Allà a dins
Autor: Raul Suhett de Morais | Publicado: 2013-07-18T00:30:00+02:00

Fa temps que volia escriure aquest post i no em sortia. Buenu, la veritat és que encara no m'ha sortit, però he d'escrire'l perquè tinc les paraules aquì a dins, com una toranja a la gola. Així que aquest no és un post bonic ni ben pensat, sinó que unes emocions que se me surten des de dins i m'obliguen a expressar-les d'alguna forma. Fa ara 5 mesos que no em poso a cap soca, nucli, pinya ni res i tinc tantes ganes que no us podeu creure. Ara fa dos dissabtes, els Borinots vam fer història un cop més. Jo vaig acompanyar tot des de lluny, des d'un oceà de distància, amb la meva mare al costat, per streaming. Semblava que l'havien montat per mi sol, l'streaming. M'ho vaig passar bomba, veient com en Pere, en Torrent, l'Esther, la Montse, hi apareixien i alguns, fins i tot, criaven el meu nom! :) "Raulinho, el brasiler." Quina emoció veure com alçàvem el 5, el 3, el 2 i l'espectacular pilar de 7 amb folre, el primer de la nostra història i el primer de l'any entre totes les colles! Què grans, què enormes, què elefantement gegants som els Castellers de Sants.


Pues... Em vaig posar molt content amb el dia més que especial del XXè aniversari de la colla, però allò que m'està fent escriure aquest post és un vídeo que va ser publicat fa ara només 3 dies i ja el vaig veure desenes de vegades. És un muntatge que combina l'àudio fet per una de les crosses del pilar de 7 amb folre i imatges fetes per castellers que eren fora de la pinya. Es pot escoltar el que diuen allà dins del nucli del pilar, de com mai no sabem ben bé què cony està passant fora, de com de vegades necessitem pit i d'altres no en necessiten pas, de com som els últims a veure la llum - això quan no tenim els ulls plens de làgrimes i només podem cridar "booorinooots, booorinooots"!

Allà a dins és un altre món. Jo mai he pujat a un castell* i no puc parlar gaire de com és ser allà a dalt, mirant el matelàs de gent que mira cap a dalt, la sensació de tocar el cel. :) Deu ser increïble i indescritible. Tal com ho és allà al mig de la foscor. Allà a dins no escoltem gaire el que passa fora. Jo solc estar calladet i concentrat, perquè això de aguantar un munt de gent a sobre no és gaire fàcil. Sempre em recordo de la Cristina dient "ara només hem d'aguantar-ho". És un ensenyament que portaré sempre amb mi. No pots fer res més que aguantar-ho - pots demanar més o menys pit, que carregui a l'esquerra o a la dreta, però això son només paliatius. A aguantar-ho que aviat o tard s'acaba. Allà a dins, sentim les respiracions uns dels altres, toquem les galtes, sentim olors d'un munt de peus, estem tots molt a prop. Allà a dins, acompanyem la construcció per les paraules dels agulles, quan poden dir qualsevol cosa. Allà a dins, hem de tenir molta paciència perquè la gent de dalt celebra mentre nosaltres encara els tenim a sobre. &nbsp;Allà a dins, molts cops, no sabem si s'ha carregat.&nbsp;Allà a dins, ens falta llum i aire. Allà a dins, som molt feliços. Allà a dins sempre sóc ple.



http://www.youtube.com/watch?v=n45D0x2XHg8



contagem.tard-de-la-nit.fa-fresqueta.amb-un-mono-de-castells-que-et-cagues!



* Buenu, he fet de segon a un pilar en el meu últim assaig abans d'anar-me'n a Anglaterra. :) Hi ha, fins i tot, un vídeo que ho prova. Però allò va ser una excepeció - el meu lloc és al terra.&nbsp;