tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katherine Pancol

Katherine Pancol (s. 22. lokakuuta 1954 Casablanca, Marokko) on ranskalainen kirjailija ja toimittaja. 
Elämäkerta.
Pancol opiskeli kirjallisuutta ja latinan kieltä Nanterren yliopistossa. Myöhemmin hän toimi sekä ranskan että latinan kielten opettajana. Pancol on työskennellyt myös Paris-Match ja Cosmopolitan -lehtien toimittajana.
Pancolin ensimmäinen romaani "Moi d’abord" ilmestyi vuonna 1979, ja sitä myytiin 300 000 kappaletta. Tämän jälkeen Pancol muutti New Yorkiin, missä hän osallistui luovan kirjoittamisen sekä käsikirjoittamisen kursseille Columbian yliopistossa. Samoihin aikoihin ilmestyivät romaanit "La Barbare" (1981), "Scarlett, si possible" (1985) sekä ”Les hommes cruels ne courent pas les rues” (1990). Katherine Pancol avioitui ja sai kaksi lasta. Hänen työnantajiaan olivat myöhemmin "Le Journal du Dimanche", "Elle" ja "Paris Match".
Pancol muutti takaisin Ranskaan vuonna 1991. Häneltä ilmestyivät kirjat "Vu de l’exterieur", "Une si belle image", "Encore une danse", "J’étais là avant", "Et monter lentement dans un immense amour", "Un homme à distance" ja "Embrassez-moi".
Vuonna 2006 Pancol teki suuren läpimurtonsa trilogiansa ensimmäisellä osalla, "Krokotiilin keltaiset silmät". Kirjaa on myyty lähes kaksi miljoona kappaletta ja käännetty 31 kielelle. Pancol sai kirjastaan seuraavat kirjapalkinnot: le prix Maison de la Presse en France, prix des Lecteurs en Allemagne, Lovelybooks-Leserspreis ja prix de littérature contemporaine en Russie.
Pancol asuu sekä Normandiassa että Pariisissa. Tammikuussa 2012 hänelle myönnettiin taiteen ja kirjallisuuden kunniamerkki.
Teokset.
Kaiken kaikkiaan Katherine Pancolilta on ilmestynyt 17 teosta. Suomessa hänen kirjojaan on myyty yli 50 000 kappaletta. Pancolin kirjoista on suomennettu seuraavat teokset:
Ranskaksi on ilmestynyt seuraavat teokset:
Filmografia.
Vuonna 2014 tuli ensi-iltaan kirjasta Ranskassa tehty elokuva "Krokotiilin keltaiset silmät", jonka on ohjannut Cécile Telerman.
Sorsanpesä (hotelli)

Hotelli Sorsanpesä on Seinäjoen Törnävän kaupunginosassa toimiva hotelli. Se sijatisee joen varren puistoalueella, jossa järjestetään vuosittainen Provinssirock-tapahtuma.
Sorsanpesän rakennutti Matkaravinto Oy, ja se valmistui vuonna 1971. Ympyränmuotoisen, modernin hotellirakennuksen suunnitteli arkkitehti Kauko Tiihonen ja muodikkaat sisustukset suunnitteli hänen puolisonsa, sisustusarkkitehti Helvi Tiihonen. Vuonna 1977 Sorsanpesä liitettiin Rantasipi-hotelliketjuun, kun Matkaravinto sulautettiin osaksi Rantaloma Oy:tä, jonka nimeksi tuli Rantasipi Oy.
Hotelli on ollut välillä suljettuna ja toiminut 2000-luvulla nimellä Hotelli Stuertti, kunnes se vaihtoi omistajaa tammikuussa 2010, remontoitiin ja otti jälleen käyttöön nimen Sorsanpesä.
Sorsanpesän huippukautta oli 1980-luku, jolloin sen maanalainen ravintola Prunni oli maakunnan suosituimpien tanssipaikkoja. Hotellissa vieraili tuolloin jopa 10 000 asiakasta kuukausittain. Hotellin laajennushanke kariutui Suomen 1990-luvun alun lamaan, ja koko hotelli jouduttiin sulkemaan 1990-luvun loppuvuosina, mutta Seinäjoen kaupungin pyynnöstä hotellia pidettiin auki Tangomarkkinoiden ja Provinssirockin ajan.
Kiinteistön omistivat tuolloin entisestä Rantasipi-ketjun omistajayrityksestä muodostunut Rasi Kiinteistöt (80 %) ja Seinäjoen kaupunki (20 %). Yrittäjänä toiminut Jorma Liljeroos katosi velkojiltaan talousvaikeuksien vuoksi. 160 huoneen, 320 vuodepaikan ja noin 1 500 ravintola-asiakaspaikan hotellia yritettiin myydä suurille hotelliketjuille tuloksetta. Siitä kaavailtiin myös vanhusten palvelutaloa ja myös hotelli- ja ravintola-alan oppilaitosta.
Vuosituhannen vaihteessa kiinteistön osti seinäjokelainen rakennusliike Seicon (nykyinen Peab), ja Pauli Lampinen alkoi pitää siinä hotellia nimeltä Stuertti. Vuonna 2010 hotellikiinteistön omistajiksi tulivat seinäjokelaiset liikemiehet Reima Kuisla ja Jaakko Aukia. He remontoivat hotellia yli miljoonalla eurolla arkkitehti Eckhard Strahlin ja sisustusarkkitehti Jaakko Puron suunnitelmien mukaan.
Nuer

Nuer on Etelä-Sudanin ja Etiopian nuerien puhuma niloottinen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään ihmistä. Nuer luokitellaan länsiniloottisten kielten haaraan ja se muodostaa lähimmän dinkan kielen kanssa oman dinka-nuer-alaryhmänsä. Samaan alaryhmään kuuluu myös Etelä-Sudanissa puhuttu reelin kieli.
Nueria kirjoitetaan latinalaisen kirjaimiston mukaillulla versiolla. Kirjaimistoon kuuluu 12 vokaalia ja 20 konsonanttia.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kiga

Kiga on Ugandan lounaisosassa asuvien kigojen puhuma bantukieli. Sitä puhui vuoden 2002 väestönlaskennassa äidinkielenään 1,6 miljoonaa ihmistä. Sen läheisin sukukieli on nyankole.
Ruynakitaran kieli on standardoitu sekoitus neljää Länsi-Ugandan bantukieltä: kigaa, nyankolea, nyoroa ja tooroa.
Nyankole

Nyankole on Ugandan lounaisosassa asuvien nyankolejen puhuma bantukieli. Sitä puhui vuoden 2002 väestönlaskennassa äidinkielenään 2,3 miljoonaa ihmistä. Sen läheisin sukukieli on kiga.
Ruynakitaran kieli on standardoitu sekoitus neljää Länsi-Ugandan bantukieltä: nyankolea, kigaa, nyoroa ja tooroa.
Francis Greenway

Francis Greenway (1777–1837) oli englantilaissyntyinen Australiaan rikoksen takia karkotettu arkkitehti, joka suunnitteli maanosan ensimmäiset huomattavat eurooppalaistyyliset rakennukset. Sydneyssä hänen luomuksiinsa lukeutuvat mm. Macquarien majakka, Hyde Parkin kasarmit, St James' King Street -katu ja Government House. Hän työskenteli Uuden Etelä-Walesin kuvernöörin Lachlan Macquarien palveluksessa.
Greenway oli Englannissa tuomittu väärentämisestä kuolemaan, joka kuitenkin muutettiin 14 vuoden karkotukseksi. Hänet lähetettiin ensimmäisten siirtolaisten mukana Australiaan, jonne saapui 1814 "herrasmiesrikollisena". Koulutettuna arkkitehtina hän kohosi pian maanosan ensimmäiseksi merkittäväksi arkkitehdiksi, jonka tehtäväksi annettiin monumenttirakennusten suunnittelu.
Hän kuoli lavantautiin vuonna 1837 59-vuotiaana. Tarkkaa päivää ei tiedetä.
Francis Greenway oli kuvattuna Australian 10 dollarin seteliin vuosina 1966–1993, mikä tehnee hänestä maailman ainoan tuomitun väärentäjän, jonka kuva on esitetty setelissä.
Hänen mukaansa on nimetty Uuden Etelä-Walesin lounaiskulman vaalialue, yksi Canberran ja yksi Newcastlen esikaupunki ja Francis Greenway High School Beresfieldissä, Maitlandin esikaupungissa.
Nyoro

Nyoro on Ugandan länsiosassa puhuttu bantukieli. Sitä puhui vuoden 2002 väestönlaskennassa äidinkielenään ihmistä.
Nyoron läheisin sukukieli on tooro. Ruynakitaran kieli on standardoitu sekoitus neljää Länsi-Ugandan bantukieltä: nyoroa, tooroa, kigaa ja nyankolea.
Live Extermination

Live Extermination on puolalaisen death metal -yhtye Yatteringin livealbumi. Se julkaistiin 18. lokakuuta 2004 levymerkillä Metal Mind Productions.
Albumi julkaistiin ilman yhtyeen tietämystä asiasta.
Melvyn Tan

Melvyn Tan (s. 13. lokakuuta 1956 Singapore) on singaporelais-brittiläinen pianisti. Hän meni 12-vuotiaana Isoon-Britanniaan opiskelemaan Yehudi Menuhin -koulussa. Hänen opettajiaan olivat Nadia Boulanger, Vlado Perlemuter ja Marcel Ciampi, jotka synnyttivät hänen intohimonsa ranskalaista musiikkia ja erityisesti Claude Debussyn, Maurice Ravelin sekä Olivier Messiaenin teoksia kohtaan. Tan pääsi vuonna 1978 Royal College of Musiciin.
Vuonna 1980 Tan päätti erikoistua fortepianoon. Hän teki yhteistyötä Roger Norringtonin ja London Classical Players -kokoonpanon kanssa; tähän yhteistyöhön sisältyi muun muassa vuoden 1987 kiertue Euroopassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Japanissa. Tan esiintyi Beethovenin Broadwood-fortepianoa (1817) soittaen.
Tan ei kuitenkaan pitäytynyt pelkästään fortepianossa, vaan otti käyttöönsä myös nykyaikaisen pianon mahdollisuudet. Tämän vaiheen urassaan hän aloitti joulupäivänä 1996 esittämällä Mozartin 9. pianokonserton Kölnissä Deutsche Kammerphilharmonien kanssa. Seuraavana vuonna hän esitti resitaalissa Wigmore Hallissa Chopinin ja Schumannin teoksia. 
Konserttosolistina Tan on esiintynyt muiden muassa Lontoon filharmonisen orkesterin, Academy of St. Martin in the Fieldsin, Hongkongin filharmonisen orkesterin, Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen, Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin, Camerata Salzburgin, Salzburgin Mozarteum-orkesterin, Melbournen sinfoniaorkesterin ja Australian kamariorkesterin kanssa. Hän on säännöllisesti esiintynyt myös Singaporen sinfoniaorkesterin ja Lontoon kamariorkesterin kanssa. Lontoon kamariorkesterin LCO Live -levymerkin kanssa Tan levytti Mozartin 12. pianokonserton ja Beethovenin 2. pianokonserton.
Tammikuussa 2011 Tan teki ammatillisen paluun Singaporeen esiintymällä täydelle Esplanade Hallille. Sittemmin hän on palannut säännöllisesti synnyinmaahansa esiintymään sekä orkesterin kanssa että resitaaleissa ja lisäksi opettamaan nuoria muusikoita. Syyskuussa 2012 alkoi hänen taiteilijaresidenssinsä Singaporen Yong Siew Toh -konservatoriossa.
Tan laiminlöi aikanaan kansalaispalveluksen Singaporessa kansainvälisen musiikkiuransa takia. Hän sai tästä sakot ($3000) käydessään vuonna 2005 Singaporessa ikääntyvien vanhempiensa luona. Hän oli jo tällöin Ison-Britannian kansalainen.
Kuka pelkää Virginia Woolfia?

Kuka pelkää Virginia Woolfia? ("Who’s Afraid of Virginia Woolf?") on Edward Albeen avioliittodraama vuodelta 1962. Se tutkii keski-ikäisen avioparin, professori Georgen ja hänen puolisonsa Marthan, avioliiton kariutumista.
Yli kolmituntisen, kolminäytöksisen näytelmän alussa Martha ja George ovat kutsuneet yliopiston henkilökuntajuhlien jälkeen kotiinsa jatkoille nuoren pariskunnan Nickin ja Honeyn, jotka joutuvat isäntäparin alkoholinhuuruisen välienselvittelyn todistajiksi. George ja Martha puhuvat heille muun muassa parinkymmenen vuoden ikäisestä pojastaan, joka kuitenkin näytelmän lopulla osoittautuu lapsettoman pariskunnan itselleen keksimäksi tarinaksi, josta ei olisi saanut puhua ulkopuolisille.
Näytelmän nimi on sanaleikki feministikirjailija Virginia Woolfin nimestä ja Disney-elokuvassa "Kolme pientä porsasta" kuullusta laulusta ”Who’s Afraid of the Big Bad Wolf?”, suomeksi sanoilla ”Pahaa sutta ken pelkäisi”. Laulua lauletaan toistuvasti näytelmässä näillä muunnelluilla sanoilla.
Näytelmä voitti Tony-palkinnon ja New York Drama Critics’ Circlen palkinnon vuoden parhaana näytelmänä. Sitä esitetään yhä paljon, ja vuonna 1966 Mike Nichols ohjasi siitä tunnetun samannimisen elokuvasovituksen, pääosissa Elizabeth Taylor ja Richard Burton.
Gabrielle Union

Gabrielle Monique Union-Wade (s. 29. lokakuuta 1972 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Hänen tunnetuin roolinsa lienee cheerleader Isis elokuvassa "Anna palaa!" (2000). Lisäksi hän esiintyi pääroolissa lyhytikäisessä tv-sarjassa "Enkelten kaupunki". 
Unionilla oli merkittävä sivurooli Will Smithin ja Martin Lawrencen elokuvassa "Bad Boys 2" (2003). Hän näytteli myös elokuvissa "Irti Evasta" ja "Kehdosta hautaan" vuonna 2003. Siitä saakka hän on näytellyt lukuisissa elokuvissa, joista myöhäisemmän kauden merkittävimpiä ovat muun muassa "Cadillac Records" (2008) ja "Think Like a Man" (2012). Hän esiintyi myös mm. tv-sarjoissa "Ruma Betty" ja "FlashForward". Vuodesta 2013 lähtien Union on näytellyt pääroolia tv-sarjassa "Being Mary Jane".
Ura.
Union syntyi Omahassa, Nebraskassa ja muutti lapsena Pleasantoniin, Kaliforniaan. Hänet kasvatettiin katoliseksi.
Union aloitti uransa mallina ja hänen varhaisimmat roolinsa olivat elokuvassa "10 Things I Hate About You" sekä tv-sarjoissa "Smart Guy" ja "Seitsemäs taivas". Union opiskeli yliopistossa Nebraskassa, josta hän pääsi mallitoimiston listoille. Union teki mallintöitä kunnes aloitti näyttelijänä 1990-luvulla televisio-sitcomien pienissä rooleissa.
Vuonna 1992 19-vuotias Union joutui raiskauksen uhriksi osa-aikatyössään kenkäkaupassa. Tekijä ilmiantoi itsensä ja sai 33 vuoden vankeustuomion. Unionista on sittemmin tullut pahoinpitelystä ja raiskauksesta selvinneiden puolestapuhuja.
Gabrielle Union on naimisissa NBA-pelaaja Dwyane Waden kanssa. Pari oli seurustellut jo vuonna 2009, mutta he erosivat vähäksi aikaa. Eron aikana vuonna 2013 Wadelle syntyi poika Xavier toisen naisen kanssa. Union ja Wade palasivat kuitenkin yhteen ja menivät naimisiin Miamissa elokuussa 2014. Unionista tuli Waden pojan Xavierin sekä edellisestä avioliitosta syntyneiden kahden lapsen äitipuoli.
Sothis-jakso

Sothis-jakso tarkoittaa 1 460 tähtitieteellistä vuotta kestävää aikaa. Käsite on muinaisten egyptiläisten keksimä ja liittyy muinaisen Egyptin kalenteriin, jossa jokainen vuosi oli 365-päiväinen eikä karkausvuosia ollut. Siksi samassa ajassa, jossa egyptiläisessä kalenterissa kului 1 461 vuotta, tähtitieteellisiä vuosia kului vain 1 460. Niin ollen kalenteri kääntyi vuodenaikoihin nähden päinvastaiseksi 730 tähtitieteellisessä vuodessa, ja vasta seuraavan Sothis-jakson ensimmäisenä vuotena kalenterivuoden kuukaudet sattuivat samoihin vuodenaikoihin edellisen Sothis-jakson ensimmäisenä vuotena.
Nimitys johtuu Sirius-tähden egyptiläisestä nimestä Sodpet (Sothis). Siriuksen heliakkinen nousu eli ajan­kohta, jolloin se ensimmäisen kerran näkyy hetken aikaa aamu­taivaalla ennen auringon­nousua, sattuu Egyptin leveys­asteilla heinäkuuhun vähän ennen Niilin tulvien alkua, ja siksi sitä pidettiin tärkeänä vuodenajan merkkinä.
Fort William (Skotlanti)

Fort William () on noin 10 000 asukkaallaan Skotlannin Ylämaiden toiseksi suurin kaupunki Invernessin jälkeen.
Kaupunki sijaitsee alun perin gaelinkielisellä alueella, mutta 1900-luvun aikana kielen puhujien määrä romahti. Nykyään kielen elpymistä kuitenkin tuetaan, mistä esimerkkinä kaupungissa toimii gaelinkielinen päiväkoti ja kouluopetusta on mahdollista saada gaelin kielellä.
Fort William on nimetty Vilhelm III Oranialaisen mukaan. Ensimmäinen linnoitus rakennettiin vuonna 1654.
Britteinsaarten korkein vuori Ben Nevis sijaitsee Fort Williamin lähellä.
Ammoniumdikromaatti

Ammoniumdikromaatti ((NH4)2Cr2O7) on ammonium- ja dikromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kromiyhdisteiden valmistuksessa, katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä, valokuvauskemikaalina ja tekstiilien käsittelyssä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa ammoniumdikromaatti on oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja reagoi orgaanisten liuottimien kanssa. Muiden dikromaattien tavoin ammoniumdikromaatti on hyvin voimakas hapetin. Kuumennettaessa noin 170 °C:n lämpötilaan ammoniumdikromaatti hajoaa kiivaalla reaktiolla ja saattaa syttyä palamaan. Reaktion tuotteina muodostuu dikromitrioksidia, typpeä ja vettä. Tätä reaktiota kutsutaan tulivuorireaktioksi.
(NH4)2Cr2O7 → Cr2O3 + N2 + 4 H2O
Muiden dikromaattien tavoin ammoniumdikromaatti on myrkyllistä ja karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö.
Ammoniumdikromaattia voidaan valmistaa natriumdikromaatin ja ammoniumkloridin tai harvemmin ammoniumsulfaatin välisellä vaihtoreaktiolla. Reaktiossa sivutuotteena muodostuva natriumkloridi tai -sulfaatti voidaan erottaa kiteyttämällä kuumasta vesiliuoksesta ja ammoniumdikromaatti kiteytyy liuosta jäähdyttämällä. Dikromaattina voidaan käyttää myös kalsiumdikormaattia, jolloin liuoksesta saostuu niukkaliukoinen kalsiumsulfaatti. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on ammoniakin ja kromihapon välinen reaktio. Näin saadaan ammoniumkromaattia, jonka alkalimetallipitoisuus on pieni.
Ammoniumdikromaattia voidaan käyttää puhtaan dikromitrioksidin ja katalyyttinä käytettävän dikromitrioksidin ja alumiinioksidin seoksen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös pyrotekniikassa, orgaanisissa synteeseissä katalyyttinä, nahan värjäyksessä peittana, puun lahonestoon ja valokuvausreagenssina.
Luettelo 500 ottelua pelanneista Korisliiga-pelaajista

Tämä on luettelo 500 runkosarjaottelua pelanneista koripallon miesten SM-sarjan pelaajista. Vähintään 500 runkosarjaottelua nykyisin Korisliiga-nimisessä sarjassa on kirjannut 13 pelaajaa. Ensimmäinen yli 600 runkosarjaottelua pelannut oli Jarkko Tuomala, jolle runkosarjaotteluita kertyi 623 kappaletta. Vuonna 2017 myös Timo Heinonen ja Antero Lehto ylittivät 600 ottelun rajan ja Heinonen ohitti myös Tuomalan ennätyksen. Luettelon viidettä sijaa hallussaan pitävä Gerald Lee Sr. on ainoa saavutukseen yltänyt ei-suomalaissyntyinen koripalloilija. Sami Lehtoranta saavutti rajapyykin 1. maaliskuuta 2012, Samu Kaaresvirta 8. tammikuuta 2014, Timo Heinonen 2. huhtikuuta 2014, Antero Lehto 8. joulukuuta 2014 ja Petri Virtanen 7. helmikuuta 2015.
Pudotuspelit mukaan luettuina 500 ottelua Suomen miesten pääsarjassa on pelannut 30 pelaajaa. Heinonen on pelannut eniten otteluita myös näin laskettuna, 753 kappaletta. Muut yli 700 runkosarja- tai pudotuspeliottelua pelanneet ovat 731 ottelua pelannut Jarkko Tuomala ja 712 ottelua pelannut Kari-Pekka Klinga.
Luettelo pelaajista.
 Pelaa edelleen. Päivitetty 22. toukokuuta 2018.
Black Friday

Black Friday () on kiitospäivän jälkeinen päivä eli marraskuun neljännen torstain jälkeinen perjantai, ja sitä pidetään Yhdysvalloissa kauppojen joulusesongin avauspäivänä. Black Friday on siellä kaupoille vuoden suurin yksittäinen ostospäivä, ja ne myyvät erilaisia tuotteita alennettuun hintaan. Kaupat avaavat ovensa normaalia aikaisemmin, yleensä viideltä tai kuudelta, ja ne pysyvät avoinna jopa iltayhteentoista asti. Vuosittain amerikkalaiset kuluttavat päivän aikana kymmeniä miljardeja dollareita.
Nimitys ”Black Friday” juontaa juurensa Philadelphiaan 1950- tai 1960-luvulle. Tuolloin kiitospäivän jälkeistä päivää alettiin kutsua mustaksi johtuen vilkkaasta liikenteestä, joka työllisti poliisia. Myöhemmin termi levisi ympäri Yhdysvaltoja, ja sen merkitys yhdistettiin kirjanpidossa käytettäviin väreihin. Alkuvuosi on useille kaupoille vielä tappiollista eli tilinauhoissa punaista, mutta Black Fridaysta eteenpäin tehdään voittoa – eli mustalla kirjattavaa tulosta.
Black Friday on siirtynyt Yhdysvalloissa entistä enemmän kivijalkamyymälöistä verkkokauppoihin. Alennuspäivänä tehtyjen verkko-ostosten arvo ylitti ensimmäistä kertaa miljardin dollarin rajan vuonna 2012. Suurin osa tarjouksista koskee kulutuselektroniikkaa, kuten televisioita ja matkapuhelimia.
Black Friday Suomessa.
Yksi ensimmäisiä Black Friday -alennuskampanjaan Suomessa ryhtyneitä oli Apple, jonka Apple Store -verkkokaupassa vuosittaiset Black Friday -tarjoukset tulivat ensimmäistä kertaa Suomessa tarjolle vuonna 2007.
Ralliautoilija Marcus Grönholmin toi Black Friday -kampanjan omistamaansa, Inkoossa toimivaan kauppakeskus Strandiin vuonna 2011. Hän rekisteröi Patentti- ja rekisterihallituksessa Black Friday -nimen MG Properties -perheyhtiölleen vuonna 2012.
Black Friday rantautui vähitellen koko Suomeen ja teki läpimurtonsa 2010-luvun puolivälissä. Joissakin kaupoissa alennuspäivä on venynyt koko viikon mittaiseksi tapahtumaksi (Black Week; suom. "musta viikko"). Yhä useammat liikkeet Suomessa viettävät myös Cyber Mondayta (suom. "kybermaanantai"), joka on Yhdysvalloissa kiitospäivän jälkeinen maanantai. Se on Black Fridayn jatkoksi kehitetty alennusmyyntipäivä, joka painottuu verkkokauppoihin. Vuonna 2019 tehdyn erään tutkimuksen mukaan lähes kaikki suomalaiset (95,3 %) tietävät mikä Black Friday on, ja suurin osa kuluttajista aikoo tehdä silloin ostoksia (62,6 %).
Zenaga

Zenaga on Mauritaniassa ja Länsi-Saharassa asuvien beduiinien puhuma uhanalainen berberikieli. Unesco arvioi kielen puhujamääräksi noin Mauritaniassa ja Länsi-Saharassa, mutta tarkkoja tilastoja ei ole saatavilla. Mauritanian väestönlaskennassa ei ole koskaan kysytty ihmisten äidinkieltä eikä Länsi-Saharassa ole tehty virallista väestönlaskentaa ollenkaan.
Ulkopuoliset kutsuvat zenagaa useimmiten termillä tamazight, joka on berberikielten yhteisnimitys.
Trinity Collegen kuoro

Trinity Collegen kuoro on Cambridgen yliopistoon kuuluvan Trinity Collegen sekakuoro. Laulajia siinä on noin 30 ja urkureita kaksi. Trinity Collegen kuoroperinne juontaa juurensa jo 1300-luvulla toimineeseen mieskuoroon. 1980-luvulla Richard Marlowin johdolla kuoroon lisättiin naislaulajat. Marlowin lisäksi kuoroa ovat johtaneet muiden muassa Charles Villiers Stanford, Alan Gray, Raymond Leppard ja Richard Marlow; vuonna 2006 sen johdossa ("Director of Music") aloitti Stephen Layton.
Kuoron ohjelmistossa ovat edustettuna sekä katoliset että protestanttiset perinteet. Se on myös levyttänyt laajasti eri aikakausien musiikkia. Kuoron kiertueet ovat suuntautuneet Euroopan kohteisiin, Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Etelä-Afrikkaan, Namibiaan, Zimbabween, Japaniin, Taiwanille, Hongkongiin, Peruun ja Australiaan.
"Gramophone"-lehden "20 Greatest Choirs" -listauksessa Trinity Collegen kuoro sijoittui maailman viidenneksi parhaaksi kuoroksi.
Malviot

Malviot ("Sphaeralcea") on malvakasvien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat pieniä pensaita. Kukat ovat silkkimäisiä ja väriltään oranssin, punaisen tai liilan sävyisiä. Lehdet ovat harmaanvihreitä. Malvioita tavataan luonnonvaraisena enimmäkseen Pohjois-Amerikassa ja jonkin verran myös Etelä-Amerikassa.
Lajeja.
Malvioihin kuuluu kaikkiaan 49 hyväksyttyä lajia.
Rokki Diggari

Rokki Diggari (myös Rokkidiggari) on vuonna 1981 ensi-iltaan tullut suomalainen musiikkielokuva, jonka on ohjannut Jouko Lehmuskallio. Sen näki teattereissa vain noin 5 000 katsojaa. Neljällä paikkakunnalla olleen ensi-illan jälkeen suurimmista kaupungeista Jyväskylän, Oulun, Porin ja Vaasan elokuvateatterit eivät ottaneet sitä lainkaan ohjelmistoonsa. Myöskään kriitikot eivät pitäneet elokuvasta.
"Rokki Diggarin" pääosassa nähdään ainoassa elokuvaroolissaan keravalainen ravintoloitsija Kaj Mannerheimo, joka tunnetaan myös Puistobluesin perustajana sekä kunnallispoliitikkona. Musiikkia elokuvassa kuullaan muun muassa Hurriganesilta ja Sleepy Sleepersiltä. Mukana on myös Jim Pembroken lyhytaikaiseksi jäänyt kokoonpano Jimbo, joka esittää elokuvan tunnuskappaleen. 
Juoni.
Elokuvassa seurataan työpaikaltaan virvoitusjuomatehtaalta pakenevaa Rokkidiggaria, jota hänen valkotakkiset työtoverinsa ajavat takaa pitkin Helsinkiä. Takaa-ajajat seuraavat Rokkidiggaria konserttipaikoille ja tämä yrittää karistaa heidät kannoiltaan muun muassa erilaisilla valepuvuilla. Elokuva ei sisällä dialogia, vaan se koostuu musiikkikohtauksista sekä niiden väliin sijoitetuista vanhojen mykkäelokuvien tyyliin toteutetuista takaa-ajojaksoista.
Musiikki.
"Rokki Diggarin" musiikkikohtauksia kuvattiin kesän 1981 aikana usealla paikkakunnalla eri puolilla Suomea. Kuvauspaikkoina toimivat Helsingissä Ravintola Alibi (Eini &amp; Boogie), Ravintola Kirja (Piirpauke) ja Mustikkamaan juhannusjuhlat (Hurriganes), Hollolan juhannusjuhlat (Hurriganes ja Sleepy Sleepers), Imatrarock-festivaali Imatralla (Sleepy Sleepers), Säkylän Eenokilla järjestetty rockabilly-festivaali (Falcons ja Boppin Pete Trio) sekä Tammisaaren Ramsholmen (The Ronski Gang). Lisäksi kuvauksia tehtiin Myrskylässä. 
Elokuvasta julkaistiin myös soundtrack-albumi "Rokki Diggari", joka kuitenkin sisältää osittain eri kappaleita kuin itse elokuvassa kuullaan. Elokuvaa varten kuvattua materiaalia on mukana myös Hurriganesin DVD:llä "Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988" sekä Sleepy Sleepersin DVD:llä "Soppa", lisäksi The Ronski Gangin kappaleet on julkaistu yhtyeen kokoelma-albumilla "Still Shakin"'.
Robinson Jeffers

Robinson Jeffers (10. tammikuuta 1887 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 1962 Carmel, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen runoilija, joka tunnetaan erityisesti Yhdysvaltojen länsirannikon kuvaajana ja antiikista kumpuavista aiheistaan.
Elämä ja ura.
Jeffersin isä oli raamatunhistorian ja eksegetiikan professori pittsburghiläisessä teologisessa seminaarissa. Hänen vaikutuksestaan poika alkoi opiskella kreikan kieltä viisivuotiaana. Perhe oleskeli pitkiä aikoja Keski-Euroopassa, ja poika kävi koulua sisäoppilaitoksissa Sveitsin Veveyssä, Lausannessa, Zürichissä ja Genevessä sekä Saksan Leipzigissa. Kun perhe muutti Kaliforniaan, Robinson Jeffers aloitti opinnot Occidental Collegessa, josta valmistui 18-vuotiaana ja opiskeli sitten lääketiedettä Kalifornian yliopistossa. Opintojen jälkeen hän asettui vaimonsa kanssa asumaan Carmeliin, jonne rakensi graniittisista luonnonkivistä irlantilaistyylisen, pientä linnaa muistuttavan talon torneineen.
Jeffersin veren ja väkivallan leimaamat runot ja näytelmät saivat usein innoitusta antiikin ajan ja Raamatun tarinoista. Valtaosa hänen runoudestaan on kirjoitettu klassiseen kertovaan ja eeppiseen muotoon. Nykyisin hänet tunnetaan myös lyhyistä stroofeistaan, ja ympäristöliikkeen kannattajat pitävät häntä suuressa arvossa. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1924 julkaistu "Tamar and Other Poems", ja hänen pääteoksenaan pidetään seuraavana vuonna julkaistua kokoelmaa "Roan Stallion".
Jeffersin näytelmä "The Tower Beyond Tragedy" (1925) perustuu osin Aiskhyloksen "Oresteiaan", "Medea" (1946) Euripideen "Medeiaan" ja "The Cretan Woman" (1951) Euripideen "Hippolytokseen".
Tulliniemi

Tulliniemi () on Hangossa Hankoniemen länsipäässä Hangon keskustaajamasta lounaaseen sijaitseva niemi. Tulliniemellä on uimaranta, merivartioasema, luotsiasema, Hangon lintuasema ja luonnonsuojelualueita. Karjaan ja Hangon välillä kulkevan Hangon radan raiteet jatkuvat Tulliniemeen, jossa sijaitsee Hangon Ulkosatama ja vapaasatama.
Tulliniemen eteläkärjessä on manner-Suomen eteläisin kohta, jota hallitsee Hangon luotsiasema. Tulliniemen lounaiskärjessä hivenen pohjoisempana on Uddskatanin luonnonsuojelualue, joka on perustettu vuonna 1990 ja maa-alaltaan 32 hehtaaria ja merialaltaan 153 hehtaaria. Merialue on rauhoitettu jo vuonna 1933. Tulliniemen linnustonsuojelualue on pinta-alaltaan 2 566 hehtaaria.
Ranskan ralli 2014

Ranskan ralli 2014 (viralliselta nimeltään Rallye de France - Alsace 2014) oli kauden 2014 yhdeksäs MM-ralli, joka ajettiin 2. – 5. lokakuuta. Kilpailun päätukikohtana toimi Alsacen alueen pääkaupunki Strasbourg. Rallin voittajaksi ajoi Volkswagenin Jari-Matti Latvala, jolle voitto oli uran ensimmäinen asvalttikilpailussa MM-tasolla.
Vuoden 2014 kilpailu oli viides kerta, kun maan MM-osakilpailu järjestettiin Korsikan saaren sijaan mantereen puolella.
Erikoiskokeet.
Rallissa ajettiin 18 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 303,63 kilometriä.
Lopputulokset.
Kilpailuun osallistui yhteensä 95 autokuntaa, joista maaliin selvisi 71.
Power Stage.
Power Stage -erikoiskokeena toimi kisan päättänyt Foret de Saverne 2 (19,36 km). Uransa parhaassa MM-rallisijoituksessa kiinni ollut Robert Kubica ajoi ulos päätöserikoiskokeella, ja joutui keskeyttämään neljänneltä sijalta.
DayZ (videopeli)

DayZ on Bohemia Interactiven kehittämä ja julkaisema avoimen pelimaailman toimintaseikkailu/selviytymiskauhupeli, joka julkaistiin 16. joulukuuta 2013 Microsoft Windowsille varhaisena alpha-versiona. Peli julkaistiin myöhemmin myös PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle vuonna 2019. Peli on itsenäinen versio vuonna 2012 julkaistulle samannimiselle modifikaatiolle.
Modin suuren suosion vuoksi pelin early-access versiota myytiin Steamissa ensimmäisen kuukauden aikana miljoona kappaletta ilman markkinointia.
13 kuukaudessa julkaisusta peli oli myynyt kolme miljoonaa kappaletta.
Loppuvuodesta 2014 Bohemia Interactive ilmoitti pelin lopullisen julkaisun tapahtuvan vuoden 2016 alkupuolella.
Syksyllä 2017 pelin verkkosivulla ilmoitetaan edelleen pelin olevan "EARLY ACCESS ALPHA" eikä kehoteta ostamaan sitä jos et halua aktiivisesti tukea kehitystä ja ole valmistautunut bugeihin. Peli siirtyi BETA versioon marraskuun seitsemäs päivä 2018 (7.11.2018). 
Peli on massiivinen monen pelaajan verkkopeli, jossa ideana on selviytyä kuvitteellisessa Chernarus-nimisessä avoimessa pelimaailmassa zombiepidemialta. Pelaaja voi liikkua vapaasti pelimaailmassa. Maailmasta löytyy paljon hyödyllisiä tarvikkeita, kuten ruokaa ja aseita. Pelaaja voi löytää toisia pelaajia, jotka voivat joko auttaa pelaajaa tai ryöstää hänet.
La Motte Picquet -luokka

La Motte Picquet -luokka oli Ranskan laivaston vuoden 1912 laivasto-ohjelmaan sisällytetty kymmenen niin kutsutun nopean kevyen tiedusteluristeilijän () muodostama alusluokka, jonka alusten piti valmistua 1920-luvulla.
Italian ja Itävalta-Unkarin laivastot olivat valmistaneet samankaltaisia aluksia, mutta Britannian ja Saksan laivastot eivät. Alustava suunnitelma valmistui 1913, mutta sen aluksia pidettiin liian suurina ja kalleina suunniteltuun tehtävään. Alkuperäinen vaatimus oli 6 000 tonnin alus, jonka mitat olisivat 145,0 × 15,2 × 6,3 metriä. Propulsion piti olla kaksi akselinen kytkettynä kahteen vaihteistettuun turbiinimoottoriin ja kymmeneen kattilaan, jotka tuottaisivat 34 000 hevosvoimaa akselia kohden. Alusten nopeuden tuli olla 27 solmua. Panssarointina oli 50-100 millimetrin vyö, 40 millimetrin kansi, 170 mm tulenjohtotorni ja tykkien kilvet 100 millimetriä. Aseistukseksi suunniteltiin kymmenen 138 millimetrin 45 pituuskaliiperin tykkiä vuosimallia 1910 ja apuaseiksi kolme 47 millimetrin tykkiä ja kaksi 450 millimetrin torpedoputkea.
Kuitenkin tutkittaessa muiden maiden vastaavia aluksia päätettiin valmistaa pienempiä ja nopeampia aluksia, joiden käyttö olisi joustavampaa. Siten päätettiin tehdä uusi suunnitelma. Pienemmän 4500 tonnin aluksen suunnitelmat hyväksyttiin ja prototyyppi "La Motte Picquetiksi" nimetty alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta 1914 ja sen köli laskettiin 1915. Kahdesta muusta aluksesta tehtiin sopimukset yksityisten telakoiden kanssa, mutta ne peruutettiin vuonna 1915.
Ensimmäisen maailmansodan alettua prototyypin työt hidastuivat ja sen hankinnan tarve asetettiin uudelleen harkintaan. Lopulta päätettiin hankkia uusien suunnitelmien mukainen risteilijä lähi tulevaisuudessa. Uusien risteilijöiden tuli olla suurempia ja hieman nopeampia. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin sodan jatkuessa.
Näköala sillalta

Näköala sillalta ("A View from the Bridge") on yhdysvaltalaisen Arthur Millerin näytelmä, joka kantaesitettiin yksinäytöksisenä vuonna 1955 Martin Rittin ohjauksessa. Se menestyi huonosti, ja Miller laajensi näytelmän kaksinäytöksiseksi; tämä versio tunnetaan nykyisin alkuperäistä paremmin. Pidempi versio kantaesitettiin Lontoon West Endissä Peter Brookin ohjaamana 11. lokakuuta 1956.
Juoni.
Italialaissukuinen satamatyöläinen Eddie asuu New Yorkin Brooklynin rannassa vaimonsa Beatricen ja orvoksi jääneen veljentyttärensä, 18-vuotiaan Catherinen kanssa. Eddie kohtelee tyttöä insestisen pakkomielteisesti ja vainoharhaisen suojelevasti. Kun pari vaimon serkkupoikaa tulee Sisiliasta New Yorkiin laittomina siirtolaisina, Eddie ja Beatrice majoittavat heidät asuntoonsa. Catherine rakastuu heistä nuorempaan, kauniiseen, laulavaiseen ja vaaleatukkaiseen Rodolphoon, ja pian he haluavat mennä naimisiin. Eddie tekee kaikkensa estääkseen liiton. Hän syyttää Rodolphoa homoseksuaaliksi, joka haluaa mennä naimisiin vain saadakseen kansalaisuuden. Lopulta Eddie ilmiantaa vaimon serkut maahanmuuttoviranomaisille. Ennen karkotuspäätöksen voimaanpanoa serkuista vanhempi, Marco, surmaa Eddien. Kaiken tämän kertoo näytelmässä takaumina antiikin teatterin kuoron tavoin myötätuntoinen lakimieshahmo, joka lopuksi rinnastaa näytelmän tapahtumat antiikin myytteihin.
"Näköalassa sillalta" Miller käsittelee New Yorkin ja New Jerseyn satamatyöläisiä, aivan kuten 1950-luvun alussa yhdessä Elia Kazanin kanssa työstämässään käsikirjoituksessa "The Hook", jonka Kazan myöhemmin sovitti elokuvaksi "Alaston satama". Miller sanoi kuulleensa näytelmän aiheeksi ottaman tarinan eräältä lakimieheltä.
Elokuva- ja oopperasovituksia.
Italialainen elokuvaohjaaja Luchino Visconti ohjasi "Näköalan sillalta" näyttämölle Italiassa vuonna 1958 ja otti sen tarinasta sitten vaikutteita elokuvaansa "Rocco ja hänen veljensä" (1960). Amerikkalainen Sidney Lumet ohjasi näytelmän pohjalta ranskalais-italialaisen elokuvan "Näköala sillalta" ("Vu du pont"), pääosissa Raf Vallone (Eddie), Maureen Stapleton (Beatrice) ja Carol Lawrence (Catherine). Se oli ensimmäinen kerta kun Yhdysvaltain valkokankaalla nähtiin miesten välinen suudelma, joskin tarinassa nöyryyttävänä osoituksena siitä, että toinen mies olisi homoseksuaali.
Säveltäjä Renzo Rossellini, elokuvaohjaaja Roberto Rossellinin veli, sävelsi Millerin näytelmän pohjalta oopperan "Uno sguardo dal ponte", joka kantaesitettiin Roomassa 1961. Vuonna 1999 toinen oopperaversio, jonka musiikin teki William Bolcom Arthur Millerin laatimaan librettoon, kantaesitettiin Chicagossa, jossa Eddie Carbonen roolin esitti Kim Josephson. Tätä teosta on esitetty myös New Yorkin Metropolitanissa 2002, Washingtonin kansallisoopperassa 2007 sekä Euroopassa alkukielellä 2011 ja saksaksi 2003.
Näytelmä Suomessa.
Suomessa näytelmää on esittänyt muun muassa Kansallisteatteri vuonna 1958 Jack Witikan ohjaamana (Tauno Palo Eddie Carbonen roolissa) ja 2003 Michael Baranin suomennoksena ja Antti-Einari Halosen ohjaamana. Eddie Carbonen roolin näytteli silloin Juha Muje.
Terttu Nousiainen

Terttu Sisko Sipi, o. s. "Nousiainen", käytti kirjailijanimeä Terttu Nousiainen (14. tammikuuta 1922 Vieremä – 25. huhtikuuta 1998 Pori) oli suomalainen lastentarhanopettaja ja lastenkirjailija.
Nousiaisen vanhemmat olivat rovasti Edvin Johannes Nousiainen ja Olga Maria Räisänen. Hän oli naimisissa vuodesta 1958 Kauko Arvo Uolevi Sipin kanssa.
Timo Ahopelto

Timo Ahopelto (s. 1975) on suomalainen sarjayrittäjä ja varhaisvaiheen pääomasijoittaja.
Ahopelto tunnetaan erityisesti lääketuotekehityksen tiedonhallintaohjelmistoja valmistavan CRF Health Oy:n perustaja-toimitusjohtajana ja pääomasijoitusyhtiö Lifeline Venturesin toisena perustajana. Lifeline Ventures julkaisi kuudennen ja kooltaan 400 miljoonan euron rahastonsa vuonna 2025. Rahasto on eurooppalaisittain suuri startup-sijoitusrahasto ja lajissaan Suomen suurin. 
Ahopelto perusti CRF Health -ohjelmistoyhtiön vuonna 2000 Jaakko Ollilan ja Jarkko Joki-Tokolan kanssa. Vuoden 2015 tammikuussa brittiläinen Vitruvian Partners osti CRF Health Oy:n 320 miljoonan euron kauppahintaan, joka oli myyntihetkellä kolmanneksi suurin koskaan suomalaisesta startup-yrityksestä maksettu summa. Heinäkuussa 2018 amerikkalainen Genstar Capital osti edelleen CRF Health Oy:n yli miljardin euron kauppahinnalla, jolloin yrityksestä tuli Suomen neljäs ns. yksisarvinen eli yli miljardin dollarin arvoon kasvanut teknologiayhtiö. Aiemmat yksisarviset ovat Supercell, Rovio ja MySQL.
Ahopellon hallituspaikkoihin kuuluvat tai ovat kuuluneet muun muassa start-up- ja kasvuyhtiöt Arctic Diagnostics Oy, Dispelix Oy, älysormuksia valmistava Ouraring Oy, korvavaloyhtiö Valkee, tekoälyrobottiyhtiö ZenRobotics Oy, syövän immunoterapiayhtiö TILT Biotherapeutics Oy ja ohjelmistorobotiikkayhtiö Digital Workforce Nordic Oy. Listatuista pörssiyhtiöistä Timo Ahopelto on ollut Tieto Oyj:n (myöhemmin fuusion jälkeen Tietoevry Oyj) hallituksen jäsen vuosina 2017-2023. Vuodesta 2023 Ahopelto on toiminut Nokia Oyj:n hallituksen jäsenenä. Lifeline Ventures oli Supercell-peliyhtiön ensimmäinen sijoittaja.
Sijoitustoiminnan ulkopuolella Ahopelto aloitti teknologia- ja innovaatiorahoituskeskus Tekesin (myöhemmin Business Finland), Euroopan yhtä keskeisintä startup-konferenssia Slushia järjestävän Slush Oy:n sekä startup-sektorin toimintaa Suomessa ohjaavan Startup Säätiön hallituksen jäsenenä vuonna 2014. Vuodesta 2018 alkaen Ahopelto on toiminut Slush Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Vuoden 2015 alusta Ahopelto on toiminut Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) hallituksessa, ja vuodesta 2017 Suomen valtion strategista sijoitusomaisuutta hoitavan Solidium Oy:n hallituksessa. Ahopelto julkaisi myös kasvuyrittäjän kokemusmaailmasta kertovan "Sand Hill Road" -esikoisromaaninsa vuonna 2013 ja esikoisrunoteoksensa "Kasvuyrittäjän runokirja I" syksyllä 2023. Ahopelto julkaisi yhtiökumppaninsa kanssa Tammen kustantaman "Startup-käsikirjan" syksyllä 2025. Ahopelto on Kiekko-Espoon liigajoukkueen omistajia.
Yhteiskunnallisesti Ahopelto on puhunut elinkeinoelämän ja yhteiskunnan uudistamistarpeesta teknologiakasvuyritysten avulla. Teemoista on keskusteltu mm. Ahopellon ja Jyri Engeströmin yhteisessä Startup Ministeriö -podcastissa. Hän on myös julkaissut yhdessä EVA:n kanssa analyysin Suomen ohjelmistoalan määrällisen ja laadullisen vahvistamisen tarpeesta keväällä 2018.
Clifford Odets

Clifford Odets (18. heinäkuuta 1906 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 18. elokuuta 1963) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija sekä elokuvien käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Odets aloitti teatteriuransa näyttelijänä 1920-luvun puolivälissä. 1930-luvulla hänestä tuli Yhdysvaltojen johtaviin kuuluva näytelmäkirjailija. Hän tuotti tunnetun Group Theaterin kanssa näytelmiä, joihin kuuluvat "Waiting for Lefty" (1935), "Awake and Sing" (1935, suom. "Herätkää ja riemuitkaa"), "Golden Boy" (1937, suom. "Kultapoika" ja "Tulevaisuuden lupaus") ja "The Country Girl" (1950). Hänen suomennettuja näytelmiään ovat lisäksi "Hellekesä" ("Rocket to the Moon") ja "Kadotettu paratiisi" ("Paradise Lost").
Odets on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat "Idässä palaa" (1936, ohj. Lewis Milestone), "Yksinäinen sydän" (1944, myös ohjaus), "Ikuinen sävel" (1947, Jean Negulesco), "Menestyksen huuma" (1957, Alexander Mackendrick) ja "Etusivun sensaatio" (1959, myös ohjaus). Vuonna 1939 Lewis Milestone ohjasi Odetsin "Golden Boy" -näytelmästä elokuvan "Kultapoika", jonka onnelliseksi muutettua loppua Odets ei kuitenkaan hyväksynyt ja vaati nimensä poistettavaksi elokuvan tiedoista. Muiden kirjoittajien Odetsin näytelmien pohjalta tekemiin käsikirjoituksiin perustuvat myös muun muassa "Purkaus yössä" (1952, ohj. Fritz Lang), "Mies, jonka minulle annoit" (1954, ohj. George Seaton) ja "Kovaa peliä Hollywoodissa" (1955, ohj. Robert Aldrich).
Vuosina 1937–1940 Odets oli naimisissa näyttelijä Luise Rainerin kanssa.
Rogier Blokland

Rogier Philip Charles Eduard Blokland (s. 16. helmikuuta 1971 Dordrecht) on alankomaalainen kielitieteen tutkija ja fennougristiikan professori Uppsalan yliopistossa.
Elämä ja ura.
Blokland opiskeli Groningenin yliopistossa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon vuonna 1997 ja teki väitöskirjansa Cornelius Hasselblattin ohjauksessa. Opintojensa jälkeen hän oli dosenttina, vierailevana dosenttina sekä tutkijana eri yliopistoissa, mukaan lukien Tallinnan yliopisto, Tarton yliopisto, Greifswaldin yliopisto sekä Humboldt-yliopisto Berliinissä.
Vuosina 2005–2006 Blokland oli fennougristiikan professorin viransijaisena Groningenissa ja vuosina 2009–2010 Hampurin yliopistossa. Vuonna 2011 hän otti vastaan fennougristiikan apulaisprofessuurin Münchenin Ludwig-Maximilianin yliopistossa. 
Vuonna 2014 Blokland nimitettiin fennougristiikan professoriksi Uppsalan yliopiston modernien kielten laitokseen, virkaan, jota ennen häntä piti Lars-Gunnar Larsson.
Bloklandin tutkimus on keskittynyt itämerensuomalaisiin kieliin, permiläisiin kieliin ja saamelaiskieliin. Hän on erityisen kiinnostunut uhanalaisten uralilaisten kielten dokumentoinnista sekä kielikontakteista.
Henrik Cederlöf

Henrik Vilhelm Cederlöf (10. tammikuuta 1922 Helsinki – 4. syyskuuta 2015 Tammisaari) oli suomalainen filosofian tohtori, rehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Ura.
Cederlöfin vanhemmat olivat professori Johannes Cederlöf ja Inez Louise Sjöbring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1941 Länsi-Uudenmaan yhteislyseosta Tammisaaressa ja valmistui Åbo Akademista filosofian maisteriksi 1948, lisensiaatiksi 1966 ja tohtoriksi 1968.
Cederlöf oli Västra Nyland -lehden toimittajana 1948–1953 ja Radio Västnylandin ohjelmapäällikkönä 1950–1968. Hän oli Tammisaaren opettajaseminaarin englannin kielen ja historian opettajana 1952–1958 ja äidinkielen lehtorina ja rehtorina Tammisaaren yhteislyseossa 1974–1976. Viimeksi Cederlöf toimi Tammisaaren lukion rehtorina 1976–1985. Hän sai professorin arvonimen 1996.
Cederlöf kirjoitti kirjallisuushistoriallisia tutkielmia Runar Schildtistä ja Jonatan Reuterista. Hän kirjoitti myös Tammisaaren ja sen lähiseudun paikallishistoriaa käsitteleviä teoksia.
Cederlöf oli Tammisaaren kaupunginvaltuuston jäsen 1951–1988 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1980–1988.
John O’Keefe

John O’Keefe (18. marraskuuta 1939 New York, New York) on yhdysvaltalais-britannialainen neurotieteilijä. Hän on tutkinut urallaan erityisesti aivojen paikkatietoja, ja hän oli löytämässä hippokampuksen paikkasoluja. Hänet palkittiin löydöistään vuonna 2014 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnolla.
John O’Keefe syntyi New Yorkissa vuonna 1939. Hänen vanhempansa olivat irlantilaisia maahanmuttajia. O’Keefe sai alemman korkeakoulututkinnon City College of New Yorkista. Hän väitteli 1967 tohtoriksi fysiologisesta psykologiasta kanadalaisesta McGill-yliopistosta ja siirtyi sen jälkeen University College Londoniin tekemään väitöskirjan jälkeistä harjoittelua.
O’Keefe on ollut koko uransa kiinnostunut siitä, miten aivot kontrolloivat käyttäytymistä. Hän alkoi tutkia aihetta 1960-luvun lopulla neurofysiologisilla metodeilla. O´Keefe julkaisi vuonna 1971 Jonathan Dostrovskyn kanssa tutkimuksen, jossa he todistivat, että hippokampuksen paikkasolu muodostaisivat karttajärjestelmän. O’Keefe laajensi vuonna 1978 tutkimusat Lynn Nadelin kanssa. He esittivät, että paikkasolujen lisäksi hippokampuksessa olisi tietoa myös suunnasta ja etäisyydestä, mikä mahdollistaisi ympäristön kognitiivisen kartan muodostamisen. O’Keefe alkoi 1980-luvun puolivälissä kehittää Neil Burgessin kanssa kognitiivisen kartan ja sen komponenttien tietokonemalleja.
O’Keefesta tuli vuonna 1987 University College London kognitiivisen neurotieteen professori. Hän on 2000-luvulla saanut löydöksistään useita lääketieteen palkintoja. Vuonna 2014 hän jakoi Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon May-Britt ja Edvard Moserin kanssa aivojen paikkatiedosta vastaavien solujen löytämisestä.
Taivaanrannan tuolla puolen

Taivaanrannan tuolla puolen ("Beyond the Horizon") on yhdysvaltalaisen Eugene O’Neillin ensimmäinen pitkä näytelmä, joka voitti Pulitzer-palkinnon vuonna 1920.
Näytelmä käsittelee perhesuhteita, etenkin veljesten, käytännöllisen Andrewn ja idealistisen Robertin keskinäistä suhdetta. Robert aikoo lähteä merille kapteenisetä Dickin mukana, mutta ilmaisee edeltävänä iltana rakkautensa Ruthiin, tyttöön jonka kaikki luulivat olevan avioitumassa veli Andrewn kanssa. Robert luopuukin lähtöaikeistaan ja vie Ruthin vihille. Andrew ei kestä tilannetta vaan lähtee merille Robertin sijasta, vaikka hänen isänsä vastustaa ajatusta koska oli aikonut Andrewsta jatkajaa farmille. Robert saa tilan hoitaakseen, mutta epäkäytännöllisenä osoittautuu huonoksi maanviljelijäksi, kun taas Andrew menestyy merimiesurallaan. Kun veljesten isä kuolee, Ruth aikoo tunnustaa Andrewlle rakastaneensa tätä aina enemmän, mutta Andrew ehtiikin ensin sanoa ettei rakasta Ruthia ja lähtee taas merille. Ruthin ja Robertin lapsi kuolee ja farmi menestyy yhä huonommin. Andrew palaa taas meriltä ja löytää veljensä tuberkuloosin riuduttamana ja katkeroituneena kohtalostaan.
Sovituksia näytelmästä.
Vuonna 1975 Yhdysvaltain julkinen televisiokanava PBS teki näytelmästä televisioelokuvan, jonka ohjasivat Rick Hauser ja Michael Kahn. Vuonna 1983 säveltäjä Nicolas Flagello teki näytelmän pohjalta oopperan.
Kalevi Merikallio

Kalevi Henrik Merikallio (5. maaliskuuta 1925 Haukipudas – 24. heinäkuuta 2001) oli suomalainen balettitanssija ja pedagogi. Merikallio toimi Suomen Kansallisbaletin tanssijana 1949–1959. Hän esiintyi Ruotsissa, Ranskassa ja Etelä-Amerikassa. 
Merikallio opetti balettia Oulussa 1959–1982. Entiset oppilaat muistavat hänet vaativana pedagogina, maailmanluokan taiteilijana.
May-Britt Moser

May-Britt Moser (4. tammikuuta 1963 Fosnavåg, Norja) on norjalainen neurotieteilijä, joka löysi miehensä Edvard Moserin kanssa niin sanotut hilasolut, jotka auttavat aivoja hahmottamaan sijaintiaan. He saivat vuonna 2014 löydöksistään Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon.
Moser opiskeli Oslon yliopistossa, jossa hän tapasi myös miehensä Edvard Moserin. He menivät naimisiin opiskeluaikana. Parilla on kaksi lasta. May-Britt Moser opiskeli Oslossa psykologiaa ja teki väitöskirjansa neurofysiologiasta vuonna 1995. Tämän jälkeen hän suoritti väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Edinburghin yliopistossa ja oli vierailevana tutkijana University College Londonissa, kunnes siirtyi 1996 Trondheimin Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopistoon.
May-Britt Moser on tehnyt tutkimustyötään yhdessä aviomiehensä kanssa. He olivat kartoittamassa rotilla hippokampuksen yhteyksiä, kun he löysivät toimintaa entorinaalisessa aivokuoressa, kun rotat ohittivat kohtia, jotka pystyi järjestämään kuusikulmaiseksi ruudukoksi. Moserit tajusivat pian, että he olivat löytäneet soluja, jotka kartoittivat rotan liikettä samalla tavalla huolimatta siitä paikasta, missä rotta oli. Jos rotalle annettiin tarpeeksi tilaa, niin ruudukosta syntyi hyvin säännöllinen. Moserit julkaisivat tuloksensa Nature-lehdessä vuonna 2005, ja monet tutkimusryhmät raportoivat sen jälkeen vastaavista tuloksista.
Vuonna 2014 Moserit jakoivat Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon John O’Keefen kanssa aivojen paikkatiedosta vastaavien solujen löytämisestä.
Geesthacht

Geesthacht (lausutaan [ɡeːstˈhaxt]) on Elbe-joen pohjoisrannalla sijaitseva keskisuuri kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Kaupunki sijaitsee 34 km kaakkoon Hampurista. Kaupungissa asui noin 29 100 ihmistä vuonna 2014.
Alfred Nobel perusti 1865 Geesthachtiin maailman ensimmäisen dynamiittitehtaan. Siitä tuli vuoteen 1910 mennessä yksi Euroopan suurimmista räjähdeainetehtaista. Tehtaalla tapahtui kuitenkin paljon vaikeisiin loukkaantumisiin johtaneita onnettomuuksia, ja se suljettiin vuonna 1945.
Nykyään kaupunki on tunnettu muun muassa tutkimuskeskus Helmholtz-Zentrum Geesthachtista (entinen GKSS) ja vuonna 2011 suljetusta ydinvoimala Krümmelistä, joka sijaitsee entisen dynamiittitehtaan alueella.
Ebastiini

Ebastiini on eräs uuden polven antihistamiini. Se on lääkeaine, joka vähentää allergista oireilua. Ebastiinia markkinoidaan väsyttämättömänä eli ei-sedatiivisena. Sen myyntinimiä Suomen lääkeainemarkkinoilla ovat olleet ainakin "Kestine" ja "Kestox".
Ebastiinin kemiallinen kaava on C32H39NO2, moolimassa 469,658 g/mol ja CAS-numero 90729-43-4.
Indy Fuel

Indy Fuel on ECHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Indianapolista Indianasta. Seura perustettiin vuonna 2014, kun New Jerseyn Trentonista oleva Trenton Titans lopetti toimintansa.
Seura toimii NHL-seura Chicago Blackhawksin ja 
AHL-seura Rockford IceHogsin farmijoukkueena.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 20. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Eenokki

Eenokki on Säkylän kunnassa Pyhäjärven itärannalla sijaitseva alue, jolla toimi tanssilava yli 50 vuoden ajan aina 1990-luvun alkuun saakka. Nykyään paikalla on frisbeegolfrata. Eenokki sijaitsee Kauttualle johtavan yhdystie 12691:n eli niin sanotun Rantatien varrella. Säkylän keskustasta on matkaa Eenokille noin kolme kilometriä.
Tanssilava.
Eenokin tanssipaviljonki oli alun perin Säkylän suojeluskunnan omistama, kunnes se välirauhansopimuksen nojalla luovutettiin syksyllä 1944 Säkylän VPK:lle. Eenokista tuli nopeasti yksi Lounais-Suomen suosituimmista huvipaikoista, joka oli erityisen tunnettu tuhansia ihmisiä vetäneistä juhannusjuhlistaan. Vuonna 1970 lavalle tehtiin suuri laajennus, jolloin sen koko kasvoi tuhanteen neliömetriin. Sisätiloissa olevan tanssisalin lisäksi valmistui myös ulkoilmalava. Tanssien ja konserttien lisäksi Eenokilla järjestettiin muita yleisötilaisuuksia, kuten messuja ja se toimi myös erilaisten järjestöjen leiripaikkana. Esimerkiksi vuonna 1947 paikalla pidettiin Suomen ensimmäinen palokuntalaisleiri, johon osallistui Turun ja Porin läänin alueen vapaapalokuntalaisia. Paitsi tanssiorkestereita ja iskelmätähtiä, Eenokilla esiintyi myös maan suosituimpia rockyhtyeitä. Tanssien järjestäminen jatkui yhtäjaksoisesti vuoteen 1991 saakka, jonka jälkeen toimintaa elvytettiin vielä keväällä 1994, kunnes lava paloi maan tasalle 30. kesäkuuta tuhopolttajan sytyttämänä.
Vuonna 1981 manageri Kari Heimonen järjesti Eenokilla Säkylä Rock'n'Roll '81 -nimisen festivaalin, jonka yhteydessä kuvattiin myös elokuvaa "Rokki Diggari".
Frisbeegolfrata.
Kesäkuussa 2013 Eenokin ranta-alueelle ja sen ympäristöön avattiin Säkylän kunnan ylläpitämä 12 väylän frisbeegolfrata. Radan kokonaispituus on 1 237 metriä ja par 38. Paikalla toimii myös kioski.
Janet Devlin

Janet Devlin (s. 12. marraskuuta 1994 Gortin, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen laulaja-lauluntekijä, joka tuli tunnetuksi Britannian kahdeksannen tuotantokauden X Factor -laulukilpailusta. Hän kuului alusta asti suurimpiin ennakkosuosikkeihin ja sijoittui lopulta viidennelle sijalle. Hänen esikoisalbuminsa "Hide &amp; Seek" julkaistiin heinäkuussa 2013.
Hänellä on kolme veljeä.