tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korrepetiittori

Korrepetiittori ( &lt; ’kera’ + "re" ’uudelleen’ + "petere" ’tavoitella’) eli harjoituspianisti on musiikki- ja tanssiharjoitusten pianosäestäjä ja valmentaja, joka auttaa esimerkiksi oopperalaulajia oppimaan oman osansa oopperasta. Oopperan lisäksi korrepetiittoria käytetään baletin ja liedlaulun harjoituksissa.
Korrepetiittorin on hallittava pianopartituurin lisäksi työn alla oleva teos kaikilta puoliltaan: laulajien osuudet ja roolit, lausuminen, soitinnus, rytmitykset, tekstit ja laulutekniikka. Näyttämöteoksen ohjaaja, kapellimestari ja korrepetiittori muodostavat harjoitusvaiheessa tärkeän työkolmikon.
Korrepetiittori toimii etenkin laulajien valmentajana: hän opettaa laulajalle oopperaroolin yksityiskohtineen. Korrepetiittori käyttää tässä apunaan tietoa, jonka on saanut kapellimestareilta tai laulunopettajilta oltuaan mukana säestäjänä laulunopetuksessa.
Etenkään oopperan ja baletin korrepetiittorit eivät välttämättä ole itse esiintyviä taiteilijoita, vaan ovat keskittyneet pedagogiaan ja harjoitusten säestämiseen. Instrumenttikorrepetiittorit ja lied-korrepetiittorit taas varsin usein toimivat samalla solistin esiintymiskumppaneina.
Häggblom

Häggblom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Harri Holtinkoski

Harri Holtinkoski (s. 1975 Oulu) on esiintyvä runoilija. Hän voitti Poetry Slamin Oulun aluekarsinnan vuonna 2005. 
Holtinkoski on esittänyt runojaan eri puolilla Suomea ja pitänyt runonäyttelyitä eri puolilla Pohjois-Suomea.
Peräpäänkoe

Peräpäänkoe () on yhdysvaltalaisen "South Park" -animaatiosarjan ensimmäinen jakso. Sen ensiesitys oli Comedy Central -kanavalla 13. elokuuta 1997. Sen ensiesitystä katsoi 980 000 katsojaa.
Juoni.
Kun Kyle, Stan, Kenny ja Cartman odottelevat koulubussia, Cartman kertoo edellisyönä näkemästään oudosta unesta. Muut pojat vakuuttavat, että uni oli totta, mutta Cartman ei usko heitä. Kun pojat istuvat koulubussiin, he näkevät ikkunasta kuinka alienit sieppaavat Kylen pikkuveljen Iken.
Koulussa Kyle pyytää lupaa opettaja Garrisonilta Iken etsimiseen, mutta Mr. Garrison ei anna Kylelle lupaa. Samalla Cartman pieree tulta. Kun pojat kertovat tapahtuneesta Chefille, tämä auttaa poikia pääsemään koulusta painamalla hälytysnappia. Ulkona Cartman alkaa yhtäkkiä laulamaan ja tanssimaan. Pian tämän jälkeen, avaruusalus ilmestyy poikien ylle. Kyle heittää kiven avaruusalusta päin ja avaruusalus ampuu takaisin heittäen Kennyn tielle, jossa lehmät ja poliisiauto ajavat Kennyn yli. 
Stan ja Kyle tapaavat Wendyn lammikolla. Lammikolla Wendy ehdottaa, että he käyttäisivät avaruusolioiden Cartmaniin asettamaa konetta alieneiden kutsumiseen. Cartmanin peräpäästä tulee suuri satelliittilautanen. Avaruusalus saapuu ja Ike hyppää avaruusaluksesta. Samalla alienit puhuvat lehmien kanssa ja kertovat heille, että heidän tutkimusten mukaan lehmät ovat älykkäimpiä eläimiä maapallolla.
Luettelo James Bond -elokuvasarjan näyttelijöistä

Symbolit ja lyhenteet.
† Hahmo kuollut.
Lihavoidulla kirjoitettu hahmo näyttelijän edessä tarkoittaa roolihahmon nimeä, jos sama hahmo on esiintynyt eri nimisenä eri näyttelijöillä (esim. M:llä on ollut neljä näyttelijää ja neljä roolihahmoa).
Varis (täsmennyssivu)

Varis ja Waris tarkoittavat seuraavia
Sukunimi.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Tietokilpailun Euroopan-mestaruuskilpailut

Tietokilpailun Euroopan-mestaruuskilpailut (European Quizzing Championships) on kansainvälisen tietokilpailujärjestön International Quizzing Associationin (IQA) vuosittain järjestämä tietokilpailutapahtuma. Se sai alkunsa vuonna 2003 Bromleyssa, Englannissa pidetystä Englannin ja Belgian välisestä tietokilpailuottelusta ja kerää nykyisin osallistujia yli 20 maasta. Tapahtuman virallisia kilpailuja ovat henkilökohtainen kilpailu, parikilpailu, maajoukkuekilpailu ja sen kanssa samanaikaisesti järjestettävä Aspirational Cup, seurajoukkuekilpailu sekä vuonna 2013 henkilökohtainen, kaksintaisteluina käyty Masters-kilpailu ja vuodesta 2016 eri alojen erikoiskilpailuja. Kisaohjelmaan tapaa kuulua myös useita vapaamuotoisempia visailuja. Kysymykset esitetään englannin kielellä.
Kisaisännät.
Englanti on isännöinyt EM-kilpailuja neljä kertaa sekä Alankomaat, Belgia ja Viro kahdesti. Muita isäntämaita ovat olleet Ranska, Norja, Romania, Kreikka, Kroatia ja Italia. Suomalaiskaupungeista Turku on hakenut järjestelyoikeutta neljästi vuodesta 2011 alkaen mutta ei ole päässyt kisaisännäksi.
Mitalistit.
Englanti ja Belgia ovat EM-kisahistorian menestyneimmät maat. Vuonna 2011 Suomi voitti kolmantena maana maajoukkueiden Euroopan-mestaruuden ja vuonna 2018 Norja nousi mestarien joukkoon. Englantilainen Kevin Ashman on voittanut kuusi henkilökohtaista mestaruutta ja lukuisan määrän pari- ja joukkuemestaruuksia. Suomalaisista Tero Kalliolevo on yltänyt henkilökohtaisessa kilpailussa kerran hopealle ja saavuttanut myös monia mitaleja pari- ja joukkuekilpailuissa.
Pyhät kertomukset

Pyhät kertomukset () on Aelius Aristideen kirjoittama antiikin kreikkalainen omaelämäkerrallinen teos, joka kertoo erityisesti tekijänsä sairauden ja parantumisten vaiheista.
Historia.
Aristides kirjoitti teoksen noin vuosien 166 ja 171/175 välillä. Hän oli sairastunut Roomassa ollessaan ja etsinyt parannusta Pergamonin Asklepieionista eli lääkintätaidon jumalalle Asklepiokselle omistetusta pyhäköstä, missä hän oli lopulta kääntynyt tämän kulttiin. Aristideen teos liittyy näihin tämän oman elämän, sairauden ja parantumisten — jotka hän oli kokenyt ihmeparantumisina — vaiheisiin.
Aristides kirjoitti teoksensa vasta myöhemmällä iällään, koska ei uskonut selviävänsä sairaudestaan. Parannuttuaan hän kirjoitti teoksensa kunnianosoitukseksi Asklepiokselle kaikesta siitä hyvästä, mitä oli saanut tältä. Toisena syynä on selvästi se, että hän on halunnut korottaa itseään ammattimaisena puhujana. Teos on saanut nimensä eräästä Asklepioksen lausumasta eräässä ensimmäisistä Aristideen kokemista ilmestyksistä. Sekin viittaa siihen, että teos oli tarkoitettu kuvaamaan jumalan tekemiä ihmeitä. Nimi "Hieroi logoi" oli antiikin kreikkalaisessa kirjallisuudessa yleinen ja viittasi pyhiin riitteihin liittyviin legendoihin.
Vuonna 177 Aristides piti puheen nimeltä "Puhe Asklepioksesta". Tuolloin hän jo odotti kuulijoidensa tuntevan "Pyhät kertomuksensa". Myöhemmin teoksen tunsivat monet tunnetut puhujat, kuten Filostratos, Sopatros Apameialainen ja Synesios Kyreneläinen. Libanios on saattanut saada teoksesta vaikutteita omaan omaelämäkertaansa. On myös ehdotettu, että Apuleiuksen "Kultaisen aasin" uskonnollinen kääntymiskokemus olisi parodia Aristideen teoksen samantapaisesta kuvauksesta.
Teosta on tulkittu aikansa uskonnollisen ilmapiirin kuvaajana ja muun muassa todistajana sille, että toisella vuosisadalla yksityinen uskonnollisuus oli jo laajalle levinnyttä. Toisaalta teosta on pidetty esimerkkinä aikansa kirjallisuudesta myös attikisminsa osalta. Teos tarjoaa tietoja myös aikansa lääketieteestä ja sen yhteyksistä ajan kreikkalais-roomalaiseen uskontoon.
Sisältö.
Aristideen teos käsittää kuusi kirjaa. Ne muodostavat hänen "Puheidensa" ("Orationes") osat 47–52, mikä on peräisin Keilin laitoksesta vuodelta 1898. Sisällöltään teos on käytännössä Aristideen sairauskertomus; se on selonteko niistä uni-, sairaus- ja parantumispäiväkirjoista, joita hän oli pitänyt 23 vuoden aikana Asklepioksen kehotuksesta. Antiikin kirjallisten teosten joukossa Aristideen teos on lajityypiltään omaa laatuaan.
Jokainen kuudesta kirjasta sisältää erillisen kertomuksen, joissa hahmoina ovat Aristides itse sekä lääkintätaidon jumala Asklepios. Aristeides esittää, että kertojana on jumala ennemmin kuin hän itse. Teoksen tapahtumat sijoittuvat sekä Pergamonin temppeliin että muihin Aristideen elämälle keskeisiin paikkoihin eri puolilla Rooman valtakuntaa. Tapahtumat eivät kuitenkaan ole aikajärjestyksessä. Yhdistävänä tekijänä toimii koko ajan se seikka, että jumala oli pelastanut Aristideen. Koska teos on kirjoitettu jälkikäteen, teoksessa ei kuitenkaan ole epävarman tulevaisuuden tuomaa jännitystä; kirjoittajan selviäminen sairaudestaan on varmaa.
Velkaneuvonta

Velkaneuvonta on neuvontaa, johon voi hakeutua saamaan taloudellista sekä oikeudellista neuvoja. Neuvonnan avulla voi saada avustusta esimerkiksi velkajärjestelyyn hakeutumiseen.Neuvontaa tarjoaa Suomessa oikeusaputoimistojen talous- ja velkaneuvonta. Maksutonta velkaneuvontatyötä tarjoaa myös Takuusäätiö, joka palvelee mm. Velkalinja-puhelinpalvelussa ja chat-palvelun kautta sekä ylläpitää vertaisneuvontaa. Yksityisiä velkaneuvontapalveluilta tarjoavat esimerkiksi lakimiehet ja yksityiset neuvontapalvelut kuten Velka-apu.
Usein velkaongelmat ovat kytköksissä muihin sosiaalisiin ongelmiin kuten peliriippuvuuteen. Maksutonta tukea peliriippuvuusongelmiin tarjoaa esimerkiksi Peluuri-sivusto.
Fångsjönin kalliomaalaukset

Fångsjönin kalliomaalaukset ovat pieni kalliomaalauskohde Fångsjönin rannalla Pohjois-Ruotsin Jämtlandin maakunnassa Strömin pitäjässä ja nykyisessä Strömsundin kunnassa. Maalaukset sijaitsevat noin 6 kilometriä kunnan keskustaajamasta Strömsundista kaakkoon. Fångsjönin ympäristössä on muitakin muinaisjäännöksiä, joten alue on kiinnostavaa kulttuuriympäristö myöhäisen neoliittisen kivikauden mielessä. Maalausalue sijaitsee jyrkän Fångsjöberget-kallion juurella järven vedenpinnan yläpuolella. Kallion kylki avautuu järvelle eteläkaakkoon ja kuvia voi parhaiten katsella jäältä maalauksille johtavan laiturin päältä, joka ulottuu maalauksille asti.
Kuvaryhmiä on yhteensä kolme. Ne sijaitsevat kalliosta irronneen valtavan lohjenneen osan tuoreeseen pintaan. Ilmeisesti vaikuttava luonnon mullistus on aikoinaan vakuuttanut myös maalaajan, sillä lohkeaman vierestä pääsee kallioon sisälle. Kuvien ulkoasu on Nämforsenin tyyppisiä ja ne ajoitetaan siksi samalle aikakaudelle, joten varovainen arvio on noin 2 500−2 000 eaa.. Yli 40 kuviosta 35 esittää hirveä, yksi on verkkokuvio ja mukana on vähintään yksi ihmishahmo.
Päämaalaus I.
Pääkenttä sijaitsee aivan järven pinnan lähellä ja sen koko on 3 × 2,5 m² . Kuvat ovat epäselviä, mutta useat kartoittajat ovat jo yksimielisiä useiden kuvioiden motiiveista. Hirvistä, joita on 16, suurin osa on pieniä kooltaan. Niiden takajalat koukistuvat kauaksi taakse, kuten juoksevilla hirvillä näkee. Ruhon sisään on vedetty pieniä viivoja. Eräs hirvistä on pyöreävartaloinen ja paksuniskaisen muotoinen. Sillä on pitkät korvat ja sen pituus on 30 senttimetriä. Vartalossa on ikään kuin risti. Suurin hirvi on 42 senttimetriä pitkä. Suuret hirvet saattavat olla viimeisiä lisäyksiä. Kentän keskikohdilla on suuri hirvi, jonka takapäähän on maalattu risti.
Kuvakentän alimmat kuvat ovat osin peittyneet punamaaliin, jolla on tahallisesti peitetty joitakin eläimiä. Sutun joukosta pilkistää verkkokuvio. Väriä on voinut joutua kallioon uhraamisen seurauksena.
Kuvaryhmä II.
Ylempänä halkeaman sisällä on kaksi muuta kuvakenttää, jonka mitat ovat 2 × 1,7 m² . Ylhäältä on viime aikoina irronnut lisää lohkareita ja yksi niistä, jossa on väriä, on kuljetettu Jämtlannin museoon. Irtoamiskohdan ympärillä on juuri tämä kenttä. Suurin osa kuvista puuttuvat. Jäljellä olevista maalausjäänteistä näkyy soikea viiva, jossa on lisäksi muita viivoja. Aihe jää arvoitukseksi.
Kuvaryhmä III.
Syvällä kuilun sisällä on korkeimmalla kolmas kuvaryhmä, joka on kooltaan 1,2 × 0,8 m² . Kuvia, joita on 5, peittää kasvillisuus eikä aiheista saa aina selvää. Jos luottaa intuitioonsa, voi hahmottaa ainakin 4 hirvenselkää, jotka on maalattu tummanpunaisella värillä.
Heijastuksia kultaisessa silmässä

Heijastuksia kultaisessa silmässä ("Reflections in a Golden Eye") on vuonna 1967 julkaistu John Hustonin ohjaama elokuva. Elokuvassa kuvataan piilotettua homoseksuaalisuutta. Se perustuu Carson McCullersin samannimiseen romaaniin.
Juoni.
Elokuva tapahtuu sotilastukikohdassa Georgiassa vuonna 1948. Päähenkilö majuri Penderton (Brando) on impotentti ja piilohomoseksuaali. Hän kaipaa menneisyyttä ja nuorempien päivien sotilasuransa yksinkertaista ja miehekästä toveruutta. Samalla hän tuntee pakkomielteistä halua yhteen nuoreen sotilaaseen. Hänen vaimonsa inhoaa häntä ja kuluttaa aikaansa naapurin everstin ja kauniin orinsa kesken. Majurin salaisena ihastuksena oleva sotilas puolestaan käyttää aikaansa hevosten kanssa, katsellen niitä ja ratsastaen alasti ympäri maaseutua. Hän myös käy öisin salaa majurin vaimon huoneessa. Myös filippiiniläisellä palvelijalla on juonenkehittelyssä varsin salaperäinen ja epämääräinen osa.
Vastaanotto.
Elokuva-aiheisen Rotten Tomatoesin 22 arvostelun otoksen mukaan amerikkalaiskriitikoista 55 prosenttia antoi elokuvalle myönteisen arvion. Kyseessä on internetin yksi suosituimmista arvosteluja kokoavista sivustoista. Se kerää yhteen arvostelijoiden artikkeleita ja jakaa ne positiivisiin sekä negatiivisiin arvioihin. Näiden perusteella "Heijastuksia kultaisessa silmässä" sai ”Tomatometer”-arvosanakseen mädän vihreän tomaatin. 
"Heijastuksia" on käsitelty myös Suomessa. "Marlon Brando tuli Suomeen" -dokumenttia (2011) varten tehdyissä haastatteluissa Peter von Bagh kertoi olleensa ”aika lätkässä” elokuvaan: ”[Se] on mulle melkein se hienoin Brando-rooli. — — [Elokuvassa] onnistuu melkein kaikki ne, mitä tämmöisissä show-tyyppisemmissä ja läiskähtelevimmissä Tennessee Williams -elokuvissa ei onnistu.” "Film-O-Holic.comin" Juuso Kilpeläinen puolestaan totesi vuonna 2020, että "Heijastuksia kultaisessa silmässä" on ”yksi läntisen elokuvahistorian aliarvostetuimmista teoksista” ja päätti kirjoittamansa arvion sanoihin: ”Jos cinefiili jättää tämän vapaaehtoisesti väliin, on hän joko masokisti tai fiikus.” "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kirjoitti vuonna 1987 elokuvasta pitämisen olevan makukysymys: ”Marlon Brandon roolisuoritus on kiehtova, mutta myös teennäinen, kummallisen ilmaton. Elizabeth Taylor esittää vaimoa vähän hysteerisesti.”
Kim Ok

Kim Ok (; s. 1964) on Pohjois-Korean entisen johtaja Kim Jong-ilin leski ja Kim Jong-unin äitipuoli. Hän oli diktaattorin neljäs vaimo.
Kim Ok on muusikko, joka opiskeli pianonsoittoa Pjongjangin musiikin ja tanssin yliopistossa. Hän toimi Kim Jong-ilin sihteerinä 1980-luvun alussa ja avioitui tämän kanssa myöhemmin. Ko Young-heen kuoltua 2004 Kim Okista tuli maansa "de facto" ensimmäinen nainen. Vuonna 2006 hän oli miehensä mukana tämän Kiinan-matkalla ja tapasi Hu Jintaon. Vuonna 2012 hän ilmeisesti matkusti Berliiniin lääketieteellistä hoitoa varten.
Jevhen Tymtšenko

Jevhen Kostjantynovytš Tymtšenko (; alias: Bohun, 27. lokakuuta 8. marraskuuta 1866 Pultava – 22. toukokuuta 1948 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen kielitieteilijä, kääntäjä, akateemikko ja Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen vuodesta 1929.
Tymtšenko kirjoitti muun muassa Ukrainan kielen oppikirjoja. Tymtšenkon ensimmäinen käännös oli ukrainankielinen "Kalevala".
Svið

Svið on perinteinen islantilainen ruokalaji. Se koostuu kahtia halkaistusta, keitetystä lampaan päästä, josta on poltettu villa ja poistettu aivot. Svið nousi alun perin suosioon aikana, jolloin ei ollut mahdollista hukata mitään osaa teurastetusta eläimestä. Laji kuuluu islantilaisten ruokien Þorramatur-valikoimaan, jota tarjoillaan buffettyyliin varsinkin keskitalven Þorrablót-juhlan aikana. 
Muissa Pohjoismaissa on samankaltaisia ruokalajeja, kuten Norjassa smalahove ja Färsaarilla seyðahøvd.
Jääpallon Maakuntasarja 1948

Jääpallon Maakuntasarja 1947-1948 pelattiin cup-kilpailuna. Osallistuvia joukkueita sarjassa oli 56, mikä oli uusi ennätys. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon ja lohkovoittajat nousivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan.
Maakuntasarja.
Etelälohko.
KPV, PK-37, UP-46 ja KUP nousivat lohkovoittajina seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan. josta putosivat EKV, TPS, SaPKo ja VPV
Teresa Stich-Randall

Teresa Stich-Randall (1927 New Hartford, Connecticut, Yhdysvallat – 17. heinäkuuta 2007 Wien, Itävalta) oli yhdysvaltalainen sopraano, joka saavutti menestystä eurooppalaisissa oopperataloissa.
Stich-Randallin uran kukoistuksen aikaa olivat 1950–1960-luvut. Hänen keskeiseen ohjelmistoonsa kuului Mozartin, Händelin ja Bachin musiikkia, jota hän levytti sellaisten kapellimestarien kuin Lorin Maazelin, Hermann Scherchenin, Felix Prohaskan ja Mogens Woldiken kanssa.
Stich-Randall teki oopperadebyyttinsä New Yorkissa vuonna 1947 Henrietta M.:n roolissa Virgil Thomsonin "Mother of Us All" -teoksen kantaesityksessä. Vuonna 1948 Stich-Randall esitti Otto Lueningin "Evangelinen" nimiroolin. Arturo Toscanini kiinnitti hänet esiintymään NBC-sinfoniaorkesterin kanssa. Euroopasta kuitenkin tuli Stich-Randallin toiminnan keskus alkaen "Oberonin" esityksestä Firenzessä 1951. Tätä seurasivat esiintymiset Baselin oopperassa. Voitettuaan laulukilpailun Lausannessa sopraano teki vuonna 1952 ensimmäiset esiintymisensä Wienin valtionoopperassa ja Salzburger Festspielellä.
Vuonna 1955 Stich-Randall debytoi Chicagon lyyrisessä oopperassa "Rigoletton" Gildan roolissa, ja Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensi kertaa vuonna 1961 Fiordiligin roolissa "Così fan tuttessa". Vuonna 1962 Itävalta myönsi hänelle Kammersängerinin arvonimen.
LaMonte Ulmer

LaMonte Ulmer (s. 17. syyskuuta 1986 Connecticut) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edusti kaudella 2012–2013 Suomen Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä.
Pelaajaura.
Connecticutissa syntynyt Ulmer aloitti koripallon pelaamisen suunnilleen kahdeksanvuotiaana. Hän pelasi kaikenikäisiä vastustajia vastaan ja kehittyi pelaajana. Hän oli kiinnostunut myös amerikkalaisesta jalkapallosta mutta joutui luopumaan lajista koripallovalmentajiensa pelättyä Ulmerin loukkaantuvan lajissa.
Yliopistotasolla Ulmer edusti Rhode Islandia vuosina 2006–2010. Kaksi ensimmäistä yliopistovuottaan Ulmer joutui tekemään myös muuta kuin pelaamaan koripalloa, mutta kolmantena ja neljäntenä vuonna hän kykeni panostamaan lajiin.
Yliopistouransa jälkeen Ulmer pelasi NBA Development Leaguessa Maine Red Clawsin joukkueessa ennen siirtymistään Eurooppaan. Luxemburgilaisessa AS Soleuvressa hän pelasi kaudella 2011–2012 26,2 pisteen ja 12,5 levypallon keskiarvoilla. Elokuussa 2012 Ulmer teki pelaajasopimuksen suomalaisen Tampereen Pyrinnön kanssa. Pyrinnössä Ulmer pelasi kaudella 2012–2013 Korisliigan lisäksi myös EuroChallengessa. Hän sai kauden aikana neuvoja kehittymiseensä joukkueen muilta yhdysvaltalaisilta, Damon Williamsilta ja Kenneth Lowelta. Pyrintö voitti vuoden 2013 liigacupin, ja Ulmer oli loppuottelun paras pisteidentekijä. Suomen pääsarjan piste-ennätyksensä, 42 pistettä, Ulmer teki 25. tammikuuta 2013 kotiottelussa Loimaata vastaan.
Syksyllä 2013 Ulmer teki pelaajasopimuksen romanialaisen BCMU Piteştin kanssa. Ulmer pelasi Piteştissä 11,5 pisteen ja 6,8 levypallon keskiarvoilla. Seuraavalla kaudella hän palasi Suomeen, KTP-Basketiin. Elokuussa 2015 Ulmer siirtyi Saksan pääsarjajoukkue S.Oliver Basketsiin yksivuotisella sopimuksella.
Pelityyli.
Ulmeria on kuvailtu atleettiseksi pelaajaksi, joka tekee ajoittain näyttäviä koreja. Pyrintö-kaudellaan Ulmerilla oli tapana donkata tai tehdä alley-oop aivan ottelun alussa tunnelman parantamiseksi.
Yksityiselämä.
Ulmer on kertonut nopeasta aineenvaihdunnastaan, minkä vuoksi hänellä on usein tapana syödä raskas ateria ennen ottelua. Hän pitää jalkojensa harjoittamisesta pyöräillen ja polkupyörällä temppuillen.
Ente Nazionale della Cinofilia Italiana

Ente Nazionale della Cinofilia Italiana (ENCI) eli "Italian Kennelliitto" on Italian kansallinen kenneljärjestö, joka kuuluu FCI:n alaisuuteen. Se on samalla maansa suurin rotukoirien rekisteri, joka myös järjestää tuomareita koiranäyttelyihin ja huolehtii monista muista koiratapahtumiin liittyvistä palveluista. Se on kuulunut "Latinalaiseen Koiraliittoon" ("[[Alianza Canina Latina]]") vuodesta 2018.
Historia ja nykytilanne.
Järjestö perustettiin vuonna 1882. Sen päätoimisto sijaitsee [[Milano]]ssa ja sillä on sivukonttoreita kaikilla [[Italian alueet|Italian alueilla]]. Vuonna 2009 ENCI:n rekisterissä oli yli 160000 koiraa ja se järjesti noin 400 näyttelyä vuoden aikana. Se keskittää huomionsa erityisesti 14 FCI-rekisteröityyn [[Luettelo italialaisista koiraroduista|italialaiseen koirarotuun]]. Lisäksi se on tunnustanut kolme FCI:n ulkopuolista italialaista rotua: [[apenniinienajokoira]]n, [[sisilianpaimenkoira]]n ja [[spino degli iblei]]n. Viisi italialaista rotua on myös hyväksytty alustavasti: [[apuaanienpaimenkoira]], [[biellanpaimenkoira]], [[fonninpaimenkoira]], [[lessinianpaimenkoira]] ja [[silanpaimenkoira]]. Aiemmin ENCI rekisteröi maremmanpaimenkoiran ja abruzzienpaimenkoiran erillisinä rotuina, mutta kun asiaa tutkittiin huomattiin että kyse oli vain saman rodun paikallismuunnoksista ja niinpä nämä kaksi rotua yhdistettiin [[maremmano-abruzzese]]ksi.
Suosituimmat rodut.
Italian 40 suosituinta rotua olivat vuonna 2019 ENCI:n rekisterin mukaan:
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Kenneljärjestöt]]
[[Luokka:Italialaiset järjestöt]]
Belomorskin satama

Belomorskin satama eli Belomorskin merisatama (, LOCODE: RU BEM) on Venäjän Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Belomorskin (suom. Sorokka) kaupungin itälaidalla sijaitseva merisatama, jota ollaan laajentamassa kapasiteetiltaan 9 miljoonan vuosittaisen rahtitonnin satamaksi vuoteen 2013 mennessä. Tämä erityisesti kivihiilen, puutavaran ja kappaletavaran kuljetukseen keskittyvä satama sijaitsee Vienanmeren lounaisosassa, noin kolme kilometriä Vienanmeren–Itämeren kanavan suuaukosta pohjoiseen.
Belomorskin satama rakennettiin alun perin 1980-luvun Neuvostoliitossa palvelemaan Vienanmeren kalastusaluksia. Satamaan on suunniteltu merkittävä laajennus, jonka ensimmäinen laajennusvaihe valmistunee vuonna 2013. Satamasta on suunniteltu vientisatamaa erityisesti kivihiilelle, jota alkuvaiheessa tuodaan esimerkiksi Komin tasavallan Vorkutan hiilikaivoksista. Laajennuksen jälkeen eli vuodesta 2014 lähtien sataman hiiliterminaali pystyy laivaamaan vuosittain 8 miljoonaa tonnia rautateitse satamaan tuotua kivihiiltä ja sataman muut osat miljoona tonnia puu- ja kappaletavaraa. Sataman kulkuväylä ja satama-alue ruopataan 12,5 metrin kulkusyvyyteen sopivaksi.
Satama tähtää kykenevänsä jo vuonna 2012 yli 58 000 rautateitse saapuvan hiilivaunun käsittelyyn (4 miljoonan tonnin kapasiteetti). Puu- ja kappaletavaraa pyritään samaan kuljetettavaksi jopa 1667 junavaunullisen verran (0,1 miljoonan tonnin kapasiteetti). Vuodesta 2014 lähtien satama pyrkii hiilen osalta kaksi kertaa suurempaan kapasiteettiin ja puu- ja irtotavaran osalta kymmenkertaiseen liikennemäärään.
Kennel Union of Southern Africa

Kennel Union of Southern Africa eli KUSA (entiseltä nimeltään "The Kennel Union of South Africa"), "Etelä-Afrikan Kennelunioni", syntyi vuonna 1891 kun vuonna 1883 perustettu Port Elizabethin "Southern African Kennel Club" ja vuonna 1889 perustettu Kapkaupungin "South African Kennel Club" yhdistettiin. Se onkin yksi maailman vanhimmista kenneljärjestöistä. 
KUSA toimii ensisijaisesti rekisterinä ja kattojärjestönä lähes 200 siihen kuuluvalle rotujärjestölle, joissa on kaiken kaikkiaan yli 6000 jäsentä. Vuosittain myönnetään yli 400 muotovalion arvoa. Keskeiset tapahtumat joita liitto järjestää ovat näyttelyt, kenttäkokeet ja tottelevaisuuskokeet, työkokeet, koirahyppy, kärrynveto ja agility. 
KUSA on FCI:n jäsen ja sillä on keskinäisiä sopimuksia FCI:hin kuulumattomien järjestöjen kuten Kennel Clubin ja American Kennel Clubin kanssa. Sillä on lisäksi sopimuksia FCI:n muiden kansallisten jäsenten kuten Australian National Kennel Councilin kanssa. KUSA edustaa etelä-afrikkalaista koiramaailmaa "National Sports Commission":ssa ja "South African Stud Book Society" on tunnustanut sen. KUSA rekisteröi ja tukee kahta eteläafrikkalaista rotua, jotka tunnetaan nimillä africanis ja boerboel.
Suosituimmat rodut.
Etelä-Afrikan 20 suosituinta rotua olivat vuonna 2019 KUSA:n rekisterin mukaan:
KUSA:n roturyhmittely.
KUSA:n roturyhmät poikkeavat hieman FCI:n vastaavista.
Fédération Cynologique de Géorgie

Fédération Cynologique de Géorgie (FCG) on georgialainen kenneljärjestö.
Historia ja nykytilanne.
FCG perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1997 FCI hyväksyi sen sitoumuskumppaniksi, ja vuonna 2001 siitä tuli täysivaltainen jäsen. Perustamisestaan lähtien se on ollut tärkeä osa eurooppalaista koiramaailmaa: sillä on läheisiä suhteita moniin eurooppalaisiin koirajärjestöihin. FCG järjestää säännöllisesti sekä kansallisia että kansainvälisiä koiranäyttelyitä, tukee monia georgialaisia koirajärjestöjä, -yhteisöjä ja kenneleitä ja tekee paikallisia alkuperäisrotuja kuten kaukasiankoiraa ja georgianvuoristokoiraa tunnetuksi. Samalla se on ainoa FCI:n jäsen, joka on virallisesti tunnustanut georgianvuoristokoiran.
Clube Português de Canicultura

Clube Português de Canicultura (CPC) on portugalilainen kenneljärjestö, joka perustettiin vuonna 1931. Se on kuulunut FCI:hin vuodesta 1933 ja "Latinalaiseen Koiraliittoon" ("Alianza Canina Latina") vuodesta 2018. Se pitää yllä puhdasrotuisten koirien rekisteriä Portugalissa ja sen pääkonttori sijaitsee Lissabonissa. Käytännossä se on tunnustanut kaikki FCI-rodut ja niiden lisäksi kaksi paikallista rotua, azorienpaimenkoiran ja algarvenkoiran. 
Suosituimmat rodut.
Portugalin suosituimmat rodut vuonna 2019 olivat CPC:n mukaan seuraavat:
Société centrale canine

Société centrale canine (SCC) eli "Ranskan Kennelliitto" on ranskalainen kenneljärjestö. Se koostuu paikallisista järjestöistä ja rotujärjestöistä, ja se järjestää ja ohjaa toimintaa hallituksellisten ryhmien ja koirajärjestöjen välillä. Se on kuulunut "Latinalaiseen Koiraliittoon" ("Alianza Canina Latina") vuodesta 2018. 
Historia.
SCC perustettiin vuonna 1881 ohjaamaan koiranäyttelyitä Ranskassa Englannin Kennel Clubin tapaan. Vuonna 1885 otettiin käyttöön "Ranskalaisen alkuperän kirja" ("Livre des origines français", LOF) suojelemaan maan alkuperäisrotuja. Ensimmäinen koira rekisteröitiin LOF:iin maaliskuussa 1885, ja se oli bouletingriffoni nimeltään Marco.
Vuonna 1957 Ranskan maatalousministeriö tunnusti LOF:n muiden eläinrekisterien joukkoon ja siitä alkoi rotukoirien virallinen rekisteröiminen Ranskassa. Nykyisin kaikki puhdasrotuiset koirat kirjataan tähän rekisteriin, mikäli ne täyttävät vaatimukset. Koiran vanhempien tulee olla hyväksyttyjä jalostukseen ja SCC:n virallistaman tuomarin tulee tutkia pentu 10-15 kuukauden iässä. Ranskan laki sallii ainoastaan LOF-rekisteröidyn koirien myymisen puhdasrotuisina. Tiettyjen LOF-rotujen rekisterikirja voi olla joko avoin tai suljettu, ja koiria joiden vanhemmat eivät ole rekisteröityjä voidaan hyväksyä rekisteriin silmämääräisen rotutyypillisten ominaisuuksien tutkimisen perusteella. Kolmen sukupolven jälkeen (sukupolvet ovat laissa säädetyt) jälkeläiset rekisteröidään rotuun ilman erillisiä lisätutkimuksia.
Järjestö.
SCC:llä on puheenjohtaja, neljä varapuheenjohtajaa, sihteeri, apulaissihteeri, rahastonhoitaja ja apulaisrahastonhoitaja. Lisäksi sillä on 26-henkinen komitea, joka koostuu paikallisten kenneljärjestöjen, rotujärjestöjen ja harrastusjärjestöjen edustajista. Yleiskokoukseen kutsutaan yksi edustaja jokaisesta paikallis- ja erityisjärjestöstä. Lisäksi järjestöllä on koulutus-, tieteellinen tutkimus-, tuomarikoulutus- ja näyttelytoimikunta. FCI-rotujen lisäksi SCC on tunnustanut korsikankoiran, saint-usugenspanielin ja provencenajokoiran, savoijinpaimenkoiran sekä käytännössä lähinnä sveitsinajokoiran ranskalaisen muunnoksen "bruno saint-hubert françaisin".
Tittelit.
SCC-tittelit ja termit ranskalaisissa koiranäyttelyissä:
Suosituimmat rodut.
Ranskan suosituimmat rodut vuonna 2023 olivat SCC:n rekisterin mukaan seuraavat:
Vuorijalokotka

Vuorijalokotka ("Nisaetus alboniger") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Kaakkois-Aasiassa Bruneissa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Singaporessa ja Thaimaassa. Sen populaation arvioidaan olevan pienenemässä metsänhakkuiden vuoksi.
Se on aiemmin kuulunut sukuun "Spizaetus", mutta on siirretty vuonna 2006 sukuun "Nisaetus". Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät. Se on harvapuustoisen metsän lintu, mutta saarilla elävät linnut suosivat tiheämpää metsää. Se rakentaa puuhun risupesän, johon se munii yhden munan.
Se on melko pieni kotka, pituudeltaan 51–58 cm. Aikuisella on leveä valkoinen raita pyrstön päällä ja alla. Päältä se on musta, rinta on mustapilkkuinen, alta juovikas. Sillä on hyvin näyttävä harja. Nuori lintu on päältä tumma, pää ja alapuoli ovat vaaleanruskeat.
HMS Jewel (J390)

HMS Jewel (viirinumero J390) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja, joka valmistui toisen maailmansodan lopulla.
Valmistus.
Alus tilattiin 30. huhtikuuta 1942 Harland and Wolffin telakalta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1943 telakkanumerolla 1210. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1944 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 9. joulukuuta.
Palvelus.
Singaporen ja Hong Kongin miinanraivauksesta vapauduttuaan alus palasi Portsmouthiin, jossa se siirrettiin syyskuussa 1946 reserviin. Alus määrättiin alkeiskoululaivaksi Dundeen reserviyksikköön ja se hinattiin tammikuussa 1948 Dundeehen. Alus päätettiin palauttaa palvelukseen 1955 ja se siirrettiin Devonportiin kunnostettavaksi. Aluksen palattua telakalta se otettiin palvelukseen 28. joulukuuta Dartmouthissa.
Alus poistettiin palveluksesta 1961 ja se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1966 poistolistalle ja se myytiin joulukuussa BISCOlle. Alus saapui 7. huhtikuuta 1967 hinattuna Inverkeithingiin romutettavaksi.
Varandein öljyterminaali

Vаrandein öljyterminaali eli Varandein satama (, LOCODE: RU VAR) on Venäjän Nenetsian autonomisen piirikunnan Zapoljarnyin piirin Varandeissa ja sen edustan merialueella sijaitseva, öljynvientiin keskittynyt merisatama. Tämän Lukoil-öljy-yhtiön terminaalin jykevätekoinen, jäävahvistettu lastauspiste sijaitsee Barentsinmeren itäosassa noin 22,5 kilometriä rantaviivasta avomerelle päin ja öljyn varastosäiliöt mantereella.
Suuri osa Varandeissa laivatusta öljystä puretaan Murmanskin lähistöllä Kuolanvuonossa, ja siirretään suoraan tai välivaiheen kautta uuteen tankkialukseen, joka kuljettaa sen määräsatamaansa. Varandeissa laivatun raakaöljyn edelleenlaivausten tapaa muutettiin vuosien 2017-2018 taitteessa. Varandeista öljy kuljetetaan 2018 lähtien tyypillisesti suureen Kuolanvuonoon ankkuroituun LK-Volga -varastotankkeriin (sijainti lähellä Filinskyniemeä Kuolanvuonossa, tankkerin vetoisuus 309000 dwt, se on 335 m pitkä ja 58 m leveä).
Sataman rahtimäärät.
Oheinen taulukko kuvaa Vаrandein öljysataman vuosittaisia rahtimääriä. mahdollisesti edelleenlaivaustavan muutosten vuoksi Varandein öljyn laivaukset jäivät jälkeen alkuvuonna 2018. Vielä marraskuun 2018 tilastojen perusteella ne olivat 1,1 milj. tonnia jäljessä edellisvuodesta. PortNewsin julkaisemaan Venäjän suurimpien satamien vuosiyhteenvetoon ei Varandein öljysataman vuoden 2018 rahtimäärää oltu sisällytetty.&lt;br&gt;
Kuningas Nalin tarina

Kuningas Nalin tarina oli vuonna 2015 valmistuvaksi suunniteltu suomalainen 3D-animaatioelokuva. Elokuvahankkeen kansainvälinen nimi oli "The Legend of King Nal". Sen tuotannosta vastasi helsinkiläinen animaatiostudio Osmo Production, ja ohjaajana toimi liettualainen Arturas Pozdniakovas. Kyseessä oli Suomen elokuvahistorian kallein tuotanto 11,5 miljoonan euron budjetillaan. Aiemmin ennätystä piti hallussaan 7,5 miljoonan euron budjetilla toteutettu "Iron Sky". Aiemmin valmistumisvuodeksi oli ilmoitettu 2013. Tuottaja oli auto- ja taidekauppiaana työskennellyt Pekka Pirttiniemi, joka oli epäiltynä keskusrikospoliisin tutkinnassa olevassa Suomen suurimmassa taiderikosjutussa..
Elokuva pohjautui Intian kansalliseepokseen Mahabharataan. Vuonna 2012 yli sata ihmistä teki töitä Intiassa "Kuningas Nalin tarinan" parissa.
Suomen Elokuvasäätiö myönsi elokuvalle tukea 800 000 euroa, joka oli enimmäistuki. Elokuussa 2014 säätiö ilmoitti perivänsä tuesta takaisin 610 000 euroa, sillä hanke ei ollut edistynyt aikataulussaan.
Toukokuussa 2015 eläkeyhtiö Etera ilmoitti hakevansa tuotantoyhtiötä konkurssiin maksamattomien 130 000 euron eläkemaksujen takia. Yhtiö asetettiin konkurssiin huhtikuussa 2019.
Itäkanadansusi

Itäkanadansusi eli metsäsusi eli algonquininsusi ("Canis lupus lycaon") on suden alalaji joka elää Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Itäkanadansusi on pienempi kuin harmaasusi ja sillä on harmaanpunertava turkki, jossa on mustaa selässä ja kyljissä. Sen iho on harmaan rusehtava. Korvien takana on punertavaa väriä, tämä on merkki sen sukulaisuudesta punasuden kanssa. Täysin mustia tai valkoisia yksilöitä ei ole tavattu. Itäkanadansusi on myös sirompi kuin harmaasusi ja sillä on myös enemmän kojoottimaisia piirteitä. Tämä on mahdollista sillä sudet ja kojootit usein risteytyvät keskenään.
Itäkanadansuden paino on 25–30 kilogrammaa, eli huomattavasti pienempi kuin harmaasusi. Alalajien määrittäminen on ollut vaikeaa sillä susi, punasusi ja kojootti risteytyvät helposti keskenään. Näin luonnostaan tavataan suuri kirjo erilaisia ristisiitoksia eli hybridejä ja tämän lisäksi kullekin lajille on suuri määrä alalajeja, jotka jo ulkonäöltään eroavat huomattavasti toisistaan.
Levinneisyys.
Itäkanadansusia on pääasiassa vain Algonquinin puistossa Kanadan ja Yhdysvaltojen rajalla.
Susien istuttamista muualle Yhdysvaltojen koillisosaan on harkittu.
Elintavat.
Itäkanadansusi saalistaa valkohäntäpeuroja, hirviä, jäniseläimiä ja jyrsijöitä mukaan lukien majavia, piisameja ja hiiriä. Sudet metsästävät useimmin majavia kesällä ja talvella valkohäntäpeuroja.
Luokittelu.
Lajia on pidetty suden alalajina, mutta se saattaa olla oma lajinsa ("Canis lycaon"). Näin se olisi neljäs ”susi” Pohjois-Amerikassa pienimmän eli kojootin ("Canis latrans") keskikokoisen punasuden ("Canis rufus") ja suden eli harmaasuden ("Canis lupus") kanssa.
Samppa Kivelä

Samuli (Samppa) Matias Kivelä (26. maaliskuuta 1936 Rovaniemi – 4. toukokuuta 1977 Rovaniemi) oli suomalainen runoilija.
Kivelän vanhemmat olivat peltiseppä Juho Einari Kivelä ja Hilda Maria Kananen. Hän valmistui merkantiksi vuonna 1955 Rovaniemen kauppaoppilaitoksesta ja toimi sitten sähköttäjäharjoittelijana Rovaniemen lennätinkonttorissa ja apulaisena J. Kivelän peltisepänliikkeessä.
Barry (Wales)

Barry () on kaupunki Walesin etelärannikolla. Sen asukasluku on 47 863 asukasta (2001). Barry on Vale of Glamorgan -hallintoalueen keskus ja sen suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee alle 16 kilometriä Cardiffin keskustasta lounaaseen.
Barry tunnetaan erityisesti rantalomakohteena. Barryn alue oli asuttu jo pronssikaudella, mutta kaupunki alkoi varsinaisesti kasvaa vuonna 1884, kun sinne rakennettiin satama. Kaupungin nimen uskotaan tulevan Saint Baruc -pyhimyksestä, joka on haudattu Barryyn.
Intiansusi

Intiansusi ("Canis lupus pallipes") on harmaasuden pienikokoinen alalaji, jota tavataan Intiassa ja eteläisessä Aasiassa. Jotkut tutkijat pitävät intiansutta ja arabiansutta samana lajina. Intiansusi voi olla myös uusi koiraeläinlaji ("Canis indica").
Aasiassa asuu vähiten tunnetut suden alalajit, joista osa on jo sukupuuton partaalla.
arabiansusi ("Canis lupus arabs"), tiibetinsusi ("Canis lupus chano"), kaukasiansusi ("Canis lupus campestris") ja Intiansusi ("Canis lupus pallipes").
Näistä lajeista on esitetty, että ne sisältäisivät kaksi aivan uutta alalajia; himalajansusi ja intiansusi.
Luokittelu.
Vuonna 2009 CITESille ehdotettiin Canis indican erottamista omaksi lajikseen. Tämä perustui yhteen tutkimukseen, jossa käytettiin pientä määrää näytteitä lähinnä tarhoissa kasvaneista yksilöistä. Ehdotus hylättiin, mutta nimi listattiin synonyymiksi ja tutkijoille suositeltiin laajempia kenttäkokeita.
Intiansusi voi siis olla
Intiansudet risteytyvät villiintyneiden koirien kanssa mikä voi olla uhka koko lajin olemassaololle.
Ulkonäkö.
Intiansudet ovat pääosin pienempiä kuin Euroopan sudet; noin 91 cm pitkä, 66 cm korkea, hännän pituus 41–46 cm. Turkin väritys vaihtelee harmahtavan punaisesta punertavan valkoiseen mustin kärjin. Intiansusilla kuten arabiansusillakin karva on lyhyempi ja ohuempi kesällä, vaikkakin karva selässä on pitkä kesälläkin. Talvikarva on pitkä, mutta ei niin pitkä kun pohjoisessa asuvilla susilla. Karvan pituus olkapäiden kohdalla on 50–85 mm pitkä ja 35–65 mm pitkä kyljissä. Pisinkään karva ei yllä samoihin mittoihin tiibetinsuden kanssa.
Intiansudet ovat suurempia, tummempiturkkisia ja pää on suhteessa suurempi kuin arabiansudella.
Levinneisyys.
Intiansudet elävät pääasiassa Intiassa, Turkissa ja myös Saudi-Arabiassa, Israelissa ja Iranissa.
Intiansusia tavattiin aiemmin laajasti Intiassa, mutta sen elinalue on pienentynyt paljon. Nykyisin pinniä susilaumoja on Karnatakassa, Maharashtrassa, Gujaratissa, Rajasthanissa ja Biharissa.
Alaskantundrasusi

Alaskantundrasusi ("Canis lupus tundrarum") on suurikokoinen arktinen tundrasusi. Alaskantundrasusi asustaa Arktista rannikkoa myöten Alaskassa.
Sosiaalinen käyttäytyminen.
Alaskantundrasudet elävät pääosin pienissä laumoissa jotka koostuvat alfaparista ja niiden jälkeläisistä, jotka eivät ole vielä löytäneet parittelukumppania. Alfauros johtaa laumaa alfanaaraan kanssa. Kaikki lauman jäsenet osallistuvat pentujen kasvatukseen sekä metsästykseen. Vaikkakin sudet elävät laumoissa, jotkin nuoret yksilöt voivat elää myös yksin.
Ruokavalio ja metsästyskäyttäytyminen.
Alaskantundrasudet syövät pääasiassa karibuita ja myskihärkiä. Aikuinen saalis on yleensä liian iso yksinäiselle sudelle, joten suuren eläimen saalistus vaatii ryhmätyöskentelyä. 
Jos sudet eivät kykene väijyttämään saaliitaan, myskihärät usein muodostavat kehän suojellakseen lauman heikkoja jäseniä. Sudet eivät pysty rikkomaan kehää, mutta yrittvät saada härät pakenemaan. Jos lauma pakenee, sudet eristävät ja tappavat heikoimman härän.
Ulkonäkö.
Alaskantundrasusi on pääosin täysin valkoinen, turkin värin vaihtelua voi olla valkoisesta kerman valkoiseen, selkärangan myötäisesti karva voi olla tumma kuten myös häntäkin.
Manitobansusi

Manitobansusi "Canis lupus griseoalbus" tunnetaan monilla eri nimillä saskatshewaninsusi, Grey-White Wolf ja Manitoba Wolf. Kaikki tutkijat eivät pidä sitä omana alalajinaan vaan vain isokokoisina "Canis lupus hudsonicus" -alalajin yksilöinä.
Ulkonäkö.
Suden väritys vaihtelee paljon, harmaa, ruskea, musta ja harvinainen valkoinen.
Levinneisyys.
Manitobansutta on tavattu Manitoban lisäksi Saskatchewanissa ja Albertan pohjoisosissa.
Teeveestä tuttu

Teeveestä tuttu on vuonna 1989 Yle TV2 -kanavalla esitetty visailuohjelma.
"Teeveestä tuttu" -ohjelmasarjassa on kaksi kilpailijaa, joille esitetään näytteitä 1960- ja 1970-lukujen televisio-ohjelmista, ja tehdään niihin perustuvia kysymyksiä. Juontajana ja kisan tuomarina toimi Teija Sopanen. Ohjelman toimitti Veikko Koski ja tv-ohjaajana oli Jukka Rautiainen.
Sergio Ciani

Sergio Ciani (7. syyskuuta 1935 Rooma – 5. syyskuuta 2015 Ostia, Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hänet tunnettiin myös taiteilijanimellä Alan Steel.
Ciani aloitti elokuvauransa sijaisnäyttelijänä ja esitti sivurooleja peplumelokuvissa "Herkules ja Lyydian kuningatar" (1959) sekä "Marathonin sankari" ("La battaglia di Maratona", 1959). 1960-luvulla hän näytteli pääosia monissa mytologisaiheisissa voimamieselokuvissa. Niistä tunnetuimpia on tieteisfiktion aineksia sisältävä "Maciste e la regina di Samar" (1964).
Seuraavan vuosikymmenen aikana Ciani teki muutamia b-filmirooleja ja näytteli vuodesta 1974 lähtien teatterissa. Myöhemmin hän opetti puhetekniikkaa Roomassa.
Fläkt Woods

Fläkt Woods Oy oli suomalainen ilmastointilaitteita valmistava yritys. Yhtiön palveluksessa oli noin 350 henkilöä ja sen liikevaihto on yli 100 milj. euroa. Fläkt Woods valmisti ilmastointipuhaltimia Turussa, ilmastointikanavia ja kanavaosia Turussa sekä ilmastoinnin päätelaitteita Toijalassa.
Fläkt Woods Oy kuuluu nykyisin kansainväliseen FläktGroupiin, joka toimii 65 maassa ja työllistää 3600 ihmistä. FläktGroup syntyi vuonna 2016 kun Fläkt Woods ja DencoHappel yhdistyivät.
Taustaa.
Suomessa Fläkt Woodsin juuret johtavat vuonna 1931 perustettuun Suomen Puhallintehtaaseen, joka osti Nokialta vuonna 1986 Ilmateollisuus Oy:n. Vuonna 1988 Suomen Puhallintehtaasta ja ruotsalaisesta AB Fläktistä tuli osa ABB:tä. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Suomen Puhallintehdas -yhtymään kuului emoyhtiön lisäksi kaksitoista tytäryritystä: Ilmateollisuus Oy, Stratos Ilmastointi Oy, Fläkt Service Oy sekä paikallista urakointiliiketoimintaa harjoittavat itsenäiset yrittäjäyhtiöt Pohjois-Ilmastointi Oy, Lounais-Ilmastointi Oy, IlmaRex Oy, Ilma-Veikot Oy, Ilmantekijät Oy, Ilmapörssi Oy, Ilma-Rauta Oy, Fläkt Kylmä Oy ja Sata-Ilmastointi Oy. Vuonna 1990 ilmanvaihdon päätelaitteita valmistava Lapinleimu Oy siirtyi Suomen Puhallintehtaan omistukseen. Vuodenvaihteessa 1991 - 1992 Suomen Puhallintehdas siirtyi ABB Strömberg -konserniin ja yhtiön nimi muuttui ABB Fläkt Oy:ksi. Tytäryhtiönä toiminut Lapinleimu Oy fuusioitiin vuonna 1997 ABB Fläkt Oy:hyn. Joulukuussa 2001 ABB myi ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminnan Global Air Movementille, ja helmikuussa 2002 syntyi uusi yhtiö, Fläkt Woods Group, kun ABB:n ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminta ja englantilainen puhallinvalmistaja Woods Air Movement Ltd. yhdistyivät uudeksi Fläkt Woods Group -yhtiöksi. Vuonna 2007 Fläkt Woods Group siirtyi Equistonen ja Sagardin omistukseen. Vuonna 2016 Equistone ja Sagard myivät Fläkt Woods Groupin pääomasijoitusyhtiö Tritonille. Tässä yhteydessä Fläkt Woods ja Tritonin vuonna 2014 hankkima ilmankäsittely- ja ilmastointilaitteita sekä suodattimia valmistava DencoHappel yhdistyivät muodostaen FläktGroupin.
Peruutuksia

Peruutuksia () on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama omaelämäkerrallinen teos, jossa hän käy läpi elämänsä aikana kirjoittamiaan kirjoja ja esittää niihin itsekriittisiä korjauksia. Teosta on kutsuttu Augustinuksen myöhemmän iän ”tunnustuksiksi” viitaten hänen aiemmin kirjoittamaansa teokseen "Tunnustukset".
Sisältö.
Augustinus kirjoitti teoksen noin vuosien 427–429 välisenä aikana. Ajatuksen teoksen kirjoittamisesta hän oli saanut jo vuonna 412. Hänen tavoitteenaan oli käydä läpi kaikki kirjoittamansa kirjat, saarnat ja kirjeet. Ajanpuutteen vuoksi hän päätyi kuitenkin käsittelemään vain 93 laajempaa tutkielmaansa, kun taas kirjeet ja saarnat jäivät teoksen ulkopuolelle. Augustinus pyrki teoksessaan korjaamaan teoksissaan olevat vakavammat virheet.
Teos koostuu esipuheesta ja kaksiosaisesta teosten läpikäynnistä. Ensimmäinen osa käsittelee 26 teosta, jotka hän kirjoitti ennen vihkimistään piispaksi. Toinen osa käsittelee 67 teosta, jotka hän kirjoitti vihkimyksen jälkeen. Korjausten lisäksi Augustinus antaa tietoja muun muassa teosten nimien valitsemisesta sekä kirjojen vastaanottajista tai niistä henkilöistä joille kirjat oli omistettu. Hän vaikuttaa käsittelevän teoksiaan aikajärjestyksessä, mikä on auttanut hänen teostensa ajoittamisessa.
Osa Augustinuksen tekemistä korjauksista on hyvin pieniä, kuten yhden sanan lisäämisiä lauseeseen. Tunnetuimpia teoksiaan "Jumalan valtio" ja "Tunnustukset" Augustinus käsittelee vain lyhyesti. Korjaamisen lisäksi Augustinuksen tavoitteena vaikuttaa olleen myös teostensa puolustaminen. Puolustamista kaipasivat erityisesti hänen varhaisemmat teoksensa, koska pelagiolaiset olivat pyrkineet väittämään Augustinuksen olleen näissä teoksissa samaa mieltä heidän kanssaan muun muassa vapaata tahtoa koskien.
Timo Nurmos

Timo Nurmos (s. 1. elokuuta 1959 Kemi) on suomalainen ravivalmentaja. Hän on vaikuttanut Ruotsissa vuodesta 2002 lähtien. 
Nurmos on onnistunut Ruotsin vuosinaan nousemaan maan menestyneimpien ja arvostetuimpien valmentajien joukkoon. Hänen valmentamansa hevoset ovat voittaneet useita suurkilpailuja Ruotsissa, Suomessa ja Keski-Euroopassa. Viime vuosina Nurmoksen tallin hevoset ovat palkintorahoina ansainneet vuosittain keskimäärin noin 22 miljoonaa kruunua. Huippuvuosi oli 2009, jolloin ne voittivat 181 kertaa ja ansaitsivat yli 25 miljoonaa kruunua. 
Timo Nurmos aloitti hevosten valmentamisen jo 15-vuotiaana kotitilallaan Kemissä. Ennen Niinisalon Eläinlääkintäkoulussa suorittamaansa varusmiespalvelusta hän työskenteli vuoden legendaarisen Tuomo Mäkelän talleilla Kiikassa. 
Uransa alkuaikoina Nurmos toimi myös ohjastajana. Hän voitti muun muassa kotiratansa Tornion Laivakankaan ajajaliigan heti ensimmäisenä kilpailukautenaan vuonna 1977 ollessaan vasta 16-vuotias. 1980-luvulla Nurmos aloitti ammattimaisen valmennustoiminnan Torniossa ja lopetti samalla ohjastamisen. 2000-luvun alussa hän muutti perheineen Ruotsiin. 
Nykyään Timo Nurmoksella on 180 hevosen valmennustalli Fitunan kartanossa, joka sijaitsee Nynäshamnin kunnassa noin 30 kilometriä Tukholman keskustan eteläpuolella.
Susanna Pettersson

Susanna Kristina Pettersson (s. 30. elokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen taidehistorioitsija. Hän on kokoelmatutkimukseen ja museohistoriaan erikoistunut dosentti. Hän aloitti Ateneumin taidemuseon johtajana lokakuussa 2014 ja Ruotsin kansallismuseon ylijohtajana elokuussa 2018. Kesäkuun 2023 alussa Susanna Pettersson siirtyy Suomen kulttuurirahaston toimitusjohtajaksi.
Ura.
Pettersson tuli ylioppilaaksi vuonna 1985 ja valmistui filosofian maisteriksi 1996 ja lisensiaatiksi vuonna 2003. Hän väitteli tohtoriksi taidehistoriasta vuonna 2008 Helsingin yliopistossa tutkielmalla "Suomen Taideyhdistyksestä Ateneumiin: Fredrik Cygnaeus, Carl Gustaf Estlander ja taidekokoelman roolit".
Pettersson toimi vuosina 1991–1992 Helsingin Taidehallin näyttelysihteerinä ja vuodesta 1992 hän työskenteli Valtion taidemuseossa, aluksi museopedagogisen yksikön amanuenssina 1992–1996 ja intendenttinä 1996–2001 sekä taidemuseoalan kehittämisyksikön erikoissuunnittelijana 2001–2007 ja kehitysjohtajana 2007–2010. Vuosina 2010–2013 Pettersson oli Alvar Aalto -säätiön ja Alvar Aalto -museon johtaja. Vuonna 2011 hän oli vieraileva luennoitsija Reinwardt Academyssä Amsterdamissa. Pettersson nimitettiin Jyväskylän yliopiston museologian dosentiksi vuonna 2012.
Maaliskuusta 2013 alkaen Pettersson toimi Suomen Lontoon-instituutin johtajana. Ruotsin kansallismuseon ylijohtajana hän on työskennellyt elokuusta 2018 alkaen. Hän erosi omasta tahdostaan perhesyihin vedoten työstään Tukholmassa kesken kuusivuotisen toimikautensa 2023.
Pettersson on kirjoittanut kuvataiteesta ja museologiasta useisiin tieteellisiin ja ammatillisiin julkaisuihin sekä suurelle yleisölle. Hän on ollut perustamassa useita alan verkkojulkaisuja, kuten Mustekala.infoa ja Taidehistorian seuran tieteellistä verkkojulkaisua "Tahitia".
Yksityiselämä.
Susanna Petterssonin veli on kirjailija Juhana Pettersson. Heidän isoisänsä oli professori Lars Pettersson. Susanna Petterssonin puoliso vuodesta 1998 on ollut taiteilija ja kriitikko Timo Valjakka.
Iglesias (Italia)

Iglesias on kaupunki Sardinian länsiosassa sijaitsevassa Etelä-Sardinian maakunnassa Italiassa. Kaupungissa on vajaat 30 000 asukasta.
Kunta on perustettu 1200-luvulla. 1800-luvun puolivälissä Iglesiasista tuli tärkeä kaivoskeskus. Nykyään kaivoksista monet ovat hylättyjä.