009 Päijät-Hämeen Puhelin Oy:ssä ja DNA:lla. Vuonna 2001 Louhelainen suoritti juridiikan tutkinnon MJK-instituutissa.
Poliittinen toiminta.
Louhelainen on ollut Hollolan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 2009 vuoteen 2021. Vuosina 2011–2012 hän oli valtuuston toinen varapuheenjohtaja ja vuodesta 2013 kunnanhallituksen varapuheenjohtaja. Perussuomalaisissa Louhelainen on toiminut Perussuomalaisten Hämeen piiri ry:n sihteerinä, Hollolan Perussuomalaiset ry:n sihteerinä ja rahastonhoitajana sekä Hämeen PerusNaiset -yhdistyksen sihteerinä.
Eduskunnassa Louhelainen on suuren valiokunnan jäsen ja lakivaliokunnan sekä tulevaisuusvaliokunnan varajäsen. Lisäksi hän kuuluu Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan.
Louhelainen ei asettunut ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Vaalimenestys.
Louhelainen oli ensimmäisen kerran ehdolla kunnallisvaaleissa 2008, jolloin hänet valittiin 241 äänellä Hollolan kunnanvaltuustoon. Hän uusi paikkansa vaaleissa 2012 saatuaan 554 ääntä. Kuntavaaleissa 2017 hänet valittiin kolmannelle valtuustokaudelle 300 äänellä.
Louhelainen nousi eduskuntaan vuonna 2011, kun hän sai 6 160 ääntä Hämeen vaalipiiristä. Hän uusi paikkansa vaaleissa 2015 saatuaan 6 743 ääntä.
Louhelainen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 eikä tullut 4 662 äänellä valituksi.
Yksityiselämä.
Louhelaisen isä oli entinen SMP:n kansanedustaja Mikko Vainio. Louhelainen on avoliitossa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Mani Ratnam

Mani Ratnam (oik. Gopala Ratnam Subramaniam; s. 2. kesäkuuta 1956 Madurai, Madras, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän on yksi tamilinkielisen elokuvateollisuuden johtavista ohjaajista. Mani Ratnam tunnetaan hyvin ”terrorismitrilogiastaan”, joka koostuu elokuvista "Roja" (1992), "Bombay" (1995) ja "Dil Se" (1998).
Hän on voittanut monia palkintoja, kuten kuusi National Film Awards -palkintoa, neljä Filmfare Awards -palkintoa ja kuusi Filmfare Awards South -palkintoa sekä useita palkintoja kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Intian hallitus myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2002.
Mani Ratnam perusti Madras Talkies -tuotantoyhtiön vuonna 1995.
Yksityiselämä.
Mani Ratnam meni naimisiin näyttelijä Suhasinin kanssa vuonna 1988. Heillä on Nandhan-niminen poika.
Vuonna 1995 Mani Ratnam loukkaantui, kun kotitekoisia pommeja heitettiin hänen kotiinsa.
Pirkko Mattila

Pirkko Anneli Mattila (s. 2. huhtikuuta 1964 Yli-Ii) on suomalainen poliitikko. Mattila oli kansanedustaja vuosina 2011–2019 ja Sipilän hallituksen sosiaali- ja terveysministeri vuosina 2016–2019. Hän toimi Perussuomalaisten ja Sinisen tulevaisuuden eduskuntaryhmissä.
Tausta.
Mattila on koulutukseltaan filosofian maisteri, anestesiasairaanhoitaja ja opettaja. Hän valmistui ylioppilaaksi Oulun normaalikoulusta vuonna 1983, sairaanhoitajaksi Kemin terveydenhuolto-oppilaitoksesta vuonna 1988 ja filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta vuonna 2005. Vuonna 2010 hän suoritti myös opettajan pedagogisen pätevyyden Oulun ammatillisessa opettajakorkeakoulussa. Mattila työskenteli sairaanhoitajana Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirissä vuosina 1988–2007. Ennen valintaansa eduskuntaan hän työskenteli vuodesta 2007 kouluttajana Oulun aikuiskoulutuskeskuksessa. Mattila on työskennellyt myös saksalais–suomalaisessa kenttäsairaalassa avustustyöntekijänä Haitin maanjäristysalueella ja hänellä on Punaisen Ristin koulutus kansainvälistä avustustyötä varten. 
Poliittinen toiminta.
Mattila on Muhoksen kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 2005. Hän on toiminut valtuuston varapuheenjohtajana ja teknisen lautakunnan jäsenenä (2005–2008). Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Oulun vaalipiiristä. Kesäkuussa 2012 hän nousi eduskunnan hallintovaliokunnan puheenjohtajaksi Jussi Halla-ahon luovuttua tehtävästä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Mattila valittiin jatkokaudelle PS:n listalta. Mattila on toiminut Ulkopoliittisen instituutin eli UPI:n hallituksessa.
Toukokuussa 2016 Mattila sai eduskunnan puhemieheltä nuhteet alkoholinkäytöstään valtiovierailulla Ruotsissa. Mattila pahoitteli myöhemmin tapahtunutta. Mattilasta tuli Sipilän hallituksen sosiaali- ja terveysministeri Hanna Mäntylän ilmoitettua 16. elokuuta 2016 eroavansa tehtävästään.
Vuonna 2017 Mattila loikkasi pois Perussuomalaisista. Hän oli Sinisen tulevaisuuden ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi, vaikka saikin vaalipiirissään puolueensa suurimman äänimäärän, lähes 1 000 ääntä.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleihin Mattila osallistui keskustan ehdokkaana ja sai 1 710 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Yksityiselämä.
Mattila on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hänen puolisonsa on Punaisen Ristin vastaanottokeskuksen johtaja Juha Pekka Mattila.
Kimmo Kivelä

Kimmo Kyösti Väinämö Kivelä (s. 5. lokakuuta 1961 Lahti) on suomalainen pappi ja entinen kansanedustaja. Kivelä valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa perussuomalaisten listalta Pohjois-Savon vaalipiiristä. Perussuomalaiset-puolueen hajoamisen myötä Kivelä oli Sininen tulevaisuus -puolueen kansanedustaja 2017–2019.
Kivelä valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Hän työskenteli Rautavaaran seurakunnassa vuodet 1988–1991, Vehmersalmen kirkkoherrana 1992–2010, Järvi-Kuopion seurakunnan kappalaisena vuonna 2011, Sonkajärven vt. kirkkoherrana 2019−2020 ja työskentelee Kiuruveden kirkkoherrana 1.6.2020 alkaen. Hän toimi myös Kuopion hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina vuosina 2003–2009. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 2009. Vuosina 2015–2019 Kivelä toimi Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Poliittinen toiminta.
Kivelä oli nuoruudessaan mukana Suomen Maaseudun Puolueen toiminnassa. Hän työskenteli vuosina 1981–1984 SMP:n valtakunnallisena nuorisosihteerinä sekä puolueen nuorisojärjestö Kehittyvän Suomen Nuorten Liiton järjestösihteerinä ja pääsihteerinä. Vuosina 1997–2000 Kivelä oli Vehmersalmen kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen keskustan riveistä ja vuodesta 2013 Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen perussuomalaisista. Hän on toiminut perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtajana. Vuodesta 2013 Kivelä oli myös Pohjois-Savon maakuntahallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Kivelä pyysi ja sai eron Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenyydestä 1.6.2020 alkaen, koska hän muutti pois paikkakunnalta.
Kesäkuussa 2017 Kivelä siirtyi kansanedustajana Uusi vaihtoehto -eduskuntaryhmään, josta muodostui Sininen tulevaisuus.
Kivelä on ollut kansanedustajavuosinaan eduskunnan perustuslakivaliokunnan ja sivistysvaliokunnan jäsen sekä Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Kivelä oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Sinisen tulevaisuuden listalta, mutta ei tullut valituksi.
Ritarikuntamerkkikohu.
Joulukuussa 2023 Kivelä reagoi poikkeuksellisesti saatuaan kuulla hänelle myönnetystä 6.12. ritarikuntien ansiomitalista. Hän kirjoitti somepäivityksessä, ettei tule vastaanottamaan kunniamerkkiä ja harkitsee jopa eroa kirkkoherran virastaan ja että hänelle olisi kuulunut myöntää ”vähintään kolme pykälää korkeampi merkki”.
Yksityiselämä.
Kivelällä on kaksi lasta, vuosina 1988 ja 1993 syntyneet tyttäret.