tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikael Palola

Ari Juhana Mikael Palola (s. 13. tammikuuta 1976 Kuusamo) on kokoomusta edustanut entinen kansanedustaja. Hän nousi heinäkuussa 2014 varasijalta Keski-Suomen vaalipiirin kansanedustajaksi europarlamentaarikoksi siirtyneen Henna Virkkusen tilalle. Hän oli ehdolla myös kevään 2015 eduskuntavaaleissa, sai 4 035 ääntä ja jäi varasijalle.
Ura.
Koulutukseltaan Palola on laskentatoimen merkonomi (Mikkelin liiketalouden instituutti, 1995) ja yhteiskuntatieteiden maisteri (Jyväskylän yliopisto, 2000).
Ennen nousemistaan eduskuntaan Palola työskenteli johtajana SoTe-kuntayhtymässä sekä perusturvaliikelaitos Saarikan johtajana vuodesta 2009. Hän palasi tehtävään kansanedustajakautensa jälkeen. Palola jätti tehtävän elokuussa 2021. Sen jälkeen hän on toiminut Mediconsult-yhtiön yhteiskuntasuhdejohtajana.
Vuosina 2007–2008 Palola työskenteli Saarijärven-Karstulan terveydenhuollon kuntayhtymässä. SoTe-kuntayhtymä vastaa Saarijärven kaupungin sekä Kannonkosken, Karstulan, Kivijärjen ja Kyyjärven kuntien sosiaali- ja terveyspalveluiden järjestämisestä. Perusturvaliikelaitos Saarikka on SoTe-kuntayhtymän tuotanto-organisaatio.
Palola on työskennellyt myös Kyyjärven kunnanjohtajana (2004–2008), Korpilahden talous- ja henkilöstöpäällikkönä (2002–2004), eduskunta- ja EU-avustajana (1999–2002) sekä tavaratalon myyjänä (1997–1999) ja kuntosaliyrittäjänä (1993–1995).
Politiikka.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Palola sai 3 021 ääntä. Noustuaan varasijalta kansanedustajaksi hän toimi sosiaali- ja terveysvaliokunnassa sekä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa sekä varajäsenenä hallintovaliokunnassa. Politiikassa Palola edusti kokoomuksen arvokonservatiivista siipeä ja toi muun muassa esille halunsa säilyttää avioliitto "kristillisen perinteen mukaisena".
Palola julkaisi YouTubessa "Salkku auki" -nimistä videoblogia, jossa hän kertoi eduskunnan toiminnasta ja kansanedustajan työstä.
Uefa Super Cup 2014

Uefa Super Cup 2014 oli järjestykseltään 39. Uefa Super Cupin ottelu. Siinä kohtasivat kaksi hallitsevaa Euroopan seurajoukkueiden pääkilpailujen mestaria Mestarien liigan voittaja ja Eurooppa-liigan voittaja. Ottelu pelattiin 12. elokuuta 2014 Cardiff City Stadiumilla, Cardiffissa Walesissä.
Ottelu käytiin kahden espanjalaisseuran Real Madridin ja Sevillan välillä, joista ensimmäiseksi mainittu oli kauden 2013–2014 Mestarien liigan voittaja ja jälkimmäinen kauden 2013–2014 Eurooppa-liigan voittaja.
Tapahtumapaikka.
Cardiff City Stadium valittiin ottelun tapahtumapaikaksi Uefan järjestelykomitean pitämässä kokouksessa 30. kesäkuuta 2012. Stadion otettiin käyttöön vuonna 2009 ja sen toiminut siitä lähtien kaupungin jalkapalloseura Cardiff Cityn kotinäyttämönä. Stadionin entinen yleisökapasiteetti oli 27 000, mutta laajennustyön jälkeen se nousi 33 000.
Lipunmyynti.
Kansainvälinen lipunmyynti suurelle yleisölle oli avoinna 5.–27. kesäkuuta 2014. Lippuja myytiin kolmessa eri hintakategoriassa: £110, £75 ja £40.
Tuomaristo.
Englantilainen oikeudenjakaja Mark Clattenburg valittiin toimimaan ottelun erotuomarina. Hänen lisäkseen tuomaristoon nimettiin täysenglantilainen kokoonpano, joista Simon Beck ja Stuart Burt toimivat avustavina erotuomareina, neljäntenä erotuomarina toimii Darren England ja lisätuomareina Michael Oliver sekä Anthony Taylor.
Ottelussa käytettiin haihtuvaa spraymaalia ensimmäistä kertaa Uefan alaisessa seurajoukkueiden välisessä kohtaamisessa.
Ottelu.
Kokoonpanot.
Real Madridin keskikenttäpelaaja Xabi Alonso joutui olemaan ottelusta sivussa pelikiellon vuoksi.
Feministinen aloite

Feministinen aloite (lyh. FI tai F!, ) on vuonna 2005 perustettu ruotsalainen puolue. Se määrittelee itsensä kaikenlaista syrjintää vastaan taistelevaksi feministiseksi puolueeksi. FI:n perustajiin kuuluivat muun muassa Gudrun Schyman ja Tiina Rosenberg. Puolue sai ensimmäisen europarlamentaarikkonsa vuonna 2014.
Historia.
Alkuvuodet.
Huhtikuussa 2005 Tukholmassa perustettu FI on osallistunut vaaleihin vuoden 2006 valtiopäivävaaleista lähtien, joissa se oli mukana vielä pelkkänä kansanliikkeenä omalla listallaan saaden 0,7% äänistä. FI:n ensimmäistä vaalikampanjaa tukivat kansainvälisesti tunnetut feministit Jane Fonda ja Eve Ensler. Alkuaikoina ryhmää vaivasivat henkilöriidat ja negatiivinen mediahuomio. Linde ja Witt-Brattström erosivat liikkeestä ristiriitojen takia, Lokakuussa 2005 Rosenberg ilmoitti eroavansa viitaten itseensä ja feministeihin yleensä kohdistuneisiin hyökkäyksiin ja poliittiseen keskusteluilmapiiriin, joka hänen mukaansa oli uhka sukupuolitutkimukselle. Puolueeksi FI järjestäytyi talvella 2007. Vuoden 2009 europarlamenttivaaleihin se sai rahoitusta rahoitusta muun muassa Abba-yhtyeen Benny Anderssonilta, keräten yhteensä 2,2% kannatuksen. 
Ensimmäiset kunnanvaltuutetut.
Heinäkuussa 2010 FI nousi otsikoihin tempauksellaan, jossa sen jäsenet polttivat 100 000 kruunun edestä seteleitä kiinnittääkseen huomiota sukupuolten välisiin palkka-eroihin. Puolueen mukaan miehet ansaitsevat Ruotsissa joka minuutti kyseisen summan verran enemmän kuin naiset. Poltetut rahat oli lahjoittanut Malmössä toimiva mainostoimisto. Syyskuussa järjestetyissä valtiopäivävaaleissa FI keräsi 0,4% äänistä. Samaan aikaan pidetyissä kunnallisvaaleissa puolue sai yhteensä neljä valtuutettua Simrishamnissa, jossa puheenjohtaja Gudrun Schyman oli ehdolla.
Eurovaalit 2014.
FI:n jäsenmäärä on ollut nousussa koko 2010-luvun ajan. Alkuvuoden 2014 aikana se nousi räjähdysmäisesti tammikuun 3 000:sta jäsenestä, niin että toukokuun lopussa jäseniä oli jo lähes 15 000. Ennen toukokuussa 2014 pidettyjä europarlamenttivaaleja gallupit lupasivat puolueelle noin 4% kannatusta. FI sai lopulta 5,3% ääniosuuden ja yhden edustajan Euroopan parlamenttiin, kun valituksi tuli romanitaustainen Soraya Post. Puolueen vaalilauseena oli "Ut med rasisterna, in med feministerna!" eli "Rasistit ulos, feministit sisään!", jolla viitattiin Ruotsissa FI:n tavoin nousussa olevaan Ruotsidemokraatit-puolueeseen. Puolue liittyi parlamentissa sosiaalidemokraattiseen Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmään.
Valtiopäivävaalit 2014.
Puolue odotti läpimurtoa vuoden 2014 valtiopäivävaaleissa, mutta kannatus jäi hieman yli kolmeen prosenttiin ja jäi parlamenttiin vaadittavasta neljän prosenttiyksikön äänikynnyksestä.
Organisaatio.
Feministisen aloitteen korkein elin on puoluekokous, joiden välillä päätökset tekee 15 edustajan puoluehallitus. FI:llä ei ole varsinaista puheenjohtajaa, vaan tehtäviä hoitaa kolme puhehenkilöä (talesperson).
Paluan

Paluan on Filippiinien kunta Mindoron saarella Occidental Mindoron provinssissa. Kunnan pinta-ala on 564,50 neliökilometriä, ja siellä on 18 566 asukasta (vuonna 2020).
Paluan sijaitsee Mindoron saaren luoteiskärjessä. Kunta on luonteeltaan maaseutumainen, ja yli 50 prosenttia sen pinta-alasta on metsän peitossa. Paluanin kylää ympäröivät vuoret, joista korkein on 1 491 metriin kohoava Calavitevuori. Paluanin kunta jakautuu 12 "barangay"-alueeseen.
Anna Nilsson

Anna Nilsson (s. 18. kesäkuuta 1981) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka toimi hyökkääjänä Karlstadin jououkkueessa QBIK:ssa. Hän teki neljä maalia joukkueelleen 2006 vuoden runkosarjassa ja kaksi maalia 2007-2008 runkosarjassa. 
Vuonna 2007 Nilsson lähti QBIK:ista IFK Skoghalliin. Hän on pelannut seuraavissa joukkueissa: QBIK (kasvattajaseura), IFK Skoghall ja QBIK.
Markus Oscarsson

Markus Oscarsson (9. toukokuuta 1977 Västerås) on ruotsalainen ratamelonnan olympiavoittaja, joka seuratasolla edustaa Västerås kanotföreningiä.
Oscarsson voitti nuorten MM-kilpailuissa Japanissa kaksi hopeamitalia 1 500 ja 1 000 metrin matkoilla vuonna 1995. Henrik Nilssonin kilpapariksi ryhdyttyään hän saavutti olympiahopeaa kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä Sydneyssä 2000. Poznańin MM-kilpaiuissa 2001 he saavuttivat kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia. Sevillassa 2002 ja Gainesvillessä 2003 he voittivat 1 000 metrillä maailmanmestaruuden. Ateenan olympialaisissa 2004 he voittivat 1 000 metrillä kultaa. Oscarsson piti taukoa kilpaurheilusta vuonna 2005. Hän palasi radoille vuonna 2006 ja voitti Szegedissä maailmanmestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä kukistamalla Ison-Britannian Tim Brabantsin 0,06 sekunnilla. Szegediin Oscarsson palasi vuonna 2011 ja saavutti Nillssonin kanssa kaksikoiden 1 000 metrillä MM-hopeaa.
Oscarsson on 184 cm pitkä ja painaa 84 kg.
Anna Q. Nilsson

Anna Quirentia Nilsson (30. maaliskuuta 1888 Ystad, Ruotsi – 11. helmikuuta 1974 Hemet, Kalifornia) oli ruotsalais-amerikkalainen näyttelijä, joka tunnetaan yhtenä suurista mykkäelokuvatähdistä.
Ura.
Anna Nilsson alkoi teini-iässä säästämään rahaa päästäkseen Yhdysvaltoinin, ja matkusti New Yorkiin vuonna 1907. Hän teki siellä aluksi töitä lastenhoitajana. Muotokuvamaalari Carol Bickwith löysi Nilssonin kun hän käveli kadulla Manhattanilla, ja pyysi hänet mallikseen. Nilsson teki elokuvadebyyttinsa vuonna 1911 Kalem -elokuvayhtiön elokuvassa "Molly Pitcher" joka kertoi Yhdysvaltain vapaussodasta, sen ohjasi Sidney Olcott. Sen jälkeen Nilsson oli vuosina 1911–1919 yli sadassa elokuvassa, mutta suurin osa niitä on kadonnut, johtuen nitraattifilmin heikosta kestävyydestä ja paloherkkyydestä, mikä aiheutti elokuvateattereissa tulipaloja.
Nilsson palasi Ruotsiin kesäksi vuonna 1921, ja oli siellä ollessaan pääroolissa elokuvassa "Värmlänningarna" ("The Värmlanders"), josta tuli suuri kassamenestys. Palattuaan Hollywoodiin hän jatkoi siellä menestyksekästä uraansa, mutta joutui 1920-luvun puolivälissä ratsastusonnettomuuteen josta toipuminen vaati kolme leikkausta, ja vuosien toipumisajan ennen kun hän pystyi taas kävelemään kunnolla. Hän yritti tehdä paluun elokuviin mykkäelokuvan kulta-ajan loppupuolella, mutta pitkä tauko ja äänielokuvien tuleminen saivat hänen suosionsa hiipumaan. 1930-luvun alusta 1950-luvun puoliväliin hän oli vain noin 40 elokuvassa, ja lopulta hän oli niin pienissä rooleissa ettei hänen nimeään enää mainittu elokuvien lopputeksteissä.
Hän on saanut nimensä Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6150 Hollywood Boulevard.
Claisen-kondensaatio

Claisen-kondensaatio on kondensaatioreaktio, joka tapahtuu vahvasti emäksisissä olosuhteissa kahden esterin tai esterin ja toisen karbonyyliyhdisteen, tyypillisimmin ketonin kanssa. Reaktiossa tuotteena muodostuu joko β-ketoesteri tai diketoni. Reaktio on nimetty löytäjänsä saksalaisen kemistin Ludwig Claisenin mukaan, joka raportoi reaktion vuonna 1887.
Reagenssit ja mekanismi.
Claisen-kondensaatiossa elektrofiilinä toimii karbonyyliyhdisteen hiiliatomi. Elektrofiilinen reagenssi on esteri ja erityisen hyviä ovat esterit, jotka eivät kykene muodostamaan enolaatteja. Tällaisia ovat muun muassa formiaatti-, oksalaatti- ja aromaattiset esterit. Nukleofiilina Claisen-kondensaatiossa on enolaatti-ioni, joka voi emäksisissä olosuhteissa muodostua joko esteristä tai ketonista. Emäksenä käytetään tyypillisesti alkoksideja tai natriumhydridiä. Etyyliestereitä käytettäessä alkoksidi on etoksidi ja metyyliestereitä kondensoitaessa metoksidi, jotta voidaan estää vaihtoesteröintireaktiot.
Claisen-kondensaation reaktiomekanismin ensimmäinen vaihe on emäksen katalysoima esterin tai ketoni enolisoituminen eli nukleofiilisen enolaatin muodostuminen. Seuraavassa ketonista tai esteristä muodostunut enolaatti reagoi esterin karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa, jolloin karbonyyliryhmän kaksoissidoksen elektronit siirtyvät happiatomille ja muodostuu tetraedrimäinen välivaihe. Tämä tetraedrimäinen välivaihe hajoaa, jolloin esterin alkoksiryhmä lähtee alkoksidina ja muodostuu kahden esterin välisessä kondensaatiossa β-ketoesteri tai esterin ja ketonin välisessä reaktiossa diketoni.
Claisen-kondensaation intramolekulaarista eli molekyylin sisäistä reaktiovastinetta kutsutaan Dieckmann-kondensaatioksi. Tämän reaktion tuote on rengasrakenteinen β-ketoesteri tai diketoni ja helpoiten muodostuu viisi- tai kuusiatominen rengas.
Floris Evers

 
Floris Maarten Alphons Maria Evers (s. 26. helmikuuta 1983 Tilburg, Alankomaat) on alankomaalainen maahockeypelaaja. Hän sai olympiahopeaa miesten maahockeyturnauksessa Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012.
Emil Bergman

Emil ”Nacka” Bergman (28. heinäkuuta 1908 Oppala, Gävle – 13. huhtikuuta 1975 Tukholma) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Nacka SK:ssa vuosina 1926–1934. Hän sai talviolympialaisissa hopeaa St. Moritzissa vuonna 1928.
Somaly Mam

Somaly Mam (s. 1970 tai 1971 Bou Sra, Mondulkir, Kambodža) on kambodžalainen avustustyöntekijä, joka työskenteli tyttöjen kanssa, jotka on myyty bordelleihin eli ilotaloihin. Hän on saanut työstään monia kansainvälisiä tunnustuksia ja huomionosoituksia.
Mam perusti Afesip-järjestön, joka auttoi seksikaupan uhreja Kambodžassa ja Laosissa. Vuonna 2014 hän vetäytyi järjestön johdosta. Hän oli jäänyt kiinni useista valheellisista väittämistä kertoessaan järjestönsä avustamien tyttöjen kohtaloista.
Revaz Tškheidze

Revaz (Rezo) Tškheidze (, ; 8. joulukuuta 1926 Kutaisi – 3. toukokuuta 2015) oli georgialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Revaz Tškheidze opiskeli Tbilisin teatteri-instituutissa vuosina 1943–1946 ja valmistui Neuvostoliiton elokuvakoulusta VGIK:istä vuonna 1953. Hän aloitti uransa dokumenttielokuvien ohjaajana. Vuonna 1955 hän ohjasi Tengiz Abuladzen kanssa lyhytelokuvan "Magdanas Lurdža" (ven. "Lurdža Magdany"), joka sai palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla.
Tšhkeidzen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyö oli neorealistissävyinen nuorisokuvaus "Tšveni ezo" ("Naš dvor", 1957). Hänen suurimpia taiteellisia menestyksiään oli "Sotilaan isä" ("Džariskatsis mama", ven. "Otets soldata", 1965). Sen sankari on Sergo Zakariadzen esittämä nimihahmo, joka joutuu toisen maailmansodan rintamalle kadonnutta poikaansa etsiessään. Elokuvaa on pidetty yhtenä georgialaisen elokuvan parhaista saavutuksista. "Taimet" ("Nergebi", ven. "Sažentsy", 1973) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin palkinnon. Opportunistinen puoluedraama "Mšobliuro tšemo mitsav" ("Tvoi syn, zemlja", myös "Povest o sekretare raikoma", 1980) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon sekä vuonna 1986 Lenin-palkinnon, josta ohjaaja kieltäytyi vuonna 1991. Neuvostoliittolais-espanjalaista suurtuotantoa "Tskhovreba Don Kikhotisa da Santšo Pantšosi" ("Žitie Don Kihota i Santšo", 1988) pidettiin aikanaan epäonnistuneena.
Tškheidze liittyi NKP:hen vuonna 1958. Hän työskenteli elokuvastudio Kartuli pilmin ja Rustavelin teatteri-instituutin elokuvaosaston johtajana. Hän oli myös Georgian kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1977 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1974–1984. Ohjaaja sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1980.
Ruvuman alue

Ruvuman alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Alue sijaitsee maan eteläosassa ja on saanut nimensä Ruvumajoen mukaan, joka virtaa alueen eteläpuolitse kohti Intian valtamerta ja muodostaa Tansanian Mosambikin-vastaisen rajalinjan. Ruvuman alueen pohjoispuolella sijaitsee Morogoron alue, koillispuolella Lindin alue, itäpuolella Mtwaran alue ja luoteispuolella Njomben alue.
Alueen pinta-ala on 63 669 neliökilometriä. Vuonna 2012 siellä oli 1 376 891 asukasta. Alueen pääkaupunki on Songea ja alueellisena komissaarina toimii Said Thabit Mwambungu. Alue jakaantuu viiteen piirikuntaan.
Hamo Beknazarjan

Hamo Beknazarjan (, ; 31. toukokuuta 1892 Jerevan – 27. huhtikuuta 1965 Moskova) oli armenialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Elämäkerta.
Beknazarjan opiskeli Moskovan kauppakoulussa ja näytteli vuodesta 1915 lähtien melodramaattisia ensirakastajan rooleja venäläisissä elokuvissa. Vuonna 1921 hän oli perustamassa Georgian valistusasiain kansankomissariaatin elokuvaosastoa. Hän työskenteli Georgian elokuvastudion johtajana ja ohjasi siellä muutamia elokuvia. Vuonna 1924 hän oli perustamassa Armenian elokuvastudiota Haifilmiä. Beknazarjanin ensimmäinen merkittävä elokuva oli georgialais-armenialainen "Namus" (1926), romanttinen tarina nuorista rakastavaisista ja perinteisestä pakkoavioliitosta. Hänen parhaita töitään oli vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumista kertova armenialais-azerbaidžanilainen "Dom na vulkane" (1929). Taka-Kaukasian elokuvastudioiden lisäksi Beknazarjan teki elokuvia myös Venäjän vähemmistökansojen elokuvayhtiölle Vostokkinolle.
Vuonna 1935 Beknazarjan ohjasi ensimmäisen armenialaisen äänielokuvan "Pepo", josta tuli suuri menestys. Gabriel Sundukjanin teokseen perustuva elokuva kuvaa armenialaisen köyhälistön raskasta elämää ja yhteiskunnallista riistoa 1800-luvun loppupuolella. Venäjän sisällissodasta Armeniassa kertova "Zangezur" (1938) sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Historiallisen suurelokuvan "David-Bek" (1944) aiheena on armenialaisten vapaustaistelu 1700-luvulla. Beknazarjan laati käsikirjoitukset useimpiin ohjaustöihinsä ja käsikirjoitti myös muiden ohjaajien elokuvia.
Beknazarjan sai Armenian SNT:n kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1935. Haifilm-studio nimettiin hänen mukaansa vuonna 1965.
Ninjas in Pyjamas

Ninjas in Pyjamas (NiP) on ruotsalainen elektronisen urheilun seura, joka perustettiin vuonna 2000. Seura tunnetaan eniten "Counter-Strike"-joukkueestaan, joka voitti peräkkäin 87 LAN-turnausta vuosina 2012–2014. Se oli finaalissa jokaisessa ensimmäisessä viidessä major-turnauksessa, joista se voitti yhden. Seuralla on joukkueet myös peleissä "Valorant", "", "FIFA", "Rocket League", "Fortnite" ja "League of Legends".
Jefim Dzigan

Jefim Lvovitš Dzigan (, 14. joulukuuta 1898 Moskova – 31. joulukuuta 1981 Moskova) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Jefim Dzigan valmistui Boris Tšaikovskin elokuvakoulusta ja aloitti uransa vuonna 1924 näyttelijänä, apuohjaajana ja kuvaajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Mikheil Tšiaurelin kanssa Georgiassa tehty "Pervyi kornet Strešnev" (1928). Dziganin tunnetuin elokuva on Venäjän kansalaissotaa kuvaava "Kronstadt" ("My iz Kronštadta", 1936). Vsevolod Višnevskin käsikirjoitukseen perustuvaa elokuvaa pidettiin aikanaan yhtenä neuvostoelokuvan huippusaavutuksista. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. "Jesli zavtra voina" (1938) kuvaa naivisti Natsi-Saksan mahdollista hyökkäystä Neuvostoliittoon.
Sodan jälkeen Dzigan kuvasi Kazakstanissa ja Azerbaidžanissa suurmieselämäkerrat "Džambul" (1953) ja "Fatali-Han" (1947, julkaistu 1959). Vallankumoushistoriallinen "Prologi" ("Prolog", 1956) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista laajakangaselokuvista. Aleksandr Serafimovitšin teokseen perustuva "Rautavirta" ("Železnyi potok", 1967) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin pääpalkinnon vuonna 1968.
Dzigan työskenteli vuodesta 1937 lähtien Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:n opettajana ja vuodesta 1965 professorina. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1943. Ohjaaja sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1969.
Shinyangan alue

Shinyangan alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Alue sijaitsee maan pohjoisosassa ja sitä rajaa pohjoisessa Geitan alue, Mwanzan alue ja Simiyun alue, kaakossa Singidan alue ja etelässä Taboran alue. Vuonna 2012 Shinyangan alueesta liitettiin osia Geitan ja Simiyun alueisiin.
Alueen pinta-ala on 18 901 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 534 808 asukasta. Alueen pääkaupunki on Shinyanga ja alueellisena komissaarina toimii Zainab R. Telak. Alue jakaantuu kolmeen piirikuntaan.
Shuhrat Abbosov

Shuhrat Abbosov (; 16. tammikuuta 1931 Kokand – 25. huhtikuuta 2018) oli uzbekistanilainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Abbosov valmistui Taškentin lääketieteellisestä oppilaitoksesta vuonna 1949 ja teatteri-instituutista vuonna 1954 sekä suoritti Mosfilmin ohjaajakurssin vuonna 1958. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli komedia "Mahallada duv-duv gap" (ven. "Ob etom govorit vsja mahallja", 1960). Elokuva "Et ole orpo" ("Sen yetim emassan", ven. "Ty ne sirota", 1963) kertoo uzbekkiperheestä, joka otti sodan aikana huostaansa 14 tasavaltaan evakuoitua lasta. Tyyliltään dokumentaaria muistuttavat elokuvat herättivät aikanaan suurta huomiota. Aleksandr Neverovin romaaniin perustuva "Taškent – viljakaupunki" ("Toshkent – non shahri", ven. "Taškent – gorod hlebnyi", 1968) sai yleisliittolaisen elokuvafestivaalin palkinnon ja tiedemieselämäkerta "Abu Rayḥon Beruniy" ("Abu Raihan Beruni", 1975) myös Uzbekistanin SNT:n valtionpalkinnon. Moniosainen televisioelokuva "Olovli yoʻllar" ("Ognennyje dorogi", 1977–1985) kertoo uzbekistanilaisesta runoilijasta ja näytelmäkirjailijasta Hamza Hakimzoda Niyoziysta.
Abbosov toimi myös opettajana ja elokuvakriitikkona. Hän sai Uzbekistanin komsomolin palkinnon vuonna 1972 ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1981.
Simiyun alue

Simiyun alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Simiyun alue perustettiin vuonna 2012 alueellisen uudelleenjaon yhteydessä, jolloin se erotettiin omaksi alueekseen Shinyangan alueesta.
Alue sijaitsee maan pohjoisosassa ja sen pinta-ala on 25 212 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 584 157 asukasta. Alueen pääkaupunki on Bariadi ja alueellisena komissaarina toimii Anthony John Mtaka. Alue jakaantuu viiteen piirikuntaan.
Danilo I (Montenegron ruhtinas)

Danilo I Petrović-Njegoš (25. toukokuuta 1826 Njegoš – 13. elokuuta 1860 Kotor) oli Montenegron ruhtinaspiispa ("vladika") vuosina 1851–1852 nimellä Danilo II ja ruhtinas vuosina 1852–1860. Hän korotti Montenegron ruhtinaskunnaksi.
Danilo nousi valtaan setänsä Pietari II:n seuraajana tämän kuoltua vuonna 1851. Vuoden 1852 alussa Danilo otti Venäjän tukemana nimikkeen "knjaz" (ruhtinas), ja hänestä tuli siten Montenegron maallinen ruhtinas. Piispan velvollisuuksiin kuuluneesta selibaattilupauksesta luopuminen mahdollisti hänelle varsinaisen dynastian perustamisen.
Danilon hallitsijakauden alussa Montenegro kävi vuosina 1852–1853 sodan Osmanien valtakuntaa vastaan. Montenegron armeija voitti turkkilaiset vuonna 1853 Ostrogin lähellä. Itävallan taivuteltua turkkilaiset tekemään rauhan Danilo piti Montenegron puolueettomana Krimin sodan ajan. Sitä eivät Montenegron vuoristolaiset hyväksyneet, vaan he nousivat kapinaan. Danilo yritti saada Krimin sodan jälkeisen Pariisin rauhankongressin tunnustamaan Montenegron itsenäisyyden, mutta kongressi ei ottanut asiaa käsiteltäväkseen. Danilo pyrki seuraavaksi lähestymään ulkopolitiikassaan Ranskaa. Hän tapasi vuonna 1857 keisari Napoleon III:n ja pyysi tältä tukea turkkilaisia vastaan. Sota Montenegron ja Osmanien valtakunnan välillä puhkesi uudelleen vuonna 1858. Danilon veli Mirko Petrović-Njegoš johti montenegrolaiset suureen voittoon Grahovon taistelussa, ja sillä kertaa Ranskan laivasto pakotti Turkin taipumaan rauhaan.
Danilo toteutti Montenegrossa sisäisiä uudistuksia. Hän antoi vuonna 1855 valtakunnalleen lain, joka muun muassa takasi uskonnonvapauden ja kansalaisvapauksia. Hän uudisti myös armeijaa ja verotusta. Danilo kuoli salamurhan uhrina. Kadić-niminen kapinan jälkeen maasta karkotettu montenegrolainen ampui ja haavoitti kuolettavasti häntä 11. elokuuta 1860 Persanossa Kotorinlahden rannalla. Danilo kuoli kaksi päivää myöhemmin. Koska hänellä ei ollut poikia, hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä Mirkon poika Nikola I.
Danilon puoliso oli vuodesta 1855 Darinka Kvekić, jonka kanssa hänellä oli tytär Olga.
FO&amp;O

FO&amp;O, aiemmin myös The Fooo Conspiracy, oli ruotsalainen poikabändi. Yhtye perustettiin vuonna 2013, ja sai tunnettuutta ensimmäisen kerran samana vuonna esiinnyttyään Justin Bieberin Tukholman-konserttien lämmittelijänä tämän managerin kiinnostuttua yhtyeen YouTube-videoista. Yhtyeeseen kuului kolme jäsentä; Oscar Enestad (s. 1997), Felix Sandman (s. 1998) ja Omar Rudberg (s. 1998). Aiemmin mukana oli myös Oscar Molander (s. 1997), joka jätti yhtyeen marraskuussa 2016 edistääkseen omaa uraansa.
Yhtyeen debyyttialbumi "Off the Grid" nousi ilmestyttyään huhtikuussa 2014 Sverigetopplistanin kärkeen. Sittemmin yhtye muun muassa voitti kahdesti peräjälkeen vuoden ruotsalaisen liveyhtyeen Rockbjörnen-palkinnon sekä tehnyt levytyssopimuksen Yhdysvalloissa Sonyn kanssa.
Vuonna 2017 FO&amp;O osallistui Melodifestivaleniin kappaleella ”Gotta Thing About You”.
Syksyllä 2017 yhtyeen jäsenet ilmoittivat lopettavansa yhtyeen ja jatkavansa soolourilla.
Marcus Valerius Messalla Corvinus

Marcus Valerius Messalla Corvinus (64 eaa. – 8 jaa.) oli roomalainen sotilas ja valtiomies.
Corvinus oli yksi Octavianuksen menestyksekkäimmistä sotilaista; hän oli kuitenkin pohjimmiltaan tasavaltalainen. Hän oli korkeasti koulutettu, erottuva puhuja ja kirjoitti muistelmia ja edisti taidetta ja kirjallisuutta.
Groton (Vermont)

Groton on kunta ("town") Yhdysvalloissa Caledonian piirikunnassa Vermontissa. Vuoden 2020 väestölaskennan mukaan siellä asui 984 asukasta.
Väestö.
Vuonna 2020 Grotonin 984 asukkaasta valkoisia oli 92,2 % ja mustia 0,4 %. Asukkaista 0,2 % kuului johonkin muuhun rotuun, ja 6,9 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 2,8 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia, ja 1,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Trefoldighetskirken

Trefoldighetskirken () on kirkko Akersgatalla Hammersborgissa aivan Oslon keskustassa. Kirkko otettiin käyttöön vuonna 1858 piispa Jenz Lauritz Arupin vihkimänä. Uusgotiikkaa edustavassa kirkossa on kaksi kellotornia ja kahdeksankulmainen kupoli. Kirkon suunnitteli alkujaan arkkitehti Alexis De Chateauneuf, mutta työn saattoi loppuun hänen oppilaansa Wilhelm von Hanno. Hanno muutti kirkon piirustuksia ja muokkasi kirkon sisätiloja.
Sittemmin Trefolgighetskirken on saanut useita taideteoksia ja muita koristeita. Vuonna 1863 valmistuneen kastemaljan on tehnyt kongsbergiläinen kuvanveistäjä Julius Middelthun. Häntä pidetään Norjan suurimpana kuvanveistäjänä ennen Gustav Vigelandia ja hän on tehnyt muun muassa yliopistonaukiolla olevan Scweigaardin patsaan sekä muita Oslon patsaita.
Trefoldighetskirkenin viereen valmistui myöhemmin hallintokortteli, minkä takia se ei enää ole yhtä näkyvällä paikalla kuin valmistuessaan. Heinäkuun 2011 terrori-iskussa kirkko kärsi pieniä vaurioita, siitä hajosi muun muassa ikkunoita.
Kirkossa on vietetty monien kuuluisien norjalaisten hautajaisia. Heihin lukeutuvat esimerkiksi Magnus Brostrup Landstad, Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Johanne Dybwad, Erik Bye ja Anne-Cath Vestly.
Karyaku-kausi

Karyaku (), myös Kareki, on japanilainen aikakausinimi ("nengō"), jota käytettiin huhtikuusta 1326 elokuuhun 1329. Tuolloin Japanin keisarina oli Go-Daigo. Shōgunina toimi vuorostaan prinssi Morikuni. Karyaku-kautta edelsi Shōchū-kausi ja seurasi Gentoku-kausi.
Karyaku-kauden toisen vuoden toisen kuun 14. päivänä eli 8. maaliskuuta 1327 nähtiin Japanissa täydellinen kuunpimennys.
Louis B. Allyn

Lewis (Louis) B. Allyn (1874 Huntington, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 1940 Westfield, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kemianopettaja. Hän toimi opettajana Westfield Teachers Collegessa. Hänen murhaansa ei ole selvitetty.
Vuonna 1904 Allyn toimi Westfieldissä kemian opettajana. Tällöin hän kiinnitti huomiota epäterveellisillä aineilla jatkettuihin elintarvikeisiin muun muassa tikkukaramellien aiheuttaman suutulehdusepidemian vuoksi. Hänen johdollaan elintarvikkeista löytyi muun muassa rikkihappoa ja jopa arsenikkia. Hänen tutkimustensa ja toimintansa johdosta terveyslautakunnassa Westfieldistä tuli yksi "puhtaan ruoan liikkeen" keskuksista.
Salla Kyhälä

Salla Kyhälä (s. 1983 Ylivieska) on suomalainen ringetenpelaaja ja alamäkiluistelija. Hän on molempien lajien maailmanmestari.
Ringette.
Kyhälä on voittanut Suomen ringettemaajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden vuosina 2004, 2007, 2010 ja 2013. Vuoden 2013 MM-kisoissa hän voitti pistepörssin ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hyökkääjänä pelaava Kyhälä on Tuusulan ringeten kasvatti.
Alamäkiluistelu.
Alamäkiluistelussa Kyhälä on voittanut lajin MM-sarjan, Red Bull Crashed Icen vuosina 2011, 2014 ja 2015.
Head &amp; Shoulders

Head &amp; Shoulders on yhdysvaltalaisen Procter &amp; Gamblen omistama hilseshampoon tuotemerkki. Yhtiö alkoi kehittää hilseshampoota vuonna 1950, testasi sitä kymmenen vuoden kehityksen jälkeen 1960 ja toi shampoon kauppoihin Yhdysvalloissa keväällä 1961. Silloin shampoopakkaus oli väriltään sinivihreä, nykyisin se on muuttunut valkoiseksi, mutta on muita värejä joissain päin maailmaa. Tällä hetkellä myynnissä on noin kymmenen erilaista shampootyyppiä eri hiustyypeille.
Kjell

Kjell on miehen etunimi. Nimi on muunnelma muinaisskandinaavisesta nimestä Kettil, joka merkitsee kypärää.
Suomessa nimi Kjell on vuoden 1920 alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 523 henkilölle. Kjellin ja Kettilin nimipäivä on Suomen ruotsinkielisen kalenterin mukaan 8. kesäkuuta.
Fabio Aru

Fabio Aru (s. 3. heinäkuuta 1990 Villacidro, Sardinia) on italialainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään mäkimies ja etappiajaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Astana Teamissa elokuussa 2012. Kausilla 2018–2020 hän edusti UAE Team Emiratesia ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2021 Team Qhubeka Assosia.
Aru voitti Italian ympäriajossa 2014 Montecampioneen päättyneen vuorietapin 21 sekunnin erolla Fabio Duarteen ja oli kokonaiskilpailun lopputuloksissa kolmas. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti kaksi etappia ja oli kokonaiskilpailussa viides. Italian ympäriajossa 2015 hän voitti Cerviniaan päättyneen 19. etapin 28 sekunnin erolla Ryder Hesjedaliin ja Sestriereen päättyneen 20. etapin 18 sekuntia ennen Hesjedalia. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi minuutin ja 53 sekuntia Alberto Contadorille hävinneenä. Lisäksi hän voitti nuorten kilpailun lähes kahden tunnin erolla Davide Formoloon. 
Aru voitti Espanjan ympäriajon 2015. Hän nousi kokonaiskilpailun johtoon ensimmäisen kerran 11. etapin jälkeen viiden etapin ajaksi. Lopullisesti hän siirtyi kilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen ja voitti kilpailun lopulta 57 sekunnin erolla Joaquim Rodrígueziin. Hän voitti maantieajon Italian-mestaruuden 2017. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti La Planche des Belles Filles'iin päättyneen viidennen etapin.
Saavutuksia.
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase, Pro Cycling Stats
Giro della Valle d'Aosta, kokonaiskilpailun ja 6. etapin (mäkiaika-ajo) voitto
Toscana Coppa delle Nazioni, kokonaiskilpailun voitto
Baby Giro (nuorten Italian ympäriajo), kokonaiskilpailussa toinen
Giro della Valle d'Aosta, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Giro del Trentino, nuorten kilpailun voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun kolmas, 15. etapin voitto, 19. etapilla (ylämäkiaika-ajo) toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 11. ja 18. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto, 19. ja 20. etapin voitto, 5. etapilla kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, 11. etapilla toinen, 7. etapilla kolmas
Milano–Torino, kolmas
Criterium du Dauphiné, 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, 18. etapilla (aika-ajo) kolmas
Olympialaiset, maantiejossa kuudes
Tour of Oman, kokonaiskilpailussa kolmas
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa viides
Maantieajon Italian-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 5. etapin voitto, 12. etapilla kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Milano–Torino, kolmas
Lombardian ympäriajo, seitsemäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen
Making Gender

Making Gender: The Politics and Erotics of Culture on yhdysvaltalaisen feministisen antropologin Sherry Ortnerin kokoelmateos hänen pääasiassa 1980–1990-luvuilla kirjoittamistaan esseistä. Esseekokoelma koostuu kahdeksasta itsenäisistä aiheista kertovasta tekstistä. Teoksessaan Ortner pohtii sukupuolen rakentumista ja ilmentymistä sekä seksuaalisuuden hyväksyttyjä ja kiellettyjä ilmenemismuotoja eri yhteiskunnissa. Pääteemana on myös naisen asema, oikeudet ja kohtelu eri yhteisöissä. 
Aineisto.
Teoksessa käsitellään sekä Ortnerin henkilökohtaisesti tekemiä etnografisia tutkimuksia muun muassa Nepalissa asuvan šerpa-kansan parissa sekä muiden feminististen antropologien tutkimuksia ja niiden tuloksia yli kahden vuosikymmenen ajalta.
Teoreettinen viitekehys.
Ortnerin teos on feministisen ja postkolonialistisen antropologian esimerkkiteos, jossa sorrettujen sekä alistettujen ihmisryhmien ääni ja näkökulma yritetään tuoda esiin ja kuuluviin. Teos on myös postmodernistinen, sillä sen yhtenä pääajatuksena on kyseenalaistaa aiempien antropologisten tutkimusten antama yleismaailmallinen kuva ihmisistä, sukupuolesta ja seksuaalisuudesta sekä antropologian miehinen vinouma, joka vaikuttaa tieteenalan yleensä ei-kyseenalaistettuihin periaatteisiin.
Singidan alue

Singidan alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Alue sijaitsee maan keskiosassa. Sitä rajaa luoteessa Shinyangan alue, pohjoisessa Simiyun alue, koillisessa Arushan ja Manyaran alueet, idässä Dodoman alue, kaakossa Iringan alue, lounaassa Mbeyan alue ja lännessä Taboran alue.
Alueen pinta-ala on 49 340 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 370 637 asukasta. Alueen pääkaupunki on Singida ja alueellisena komissaarina toimii Rehema Nchimbi. Alue jakaantuu viiteen piirikuntaan.
Saksan 1. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)

Saksan 1. jalkaväkidivisioona () oli Weimarin tasavallan maavoimien yhtymä maailmansotien välillä 1921-1934.
Perustaminen.
Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri () muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 1 ja 20 muodostivat tammikuussa 1921 1. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä (1.,2. ja 3. (preussilainen) jalkaväkirykmentti). Lisäksi divisioonaan kuuluivat 1. kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona. Divisioona liitettiin osaksi 1. johtoesikuntaa.
Yhtymä lakkautettiin lokakuussa 1934 ja sen yksiköt siirrettiin muodostettaviin Wehrmachtin 21 uuteen divisioonaan.
Komentajat.
Königsbergiin sijoitetun Wehrkreis I:n komentajat olivat oman toimensa ohella divisioonankomentajina. Komentajina olivat:
Ukrainan ortodoksinen kirkko

Ukrainan ortodoksinen kirkko () on Ukrainassa vaikuttava ortodoksinen autokefalinen paikalliskirkko. Tammikuussa 2019 Konstantinopolin patriarkaatti tunnusti Ukrainan ortodoksisen kirkon itsenäisen aseman (autokefalian). Ukrainan ortodoksinen kirkko on suurin Ukrainan kolmesta nykyisestä ortodoksisesta kirkosta, muut ovat Moskovan patriarkaattiin nykyisin autonomisena kuuluva Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti ja uudestaan Ukrainan Ortodoksisesta Kirkosta irtautunut osa entistä Ukrainan Ortodoksinen Kirkko – Kiovan Patriarkaattia.
Kirkon pääpaikka on Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari, jossa kirkon päämies, Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta, asuu virallisesti. 
Historia.
Vuonna 2006 tehdyn kyselyn mukaan Ukrainan ortodoksinen kirkko – Kiovan patriarkaatti oli Ukrainan suurin uskonnollinen yhdyskunta. Siihen katsoi lukeutuvansa noin 15 prosenttia kansasta ja noin 40 prosenttia uskontoa tunnustavista. Vastaavat luvut Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksiselle kirkolle olivat 11 prosenttia ja 29 prosenttia.
Kirkkoa johti patriarkka Filaret (siviilinimeltään Myh’ailo Denysenko), joka ennen Neuvostoliiton hajoamista oli Moskovan patriarkaatin alaisen Ukrainan ortodoksisen kirkon Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta. Filaret päätti vuonna 1992 muuttaa Ukrainan kirkon autokefaliseksi, mikä johti skismaan Moskovan kanssa ja hajaannukseen Ukrainan kirkossa, jossa suuri osa piispoista kiisti Filaretin johtajuuden ja pakotti hänet eroamaan. Kansallismielisen presidentin tuella Filaret yhdisti sitten oman kirkkonsa ensin diasporasta palanneen historiallisen Ukrainan autokefalisen kirkon kanssa, jonka patriarkka Mstyslav oli kirkon ensimmäinen pää. Näiden kirkkojen liitosta tuli kuitenkin lyhytaikainen. Filaretista itsestään tuli Kiovan patriarkka vuonna 1995; vuonna 1997 hän menetti kanonisen (Moskovan) kirkon pappisvihkimyksen ja suljettiin sen ehtoollisyhteydestä ”skismaattisesta toiminnasta”.
Piispaneuvosto päättää 24. toukokuuta 2023 siirtyä kokonaan tarkistettuun Juliaaniseen kalenteriin ja että tämä siirtyminen tapahtui 1. syyskuuta 2023. Päätettiin myös kutsua koolle 27. heinäkuuta 2023 paikallisneuvosto, joka lopulta hyväksyi siirtymisen korjattu juliaaniseen kalenteriin.
Nykyaika ja autokefalia.
Kirkko sai autokefaalisen kirkon aseman tammikuussa 2019 Konstantinopolin patriarkaatilta, joka myönsi sille tomosin ja sisällytti sen diptyikkaansa. Patriarkka Bartolomeos I vetosi muihin ortodoksisiin kirkkoihin, jotta nämä tunnustaisivat autokefalian. Patriarkan vetoomukseen vastasivat Theodoros II (Aleksandrian ja koko Afrikan patriarkaatti), Kreikan ortodoksinen kirkko ja Kyproksen ortodoksinen kirkko.
Kirkko seuraa ennemmin bysanttilaista kaavaa kuin venäläistä. Tämän on oletettu kasvattavan kirkon suosiota tavallisen kansan sekä nuoremman sukupolven keskuudessa.
Hallinnollisesti kirkko jakautuu 45 hiippakuntaan.
Aiheesta muualla.
ortodoksi.net
Rikas mies ja Lasarus

Rikas mies ja Lasarus on tunnettu Jeesuksen vertaus, joka esiintyy ainoastaan Luukkaan evankeliumissa. Vertaus kertoo rikkaan miehen sekä köyhän Lasaruksen elämästä ja kuolemasta. Rikas mies kokee kuoleman jälkeen suurta tuskaa, kun taas köyhää Lasarusta kohdellaan hyvin. Vertauksessa Jeesus maalaa hyvin värikkään, dramaattisen ja helposti muistettavan kuvan siitä lopullisesta kohtalosta, joka odottaa hyvästä maanpäällisestä elämästä nauttineita ihmisiä. Kaikista Jeesuksen esittämistä vertauksista tämä on ainoa, jossa vertauksen henkilöille annetaan tarkat nimet (Aabraham ja Lasarus) ja tämä on myös ainoa, jossa kerrotaan kuolemanjälkeisestä elämästä.
Vertauksen tausta.
Vanha testamentti ei juurikaan kerro kuolemanjälkeisestä elämästä, mutta on olemassa todisteita siitä, että niiden neljänsadan vuoden aikana, jotka sijoittuvat Vanhan ja Uuden testamentin kirjoitusten väliin, jotkin juutalaisryhmittymät olivat omaksuneet asiaan liittyviä käsityksiä. Saddukeukset olivat edelleen skeptisiä kuoleman jälkeisen elämän suhteen, mutta fariseukset uskoivat kuoleman jälkeiseen ylösnousemukseen, tuomioon, helvettiin sekä taivaaseen. Tältä ajalta säilyneessä kirjallisuudessa, kuten apokryfisissä Eenokin kirjassa jaToisessa Esran kirjassa käytetään samoja sanoja ja konsepteja kuin Jeesuksen esittämässä vertauksessa. Vaikuttaakin siltä, että Jeesuksen esittämä kuvaus kuoleman jälkeisestä elämästä oli konseptina tuttu vertausta kuunnelleelle yleisölle, erityisesti fariseuksille (jae 14). Yllätyksenä kuulijoille ei siis tullut se mitä tapahtuu kuoleman jälkeen, vaan kummalle se tapahtuu. Varallisuutta pidettiin tuona aikana merkkinä Jumalan siunauksesta ja hyväksynnästä, ja köyhyyttä puolestaan merkkinä päinvastaisesta.
Kristinuskon tulkintoja.
On huomattava, ettei Jeesus vertausta kertoessaan ollut vastaamassa kysymyksiin tulevaisuudesta, vaan hän oli haastamassa oman aikansa asenteita. Vertauksen tarkoitus olikin pääasiassa varoittaa ihmisiä ja etenkin fariseuksia rikkauden vaaroista.
Kun Jeesus puhui kuoleman jälkeisten rangaistusten paikasta, hän yleensä käytti sanaa Gehenna, joka oli tuona aikana kaatopaikka Jerusalemin lähettyvillä. Tässä vertauksessa Jeesus kuitenkin käyttää sanaa Haades, joka tarkoittaa paikkaa, jossa sielut ovat kuoleman ja ylösnousemuksen välisenä aikana. Joka tapauksessa vaikuttaa siltä, että kaikki kuolleet ovat tietoisia tilastaan myös välittömästi kuoleman jälkeen ja heidät jaotellaan joko kärsimysten paikkaan tai siunattuun paikkaan. Taivaan ja helvetin välillä on ylittämätön kuilu, joten kuolleen kohtalo on peruuttamaton.
Matti Viikari

Matti Juhani Viikari (22. toukokuuta 1943 Oulu – 10. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja Helsingin yliopiston historian professori. Hän tutki historianfilosofiaa ja historiankirjoituksen historiaa. Hänen postuumisti julkaistu kokoomateoksensa on "Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta".
Viikarin vanhemmat olivat kansakouluntarkastaja, kouluneuvos Osmo Viikari ja opettaja Elsa Tiitto. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1962 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1966 ja tohtoriksi 1977. Hän opiskeli ja toimi tutkijana myös ulkomailla muun muassa Bonnissa, Göttingenissä, Mainzissa, Leipzigissa ja Cambridgessa. Hänen puolisonsa oli kirjallisuustieteen professori Auli Viikari.
Viikari oli Alkoholitutkimussäätiön tutkijana 1973–1979, valtion humanistisen toimikunnan tutkijana 1980-1984 sekä Helsingin yliopistossa dosenttina 1978–1984 ja professorina 1984–1994. Viikari oli Suomen Historiallisen Seuran johtokunnan jäsen 1968–1978 ja tutkijajäsen 1978–1994.
Viikari pyrki pohtimaan, minkä vuoksi olemme kiinnostuneet menneisyydestä. Hän ei kuitenkaan itse kehittänyt uusia näkökulmia tai filosofis-teoreettisia rakennelmia. Hän esitteli ja kommentoi kriittisesti tieteen diskursseja, joissa hänet tunnettiin terävänä ja kriittisenä kyseenalaistajana.
Saksan 2. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)

Saksan 2. jalkaväkidivisioona () oli Weimarin tasavallan maavoimien yhtymä maailmansotien välillä 1922-1934.
Perustaminen.
Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri () muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 2 ja 9 muodostivat tammikuussa 1921 2. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona.
Yhtymä lakkautettiin lokakuussa 1934 ja sen yksiköt siirrettiin muodostettaviin Wehrmachtin 21 uuteen divisioonaan.
Komentajat.
Stettiniin sijoitetun Wehrkreis II:n komentajat olivat oman toimensa ohella divisioonankomentajina. Komentajina olivat:
Hovinpellon niitty

Hovinpellon niitty on Lappeenrannassa sijaitseva maakunnallisesti arvokas perinnebiotooppi. Alueella kasvaa useita huomionarvoisia lajeja.
Sijainti ja historiaa.
Hovinpellon niitty sijaitsee Hakalin kaupunginosassa Hakalinkadun varressa olevan asutusalueen ja rautatien välissä lähellä Saimaan kanavaa. Alue on osittain rautatien piennarta ja entistä peltoa. Peltojen viljely loppui 1970-luvun alussa. Nykyisin alueen omistaa Lappeenrannan kaupunki.
Lajisto.
Kasvit.
Alueen keskiosa muodostuu paahteisen etelärinteen runsaslajisesta kedosta, alueen itä- ja länsiosat ovat tuoretta niittyä.
Kasvilajistoa on inventoitu kahdesti. Jantusen ym. (1999) mukaan kedon valtalajeja ovat mäkitervakko, ketohärkki, kissankello, hiirenkeltano ja paikoin koiranheinä. Huomionarvoisina perinnebiotooppilajeina esiintyvät mäkivirvilä, huhtahanhikki, keltamatara (VU)
ja jänönapila.
Vauhkonen (2008) toteaa, että lajistoon kuuluvat valkoapila, puna-apila, alsikeapila, syysmaitiainen, siankärsämö, ahopukinjuuri, kissankello, hiirenvirna, paimenmatara ja idänukonputki. Rautatien etelänpuoleisella penkereellä lajistossa on ahdekaunokkia, kannusruohoa, hiirenvirnaa, harakankeltanoita, harmiota, kultapiiskua, ruusuruohoa, peltolemmikkiä ja mäkikuismaa. Penkereen yläreunassa kasvavat ketomaruna, sekä huomionarvoiset perinnebiotooppilajit mäkivirvilä ja jänönapila. Aiemmin vuonna 1999 tavattua keltamataraa ei löydetty vuoden 2008 inventoinissa, mutta kelta- ja paimenmataran risteymää piennarmataraa kylläkin.
Alueen itäosan kasvillisuus on heinävaltaista. Länsiosa on rehevöitynyt ja valtalajina on voikukka.
Ratapenkereen ja kedon välissä kasvaa ohuella kaistaleella koivua, vaahteraa ja pihlajaa. Niityltä löytyy myös edellä mainittujen puulajien muodostamia ryhmiä sekä lähipihoilta levittäytyneitä puutarhakasveja, kuten ruskolilja, pensaskuusama, punaruusu ja kurtturuusu.
Kari Sarma

Kullervo Hirvonen, kirjailijanimi Kari Sarma (s. 2. helmikuuta 1925 Enonkoski) on suomalainen kirjakauppias ja jännityskirjailija.
Hirvonen toimi 1970-luvulla kirjakauppiaana Savonlinnassa.
Teoksia.
Nimellä "Kari Sarma":
Seppo Lakovaara

Seppo Tapio Lakovaara (13. marraskuuta 1931 Käkisalmi – 14. joulukuuta 2008) oli perinnöllisyystieteen professori.
Lakovaaran vanhemmat olivat yliluutnantti Sulo Lakovaara ja Hilja Kiiski. Hän tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1962 ja tohtoriksi 1963 (väitöskirjan aihe "The effects of the rolled locus on the development of the compound eye and the wing of Drosophila melanogaster"). Lakovaara toimi assistenttina Helsingin yliopistossa 1960-1972, geneettisen fysiologian ja sitten perinnöllisyystieteen dosenttina 1968-1978, Rockefeller-yliopiston apulaisprofessorina New Yorkissa 1970-1971 ja Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen professorina 1972-1999. Perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja hän oli 1972-1995 ja biologian laitoksen johtaja 1995-1999, Oulangan tutkimusaseman ja Perämeren tutkimusaseman johtokunnan jäsenenä hän toimi 1980-1995. Lakovaaralla oli myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Lakovaara teki tutkimusmatkat Ranskaan 1972 ja 1982. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973 ja amerikkalaisen New York Academy of Sciencen jäsen vuodesta 1980.
Lakovaara oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1978), hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli Liisa Immonen.
Nola

Nola on kunta Etelä-Italiassa Napolin metropolikaupungissa Campanian alueella. Se sijaitsee lähellä Vesuviuksen tulivuorta. 
Historia.
Kunnan alueella on ollut asutusta jo pronssikaudella. Nolan esihistoriallisesta kylästä ("Villaggio Preistorico di Nola"), joka on aikoinaan jäänyt Vesuviuksen purkauksen alle, on kaivettu asumuksia ja esineistöä varhaispronssikaudelta 1800 eaa. Esineistö on nähtävillä Nolan arkeologisessa museossa, "Museo Archeologico di Nola". Muita nähtävyyksiä ovat 1300-luvulta peräisin oleva kirkko "Chiesa di San Biagio", sekä vuonna 1900 tulipalon jäljiltä korjattu "Duomo di Nola". 
Rooman keisari Augustus kuoli Nolassa vuonna 14. 
Italialainen filosofi Giordano Bruno on kotoisin Nolasta. 
Nolassa järjestetään vuosittain uskonnollinen Liljafestivaali "Festa dei Gigli". 
Nola sijaitsee Napolin kaupungin lähistöllä kahden vilkkaan valtatien risteyksessä, ja sinne on rakennettu suuri ostoskeskus "Vulcano Buono".
Helmer Winter

Helmer Winter (12. heinäkuuta 1895 Uusikaupunki – 17. tammikuuta 1963) oli suomalainen kieltenopettaja, suomentaja, paikallishistorian tutkija ja bibliofiili.
Winterin vanhemmat olivat kollegiasessori, kirjakauppias Herman Alfred Winter ja opettaja Aleksandra (Sanni) Gustava Berglund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913 ja opiskeli pohjoismaisia kieliä valmistuen filosofian kandidaatiksi 1919.
Winter toimi Uudenkaupungin yhteislyseossa ruotsin ja suomen opettajana 1919–1930, ruotsinkielen vanhempana lehtorina 1930–1933 ja v.a. rehtorina 1930–1931 sekä vararehtorina 1931–1933. Hän oli myös ruotsin kielen opettajana Uudenkaupungin kansalaisopistossa 1919–1924 ja Uudenkaupungin kulttuurihistoriallisen museon intendenttinä 1925–1933. Turkuun siirryttyään Winter oli 1933–1951 suomenkielen vanhempana lehtorina Turun ruotsalaisessa klassillisessa lyseossa sekä Turun kaupungin kauppakoulun ruotsin kielen opettajana. Viimeksi hän oli ennen eläkkeelle jäämistään ruotsinkielen vanhempana lehtorina Turun klassillisessa lyseossa vuosina 1951–1958.
Winter teki ruotsin kielen pienoissanakirjoja, käännöstehtäviä ja koulutekstejä. Hän suomensi Viron kansalliseepoksen Kalevipoegin. Winter laati myös Uudenkaupungin historiaa käsitteleviä tutkielmia ja artikkeleita. 
Winter keräsi Uusikaupunki-aiheista kirjallisuutta ja kasvatusopillista kirjallisuutta. Winterin kirjakokoelmia, käsikirjoituksia ja muuta arkistoaineistoa on nykyisin Uudenkaupungin kirjastossa, Turun maakunta-arkistossa, Jyväskylän yliopistossa ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa.
Helmer Winter oli naimisissa Aili Synnöve Malisen (1897–1966) kanssa. Heillä oli kolme poikaa, joista Lauri Winter julkaisi muun muassa runoja.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Helmer Winterin lehtiartikkeleista
Maija (kappale)

Maija on poikabändi Kliffin kappale, joka julkaistiin yhtyeen toisena singlenä 26. toukokuuta 2014. Kappaleen on tehnyt Axel Johanssen, Jorma Hiekkanen, Sakari Aalto ja Jonnaemilia Kärkkäinen.
Yhtye julkaisi pätkän kappaleen kertosäkeestä Youtube-kanavallaan 15. huhtikuuta 2014 osana kilpailua, jossa halukkaat saivat lähettää videon itsestään laulamassa kappaletta tai tanssimassa sen tahtiin. Osa videoista päätyi singlen julkaisupäivänä julkaistulle musiikkivideolle, jonka ohjasi Lauri Laukkanen.