tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahvensalmi

Ahvensalmi on kylä Savonlinnan pohjoisosassa, pääosin Iso ja Pieni Ahvensalo -nimisillä saarilla. Tieyhteys sinne on pohjoispuolelta Tappuvirran lossin kautta ja etelästä päin Oravista siltayhteytenä. Ahvensalmi kuuluu nykyään Savonlinnan kaupunkiin, mutta 1960-luvulla se oli vielä osa laajaa Rantasalmen saaristopitäjää, josta se liitettiin Sääminkiin vuonna 1965. Pysyvää asutusta kylällä on ollut ainakin niin kauan kuin kirjallista tietoa löytyy, eli 1500-luvulta asti. Muinaismuistorekisterin mukaan kylän alueella on myös mahdollisen kivikautisen asuinpaikan jäänteitä (Kokkolanlahden rantavyöhyke). Muita historiallisia kohteita tai rakennelmia ovat Kaivannon, Tappuvirran länsireunan ja Niiranniemen pään 1. maailmansodan aikuiset puolustusvarustukset. Ahvensalmella on ollut enimmillään n. 80 maatilaa tai taloa ja lisäksi useita kymmeniä kesämökkejä. Tunnetuin (entinen) asukas lienee kapellimestari Matti Puurtinen ja kesäasukas edesmennyt akateemikko Paavo Haavikko. Ahvensalmen länsilaidalla on saimaannorpan kotina tunnettu jylhä Linnansaaren kansallispuisto, jonka monissa saarissa on ollut myös pieniä maatiloja.
Kylällä on Savonlinnan seurakunnan hautausmaa ja siunauskappeli. Ahvensalmesta ja sen naapurikylästä Oravista on tehty yhteinen kyläkirja Vesikansaa (1999, toim. Tuomo Loikkanen). Ahvensalmen kylää ympäröivä Haukivesi on Suomen kuudenneksi suurin järvi ja osa Suur-Saimaata. Ahvensalmella ei syrjäisestä sijainnistaan johtuen ole enää juuri lainkaan kunnallisia tai kaupallisia palveluja; lapset käyvät alakoulun Juvolan kylässä (n. 20 km:n päässä) ja yläkoulun Enonkoskella (n. 35 km:n päässä). Ahvensalmen oma kyläkoulu ehti toimia n. 70 vuotta ennen kuin lakkautettiin v. 1993. Lähin kauppa sijaitsee Oravissa, mutta vielä 1970-luvulla kauppoja kesäkioskeineen oli kylällä kaksikin.
Ahvensalmella toimii urheiluseura Salmenpojat.
Merienkelikalat

Merienkelikalat (Squatiniformes) on valtamerissä tavattava rustokalalahko. Lahkoon kuuluu ainoastaan yksi heimo merienkelit (Squatinidae).
Lajit.
Vanhimmat merienkelikaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu myöhäiselle jurakaudelle. Nykyään elää ainoastaan yksi heimo, johon kuuluu 15 lajia yhdessä suvussa. Lajeja ovat muun muassa atlantinmerienkeli ("Squatina dumeril"), kirjomerienkeli ("Squatina calofornica"), merienkeli ("Squatina squatina"), ruskomerienkeli ("Squatina aculeata") ja täplämerienkeli ("Squatina oculata").
Anatomia.
Merienkelit ovat pisimmilläänkin alle 2 metriä pitkiä. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat litteitä ja muistuttavat rauskuja. Rinta- ja vatsaevät ovat kookkaat ja kaksi selkäevää pienet ja sijaitsevat lähellä pyrstöä. Silmien takana sijaitsevat ruiskureiät ovat kookkaat. Sieraimissa on viiksimäiset läpät. Hampaat ovat merienkelikaloilla pienet ja terävät. Lajit ovat ovovivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat ollessaan naaraan kohdussa.
Levinneisyys ja elintavat.
Merienkeleitä tavataan Atlantin, koillisen Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta ja lajit elävät sekä trooppisissa että lauhkeissa merissä. Muutamat kylmissäkin vesissä. Ne viihtyvät rannikkojen läheisyydessä hiekka- ja mutapohjilla aina 1 300 metrin syvyyteen. Merienkelikalojen ravinto koostuu luukaloista, äyriäisistä ja nilviäisistä. Monia lajeja kalastetaan trooleilla ja siimalla. Kaloista hyödynnetään liha ja maksan öljyt.
Arjuna

Arjuna (devanagari: अर्जुन) on Mahabharata-eepoksessa esiintyvä henkilö. Hänet synnytti Pandun ensimmäinen vaimo Kunti, ja hän oli yksi viidestä Pandava-veljeksestä. Hänen nimensä merkitsee "kirkasta", "paistavaa", "valkoista" tai "hopeaa". Hänet tunnettiin verrattomana jousiampujana. 
Arjuna oli Krishnan läheinen ystävä ja kuuli tältä Bhagavad Gitan sisällön ennen Kurukshetran taistelua.
2. jääkäriprikaati (jatkosota)

2. Jääkäriprikaati (2. JPr) oli 18. -21. kesäkuuta 1941 perustettu ja keväällä 1942 lakkautettu Suomen maavoimien sotatoimiyhtymä, joka kuului ryhmä Oinoseen.
Perustaminen.
2. jääkäriprikaati perustettiin liikekannallepanon yhteydessä kesäkuun loppupuoliskolla 1941 Maaselän Sotilasläänin Iisalmen Suojeluskuntapiirin ja Keski-Pohjanmaan Sotilasläänin Sisä-Suomen Suojeluskuntapiirien alueilla.
Prikaatinkomentajana oli 18. kesäkuuta 1941 Vieremälle saapunut jääkärieversti Alonzo_Sundman. Hänen johtamisensa tueksi muodostettiin pääosin vieremäläisistä koottu esikunta, jonka päällystö tuli kuitenkin muualta. Esikuntapäällikkönä oli kapteeni Paavo Lammetmaa. Prikaatin joukkoina olivat:
Keskittäminen.
Perustamisen jälkeen prikaati keskitettiin Paukkajaan, jonne joukot siirtyivät junalla, autoilla ja polkupyörin. Prikaati ryhmitettiin Tuupovaaran-Hattuvaaran väliselle alueelle Ilomantsiin.
Hyökkäysvaihe.
Ryhmä Oinonen muodosti prikaatinkomentajan johtaman osasto Sundmanin, jonka tehtävänä oli hyökätä Tolvajärvelle Viiksinselän itäpuolitse. Ensimmäinen suurempi taistelu alkoi 8. heinäkuuta Peurujoella, jossa vastustajan linjoja ei kyetty hyökkäyksellä murtamaan. Seuranneessa motitusyrityksessä vihollinen vetäytyi ja eteneminen voi jatkua 22. heinäkuuta.
Lakkauttaminen.
Prikaatin esikunta sai 20. helmikuuta 1942 tiedon prikaatin lakkauttamisesta kuukauden loppuun mennessä, minkä jälkeen joukot siirrettiin Lumbusiin. Prikaatin asemat Voljärvellä vastaanotti erillinen pataljoona 21. Prikaatin ennen vuotta 1912 syntyneet kotiutettiin ja loput siirrettiin 1. jääkäriprikaatiin, rajajääkäriprikaatiin ja torjuntakomppanioihin.
Mikko Noopila

Mikko Noopila (s. 3. kesäkuuta 1977) on suomalainen koripalloilija. Hän edusti SM-sarjassa Panttereita kausilla 1994–1996 ja Lahden NMKY:tä kaudella 1996–1997. Hän opiskeli ja pelasi koripalloa Yhdysvalloissa New Mexicon valtionyliopistossa kausina 1997–2001. Tämän jälkeen hän pelasi viisi vuotta Saksassa Braunschweigin joukkueessa, mutta hän lähti seurasta työsuhderiitojen myötä vuonna 2006 ja lopetti saman tien pelaajauransa.
Noopila pelasi Suomen miesten maajoukkueessa 51 ottelua ja teki niissä 222 pistettä.
Theme Park World

Theme Park World (myös nimellä Sim Theme Park ja Theme Park Roller Coaster) on Bullfrog Productionsin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema simulaatio- ja strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja seuraavana vuonna Macintoshille ja PlayStationille.
Peli on seuraaja vuoden 1994 pelille "Theme Park".
Incredible Crisis

Incredible Crisis () on Polygon Magicin PlayStationille kehittämä peli. Pelin julkaisi Japanissa vuonna 1999 Tokuma Shoten, Euroopassa ja Yhdysvalloissa sen julkaisi Titus Software.
Peli koostuu 24 minipelistä. Peleissä tarvitaan ketteryyttä, sorminopeutta ja laskentataitoja. Kun on suorittanut tarinamoodin ("Story Mode"), voi minipelejä pelata vapaasti.
Discworld Noir

Discworld Noir on Perfect Entertainmentin ja Teeny Weeny Gamesin kehittämä sekä GT Interactiven julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu Windowsille vuonna ja PlayStationille vuonna 2000. 
Tarina.
Peli sijoittuu Terry Pratchettin Kiekkomaailmaan. Peli on parodiaa rikosfiktiosta.
Päähenkilönä on yksityisetsiväksi ryhtynyt entinen vartioston jäsen Lewton, joka on Ankh-Morporkin ensimmäinen yksityisetsivä. Lewton saa tehtäväksi etsiä kauniin Carlottan entinen rakastaja Mundy.
Pelaaminen.
Pelaaja etsii johtolankoja ja käsittelee niitä muistilehtiössä samantapaisesti kuin esineitä inventaariossa. Pelin grafiikat ovat kaksiulotteisia ennalta tehtyjä, ja vain päähenkilö on reaaliaikaisesti renderöity polygonimalli.
Kehitys.
Terry Pratchett oli mukana pelin kehityksessä kirjoittamalla tarinan luonnoksen ja muokkaamalla käsikirjoitusta, josta suuren osan kirjoitti Chris Bateman. Walesiläinen koomikko Rob Brydon palkattiin ääninäyttelijäksi, jonka lisäksi mukana ovat Robert Llewellyn ja Kate Robbins. Robbins teki äänet kaikille naisille ja Brydon näytteli useille henkilöille.
Chris Bateman palkattiin aluksi Gregg Barnettin tueksi, mutta päätyi "Discworld Noirin" pääsuunnittelijaksi ja käsikirjoittajaksi. Bateman otti käyttöön muistilehtiön pelin konseptina toisin kuin aiemmissa seikkailupeleissä käytetyt esineet joka sopisi paremmin etsivätarinaan. Bateman perehtyi Raymond Chandlerin ja Dashiell Hammettin etsivätarinoihin sekä elokuvasovituksiin pelin tarinaa varten.
Kaksi aiempaa "Discworld" -seikkailupeliä perustuivat ainakin osittain kirjoihin, mutta "Discworld Noirissa" on täysin oma tarina.
Versopolte

Versopolte, myös tammen äkkikuolema on "Phytophthora ramorum" -munasienen aiheuttama kasvitauti, jolle on alttiita laaja joukko kasveja. Se tunnistettiin 1990-luvun keskivaiheilla Yhdysvaltojen Kaliforniassa ja Oregonissa sattuneen villien tammipuiden joukkotuhon syyksi, mistä sille koitui nimitys "tammen äkkikuolema". Taudin aiheuttaja löydettiin taimitarhojen välisen vaihdon yhteydessä Pohjois-Amerikassa vuonna 2001.
Levinneisyys.
Versopoltetta on tavattu Yhdysvalloissa erityisesti Kaliforniassa ja Oregonissa sekä taimitarhoissa lukuisissa muissa osavaltioissa ja Kanadassa. Euroopan alueella tautia on löydetty Belgiassa, Tšekissä, Tanskassa, Virossa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Italiassa, Latviassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Puolassa, Portugalissa, Sloveniassa, Espanjassa ja Mallorcalla, Ruotsissa, Norjassa, Sveitsissä ja Britanniassa mukaan lukien Kanaalisaaret. Taudinaiheuttajan uskotaan levinneen Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan eri teitä ja olevan peräisin mahdollisesti Aasiasta.
Euroopassa ja Britanniassa versopoltetta havaittiin aluksi lähinnä taimitarhoilla ruukuissa kasvatetuista alppiruusuista, heisistä ja kamelioista. Tautia havaittiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ensi kerran vuonna 2002, jolloin aloitettiin hätätorjuntatoimia: saastuneet kasvit tuhottiin, sairaudelle alttiiden kasvien tuonti taudin esiintymisalueelta Yhdysvalloista kiellettiin, ja taudille alttiiden lajien taimikuljetukset määrättiin ilmoituksenalaisiksi. Nämä toimet annettiin tiedoksi myös Euroopan unionin kasviterveyslautakunnalle, joka pani toimeen samantapaiset torjuntamääräykset koko Euroopan alueelle lokakuussa 2002.
Alppiruusujen ja etenkin villinä kasvavan "R. ponticum" -lajin on todettu olevan "P. ramorumin" ensisijaisia isäntäkasveja. Tammikuussa 2009 todettiin Staffordshiressä ensimmäinen löydös "P. ramorum" -tartuntaa luonnosta mustikasta ("V. myrtillus"). Elokuussa 2009 tartuntoja todettiin myös Somersetissä, Devonissa ja Cornwallissa japaninlehtikuusitalousmetsistä ("L. kaempferi"). Sittemmin taudin leviäminen on johtanut myös laajamittaisiin hävityshakkuisiin Lounais-Englannissa, Walesissa ja Lounais-Skotlannissa.
Lisääntyminen.
"Phytophthora ramorum" -munasienestä tunnetaan kaksi eri lisääntymistyyppiä: A1 ja A2. Suvullinen lisääntyminen on lajille mahdollista ainoastaan näiden tyyppien kohdatessa. Sienen suvullisen lisääntymisen uskotaan tuottavan pitkäikäisiä itiöitä ja mahdollisesti laajempaa geneettistä vaihtelua, mikä tekisi taudin torjumisesta vaikeampaa. Sienellä on pitkä lepoitiövaihe, jonka aikana itiöt voivat selviytyä maaperässä ja kasvijätteessä vuosien ajan.
Oireet.
Versopoltteen oireita ovat alppiruusuilla kuihtuminen, laikut lehdissä ja kuoliolaikut oksissa, tammilla kuoliolaikut rungossa ja lopulta kasvin kuolema.
PlayStation Move Heroes

PlayStation Move Heroes on Nihilistic Softwaren kehittämä ja Sony Computer Entertainment American julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin maaliskuussa 2011 PlayStation 3:lle. "Move Heroes" on cross-over-peli, jossa esiintyvät "Ratchet &amp; Clank", "Jak and Daxter" ja "Sly Cooper" -pelien sankarit ja apurit. Pelissä käytetään PlayStation Move -ohjaimia pelaamiseen. Peli on dubattu suomeksi. Pelin pelattavia hahmoja ovat Ratchet, Clank, Jak, Daxter, Sly ja Bentley.
Juoni.
Ratchet ja Clank ovat Metropoliksessa tuhoamassa kaupungissa riehuvaa robottia, kunnes aika pysähtyy ja sankarit imeytyvät madonreikään. Samaan aikaan Jak ja Daxter ovat Haven Cityssä törmäämässä hallinnasta poistetun ilma-auton kyydissä kuolemaansa. Myös siellä aika pysähtyy ja sankarit päätyvät madonreikään, kuten myös Sly ja Bentley Pariisissa yrittäessään vapauttaa Murraytä telkien takaa. Sankarit ja apurit huomaavat joutuneensa toiseen maailmaan, jossa kaksi olentoa, Gleeber ja Lunk, ovat järjestäneet ensimmäiset maailmojenväliset sankariturnajaiset. Kolmen sankariduon täytyy kilpailla toisiaan vastaan erilaisissa haasteissa päästessään takaisin omiin maailmoihinsa.
Jääkäripataljoona 7

Jääkäripataljoona 7 (JP 7) oli kesäkuussa 1941 perustettu ja 22. helmikuuta 1942 lakkautettu jatkosodan Suomen asevoimien pataljoona, joka kuului Ryhmä Oinosen 2. jääkäriprikaatiin (2.JPr).
Perustaminen ja varustaminen.
Jääkäripataljoona 7 perustettiin Keski-Pohjanmaan sotilasläänin Sisä-Suomen suojeluskuntapiiri. Sen miesvahvuus oli perustamisen jälkeen 27 upseeria, 135 aliupseeria ja 669 miestä, yhteensä 831. 
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Jääkäripataljoonat pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.
Tappiot.
Pataljoona kärsi olemassaolonsa aikana tappioina 153 kaatunutta, neljä kadonnutta ja 434 haavoittunutta.
Sieppijärven kirkko

Sieppijärven kirkko on Kolarin seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Sieppijärven kylässä Kolarin kunnassa Suomessa.
Vuonna 1956 valmistunut kirkkorakennus on arkkitehti Kaj Englundin suunnittelema ja sinne mahtuu kerralla noin 450 ihmistä. Vuonna 1986 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä kirkkoon saatiin ajanmukainen keittiö ja kirkon yhteyteen rakennettiin seurakuntakoti. Kirkon alttaritaulun "Autuaita ovat hiljaiset" (545 × 625 cm, kolmionmuotoinen öljymaalaus) on maalannut taiteilija Lauri Välke vuonna 1956. Alttaritaulun alareunassa on taiteilijan signeerauksen ohella merkintä taulun nimeen viittaavasta Matteuksen evankeliumin 5. luvun 5. jakeesta.
Jääkäripataljoona 5

Jääkäripataljoona 5 (JP 5) oli kesäkuussa 1941 perustettu ja helmikuussa 1942 lakkautettu jatkosodan Suomen asevoimien pataljoona, joka kuului Ryhmä Oinosen 2. jääkäriprikaatiin (2.JPr).
Perustaminen.
Jääkäripataljoona 5:n perustetamisesta vastasi Maaselän sotilasläänin Iisalmen suojeluskuntapiiri. Pataljoonan esikunta ja esikuntakomppania sekä osa 1. komppaniaa perustettiin Vieremällä ja loppuosa pataljoonasta perustettiin Keiteleellä. Pataljoonan komentajana oli 18. kesäkuuta 1941 alkaen kapteeni Eino Pokkinen lakkauttamiseen saakka.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Jääkäripataljoonat pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.
Jääkäripataljoona 6

Jääkäripataljoona 6 (JP 6) oli kesäkuussa 1941 perustettu ja 25. helmikuuta 1942 lakkautettu jatkosodan Suomen asevoimien pataljoona, joka kuului Ryhmä Oinosen 2.Jääkäriprikaatiin (2.JPr).
Perustaminen ja varustaminen.
Maaselän sotilasläänin Iisalmen Suojeluskuntapiirin perustama Jääkäripataljoona 6 perustettiin Oulun läänin Pyhäjärvellä 17. kesäkuuta 1941. Perustajana ja pataljoonan ensimmäisenä komentajana oli majuri Sulo Susi. Sen muodostivat esikunta, neljä jääkärikomppaniaa sekä kranaatinheitinjoukkue, joiden vahvuus oli 27 upseeria, 127 aliupseeria ja 649 miestä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta ei yksiköitä saatu varustettua kaikilta osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Jääkäripataljoonat pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.
Homelin piiri

Homelin piiri () eli Gomelin piiri () on Homelin alueella Valko-Venäjällä sijaitsevaa Homelin kaupunkipiiriä ympäröivä hallintopiiri. Piirin hallinnollinen keskus on Homel, jonka alue ei kuitenkaan sisälly ympäröivään hallintopiiriin.
Vuoden 2009 väestönlaskennan aikaan Homelin piirin alueella asui yhteensä 69 930 henkeä. Hallintopiiri on tilastojen valossa vahvasti maaseutuvaltainen, sillä väestötilastot katsovat kaupunkilaisiksi ainoastaan Homelin kaupunkipiirin luoteispuolella sijaitsevan pientalovaltaisen Balšavikin kaupunkimaisen taajaman (2 518 as.) asukkaat. Muu väestö luokitellaan maaseutuasukkaiksi.
Homelin piiri on yhdessä Homelin kanssa yksi Valko-Venäjän merkittävimpiä liikenteen solmukohtia ja tärkeä alue myös kansainväliselle kauttakulkuliikenteelle erityisesti Venäjän, Ukrainan ja Euroopan yhteisön välillä. Rautateillä on suuri merkitys. Valtateistä merkittävimpiä ovat eurooppatiet Pietarista Kiovaan ja Minskistä sekä valtatietä M10 seuraava poikittainen liikenneväylä Keski-Euroopasta Venäjälle. Myös Homelin lentoasema ja Pribytkin lentotukikohta sijaitsevat Homelin piirissä.
Sodassa kaatuminen

Sodassa kaatumiseksi kutsutaan sotilaan kuolemista sodan aikana taistelutilanteessa vihollisen sotatoimien seurauksena. Muita tyypillisiä kuolintapoja sodassa ovat tauteihin kuoleminen tai haavoittuneena pitkäaikaisen sairaalahoidon jälkeen kuoleminen. Teloituksia ei sanota kaatumisiksi. Myöskään sodan siviiliuhreja ei yleensä kutsuta kaatuneiksi.
Kaatunut on sodan aikana vihollistoiminnan vuoksi välittömästi kuollutta henkilöä, erityisesti sotilasta, sankarivainajaa, tarkoittava kiertoilmaus eli eufemismi. Kaatunut-käsitettä käytetään esimerkiksi yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kuvaamaan erityyppisiä henkilötappioita. Yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kaatunut viittaa siis taisteluvahvuudesta poistumiseen. Teloitetuista sotilaista ei ole välttämättä haluttu käyttää kaatunut-nimitystä.
Sotaan liittyvää kuolemaa laajemmin eriteltäessä kaatunut on yksi menehtymisluokista, kuten Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneet -tietokannassa, jossa menehtymisluokat ovat: kaatui, siunattu ja haudattu / kuoli haavoittuneena, siunattu ja haudattu / siunattu, ruumis jäänyt kentälle tai tuhoutunut / kadonnut, julistettu virallisesti kuolleeksi / kuollut sotavankeudessa / kuolinsyy muu kuin vihollistoiminnasta johtuva.
Kaatuneiden huolto ja muistaminen.
Suomalaisena käytäntönä talvi-, jatko- ja Lapin sodassa on ollut mahdollisuuksien mukaan toimittaa kaatuneet haudattaviksi kotiseutunsa hautausmaiden sankarihautoihin. Tarkoitusta varten luotiin joulukuusta 1939 alkaen kaatuneiden huoltojärjestelmä. Tätä ratkaisua odoteltaessa kaatuneet oli haudattu tilapäisiin kenttähautoihin. Kaatuneiden huollosta vastasivat sotilaspapit tähän tarkoitukseen varatun henkilöstön avulla. Tehtävään luoduista toimielimistä alettiin käyttää nimitystä "kaatuneiden evakuoimiskeskus" (lyhenne KEK). 
Erityiseksi kaatuneiden muistopäiväksi (aluksi nimellä "yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivä") otettiin talvisodan jälkeen 1940 toukokuun kolmas sunnuntai.
Pohjanpärskäjuuri

Pohjanpärskäjuuri ("Veratrum lobelianum", syn. "V. album" subsp. "lobelianum") on sudenmarjakasveihin kuuluva kookas monivuotinen ruohokasvi, joka on aiemmin luokiteltu myös valkopärskäjuuren ("Veratrum album") alalajiksi. Laji esiintyy Suomessa harvinaisena Utsjoella. Sen alkuperäinen kasvualue ulottuu Keski-Euroopasta Kaukasiaan ja Venäjän Kaukoitään. Kasvi on erittäin myrkyllinen.
Rakkoapila

Rakkoapila ("Trifolium fragiferum") on matalakasvuinen, vaaleanpunakukkainen apilalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen rakkoapila kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on rento, juurehtiva ja karvainen. Lehdet ovat kolmisormisia ja pitkäruotisia. Lehdykät ovat 1–2 cm pitkiä, vastapuikeita, nirhalaitaisia ja lanttokärkisiä. Kalvomaiset korvakkeet ovat pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Tanakan, 5–15 cm pitkän kukintoperän päässä oleva kukinto on pieni ja pallomainen. Kukinnon tyvellä olevat tukilehdet ovat yhdislehtisiä ja kehtomaisesti kukinnon tyvellä. Kukkien verhiöt ovat karvaisia ja muuttuvat kukinnan lopussa vaaleiksi, pulleiksi ja verkkosuonisiksi. Teriöt ovat vaaleanpunaiset ja tyveltä yhdislehtisiä. Rakkoapila kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Siemenet kypsyvät verhiöiden sisään jäävissä paloissa.
Muista Suomessa esiintyvistä apilalajeista rakkoapila muistuttaa erehdyttävästi valkoapilaa ("Trifolium repens").
Levinneisyys.
Rakkoapilan päälevinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta ja Pyreneiden niemimaalta Länsi-Ukrainaan, Länsi-Venäjälle, Baltiaan, Fennoskandian eteläosiin ja Britteinsaarille. Satunnaisemmin lajia tavataan Turkissa, Keski-Venäjällä, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Lajia on tavattu harvinaisena tulokkaana myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa rakkoapila kasvaa harvinaisena alkuperäislajina Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa. Sitä on tavattu Suomessa myös satunnaisena satamissa. Suomen uhanalaisluokituksessa rakkoapila on silmälläpidettävä laji.
Elinympäristö.
Pääosassa levinneisyysaluettaan rakkoapila on sisämaan laji, ja sitä kasvaa kosteilla niityillä, jokien varsilla ja lähteillä. Suomessa se kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla ja on merenrantaniittyjen alkuperäislaji. Toisinaan rakkoapilaa on tavattu myös satamissa painolastimaan mukana tulleena tulokkaana.
Cəbrayıl Həsənov

Cəbrayıl Həsənov (s. 24. helmikuuta 1990 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on azerbaidžanilainen vapaapainija. Hän on olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan mestari.
Aiemmin 66 ja 74 kilogramman, nyttemmin 79 kg:n sarjassa painiva Həsənov voitti olympiapronssia Rio de Janeirosta 2016. Hän saavutti MM-hopeaa Budapestista 2018 ja Nur-Sultanista 2019 sekä MM-pronssia Moskovasta 2010 ja Istanbulista 2011. Euroopan mestaruuden hän on voittanut vuosina 2010, 2011 ja 2019, ja lisäksi hänellä on EM-hopea vuosilta 2009, 2014 ja 2016 sekä EM-pronssi 2018 ja 2020. Hän sai pronssia lisäksi Bakun Euroopan kisoissa 2015.
Venetsian laguuni

Venetsian laguuni (ital. "Laguna di Venezia", venetsiaksi "Łaguna de Venesia") on Adrianmeren pohjoisosassa, Italian rannikolla sijaitseva laguuni. Laguuni on muodoltaan kaareva, ja sitä rajaavat Sile-joki pohjoisessa ja Brenta-joki etelässä. Laguuni kattaa noin 550 neliökilometrin suuruisen alueen ja se on noin 50 kilometriä pitkä ja 8–14 kilometriä leveä. Venetsian kaupunki on rakennettu laguunin keskellä sijaitseville pikkusaarille ja hiekkasärkille.
Turistien ja matkailijoiden suosimiin saariin kuuluvat muun muassa lähimpänä Venetsiaa sijaitseva San Giorgio Maggioren saari, San Michelen hautausmaasaari, lasinpuhalluksen perinteistään tunnettu Murano, Burano, San Francesco del Deserto, Torcello ja Lido.
Pinta-alaltaan suurimmat saaret ja saaristot:
Muita asuttuja saaria:
Stéphane Da Costa

Stéphane Da Costa (s. 11. heinäkuuta 1989 Pariisi, Ranska) on ranskalais-puolalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa KHL-joukkue Avtomobilist Jekaterinburgissa Da Costan vahvuudet ovat pelintekemisessä, kiekollisessa pelissä ja maalinteossa.
Ura.
Seuraura.
Da Costa syntyi Pariisissa. Hänen isänsä on ranskalainen ja äiti puolalainen. Da Costa aloitti jääkiekon kolmevuotiaana. Hän muutti Yhdysvaltoihin pelaamaan juniorisarjoihin 17-vuotiaana, vaikka ei osannut englantia. Hän pelasi aluksi NAHL-sarjassa Texas Tornadon riveissä, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen USHL-seura Sioux City Musketeersiin. Da Costa siirtyi tämän jälkeen NCAA-yliopistosarjaan Merrimackin yliopistoon, jossa hän pelasi loistavasti kaudella 2009–2010 ja tuli valituksi useisiin tähdistöihin. Vaikka Da Costa sai useita tarjouksia NHL:stä, hän päätti palata Merrimackiin. Hän pelasi seurassa erittäin hyvin kauden 2010–2011.
Maaliskuussa 2011 Da Costa teki kaksivuotisen tulokassopimuksen varaamattomana pelaajana NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa. Hänestä tuli kuudes NHL:ssä esiintynyt ranskalainen Cristobal Huetin, Philippe Bozonin, Pat Daleyn, Paul MacLeanin ja Andre Peloffyn jälkeen ja kolmas Ranskassa syntynyt ja varttunut NHL-pelaaja (Bozonin ja Huetin jälkeen). Da Costa debytoi NHL:ssä samassa kuussa Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän pelasi loppukaudella neljä NHL-ottelua.
Maajoukkueura.
Da Costa on edustanut Ranskaa MM-kisoissa 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2017 ja 2018.
Muuta.
Da Costalla on kaksi veljeä, Teddy ja Gabriel, jotka pelaavat myös jääkiekkoa.
Mahmud Maqomedov

Mahmud Maqomedov (s. 28. elokuuta 1986 Hasavjurt, Dagestan) on azerbaidžanilainen vapaapainija ja Euroopan mestari.
55 kilogramman sarjassa painiva Maqomedov voitti Euroopan mestaruuden Bakusta 2010. Dortmundista 2011 hän voitti EM-pronssia.
Mäkipiippo

Mäkipiippo eli mäkinurmipiippo ("Luzula divulgata") on vaikeasti tunnistettava piippolaji. Laji muistuttaa paljon ketopiippoa ("Luzula campestris"), mutta on rönsytön ja siemenen lisäke on usein pidempi suhteessa siemenen pituuteen. Mäkipiippo on myös luokiteltu nurmipiipon ("Luzula multiflora") alalajiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mäkipiippo on kalkinsuosija. Se kasvaa kuivissa tammimetsissä ja Suomessa ehkä metsäkallioilla.
Mäkipiippo esiintyy Keski- ja Itä-Euroopassa ja osassa Pohjoismaita. Suomessa mäkipiippo on harvinainen ja levinneisyydeltään eteläinen kasvi, jota esiintyy vain Lohjalla ja Raaseporissa. Aiemmin sen esiintymistä Suomessa on pidetty tyystin epävarmana. Uhanalaisuusarvioinnissa mäkipiippo on luokiteltu 2010-luvulla kaksi kertaa puutteellisesti tunnetuksi lajiksi (DD).
Sinilupikka

Sinilupikka eli lupikka ("Sesleria uliginosa") on Euroopassa tavattava heinälaji. Se on monivuotinen sekä mätästävä ja kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Sinilupikan lehdet ovat 1,5–2 millimetriä leveät ja päältä sinertävänvalkoiset. Kukinto on lyhyenleveä, tähkämäinen, kiiltävä röyhy.
Sinilupikka on kalkinsuosija ja kasvaa letoilla, lettoniityillä sekä tuoreilla ja kosteilla kalkkipitoisilla niityillä. Ahvenanmaalla se kasvaa tyyppilajina harvinaisella luontotyypillä siniheinäniityt (lupikkaniityt), jotka ovat hyperemäksisiä, kosteita, kalkkivaikutteisia niittyjä.
Suomessa sinilupikkaa tavataan yleisenä Ahvenanmaalla ja hyvin harvinaisena Varsinais-Suomessa. Sinilupikka on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi vuosina 2010 ja 2019.
Hakarasara

Hakarasara ("Carex spicata") on Euroopassa laajalle levinnyt sarojen suvun kasvilaji.
Ulkonäkö.
Hakarasara muistuttaa suuresti törrösaraa ("Carex muricata"). Se kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Se on yhtäläistähkäinen ja kukinnossa on 3–10 osatähkää tiheässä. Pullakot ovat vaaleat ja suuota on pitkä.
Levinneisyys.
Hakarasara kasvaa kuivilla ja tuoreilla niityillä, pientareilla, kallioilla. Sen levinneisyysaluetta on koko Eurooppa Etelä-Suomen korkeudelle asti. Laji on Suomessa yleinen Ahvenanmaalla ja maan lounaisosassa.
Vankkasara

Vankkasara ("Carex riparia") on isokokoinen sarojen sukuun kuuluva sarakasvi. Se kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi ja sen lehdet ovat leveitä, 7–20 millimetriä leveät. Vankkasara on erilaistähkäinen ja sillä on 2–5 hede- ja emitähkää.
Vankkasara kasvaa muun muassa rehevien lampien rannoilla, puronvarsilla, ojissa ja lehtokorvissa.
Vankkasara Suomessa.
Suomessa vankkasaraa tavataan harvinaisena maan eteläosassa. Uhanalaisluokituksessa vankkasara on silmälläpidettävä. Laji on rauhoitettu Ahvenanmaalla. Loissieni vankkasarannoki ("Farysia thuemenii") on Suomessa aiemmin luokiteltu uhanalaiseksi.
Sonali Bendre

Sonali Bendre (s. 1. tammikuuta 1975 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt enimmäkseen hindinkielisissä elokuvissa, mutta on esiintynyt myös useissa tamilin-, telugun-, marathin- ja kannadankielisissä elokuvissa.
Hän debytoi näyttelijänä vuoden 1994 elokuvassa "Aag", ja hänen ensimmäinen kaupallinen menestyksensä oli toimintaromanssi "Diljale" (1996). Hän saavutti laajempaa menestystä päärooleilla elokuvissa "Major Saab" (1998), "Zakhm" (1998), "Sarfarosh" (1999), "Hum Saath-Saath Hain" (1999), "Hamara Dil Aapke Paas Hai" (2000) ja vierasesiintymisellä elokuvassa "Kal Ho Naa Ho" (2003).
Bendre jätti elokuva-alan vuonna 2004 ja poikansa syntymän jälkeen siirtyi televisioon. Hän toimi tuomarina "Indian Idolin" neljännellä tuotantokaudella ja "India’s Got Talentin" kolmella ensimmäisellä kaudella. Hän teki paluun hindielokuvateollisuuteen elokuvassa "Once Upon ay Time in Mumbai Dobaara!" vuonna 2013.
Yksityiselämä.
Sonali Bendre meni naimisiin elokuvantekijä Goldie Behlin kanssa 12. marraskuuta 2002. Heidän poikansa syntyi elokuussa 2005. Bendre kertoi heinäkuussa 2018 sairastavansa syöpää.
Christel Raunio

Christel Raunio (s. 14. tammikuuta 1969) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue.
Raunio toimi kesäkuusta 2010 kesäkuuhun 2012 yhtenä puolueensa kolmesta varapuheenjohtajasta, mitä ennen hän oli puolueensa Uudenmaan piirijärjestön puheenjohtaja. Hän on vaikuttanut myös Porvoon kunnallispolitiikassa. Hän on ollut kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2009.
Raunio on koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti (). Hän on työskennellyt vuodesta 2003 Finlands svenska Marthaförbundin liittojohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt talouspäällikkönä ja opettajana Porvoon kaupungin palveluksessa 1990–1993, osastopäällikkönä, aikuiskoulutuspäällikkönä ja opettajana Folkhälsanin palveluksessa 1993–2001 ja aikuiskoulutusjohtajana ja vararehtorina Svenska Framtidsskolanin Yrkesinstitutet Prakticumissa 2002–2003.
Raunio on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär.
Saif Ali Khan

Saif Ali Khan (syntymänimeltään Sajid Ali Khan; s. 16. elokuuta 1970 New Delhi) on intialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on näyttelijä Sharmila Tagoren ja kriketinpelaaja Mansoor Ali Khan Pataudin poika. Khan teki elokuvadebyyttinsä draamassa "Parampara" (1993) ja saavutti menestystä rooleilla romanttisessa draamassa "Yeh Dillagi" ja "Main Khiladi Tu Anari" (molemmat 1994). Hänen uransa oli laskusuunnassa suurimman osan 1990-lukua, mutta suurin kaupallinen menestys oli perhedraama "Hum Saath-Saath Hain" (1999). Hän nousi laajempaan kuuluisuuteen draamakomedioilla "Dil Chahta Hai" (2001) ja "Kal Ho Naa Ho" (2003).
Romanttinen komedia "Hum Tum" (2004) oli Khanin ensimmäinen kaupallinen menestys, jossa hän näytteli ainoaa miespääosaa. Hän voitti roolisuorituksestaan parhaan miespääosan National Film Awards -palkinnon. Pääosat draamassa "Parineeta" ja romanttisessa komediassa "Salaam Namaste" (molemmat 2005) tekivät hänestä yhden Bollywoodin johtavista miesnäyttelijöistä. Hän sai ylistystä kriitikoilta rooleistaan manipuloivana liikemiehenä trillerissä "Ek Hasina Thi" (2004), oppipoikana mustassa komediassa "Being Curys" (2006), William Shakespearen antagonistiin pohjautuvana hahmona rikosdraamassa "Omkara" (2006) ja terroristina trillerissä "Kurbaan" (2009). Khanin siihen mennessä suurimmat kaupalliset menestykset olivat toimintatrilleri "Race" (2008) sekä sen jatko-osa "Race 2" (2013), romanttinen draamakomedia "Love Aaj Kal" (2009) ja romanttinen komedia "Cocktail" (2012). Hänen seuraavat elokuvansa olivat enimmäkseen taloudellisia pettymyksiä, mutta hän sai ylistystä rooleistaan Netflix-sarjassa "Sacred Games" ja historiallisessa draamassa "Tanhaji" (2020), joka oli hänen kaikkien aikojen tuottoisin elokuvansa.
Hän on voittanut näyttelijän työstään useita palkintoja, kuten National Film Awards -palkinnon ja kuusi Filmfare Awards -palkintoa. Intian valtio myönsi Khanille Padma Shri -palkinnon vuonna 2010. Hän omistaa Illuminati Films -elokuvatuotantoyhtiön.
Yksityiselämä.
Khanin vanhemmat ovat palkittu näyttelijä Sharmila Tagore ja edesmennyt Mansoor Ali Khan Pataudi, joka oli Intian krikettijoukkueen kapteeni ja Pataudin ruhtinaskunnan viimeinen virallinen nawab. Khan peri isänsä arvonimen, vaikka sillä ei ole ollut laillista merkitystä vuoden 1971 jälkeen. Hänen sukujuurensa yltävät myös Bhopalin kuningashuoneeseen. Khan on äitinsä puolelta sukua Nobel-palkitulle kirjailijalle Rabindranath Tagorelle. Hänellä on kaksi sisarta, Saba Ali Khan ja Soha Ali Khan, joka on myös näyttelijä.
Saif Ali Khan meni naimisiin näyttelijä Amrita Singhin kanssa vuonna 1991. Pari erosi vuonna 2004. He saivat kaksi lasta, Sara Ali Khanin (s. 1995) ja Ibrahim Ali Khanin (s. 2001), jotka asuvat äitinsä luona. Khan on seurustellut näyttelijä Kareena Kapoorin kanssa vuodesta 2007. Heidän suhteensa on saanut paljon mediahuomiota Intiassa. Khan ja Kapoor avioituivat 16. lokakuuta 2012. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi joulukuussa 2016 ja heidän toinen poikansa helmikuussa 2021.
Aiheesta muualla.
Kuolemaantuomittu on karannut

Kuolemaantuomittu on karannut ("Un condamné à mort s’est échappé ou Le vent souffle où il veut") on Robert Bressonin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1956. Se on tositapahtumiin perustuva kuvaus Ranskan vastarintaliikkeeseen kuuluneen miehen vankilapaosta.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Kuolemaantuomittu on karannut" perustuu vuonna 1943 Lyonin Fort Montlucin vankilasta karanneen Ranskan vastarintaliikkeeseen kuuluneen André Devignyn muistelmiin. Tarinan elokuvaksi sovittanut Bresson oli itsekin toisen maailmansodan aikana saksalaisten sotavankina.
Bresson halusi kuvata elokuvan aidoilla tapahtumapaikoilla, joten ulkokuvaukset tehtiin Lyonissa. Devignyn vankiselli rakennettiin studioon. Bresson käytti käsikirjoituksen ja kuvausten aikana Devignyä konsulttina, jotta hän sai elokuvasta mahdollisimman autenttisen. Lisäksi Bresson onnistui saamaan läheisestä museosta köyden ja koukut, joita Devigny käytti pakoonsa.
Bresson suunnitteli alkujaan elokuvalle nimeä "Aide-toi", joka tuli ranskalaisille tutusta sanonnasta "Aide-toi, et le ciel t'aidera" ("Auta itseäsi, niin taivas auttaa sinua"). Tuottajat eivät kuitenkaan pitäneet nimestä, ja heidän ehdotuksestaan elokuva sai nimensä "Kuolemaantuomittu on karannut", joka todennäköisesti oli Bressonillekin mieluinen nimi. Bresson lisäsi kuitenkin vielä nimeen alaotsikon "Le vent souffle où il veut" ("Tuuli puhaltaa missä tahtoo") Johanneksen evankeliumista.
"Kuolemaantuomittu on karannut" oli Bressonin menestynein elokuva. Se oli sekä hänen tuottoisin että parhaan vastaanoton saanut teos. Hän voitti siitä parhaan ohjaajan palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1957. Elokuva oli lisäksi ehdolla parhaan elokuvan BAFTA-palkintoon, ja National Board of Review valitsi sen vuonna 1957 vuoden parhaiden ulkomaalaisten elokuvien joukkoon.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Kuolemaantuomittu on karannut" oli mukana heistä yhdentoista listalla.
Speedy’s Coming

Speedy's Coming on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin kappale vuodelta 1974. Se julkaistiin yhtyeen toisella albumilla "Fly to the Rainbow" lokakuussa 1974.
Tyyli ja sanoitukset.
”Speedy's Coming” edustaa nopetempoista hard rockia. Sen onkin sanottu näyttäneen yhtyeen tulevaa musiikillista suuntaa, verrattuna yhtyeen debyyttialbumin "Lonesome Crow" kappaleisiin. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, ja sen sanoituksista löytyy viittauksia Alice Cooperiin, David Bowieen sekä Ringo Starriin, joiden musiikista kappaleen rokkari pitää.
Kappaleen ovat kirjoittaneet yhdessä laulaja Klaus Meine sekä kitaristi Rudolf Schenker. Kappaleen musiikki on Schenkerin käsialaa, kun taas kappaleen sanat ovat Meinen käsialaa. Kappaleessa käytetään kitaravirityksiä Eb, Ab, Db, Gb sekä Bb. Lisäksi siinä käytetään wah-pedaalia.
Vastaanotto.
”Speedy's Coming” -kappaleen singlejulkaisu ei ollut menestys; se ei yltänyt ollenkaan Yhdysvaltojen, Britannian, yhtyeen kotimaan Saksan tai Norjan singlelistoille.
Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjät listasivat kappaleen singleversion ilmestymisvuotensa parhaiden listalla sijalle 393.
Julkaisut.
”Speedy's Coming” julkaistiin ensi kertaa 7. lokakuuta 1974 "Fly to the Rainbow" -albumilla. Seuraavan kerran kappale julkaistiin huhtikuussa 1975, kun kappaleen singleversio julkaistiin. Singlejulkaisusta otettiin ainoastaan yksi painos. 
Kappale on julkaistu kaikkiaan yhtyeen kahdellatoista eri kokoelma- ja livealbumilla, sisältyen mm. "Tokyo Tapes" -livealbumille.
Singlen sisältö.
A-puoli
B-puoli
Lähteet.
Kari Vainio

Kari Vainio (s. 6. kesäkuuta 1958 Turku) on suomalainen toimittaja, joka toimi "Turun Sanomien" vastaavana päätoimittajana vuosina 2009–2021. Hän työskenteli "Turun Sanomissa" vuodesta 1990 alkaen muun muassa toimituspäällikkönä, aluepäällikkönä ja urheilutoimituksen päällikkönä ennen nimitystään päätoimittajaksi.
Vainio on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on toiminut myös "Reserviläinen"-lehden luottamustoimisena päätoimittajana vuosina 2003–2009.
Sébastien Rosseler

Sébastien Rosseler (s. 15. heinäkuuta 1981 Verviers) on belgialainen maantiepyöräilijä, joka menestyi aktiiviurallaan parhaiten etappikilpailuissa ja aika-ajoissa. Hän aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Domo - Farm Frites -joukkueessa syksyllä 2002. Seuraavalla kaudella hän edusti Quick Step - Davitamon - Latexco -tallia ja 2004 Relax-Bodysol-joukkuetta. Vuosina 2005–2009 hän kilpaili jälleen Quick Stepissä. Kausilla 2010–2011 hän edusti Team RadioShackiä, vuosina 2012–2013 Garmin-joukkuetta ja vuosina 2014–2015 Veranclassic-tallia.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Olympia's Tour, prologin sekä 6. ja 7. (aika-ajo) etapin voitto
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Eneco Tour, 7. etapin (aika-ajo) voitto
Eneco Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Circuit Franco-Belge, 4. etapin voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Belgian ympäriajo, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Volta ao Algarve, 4. etapin voitto
Brabantse Pijl, voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, kokonaiskilpailun ja 3b-etapin (aika-ajo) voitto
Kanavanippu VHF B

Kanavanippu VHF B oli vuonna 2010 aloittanut DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käytti videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Kanavapaketti käytti VHF-taajuuksia ja edellytti mahdollisesti erillistä antennia tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-B-multipleksi käytti paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käytti useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö oli katettu sijoittamalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski)
Suomessa 2009–2010 yleisesti käytössä olleet digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kyenneet käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten oli hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. 
DNA sulki koko VHF-antenniverkkonsa 31.3.2020 asiakkaiden puutteen vuoksi. Samalla lakkautettiin kanavaniput VHF A, VHF B ja VHF C. DNA:n operoima VHF-verkko oli Suomen antennitelevisioverkkomarkkinoita johtavan Digitan UHF-verkon tärkein kilpailija.
Kanavanippu VHF A

Kanavanippu VHF A oli vuonna 2010 aloittanut uusi DNA:n digitaalisen televisioverkon DVB-T2-tekniikalla toteutettu kanavanippu. Kanavanippu käytti videon pakkaukseen MPEG-4 AVC/H.264-koodekkia. Kanavapaketti käytti VHF-taajuuksia, joiden vuoksi tarvittiin mahdollisesti erillinen antenni tavallisemman UHF-antennin lisäksi. DNA:n VHF-A-multipleksi käytti paikoitellen myös SFN-teknologiaa, joten samaa taajuutta käytti useampi lähekkäinen lähetysasema. Esimerkiksi Tampereen ympäristö oli katettu sijoittamalla lähetysasemat ympäristökuntiin (Kangasala, Vesilahti, Valkeakoski).
Suomessa 2009–2010 yleisesti käytössä olleet digitaalitelevisiot ja digitaalimuuntimet (digiboksit) eivät kyenneet käsittelemään DVB-T2-tekniikalla toteutettuja televisiolähetyksiä. Tämän vuoksi näitä lähetyksiä varten oli hankittava siihen erikseen valmistetut laitteet. 
DNA sulki koko VHF-antenniverkkonsa 31.3.2020 asiakkaiden puutteen vuoksi. Samalla lakkautettiin kanavaniput VHF A, VHF B ja VHF C. DNA:n operoima VHF-verkko oli Suomen antennitelevisioverkkomarkkinoita johtavan Digitan UHF-verkon tärkein kilpailija.
Iwona Matkowska

Iwona Nina Matkowska (o.s. Sadowska, s. 28. toukokuuta 1982 Żary) on puolalainen naispainija ja Euroopan mestari.
48 ja 51 kilogramman sarjoissa paininut Matkowska on voittanut urallaan MM-hopeamitalin Taškentista 2014, MM-pronssimitalin Guangzhousta 2006, Euroopan mestaruuden Belgradista 2012, neljä muuta EM-mitalia sekä pronssia Euroopan kisoista 2015. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli seitsemäs.
Vivek Oberoi

Vivek Oberoi (s. 3. syyskuuta 1976 Hyderabad) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän on näyttelijä Suresh Oberoin poika.
Oberoin ensimmäinen elokuva oli "Company" vuonna 2002, mistä hän voitti Filmfare Awards -palkinnon sekä parhaana miesdebytoijana että parhaasta miessivuosasta.
Hän on toiminut Maailman terveysjärjestön tupakan vastaisuuden edustajana, ja on mukana monessa hyväntekeväisyystoiminnassa Chennaissa ja Mumbaissa.
Yksityiselämä.
Vivek Oberoi meni naimisiin Priyanka Alvan kanssa 29. lokakuuta 2010. Parin ensimmäinen lapsi syntyi helmikuussa 2013.
Kirron Kher

Kirron Kher (oik. Kiran Thakar Singh; s. 14. kesäkuuta 1952 Bangalore, Mysore, Intia) on intialainen näyttelijä, keskusteluohjelman juontaja ja poliitikko. Hän on näytellyt monissa suosituissa Bollywood-elokuvissa, kuten "Devdas" (2002), "Veer-Zaara" (2004), "Kabhi Alvida Naa Kehna" (2006) ja "Om Shanti Om" (2007). Kher toimi tuomarina "India’s Got Talent" -televisio-ohjelman viidellä ensimmäisellä tuotantokaudella.
Kher kuuluu Intian kansanpuolueeseen ja hänet valittiin Lok Sabhan jäseneksi vuonna 2014.
Yksityiselämä.
Kiran Thakar Singh syntyi sikhiläiseen punjabijatperheeseen Bangaloressa.
Kher meni naimisiin näyttelijä Anupam Kherin kanssa 26. elokuuta 1985. Hänellä on poika edellisestä avioliitostaan Gautam Berryn kanssa, näyttelijä Sikandar Kher.
Vuonna 2003 Kher vaihtoi nimensä Kiranista Kirroniksi, koska hän uskoo numerologiaan.
Bergamon Alpit

Bergamon Alpit on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue, joka sijaitsee Lombardiassa, Pohjois-Italiassa.
Bergamon Alppien korkein huippu on Pizzo di Coca (3 052 m).
Niedere Tauern

Niedere Tauern on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue, joka sijaitsee Itävallan keskiosissa.
Vuoristoalueen korkein huippu on Hochgolling (2 863 m).
Ötztalin Alpit

Ötztalin Alpit (, ) on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallassa ja Italiassa.
Ötztalin Alppien korkein huippu on Wildspitze (3 774 m).
Silvretta

Silvretta on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue Itävallassa ja Sveitsissä.
Vuoristoalueen korkein huippu on Piz Linard (3 410 m; koordinaatit ).
Pedro Nunes (moottoriurheilija)

Pedro Henrique Nunes (s. 22. elokuuta 1988 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija.
Ura.
Hän on kilpaillut Brasilian Formula Renault ja Formula 3 Sudamericana sarjoissa vuosina 2006-08. Hän sijoittui toiseksi F3 Sud sarjassa vuonna 2008. Vuonna 2009 Nunes kilpaili Formula 3 Euroseries sarjassa Manor-tallissa. Hän ajoi myös yksittäisiä kilpailuja Britannian F3 ja Masters of F3 sarjoissa. Vuonna 2010 Nunes kilpaili GP3-sarjassa ART-tallissa. Hän saavutti kauden aikana neljä pistettä. Nunes jatkoi sarjassa kaudella 2011. Hän ei saavuttanut pisteitä. Hänen tilallaan ajoi Belgian kilpailusta lähtien Richie Stanaway.
Prikaati K

Prikaati K (Prikaati Kuussaari (Pr.K)) oli Päämajan 23. kesäkuuta 1941 perustettavaksi käskemä suomalainen sotatoimiyhtymä, johon oli käsketty koottavaksi Suomessa asuvat itäkarjalais- ja inkeriläissyntyiset asevelvolliset, jotka olivat siirtyneet Suomeen sisällissodan ja heimosotien aikana. Prikaatiin kuului lisäksi runsaasti suomalaisia vapaaehtoisia. Osa sotilaista oli heimosotien veteraaneja.
Prikaati tunnettiin alkuvaiheessa nimellä Osasto Kuussaari (Os.K), jonka perustamisessa keskeisiä henkilöitä olivat komentaja Eero Kuussaari sekä Ragnar Nordström ja heimoaktivisti Reino Castrén.
Lokakuun 19. päivänä 1941 Tsinjärvelle ryhmittynyt prikaati eteni Soutjärvelle ja valtasi Semsvaaran kylän.
Perustaminen.
Prikaati perustettiin 27. kesäkuuta – 29. heinäkuuta 1941 Kajaanissa. Perustamisen päättyessä 25. heinäkuuta prikaatin vahvuus oli 184 vienankarjalaista, 85 aunuslaista, 102 inkeriläistä, 102 heimosoturia, 188 karjalaista ja 621 vapaaehtoista eli yhteensä oli 1 324 miestä. Prikaatin sotilaita oli ottanut osaa talvisotaan Sissipataljoona 5:n riveissä.
Varustaminen vaati runsaasti aikaa, koska perustaminen tapahtui liikekannallepanossa perustettujen joukkojen perustamisen jälkeen ja osin jouduttiin turvautumaan tilapäisratkaisuihin.
Sotatie.
Perustamisen jälkeen prikaati alistettiin 14. divisioonalle, ja osallistui Itä-Karjalan valtaukseen. Se keskitettiin junakuljetuksella Kajaanista Lieksan Pankakoskelle ja edelleen jalkamarssina Pankakoski–Inari–Lentiira–Lupasalmi. 
Perustamisen aikainen nimi osasto Kuussaari (Os.K) muutettiin 7. elokuuta 1941 prikaati Kuussaareksi (Pr.K). Sille alistettiin seuraavat joukot:
Prikaatia vastassa oli majuri Valter Vallin komentama puna-armeijan jalkaväkirykmentti 126. Vastakkain olivat osin Suomesta sisällissodan yhteydessä Neuvostoliittoon siirtyneet suomalaiset ja Neuvostoliitosta Suomeen siirtyneet vienalaiset ja inkeriläiset. Prikaatin suurimmaksi saavutukseksi voidaan katsoa Porajärven valtaus. Sen muut taistelupaikat olivat:
Prikaatin lakkauttaminen.
Prikaati lakkautettiin 22. lokakuuta 1941, jolloin sen pataljoonat jatkoivat palvelustaan erillisinä pataljoonina:
Prikaati oli kärsinyt olemassaolonsa aikana tappioina 81 kaatunutta ja yhden kadonneen. Lisäksi haavoittuneita oli 307.
Muistoristi.
Prikaatilla on oma muistoristi, jonka olivat oikeutettuja saamaan prikaatiin sen toiminta-aikana 25. kesäkuuta 1941 – 15. syyskuuta 1944 Porajärven suunnalla kuuluneet.
Vaivaisukon morsian

Vaivaisukon morsian on suomalainen elokuva vuodelta 1944. Jarl Hemmerin näytelmään perustuvan elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Toivo Särkkä.
Elokuva sijoittuu pohjalaisen herätysliikkeen syntyaikoihin 1800-luvun puoliväliin. Päähenkilö Annan ryypiskelevä sulhanen kuolee yllättäen, jolloin Anna kokee uskonnollisen herätyksen ja hänestä tulee liikkeen johtosielu.
Elokuvan työnimi oli "Jumalan tuli".”
Ansa Ikonen sai elokuvan ansiosta parhaan naispääosan Jussi-palkinnon vuonna 1944.
Elokuvan sisäkohtaukset kuvattiin SF:n studioilla. Ulkokohtaukset kuvattiin Keuruulla, etenkin Keuruun vanhan kirkon pihapiirissä. Osa paikallisista ystävystyi kuvausryhmän kanssa, sillä kuvaukset kestivät kuusi viikkoa. Jotkut paheksuivat filmaamista kirkon ympäristössä ja kun kirkkopihan sisäänkäynnin portaat hajosivat kovan käytön seurauksena, oli tämä paikallisten mukaan rangaistus synnistä.
Arviot.
Aikalaisarviossaan Olavi Vesterdahl ("Aamulehti") piti elokuvaa Särkän siihen asti parhaana ohjauksena. Yleisestikin kriitikoiden suhtautuminen oli varsin myönteinen, joskin jossain määrin varauksellinen, sillä esimerkiksi juuri Vesterdahl totesi: ”Tosin monissa yksityiskohdissa olisi huomauttamisen aihetta.”
Erään 2010-luvun kriitikon luonnehdinnan mukaan elokuva on ”tulenpalava uskonnollinen moraliteetti”. TV-maailman kriitikon mukaan elokuvan parhainta antia ovat näyttelijöiden roolisuoritukset, joskin niissä on myös tahatonta komiikkaa.
Kenraalin morsian

Kenraalin morsian on Ville Salmisen ohjaama suomalainen mustavalkoinen sotilasfarssi vuodelta 1951. Se pohjautuu Topiaksen näytelmään "Kenraalin morsian" vuodelta 1949.
Kevyessä farssissa kapteeni Saarron anoppi, rempseä matkakirjailija Sofi ”Tussari” Tissari (Elsa Turakainen) surrauttaa harjoitusleirille moottoripyörällä ja antaa sotapojille esimerkkiä, miten eletään. Sotilaallisen äksiisin sijasta elokuva kertoo kesäisistä lemmenleikeistä.
Arviot.
Aikalaisarviossa Eugen Terttula ("Suomen Sosialidemokraatti") huomautti, ettei elokuvalle ole eduksi jos sen parasta antia on musiikki. Hänen mukaansa Harry Bergström onnistuu pelastamaan aika monta kohtausta. Elsa Turakainen sai kiitosta usealta kriitikolta, mutta soraääniäkin kuului, kuten Rakel Jylhän ("Keskisuomalainen") kommentti: Turakainen ”ei tällä kertaa saavuta samanlaista täysosumaa kuin Kauniin Veeran tummista silmistä laulavana ruhtinattarena.”
Myöhemmässä kritiikissä Arto Pajukallio ("Helsingin Sanomat") luonnehtii elokuvaa musiikkinumeroilla jatketuksi kankeaksi sotilasfarssiksi. Toisen kriitikon ("Tv-maailma" 5/2012) mukaan rutiinityönä ohjatun elokuvan parasta antia on Elsa Turakaisen iloinen säteily.