פילוסופיה של ההלכה/ Filosofia da Halacha
Autor: PEREK DALED _ RABINO SHLOMO | Publicado: 2012-03-14T13:19:00-07:00




פילוסופיה של ההלכה
כידוע, ההלכה רואה חשיבות רבה מותאם אישית. רבים ביחס הרשויות בכלל הלכתיים אישית כגורם מכריע בבואם להחליט ההלכה. בהרצאה זו, אנו חוקרים את מקור הסמכות החוקית של מנהג. למה אנחנו חייבים ללכת בעקבות מותאם אישית? מנהגים יהודים היו בהחלט לא ניתנה בהר סיני, ואת המצוות של התורה, או הנפקת מפיו של אלוהים. מדוע, אם כן, הם ניחנו בכוח מחייב?א תוקפו של סחיפה הלכה כרגיללפי גישה אחת - רעיונית ואולי הפשוטה - את תוקפו של המנהג נובע ההלכה עצמה. לגבי
 המנהגים הקשורים חושן משפט, כלומר, משפט אזרחי, השאלה היא פשוטה: את תוקפו
 ההלכתי של מנהג בכלל נובעת מן העובדה כי, ככל הנראה, שני הצדדים לעסקה 
הסכימו להיות מחויב על ידי מנהג זה. ההלכה
 קובעת כי בעניינים אזרחיים, "אדם אחד יכול לעשות קביעות על מה שכתוב 
בתורה", או על הסכם חוזה יכול מחוץ הפרמטרים של מה היא הוקמה על ידי התורה.
 במילים אחרות, שני הצדדים יכולים לקבוע לעצמם את המודל העסקי הם רוצים לעקוב. לדוגמה, אדם יכול לקבל את הפיקדון בתנאים שונים מאלו המוזכרים בהלכה. אם
 שני אנשים מסכימים, אם כן, שאף אחד לא יקנה מכונית אחרת, ועל פי המנהגים 
המקומיים, הקונה נושא את העלות של בעל הרכב נבדק, הוא גם משתמעת בהסכם. אז אנחנו מבינים למה הוא חובה אישית בעניינים אזרחיים.הבעיה מתעוררת לגבי המכס הנוגעים בתחומים אחרים של ההלכה. גם באזורים אלו, לעומת זאת, הגישה הפשוטה היא כי משך מבוסס על ההלכה בסיסי כרגיל ברורה.ר ' יצחק אלפסי (הרי"ף) טוען כי כוח של מנהג נובעת מהעובדה המשקף העתיקה מותאם אישית takkana (דין)."זה
 המקור של המנהגים שאנחנו הבאים: התייעצות עם הקהילה זקני הקהילה, ו לחוקק 
takkana כפי שהם להחליט על ולראות אותו זה מנהג הרוב גם לאחר שנים רבות, 
כאשר כבר לא זוכר.. המקור, שכן הוא היה נשמר, הוא על החזקה שלו. "(שו"ת הרי"ף, לא 11.)לדברי
 הרי"ף, תוקפו של המנהג נובע מכך שאנו מניחים הרגיל משקף takkana שהותקנו 
על ידי הקהילה על פי הקריטריונים המחמירים הלכתיים עבור takkanot לאימוץ. אישית היא מעשה, אשר קרן נשכח, ואנחנו ממשיכים לראות את זה רק בגלל נניח, כאשר הוקמה לראשונה, היה takkana הלכתית חוקית.ר ' אשר בן יחיאל (הרא"ש) כותב באותו כיוון:"כאשר
 מצבי ההלכה ידו, ולאחר מכן פעל אישית אמצעי זה. אם יש היסוס על החוק, מה 
שהופך אותו ברור לך לפי ההלכה אשר הוחלט, ואתה רואה אנשים מתנהגים [בדרך 
כלשהי] -. (.. שו"ת ראש, לא 55, סעיף 10) אישית, כי יש להניח כי הרשויות הוקמה מחשבה אישית כי זה היה החוק "כמו לפני הרי"ף, ראש גם טוען כי תוקפו של המנהג נובע מכך שאנו מניחים שהוא משקף הלכה קדומה. Rif מניח משקף takkana מנהג עתיק בעוד ראש מניחה כי הוא משקף קביעה קודמת של החוק שהיה חילוקי דעות. ראש מגבילה את האזור שבו המנהג יש כוח. זאת על פי הרי"ף, לעומת זאת, נראה כי טיפול שטח מצומצם מאוד, כרגיל נדרש באזור שבו takkana יהיה רלוונטי. שניהם
 מסכימים שאין מקום לדבר על מוסר באזור שברור שאינם ההלכתי, למשל, את הצבע 
של התיבה, המכסה שימוש גבוהה בחגים, או לאכול תפוח בדבש על ראש השנה, שנה. יש לציין כי גישה זו נפוצה למדי בקרב מהאחרונים.החתם סופר מעלה אפשרות נוספת לגבי תוקפו של המקור הרגיל. הוא מותאם אישית גם יחד יסודות הלכתיים ברורים."חז"ל
 חשיבות רבה המנהג הזה [= יום טוב שני של יום טוב שנצפתה הגולה], זה ממש 
נהדר. כמה גדול הוא כוחו של הרגל, אנחנו אומרים קידוש," זו עצרת החג, וכך 
גם תפילה אמידה ... זה יהיה עניין של אור רבותינו, בעלי התוספות עבור misquoting, "זה פסטיבל", אלא אם כן מנהג זה היה חזק ורציני?אני קרוב לומר שזהו איסור תורה, שנוצר על ידי הצבעה נלקח על ידי הקהילה, להפיץ בכל רחבי הארץ. כל הקלות לגבי קיום ועל העונש [על הפרת שלו] ... הן בשל העובדה כי מלכתחילה, קיבלו [כרגיל] כמו איסור מדרבנן. אבל הם קיבלו, ואת הדרך שבה הם מקבלים את זה, כולל את האיסור של התורה: "הוא לא שבר את דברו" (במדבר 30:3). קבלה [אישית] נחשב ההצבעה ...דיברתי על זה בהרחבה כי, כתוצאה בעוונותינו הרבים, את העבריינים במדינה שלנו גדלו מספר. הם מציגים תצוגת שווא, ללעג את היום השני של יום טוב, זה רק הרגל. הם לא רוצים ללכת בדרכם של חכמי ישראל לדבר נגד החיים שלהם כי הם לא יודעים ולא מבינים, אבל ללכת בחושך). "(שו"ת חתם סופר אני, ג. מס '145החתם סופר טוען כי המנהג יש כוח ההצבעה הנדרש על פי דין תורה: חברי הקהילה לקיים המנהג, נחשב כאילו קיבל את זה על חודו של קול. הוא אף פעם הוא מוצא את מקור התוקף של המנהג בהלכה, אם כי כמובן באופן שונה מאוד הרי"ף וראש. יש לציין כי הטענה של חתם סופר כי הפגיעה אישית כולל הפרה של ההבטחה המקראית היא קצת מוגזמת. הוא עצמו מעיד כי החלטתו ניתנה במסגרת המאבק הציבורי שלהם עם תומכי הרפורמה הדתית, הוא טיפול עם עיצובים בוז.ראינו כי החת"ם סופר אולי הושפע משיקולים של חיבור חברתי. יש, עם זאת, רשות אחרת, אשר היה מפורש למדי בנוגע לשיקולים כאלה בהווה:"אישית
 לא הוקמה, יש לשנות ... זה תורה של אדם מושלם, להתרפק על מעשי אבותיהם, 
בלי לסטות ימינה או שמאלה. עבור כל אדם היה לסמוך על שיקול הדעת שלהם פסק
 הדין, להנהיג שיטות עבודה כרצונו, מבלי להתחשב אלה שבאו לפניו -.. היה 
לבטל היום, מחר, יום שני, באותה דרך למחרת, כל אחד המנהגים כמה ייעלם, ואת 
התורה החדשה שתוקם בכל דור ודור מותאם אישית זו
 התפשטות לנושאים שאנשים שטופלו האוסר זאת, על פי הרשויות התורה של היום. 
עבירה מוביל אחר. "(ר 'חיים Palagi,' חיים מסע, המנהגים, לא. 213)ר ' Palagi 'חיים (טורקיה, המאה ה 19), הבינו את הדינמיקה החברתית אשר יוצר מותאם אישית. מי מטפל עם המכס הבוז לתעב מצוות טוב מדי. הוא גם טוען כי תוקפו של ההלכה נובע המנהג, אבל במובן שונה: כבוד פעולות אישיות כערובה לקיום החברתי של ההלכה.טענה זו אין להקל בו ראש. בחברה
 המכבדת המכס עמוקים שלהם, גם אם הם עצמם נראים לי כל הנימוקים, ומחדיר 
חבריה כבוד למסורת, כמו גם את התחושה שהם עדיין יש הרבה מה ללמוד. לעתים קרובות אנשים נוטים לדחות, ללא הצדקה נראית לעין, דבר זה נוצר בעבר. ניתנה הבחירה בין התעלמות חסרת שחר ובלתי מוצדקת עבור על העבר, הייתי הולך על לא מוצדק על.על פי שלוש נקודות מבט שהוזכרו, את תוקפו של המנהג נובע ההלכה. ברור, אם כן, על פי חסידי תיאוריות אלה, אין מקום להביא בחשבון את המכס, כי הם בניגוד להלכה:"כמו
 כן, כתב כי אין לסטות מן המנהג המקובל בגלל מה שאנשים יכולים לומר. מנהג 
Word (mnhg," מותאם אישית "), לעומת זאת, זהה Gehinom (ghnm) מהסוף להתחלה.
 כי אם לא בסדר פעלו
 באופן, חכם לא לעשות את זה. גם הרכבה אישית לא לעקוף את החוק, אלא אם כן 
החוק מוטלת בספק. "(שו"ת בעלי התוספות הא, לא. 14, בשם רבנו תם)ב ' אישית כדרך חיים יהודיבניגוד
 את הדעות הנ"ל, הרואים את ההלכה כמקור תוקף הוא כרגיל, גישות אחרות 
מדגישות את הערך העצמאי של המנהג כביטוי דרך החיים היהודי. זה מה רב האי גאון, למשל, כתב קלאסי החלטה.רב האי נשאל על המנהג השייכים תקיעת השופר ביום ראש השנה שנה. על
 רב האי, ובמשך זמן רב אחר היה נהוג לתקוע TShRT אחד (tekiya, teru'a, 
ששברים, tekiya) Malkhuyot במהלך הברכה, TShT אחד (tekiya, ששברים, tekiya)
 זכרונות במהלך הברכה, ו 1 (TRT tekiya teru'a, tekiya) ברכה במהלך Shofarot, או במילים אחרות, הסכום הכולל של עשרה התפרצויות במהלך אמיד שופר. מנהג
 זה נראה סותר את ההיגיון ההלכתי של, ו TRT TShT שילובים TShRT מייצגים 
שלוש חלופות teru'a הפיצוץ, מתוכם רק אחד יכול להיות נכון. לכן נראה כי, שצריך למלא את החובה של 1, כל חלופה יהיה לפוצץ שלוש פעמים הקושי [2]. רב האי מטפל:"הדרך
 בה אנו לממש את חובתנו ולבצע את רצונו של הבורא הוא נכון וברור לנו מורשת 
של שלוש פעמים, להעתיק בנאמנות עברו מאב לבן, דור אחרי דור בישראל ... החוק
 יש פזורים בכל רחבי הארץ. ואיך אנחנו מתנהגים כך צודק תורת משה מסיני שיש לנו חובתנו, כך שכל תשלום כבר הוסר.אפשר לטעון: אם TShT נכונה, אז בוודאי TRT הוא אפס, TRT נכונה, אז TShRT הוא ריק! התגובה שלנו זה מתחיל: איך אנחנו יודעים שיש מצווה לתקוע בשופר ביום זה? וכמו התורה שבכתב עצמה, כפי שאני יודע היא תורת משה שהוכתבה לו על ידי הקב"ה? זה בהחלט דבר עם ישראל, אשר עדים לו. הם גם מעידים כי אנו מגשימים את חובתנו בדרך זו וכי, אם כן, הם קיבלו על ידי המסורת של נביאי החוק למשה מסיני.מה הקהילה אומרת הוא מהווה מבחן עבור כל כולו המשנה והגמרא. יותר ראיות אחר, לצאת ולראות מה אחרים עושים. זוהי המהות והבסיס. רק אז נשקול את כל מה שנאמר, משנה גמרא או בנושא. אם מה שנובע מהן ניתן להשלים עם הפרקטיקה מבוססת, בסדר. ואם יש בהם משהו שאינו תואם את מה הוא] הלב שלנו [כלומר, מה שאנחנו בפועל ולא ניתן לפנות עם הוכחות, זה לא יחליף את העיקר. "(רב האי גאון, תמים De'im, 119)רב האי, ולאחר מכן ממשיך להסביר מדוע כדרכו של תקיעת שופר אינה סותרת את ההיגיון ההלכתי. המהות
 של מה שיש לו לומר (שחלקם להבין בהקשר של אנטי הקראים פולמוס רב האי), 
לעומת זאת, נשאר: ההתנגדויות שהועלו נגד המכס הקטעים התלמוד אינם חוקיים, 
כרגיל הוא יסוד ובסיס יהודית הלכה למעשה. לדברי רב האי, ההלכה לא תוקף אישית, אבל עדותו של ישראל היא מה מאמת את ההלכה. מהותו, על פי רב האי, הוא לא המסורת הכתובה של ההלכה, אלא המסורת החיה של דרך החיים היהודית.כאשר רב האי טוען כי למעשה מייצג מסורת שהיא גם "החוק למשה בסיני", הוא לא אומר משחזר בן מותאם אישית ההלכה. במקום זאת, הוא אומר, כמו גם חוקים תיאורטיים הועברו מסיני, אז היו למעשה מנהגים לימד שם. המסורת ההלכתית מלווה במסורת של מנהג, השניה טובה יותר מהראשונה. פרופ 'ישראל תא שמע תיאר גישה זו באופן הבא:"על פי השקפה המתואר לעיל," בפועל "מעל" החוק לא רק חשיבות, אלא גם פיסי -. זה לא כמו השאלה, מה בא עוף 1 הביצה או לדעת בוודאות. כי
 קיימות שיטות 1, ורק לאחר מכן היו הלכות ניסח. הקשר בין ההלכה, כלומר, 
התלמוד ההתנהגות בפועל ולכן יכול להיות לעומת היחס בין כללי דקדוק השפה 
בחיים. שלנו אבות
 החלה השיחה בפועל, לא עם למידה של כללי דקדוק, שהם לא יותר מאשר תיאור 
בדיעבד של "הלכה למעשה לשונית רגילה". ההלכה הוא לא יותר מאשר ניסיון 
להכליל בצורה מופשטת שפע של שיטות שונות. " (י 'תא שמע, מנהג אשכנז Ha-קדמון, עמ'. 69)היישום המעשי של תפיסה זו ניתן למצוא בתלמוד ירושלמי:"אם
 אליהו הנביא לבוא ולהגיד chalitza ניתן לבצע עם נעל, שמעתי את זה. [אבל אם
 הוא בא ואומר] chalitza כי לא ניתן לבצע עם הסנדל, לא לשמוע את זה. לקבלת 
בפועל הוא כללי לנהל chalitza עם הסנדל, ומחליף מותאם אישית ההלכה. "(ירושלמי, יבמות 00:01)חוקרים
 מודרניים אומרים, [3], עם זאת, כי במקרה זה אין עימות ישיר בין מנהג 
והלכה, ההלכה על קלאסיקות כמו שהוא הגיע אלינו וקושרת היטב עם מנהג נפוץ. ניסוח ירושלמי מרמז, עם זאת, כי יש בנסיבות בהן המנהג הוא, למעשה, עדיפות ביחס ההלכה. עמדה זו אינה יכולה להיות מוסברת על פי הטכניקות שהוצגו קודם לכן בהרצאה זו. למעשה, זוהי דרך חיים בקהילה היהודית בארץ ישראל ירושלמי להבין את עמדתו של:"הוא
 [הרב יהודאי גאון =] נשלח גם מכתב לארץ ישראל, ו ... מצוות אשר הם מתנהגים
 באופן מנוגד להלכה, ועל פי המנהגים שאומצו בתקופות של רדיפות. אבל הם דחו את מה שהוא אמר, ושלח לו בתגובה: מותאם אישית מחליף הלכה ". (גנזי שכטר, ב, עמ '. 559)לפי תפיסה המעניקה עדיפות אישית של ההלכה, ברור כי המנהג אינו מוגבל לתחום ההלכה. על פי גישה זו, אנחנו לא מופתע לקרוא את הדברים הבאים:"ההלכה לא להיות קבוע עד שהפך מקובל." (אמנת סופרים 14:16)לאחר נקודת מבט זו, אין תוקף ההלכה מתן המנהג, אך מותאם אישית נותן תוקף ההלכה.מבחינה אידיאולוגית, איך אתה יכול להצדיק את העדיפות שניתנה מותאם אישית של ההלכה? הצדקה
 יכולה להיות מבוססת על העובדה כי בפועל אין מסורת מדור לדור, בנוגע למעשה 
בפועל, לעומת ההלכה התיאורטית (כטענת רב האי גאון). לחילופין, ניתן לטעון 
כי הסמכות להחליט בשאלות הלכתיות ניתנה לעם היהודי, אולי בגלל אינטואיציה בריאה, פיתחו חוש רוחני, או אפילו רוח הקודש. זה מה שמשתמע בדבריו של הלל:"הם אמרו:" הו אדוני, מה החוק שכח להביא את הסכין לשחוט את ערב שבת? "הוא אמר להם:" קיבלתי את ההלכה, אבל שכחתי בואו של נביאי ישראל גם אם הם אינם נביאים, הם עדיין ילדים... " למחרת, אשר היה קורבן הפסח כבש, נתפס [את הסכין] בצמר שלהם, אשר הקורבן היה עז נתפס בין הקרניים. [הלל] ראה את המעשה, והזכיר הלכה, ואמר: "אז יש לי מסורת של שמעיה ואבטליון". "(פסחים 66)לאחר הלל, מחברם של יד אליהו כתב את הדברים הבאים:"זה
 ברור לנו, כי העובדה שישראל חולקים את המנהג נובע רוח הקודש. הקדוש ברוך 
הוא, הופיע ביניהם, הנהיגה בפועל, כאילו דרך הנביא. כי על ידי הרצון שלך והתנהגות כי נוהלה לגן עדן, אלוהים, הוא לברכה, מאירות כל ישראל באמצעות רוח הקודש איך להתנהג. "(יד אליהו, pesakim, לא 25.)מה הצדקה אידיאולוגית עשויה להיות, מדובר כאן בגישה שדוגלת "אורח חיים" עבור "החוק". גישה זו יוצרת בהכרח עבודת ה ', המבוסס על דרך העם היהודי החיים בפועל, ולא ספקולטיבי ההלכה.מכאן נובע כי גישה זו יוצרת דרך לעבוד את ה 'על אינטימיות, ולא להתפשר על אהבה ולא פחד. כאשר אדם מבצע מצווה, הוא מרגיש לציית לחוק כי נכפתה עליו מן השמים. במקום זאת, הוא רואה עצמו ממשיך את מסורת אבותיהם, כמו גם דרך מקובלת החיים של אנשיה ואת הקהילה. עוד
 אנו רואים ההלכה כחוק אלוהי מוחלט, שילוב של גישה זו, מחשש אלוהים פולחן -
 אלא אם כן אנחנו לוקחים בחשבון את המכס, אחרת נסביר את התלות שלנו אישית 
על פי הגישות שהוזכרו לעיל, עם עזרה של שיקולים ההלכה כמובן.שאלת היחס בין ההלכה והמנהגים חשוב מאוד על איך אנחנו רואים את ההלכה. זה משמעותי עבור מעשי גם כן. בהקשר זה יש הבדלים ניכר בין רשויות שונות. בין הדורות, הרשויות העניקו חשיבות למנהג ספרדים מאשר עמיתיהם האשכנזים שלהם. הבחנה זו באה לידי ביטוי יום שלנו. הרב עובדיה יוסף, למשל, נותן ערך ההלכתי מועט, אם בכלל, כרגיל. קשה, לעומת זאת, הגדר את הברזל לבושי החוקים להבחין בין ספרדים ואשכנזים. הגאון מווילנה, למשל, ניתן גם ערך מועט מאוד אישית. תנו לכל אחד ללכת בדרך של אבותיהם.&nbsp;[1] חתם סופר, יו"ד, 327, אגרות משה, יו"ד, א, 136, ועוד.[2] זה היה בגלל התנגדות של משקל זה כי ר"ת הקים את הנוהג של TShRT נשימה שלוש פעמים. המנהג שלנו מתקופת מאוחר יותר, כאשר היא הוקמה - בעקבות עמדת Shulkhan - נושבת שלושים פיצוצים במהלך אמידה. לפיכך, אנו מקיימים חובתנו לקיים את כל הדעות.[3] מנחם אלון, Ha-Ha-משפט עברי, כרך א '. 1, עמ '. 736, ראה גם א תא שמע, מנהג אשכנז Ha-קדמון, עמ '. 65.




FILOSOFIA da HalacháFilosofia da HalacháComo é sabido, Halakha atribui grande importância ao costume. Muitas autoridades halakhic conta costume geral como um fator crucial quando eles vêm para decidir Halachá. Nesta palestra, vamos investigar a origem da autoridade legal do costume. Por que somos obrigados a seguir o costume? Costumes judaicos certamente não foram dadas no Sinai, bem como as mitsvot da Torá, nem que emitem da boca de Deus. Por que, então, eles são dotados de força obrigatória? A. A validade do costume deriva Halachá De acordo com uma abordagem - conceitualmente, talvez, a mais simples - a validade do costume deriva da Halachá si. No que diz respeito aos costumes relativos à Choshen Mishpat, ou seja, direito civil, a questão é simples: a validade halakhic de costume geral decorre do fato de que, presumivelmente, as duas partes na operação concordou em ficar vinculado por esse costume. Estados Halakha que, em matéria civil, "uma pessoa pode fazer determinações sobre o que está escrito na Torá", ou um contrato de acordos podem fora dos parâmetros do que é estabelecido pela Torá. Em outras palavras, as duas partes podem determinar para si o modelo de negócios que desejam seguir. Por exemplo, uma pessoa pode aceitar um depósito em condições diferentes das mencionadas na Halachá. Se duas pessoas concordam, portanto, que a ninguém vai comprar um carro do outro, e de acordo com costumes locais, o comprador arca com o custo de ter o carro testado, isto também está implícito no acordo. Assim, compreende-se porquê personalizado é obrigatório em matéria civil. O problema surge no que diz respeito aos costumes relativos a outras áreas da Halachá. Mesmo nestas áreas, no entanto, a abordagem mais simples é que a validade do costume é baseado em fundamentos claros halakhic. R. Yitschac Alfasi (Rif) argumenta que a força do costume vem do fato que reflete um costume antigo takkana (promulgação). "Esta é a origem dos costumes que seguimos: da comunidade a consulta com os anciãos da comunidade, e promulgar uma takkana em que decidem, e observá-lo. Este é um costume. Maioria Mesmo depois de muitos anos, quando já não lembro a fonte, desde que tivesse sido mantido, ele está em sua presunção. " (Responsa Rif, não 11.) De acordo com o Rif, a validade de um costume deriva do fato de que nós presumimos que o costume reflete uma takkana promulgada pela comunidade de acordo com o halakhic critérios rigorosos para a adopção takkanot. Um costume é uma encenação, cuja fundamentação foi esquecido, e continuamos a observá-lo só porque supomos que, quando tinha sido estabelecido pela primeira vez, foi um halakhic takkana válido. R. Asher ben Yechiel (Rosh) escreve no mesmo sentido: "Sempre que oscila Halakha em sua mão, seguir o costume seguir. Isto significa: Se houver hesitação quanto à lei, ficando claro para você de acordo com quem a Halachá foi decidida, e você vê que as pessoas se comportarem [em certos forma] - o costume, pois se pode presumir que as autoridades que estabeleceu o pensamento personalizado que esta era a lei. "(Responsa Rosh, não. 55, seg 10.) Como Rif antes dele, Rosh também argumenta que a validade de um costume deriva do fato de que nós assumimos que ele reflete Halakha antiga. Rif presume que reflete um costume antigo takkana, enquanto Rosh presume que ele reflete uma determinação anterior de uma lei que tinha sido objecto de uma diferença de opinião. Rosh restringe a área em que costume tem força. Ainda de acordo com o Rif, no entanto, parecem estar lidando com uma área bastante limitada: costume se impõe em uma área onde um takkana seriam relevantes. Ambos parecem concordar que não há espaço para falar dos costumes em uma área que é claramente não-halakhic, por exemplo, a cor da arca, cobrindo usado nos feriados de alta, ou a maçã mergulhada em mel consumido, em Rosh Ha-Shana . Deve ser salientado que esta abordagem é bastante prevalente entre os Acharonim .O Sofer Chatam levanta uma outra possibilidade em relação à fonte da validade do costume. Ele também personalizados em bases claras fundações halakhic. "Os Sábios atribuiu grande importância a este costume [= o segundo dia de Yom Tov observado na Diáspora], pois é realmente grande. Quão grande é a força deste costume, que dizemos no Kidush," este festival de Atsêret, e da mesma forma na oração Amida ... Seria uma questão de luz para os nossos rabinos, o Tosafists, para citar erroneamente, "este festival," a menos que este costume foi forte e grave?Eu estou perto de dizer que se trata de uma proibição da Torá, criado através de um voto tomadas pela comunidade e se espalhando por todo o Israel. Todos os leniencies quanto à sua observância ea punição [por sua violação] ... são devido ao fato de que, desde o início, eles aceitaram [o costume] como uma proibição rabínica. Mas o que eles aceitaram, e da maneira em que eles aceitaram isso, envolve a proibição da Torá: "Ele não violará a sua palavra" (Bamidbar 30:3). Aceitação [do costume] é considerado como um voto ...Já falei sobre isto longamente, porque, como resultado de nossos muitos pecados, os transgressores em nossa nação já cresceram em número. Eles apresentam uma visão falsa, ridicularizando o segundo dia de Yom Tov, que é apenas um costume;. Fazer Eles não querem seguir os passos dos sábios de Israel falam contra suas próprias vidas, pois eles não sabem, nem compreender, mas andam nas trevas). "(Responsa Chatam Sofer I, OC,. n º 145 O Sofer Chatam argumenta que o costume tem força de um voto que é obrigatório pela lei da Torá: os membros de uma comunidade para observar um costume, é considerado como se eles tivessem aceitado a si por meio de um voto. Vez Ele também , encontra a fonte de validade do costume em Halakha, embora, obviamente, de uma maneira muito diferente do Rif e Rosh. Deve-se salientar que Chatam Sofer é a afirmação de que a violação de um costume envolve uma violação de uma promessa bíblica é um pouco exagerado. Ele próprio testemunho de que sua decisão foi emitida no âmbito da sua luta pública com os defensores da reforma religiosa, que tratou com desdém personalizado. Vimos que o Sofer Chatam pode ter sido influenciada por considerações de ordem social conexão. Há, no entanto, uma outra autoridade que foi bastante explícito em relacionar tais considerações no presente: "Nenhum costume estabelecido, deve ser mudado ... Esta é a Torá do homem perfeito, para agarrar-se os feitos de seus pais, sem se desviar para a direita ou a esquerda. Para cada indivíduo estava a contar com seu próprio critério e juízo, instituindo práticas como lhe aprouver, sem levar em conta aqueles que vieram antes dele - seria abolida hoje, amanhã e segunda, da mesma forma no dia seguinte, todos. aduaneiras um desapareceriam, e uma nova Torá ser estabelecido em cada geração. personalizado Isto espalhou até para as questões que as pessoas tratadas como proibida, segundo as autoridades da Torá de sua época. Uma transgressão levaria à outra. " (R. Palagi Chayyim, Chayyim Masa, Minhagim, não. 213) R. Chayyim Palagi (Turquia, século 19), entendeu a dinâmica social que o costume cria. Uma pessoa que trata com desdém costumes virá ao desprezo as mitzvot bom também. Ele também defende que a validade do costume deriva Halakha, mas num sentido diferente: o respeito dos atos personalizado como uma garantia social para a observância da Halachá. Este argumento não deve ser tratado com ligeireza. Uma sociedade que honra os seus costumes profundamente enraizados, mesmo quando em si que parecem não ter todos os argumentos, incute em seus membros o respeito pela tradição, assim como a sensação de que eles ainda têm muito a aprender. Muitas vezes as pessoas tendem a desprezar, sem justificação aparente, nada que foi criado no passado. Diante da escolha entre improcedente desprezo pela e injustificadas respeito do passado, eu optaria por respeito injustificadas. De acordo com os três pontos de vista que foram mencionados, a validade do costume deriva Halachá. Claramente, então, de acordo com os defensores destas teorias, não há espaço para considerar os costumes que são contrários ao Halakha: "Você também escreveu que não se deve desviar do costume aceito por causa do que as pessoas possam dizer. Minhag A palavra (mnhg, 'costume'), porém, é o mesmo que Gehinom (ghnm) soletrado para trás. Porque, se engana agiu de uma certa forma, os sábios não fazê-lo. Até mesmo uma montagem personalizada não se sobrepõe à lei, salvo se a lei está em dúvida. " (Responsa do Ha ba'alei tosafot, não. 14, em nome da Rabbenu Tam) B. personalizado como o modo de vida judaico Em contraste com as opiniões acima, que vêem a Halachá como fonte de validade é de costume, outras abordagens, enfatizar o valor independente do costume como uma expressão do modo de vida judaico. Isto é o que Rav Hai Gaon, por exemplo, escreveu em uma decisão clássico. Rav Hai foi questionado sobre um costume que pertencem ao toque do shofar em Rosh Ha Shana. No dia Rav Hai, e por um longo tempo depois, era costume um golpe TShRT única (tekiya, teru'a, Shevarim, tekiya) durante a bênção Malkhuyot, um TShT única (tekiya, Shevarim, tekiya) durante a bênção Zikhronot , e uma única TRT (tekiya teru'a, tekiya) durante a bênção Shofarot, ou em outras palavras, uma soma total de dez explosões shofar durante a Amida. Este costume parece contradizer a lógica halakhic, para, TShT e TRT combinações TShRT representam três alternativas para a explosão teru'a, das quais apenas uma pode estar correta. Parece, portanto, que, para cumprir corretamente a obrigação de um, seria a soprar cada alternativa, três vezes dificuldade [2]. Rav Hai aborda esta: "A forma como nós cumprimos a nossa obrigação e executar a vontade de nosso Criador é correta e clara para nós, uma herança de três vezes, fielmente copiados e transmitidos de pai para filho, geração após geração em Israel ... A lei tem se espalhado por toda a Israel . E como nos comportamos dessa maneira, é certo e uma lei de Moisés no Sinai que já cumprimos a nossa obrigação, de modo que qualquer acusação já tenha sido removido.Alguém poderia argumentar: Se TShT está correto, então certamente TRT é nula, e se TRT está correto, então TShRT é nulo! Nossa resposta a ele começa: Como é que sabemos que existe uma mitzva tocar o shofar neste dia? E quanto a própria Torá Escrita, como sei que é a Torah de Moshe ditado a ele pelo Todo-Poderoso?Certamente é a palavra do povo de Israel que testemunhar isso. Eles também atestam que nós cumprimos a nossa obrigação dessa maneira, e que, portanto, eles têm por tradição recebestes dos profetas de uma lei a Moisés no Sinai.O que a comunidade diz que serve como prova para todo o Mishna ea Gemara inteiro. Mais do que qualquer outra prova, sair e ver o que as pessoas estão fazendo. Esta é a essência ea base. Só depois é que vamos considerar tudo o que foi dito no Mishna, ou na Gemara sobre o assunto. Se o que segue a partir deles pode ser conciliada com a prática estabelecida, tudo bem. E se elas contêm algo que não corresponde ao que está em nosso] coração [isto é, o que praticamos e não pode ser esclarecida com a prova, ele não vai substituir o essencial. "(Rav Hai Gaon, Temim De'im, 119) Rav Hai, em seguida, continua a explicar por que sua forma habitual de tocar o shofar não contradiz a lógica halakhic. A essência do que ele tem a dizer (que alguns têm entendido no contexto de-Karaite polêmicas Hai anti Rav), no entanto, permanece: as objecções levantadas contra os costumes das passagens do Talmud são inválidos, por costume é o fundamento ea base para a prática judaica . Segundo Rav Hai, Halakha não dá personalizado a sua validade, mas sim o testemunho do povo de Israel é o que valida a Halachá. A essência, de acordo com Rav Hai, não é a tradição escrita da Halachá, mas sim a tradição viva do modo de vida judaico. Quando Rav Hai argumenta que o costume representa uma tradição que é também "a lei dada a Moisés no Sinai", ele não quer dizer que restaura personalizado Halakha antiga. Em vez disso, ele quer dizer que, assim como as leis teóricas foram transmitidos no Sinai, também o eram os costumes prática ministrada lá. Halakhic A tradição é seguida por uma tradição de costume, o último superior ao primeiro. Prof Israel Ta-Sema traçou esta abordagem como segue: "De acordo com o ponto de vista acima descrito, 'prática' precede 'a lei não só em importância, mas na lógica também. - Isto não é como a questão, o que veio primeiro ovo ou a galinha. Para o sabemos com certeza que as práticas existentes em primeiro lugar, e só mais tarde foram os halakhot formulado. A relação entre a Halachá, ou seja, o Talmud ea conduta real pode, portanto, ser comparado ao relacionamento entre as regras da gramática e da língua viva. Nossos antepassados começaram com a conversa real, e não com a aprendizagem das regras gramaticais, que são nada mais que uma descrição posteriori de «prática linguística padrão '. Halakha nada mais é que uma tentativa de generalizar de uma maneira abstrata da riqueza de práticas diversificadas." (I. Ta-Sema, Minhag Asquenaz Ha-Kadmon, p. 69) A aplicação prática desta abordagem pode ser encontrada no Talmud Yerushalmi: "Se o profeta Eliyahu para vir e dizer que chalitza pode ser realizada com um sapato, que ouvi-lo. [Mas se ele chegar e dizer] que chalitza não pode ser realizada com uma sandália, não ouvi-lo. Para é a prática geral para realizar chalitza com uma sandália, e Halachá substitui personalizado. " (Yerushalmi, 00:01 Yevamot) Os estudiosos modernos já referi, [3], no entanto, que neste caso não há confronto direto entre o costume ea Halachá, para a Halachá clássicos como ele chegou até nós se correlaciona bem com o costume comum. Yerushalmi A formulação implica, no entanto, que existem circunstâncias em que o costume é, de fato, prioridade em relação a Halachá. Esta posição não pode ser explicada de acordo com as técnicas apresentadas no início desta palestra. Na verdade, este é o caminho da vida em comunidade judaica em Eretz Israel Yerushalmi entender é a posição do: "Ele [= Rav Yehudai Gaon] também enviou uma carta a Eretz Israel, quanto ... mitzvot em relação aos quais eles se comportarem de uma forma que é contrária à Halachá, e em conformidade com os costumes adotaram durante os períodos de perseguição. Mas eles rejeitaram o que ele disse e enviou-lhe em resposta: substitui Custom Halachá ". (Shechter Ginzei, II, p. 559) Segundo a visão que atribui prioridade ao costume sobre Halakha, é evidente que o costume não é restrito à esfera da Halachá. Segundo esta abordagem, não estamos surpresos ao ler o seguinte: "Halachá não se torne fixo até que se tornou prática habitual." (Tratado Soferim 14:16) Após este ponto de vista, não é Halakha que concede validade ao costume, mas sim personalizado que concede validade a Halachá. Ideologicamente, como é possível justificar a prioridade atribuída ao costume sobre Halakha? A justificativa pode ser baseada no fato de que a prática existe uma tradição, transmitida de uma geração para a outra, que diz respeito à prática real em oposição a Halachá teórica ( como argumentado por Rav Hai Gaon).Alternativamente, pode-se argumentar que a autoridade para decidir questões halakhic foi entregue ao povo judeu, talvez porque a intuição saudável, um sentido espiritual desenvolvido, ou mesmo o Espírito Santo. Isto é o que está implícito nas palavras de Hillel: "Eles disseram-lhe:" Ó Mestre, qual é a lei se esqueceu de trazer a faca de abate na véspera do sábado? ' Ele disse-lhes: "Recebi este Halakha, mas esqueceu de. Deixe profetas de Israel. Mesmo se eles não são profetas, eles ainda são crianças." No dia seguinte, cujo sacrifício pascal era um cordeiro, preso [a faca] em sua lã, e cujo sacrifício era uma cabra, ele ficou preso entre os chifres:. [Hillel] viu o ato e lembrou a Halachá, dizendo: "Assim Eu recebi a tradição de Shemaya e Avtalyon. '"(Pesachim 66) Após Hillel, o autor do Yad Eliyahu escreveu o seguinte: "É claro para nós que o fato de que todo o Israel concordar sobre um costume provém do Espírito Santo. O Santo, bendito seja Ele, apareceu entre eles, e instituiu a prática, como se através de um profeta. Porque, por sua vontade e conduta que foi dirigido para o céu, Deus, que Ele possa ser abençoada, ilumina a todos os de Israel por meio do Espírito Santo como se comportar. "(Yad Eliyahu, pesakim, não 25.) Seja qual for a justificativa ideológica pode ser, estamos lidando aqui com uma abordagem que prefere "modo de vida" para "lei". Essa abordagem cria necessariamente um serviço de Deus, que é baseado judeu pessoas o modo de vida na prática, ao invés de em Halakha especulativo. Daqui resulta que esta abordagem cria uma maneira de servir a Deus baseada na intimidade, em vez de compromisso, sobre o amor ao invés de medo. Quando uma pessoa executa uma mitzva, ele não sente-se obedecer a uma lei que tem sido forçada sobre ele do céu. Ao contrário, ele vê a si mesmo como continuar as tradições de seus antepassados, bem como o modo aceitável de vida de seu povo e da comunidade. Quanto mais vemos Halakha como lei divina absoluta, como a incorporação da abordagem de medo na adoração de Deus - a menos que levará em consideração costumes, ou então vamos explicar a nossa dependência personalizadas de acordo com as abordagens mencionadas anteriormente, com a ajuda de considerações halakhic claro. A questão da relação entre a Halachá e costumes é de grande importância sobre a forma como vemos Halachá. É significativo, no plano prático também. Neste contexto, há diferenças marcantes entre as diferentes autoridades. Entre as gerações, as autoridades sefardita atribuiu pouca importância ao costume do que suas contrapartes Ashkenazic. Esta distinção encontra expressão em nossos dias também. Rav Ovadia Yosef, por exemplo, atribui muito pouca ou nenhuma, halakhic valor, o costume. É difícil, no entanto, definir regras de ferro-folheados e distinguir entre sefarditas e asquenazitas. O Gaon de Vilna, por exemplo, também atribuído pouco valor muito o costume. Deixe que cada pessoa siga no caminho de seus antepassados. &nbsp;[1] Chatam Sofer, YD, 327; Iggerot Moshe, YD, I, 136, e em outros lugares. [2] Foi por conta dessa objeção de peso que Rabbenu Tam instituiu a prática de sopro TShRT três vezes. Nossos encontros personalizados a partir de um período posterior, quando foi instituída - na sequência da posição do Shulkhan - a soprar trinta explosões durante a Amida. Dessa forma, nós cumprimos a nossa obrigação de acordo com todas as opiniões. [3] Elon Menahem, Ha-Ha-mishpat ivri, vol. 1, p. 736, ver também I. Ta-Sema, Minhag Asquenaz Ha-Kadmon, p. 65.&nbsp;